Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

21 травня 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Як підставу позову позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням позовної давності щодо заявлених вимог, а самі вимоги не є безспірними. З наведених вище мотивів та підстав просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича від 26 жовтня 2017 року, зареєстрований за №10300 про стягнення грошових коштів у сумі 51 325,76 доларів США з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 143605570) за кредитним договором №87295-CRED від 10.09.2007 року. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві від 22 червня 2018 року не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що на момент вчинення виконавчого напису сума заборгованості була безспірна і у нотаріуса були всі законні підстави видати виконавчий напис. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві. Третя особа своєї позиції стосовно позову не надала, однак на вимогу суду надала копії матеріалів, які слугували підставою для видачі виконавчого напису. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач 04 вересня 2017 року звернувся до третьої особи із заявою про вчинення виконавчого напису по стягненню заборгованості із позивача у загальному розмірі 51 325,76 доларів США, що за курсом 25,73 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.08.2017 року становить 1 320 611,80 грн. Вказана заява була зареєстрована нотаріусом 26 жовтня 2017 року. До заяви були додані: 1)кредитний договір від 10 вересня 2007 року №87295-CRED; 2)розрахунок заборгованості, яка виникла починаючи з 13 грудня 2007 року; 3)витяг з розпорядження НБУ від 09.08.2017 року про встановлення курсу гривні до іноземних валют; 4)письмова вимога про усунення порушень яка адресована позивачу; 5)список рекомендованих поштових відправлень з чеком про направлення пошти та описом вкладення; 6)виписка з ЄДР стосовно банку; 7)довіреність уповноваженого представника банку. Будь-яких інших документів нотаріусу банком не надавалося. За результатом розгляду вказаних документів, нотаріус видав банку виконавчий напис від 26 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №10300, яким постановлено стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 51 325,76 доларів США, що за курсом 25,73 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.08.2017 року становить 1 320 611,80 грн., з яких: 1)заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 248,13 доларів США; 2)заборгованість за відсотками у розмірі 39 624,29 доларів США; 3)заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 9,27 доларів США; 4)заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2 443,62 доларів США; При цьому нотаріус окремо зазначив, що стягнення здійснюється за період з 10 вересня 2007 року по 09 серпня 2017 року. Надаючи правову оцінку вказаному виконавчому напису нотаріуса, суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У розглядуваному випадку судом встановлено, що вимоги банку, за яким був виданий виконавчий напис, ґрунтуються на заборгованості, яка виникла з 13 грудня 2007 року, що підтверджується наданим банком розрахунком. Натомість виконавчий напис був виданий 26 жовтня 2017 року, тобто поза межами трьохрічного строку, який встановлений у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Банк та позичальник встановили у п. 5.7 підписаного кредитного договору збільшений строк позовної давності до основної суми боргу, відсотків, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів строком на 5 років. При цьому до заяви про видачу виконавчого напису не було додано письмових доказів переривання строку позовної давності (наприклад за фактом звернення до суду, чи вчинення відповідачем особистих дій які підтверджують визнання боргу), а тому у нотаріуса були відсутні правові підстави на власний розсуд обчислювати строк позовної давності поза загальних правил його обчислення. Зазначення у розрахунку суми заборгованості про часткове погашення процентів 12 березня 2016 року та 12 січня 2016 року не свідчить про беззаперечне визнання боргу позичальником, оскільки по-перше, розрахунок суми заборгованості не є первинним документом, а первинними документами є лише виписка банку та платіжні документи (платіжні доручення, меморіальні ордери тощо); по-друге з розрахунку не зрозуміло чи виконував свої зобов'язання боржник особисто та з власної волі, тобто чи визнав наявне зобов'язання тим самим перервавши строки позовної давності, чи це було примусове стягнення або договірне списання (п.2.3.3 договору). Не встановивши цих обставин у нотаріуса були відсутні правові підстави для висновку про переривання строку позовної давності, оскільки будь-яких доказів переривання цього строку банк не надавав. Крім того судом встановлено, що 07 квітня 2009 року відповідач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про стягнення заборгованості позивача (а.с.14-15). Заочним рішенням суду від 03 липня 2009 року у цивільній справі №2-4433/2009 стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 933,54 доларів США. Зі змісту рішення слідує, що вказана заборгованість виникла станом 16 квітня 2009 року (а.с.17-18). При цьому сума основної заборгованість була таж сама, що і виданому виконавчому написі. Отже, банк скористався своїм правом на дострокове повернення всієї суми заборгованості, а отже в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язання користуючись правом, яке було надано йому п.2.3.5 укладеного кредитного договору. У постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року №310/11534/13ц зроблений наступний правовий висновок. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таким чином, у розглядуваному випадку, банк починаючи з дня звернення до суду у 2009 році не має права нараховувати позивачу відсотки за користування кредитом, а має лише право нараховувати три відсотки річних, які передбачені ст.625 ЦК України. Цього нотаріусом при видачі виконавчого напису враховано не було, що є також окремою підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Оскільки судом встановлено, що вимоги за якими був виданий виконавчий напис ґрунтуються на заборгованості, яка виникла більше ніж протягом п'яти років до дня видачі виконавчого напису, враховуючи, що банком не було надано нотаріусу беззаперечних доказів переривання строку позовної давності, а також враховуючи неправомірність нарахування банком відсотків за кредитним договором після дострокового стягнення всієї суми заборгованості, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був виданий неправомірно, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 8 810,00 грн. Щодо вирішення усної заяви представника позивача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові На думку суду, вказана заява представника позивача є недоречною щодо вказаної категорії спору, оскільки суд не розглядає питання стягнення заборгованості, а вирішує спір пов'язаний з визнанням виконавчого напису нотаріуса, яким вже стягнено заборгованість, таким, що не підлягає виконанню. Крім того, судом вже надано оцінку виконавчому напису виданому з порушенням передбаченого договором строку позовної давності. На підставі наведеного та

Outcome: approved