Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

: 23.03.2015 року позивач, орган опіки та піклування Новобузької РДА, звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідачки аліментів на утримання цієї дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача [PERSON], при судовому розгляді пояснила, що відповідачка у неповнолітньому віці (17 років) народила вищезазначеного хлопчика [PERSON]. До материнства була не готова, зокрема, не вміла доглядати за дитиною і не створила належних умов для її виховання та зростання, дитина приживала у брудному приміщенні, неохайна, одягом в достатньому кількості була не забезпечена. Відповідачка влаштована до Вознесенського обласного центру соціально-психологічної допомоги, але необхідний курс реабілітації не пройшла, покинувши центр самостійно. Через недбале ставлення її до свого малолітнього сина і виникнення через це загрози життю та здоров'ю хлопчика, останнього було відібрано у матері та влаштовано до дитячого будинку, де він перебував з грудня 2013 року по квітень 2014 року. З квітня 2014 року [PERSON] був влаштований в прийомну сім'ю в якій перебуває і по теперішній час. За весь час відокремленого проживання дитини, його мати [PERSON] жодного разу не цікавилася, станом його здоров'я, вихованням чи утриманням. Їй байдуже де зараз і з ким знаходиться її син, тому посилаючись на висновок органу опіки щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], просила задовольнити таку вимогу, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання цієї дитини до досягнення ним повноліття. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причину своєї неявки. Про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судової повістки. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не направляла. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 1ст. 224 ЦПК України. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Матеріалами справи встановлено, що відповідачка [PERSON] згідно свідоцтва про народження (копії) [NUMBER] від 17.12.2013 року є матір'ю малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Батько дітей, в силу вимог ч. 1 ст. 135 СК України, зазначений у свідоцтві за вказівкою матері (а.с.5). У зв'язку з ухиленням відповідачки від виконання батьківських обов'язків та виникненням через це загрози життю та здоров'ю дитини - [PERSON], [INFO], за розпорядженням Новобузької районної державної адміністрації від 09.12.2013 року № 415-р, останнього було негайно відібрано у відповідачки та влаштовано до Миколаївського обласного будинку дитини, де він перебував до квітня 2014 року.(а.с.12) В подальшому, згідно з розпорядженням Новобузької РДА від 03.04.2014 року за № 127-р, хлопчику [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. (а.с.13) На час розгляду справи, цього хлопчика, вже більше як рік тому влаштовано в прийомну сім'ю, де він і наразі проживає. На підставі рішення Новобузького районного суду від 20.03.2014 року, неповнолітнього [PERSON] було відібрано у матері без позбавлення її батьківських прав та передано під опіку органу опіки та піклування (а.с.7-8). Втім, належних висновків відповідачка для себе не зробила, не змінила своє ставлення до виховання, догляду та утримання свого неповнолітнього сина, що стало приводом для звернення органу опіки та піклування з відповідним позовом до суду. Намірів забрати дитину до себе відповідачка не виявляла і не виявляє. На протязі всього часу проживання хлопчика у дитбудинку, остання його не відвідувала, з ним не спілкувалася і не виявляла батьківської турботи, не цікавилася його вихованням, здоров'ям та добробутом (а.с.6, 15). Дані характеристики громадянки [PERSON] та відомості, одержані у результаті обстеження умов її проживання в с. Березнегуватське Новобузького району, що видно з акту обстеження від 17.02.2015 року (а.с.10, 11), вказують на те, що достатніх умов для проживання та утримання дитини нею до цих пір, попри численні зауваження з боку фахівців соціальних служб, не створено, в кімнатах холодно, постільна білизна брудна, в будинку, окрім відповідачки проживають її мати та 5 її неповнолітніх братів і сестер, відносно яких [PERSON] інколи проявляє агресію. Остання допомогу матері по господарству не надає, не працює і не вживає заходів щодо пошуку роботи, може зникати з дому на кілька днів без повідомлення місця свого перебування. Зловживає алкогольними напоями. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новобузької РДА позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є доцільним і буде відповідати інтересам дитини (а.с.14). З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.18 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Тому суд, у виняткових випадках, з урахуванням поведінки того з батьків, відносно якого ставиться питання про позбавлення батьківських прав, його особи, а також інших обставин справи, може відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним свої батьківських обов'язків. У декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітню дитину не слід розлучати з своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини. Сукупність досліджених доказів вказує на те, що відповідачка [PERSON], яка являється матір'ю вищевказаної неповнолітньої дитини в порушення вимог ст.150 СК України протягом тривалого часу при наявності реальної можливості не виявляє щодо цієї дитини батьківського піклування, не вчиняє дій щодо участі у їх вихованні, піклуванні про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставами для задоволення позовних вимог органу опіки та піклування Новобузької РДА в частині позбавлення відповідачки батьківських прав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Такі ж самі положення передбачені і статтею 180 СК України. В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідачка [PERSON] не виконує свій обов'язок по утриманню малолітнього сина [PERSON], [INFO], тому маються підстави, з врахуванням положень викладених у ст. 182, ст. 183 СК України, для задоволення заявлених вимог позивача і в частині стягнення аліментів на утримання дитини. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 150, 164, 166, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved