Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

24.07.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила дати їй дозвіл на виїзд дитини на неконтрольовану територію в межах Донецької області без згоди батька. Посилається на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16.11.2007 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вона разом з донькою в серпні 2014 року приїхала в м. Запоріжжя, де отримала статус внутрішньо переміщених осіб. Але на тимчасово окупованій території в м. Донецьку залишились її рідні: батько та бабуся, які хворіють та потребують допомоги. Стан здоров'я бабусі викликає занепокоєння. З метою спілкування з родичами вона хоче навідатися разом з донькою в м. Донецьк. Батько дитини залишився проживати в м. Донецьк, зараз зв'язатися з ним вона не може. Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд з території України та вїзд до неконтрольованої території м. Донецька без згоди батька [PERSON] на період з 14.08.2017 р. по 01.09.2017 р. В судове засідання позивач не з'явилась, але подала заяву в якій наполягала на позовних вимогах з підстав зазначених в позові, просила їх задовольнити та просила справу розглянути за їх відсутності. Представник позивача за дорученням [PERSON] позов підтримала. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце сповіщався оголошенням, розміщеним на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя. В судовому засіданні при дослідженні письмових доказів встановлено: [PERSON], [INFO], яка зареєстрована як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, та [PERSON] від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивачка має зареєстроване місце проживання в м. Донецьк, що підтверджується її паспортом. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положеньст.151СК України, вправі обирати самі. Згідно вимог ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 154 СК України, надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до п.п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької Луганської областей - в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених вищезазначеною постановою, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою іншого з батьків. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В статті 313 ЦК України зазначено - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість оформлення відповідних документів на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію без згоди одного з батьків за рішенням суду. Суд вважає, що оформлення документів на ім'я дитини на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію, не порушує права батька стосовно дитини. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду на тимчасово неконтрольовану територію неповнолітньої дитини, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, з огляду на викладене, оскільки позивач визначила часовий проміжок надання тимчасового дозволу, зазначила мету перебування дитини на тимчасово неконтрольованій українською владою території України, що повністю відповідає вищевказаним нормам матеріального та процесуального права, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію неповнолітньої дитини для тимчасового перебування та відвідування родичів, суд приходить до висновку про можливість та доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на в'їзд/виїзд її неповнолітньої дитини, в її супроводі, без дозволу (згоди) батька дитини, відповідача по справі, та оформлення відповідних документів для тимчасового в'їзду/виїзду.

Outcome: approved