Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

23 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовами до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про виправлення помилки в кадастровому номері. В обґрунтування позовних вимог,позивач [PERSON] посилався на те, що його мати [PERSON] була власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, розташованої за адресою житлового будинку, загальною площею 0,3724 га., з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га. та площею 0,0506 га. для ведення особистого селянського господарства. З початку 2016 року в Україні суттєво змінилася система реєстрації права власності на нерухомість в тому числі на земельні ділянки. Так, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] визначено кадастровий номер 1223285500:03:008:0004. Іншого кадастрового номеру на цю земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою, не значиться, що підтверджується листом Державного кадастрового реєстратора від 29.08.2018 року. [INFO] мати позивача [PERSON] [PERSON] померла. За життя 26 січня 1992 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй доньці [PERSON] , тобто сестрі позивача, яка прийняла спадщину за заповітом на спадкове майно, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При оформленні правовстановлюючих документів на земельну ділянку 0,25 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , було визначено кадастровий номер 1223285500:03:008:0028. [INFO] сестра позивача [PERSON] - [PERSON] , померла. За життя 22 вересня 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно вона заповіла брату, тобто позивачу [PERSON] . У встановлений законом строк, позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] , проте листом державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року за вих. № 2011/02-14 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що наявні розбіжності у кадастровому номері спірної земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме замість кадастрового номеру 1223285500:03:008:0004, спадкодавцю [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, яку остання успадкувала за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] з іншим кадастровим номером 1223285500:03:008:0028. З цього приводу, позивач [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, на що отримав відповідь від 30.10.2018 року за № С-492/0-0.23-491/140-18, згідно якої зазначено, що оскільки процедура присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку за вказаною адресою та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 170320, виданий 27 травня 2003 року не була виконана в повному обсязі, кадастровий номер не вважається присвоєним. Саме тому, під час державної реєстрації земельної ділянки площею 0,25 га. у 2003 році було визначено наступний кадастровий номер, що відповідає існуючій індексно-кадастровій карті: 1223285500:03:008:0004. Позивач посилається на те, що під час проведення процедури присвоєння кадастрового номера спірній земельній ділянці площею 0,25 га, яка належала його матері [PERSON] на підставі Державного акта серії Р2 № 170320, виданого 27 травня 2003 року, відповідачами не були виконані необхідні дії в повному обсязі, у зв`язку з чим виникли помилки у подальшому переоформленні відповідних правовстановлюючих документах на цю земельну ділянку. На підтвердження правильного кадастрового номеру земельної ділянки позивачем надано публічну кадастрову карту України станом на 20.04.2019 року, витяг з Державного кадастру про земельну ділянку 0,25 га від 02.10.2018 року № НВ-1206688772018, лист Новомосковського відділу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.10.2018 року № С-492/0.23-491/140-18, лист Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 13.11.2018 року за № 2011/02-14. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач [PERSON] , посилаючись на приписи ст. 37 ЗУ «Про Державний земельний кадастр», просив суд: -визнати дійсним кадастровий номер 1223285500:03:008:0004 на земельну ділянку 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року відкрите провадження у справі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області посилався на необґрунтованість позовних вимог, оскільки спірна земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 1223285500:03:008:0004 зареєстрована за [PERSON] , яка сформована відповідно до вимог ч. 1 ст. 79-1 ЗК України та має відомості про площу, місце розташування, її цільове призначення тощо. А тому, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області права та інтереси позивача не порушувалися. Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним реєстратором, який здійснює таку реєстрацію у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. У зв`язку з наведеним, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 27 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, в якому просив суд: -визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,25 гектарів, кадастровий номер 1223285500:03:008:0004, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] . 06 листопада 2019 року представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області звернувся до суду з відзивом на уточнену позовну заяву, згідно якого посилався на необґрунтованість уточнених позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, оскільки останнім права та інтереси позивача не порушувалися, а спірна земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером 1223285500:03:008:0004 належить [PERSON] на праві приватної власності, який був присвоєний у 2003 році, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру. При цьому, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Крутько Л.П. кадастровий номер спірної спадкової земельної ділянки площею 0,25 га зазначений як: 1223285500:02:008:0028, відомості про спадкування [PERSON] земельної ділянки після смерті матері [PERSON] за заповітом щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1223285500:03:008:0004 відсутні. З урахуванням наявних відомостей щодо присвоєного у 2003 році кадастрового номеру та реєстрації права власності на спірну земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 1223285500:03:008:0004 за [PERSON] , державний нотаріус видав спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, кадастровий номер 1223285500:02:008:0028, замість правильного кадастрового номеру 1223285500:03:008:0004. Крім того, на сьогоднішній час, реєстрація права власності, користування земельною ділянкою оформлюється органами, визначеними в ч. 1 ст. 6 ЗК «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі нотаріуси (ч. 1 ст. 10 цього Закону). З урахуванням наведеного вважає, що належним відповідачем у справі повинен бути саме державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори, а тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати на адресу суду належним чином завірені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено досудового розгляду по суті. Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Новомосковську районну державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені ним в уточненій позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області Чернікова Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на уточнену позовну заяву, водночас не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на спадкову земельну ділянку. Зокрема зазначила, що зі сторони Головного управління Держгеокадастру права позивача та його законні інтереси не порушувалися, у зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача -\~Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 лютого 1992 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 302, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 січня 2011 року за реєстраційним № 32767180 належав житловий будинок [ADDRESS] та на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 170320, виданого 27 травня 2003 року Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 19740, земельна ділянка загальною площею 0,3724 га в межах згідно з планом, передана для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 1224 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, про що 01 квітня 2009 року виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 37, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 квітня 2009 року. За життя 26 січня 1998 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 23, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Встановлено, що позивач є сином [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 березня 1963 року. Спадкова справа № 368 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена 09 червня 2009 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, номер у спадковому реєстрі 47123112, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 20107891 від 09 червня 2009 року. Спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] - [PERSON] у передбачений законом строк отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: свідоцтво серія [NUMBER] , видане 23 січня 2014 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 2-118 на житловий будинок [ADDRESS] ; свідоцтво серія ВТР № 269107, № 269108, № 209109, видане 23 січня 2014 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 2-119 на земельну ділянку загальною площею 0,3724 га: кадастровий номер 1223285500:03:008:0028, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (згідно акту будівництва і обслуговування жилого будинку) площею 0,2500 га; кадастровий номер 1223285500:03:008:0005, яку передано для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0718 га та кадастровий номер 1223285500:03:008:0902, яку передано для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0506 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] померла, про що 20 лютого 2017 року виконавчим комітетом Дніпровокам`янської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 07, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20 лютого 2017 року. Встановлено, що на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року за вих. № 4327. За життя 22 вересня 2014 року [PERSON] , [INFO] склала заповіт, посвідчений в.о. секретарем виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 435, згідно якого все своє майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла позивачу [PERSON] . Встановлено, що позивач є братом [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 лютого 1992 року. Спадкова справа № 115 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена 26 квітня 2017 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, номер у спадковому реєстрі 60575478, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47554084 від 26 квітня 2017 року. У встановлений законом строк позивач [PERSON] звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті сестри [PERSON] , а в подальшому з заявою про отримання свідоцтва про спадщину заповітом. З матеріалів спадкової справи № 115, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме:свідоцтво серія [NUMBER] ,видане 23 23 жовтня 2018 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 1001 на житловий будинок [ADDRESS] ; свідоцтво серія [NUMBER] , видане 23 жовтня 2018 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 1002 на земельну ділянку площею 0,0718 (рілля 0,0718 га), кадастровий номер 1223285500:03:008:0005, яку передано для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; свідоцтво серія [NUMBER] ,видане 23 жовтня 2018 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 1003 на земельну ділянку площею 0,0506 га (рілля 0,0506 га), кадастровий номер 1223285500:03:008:0902, яку передано для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63520957 від 11 лютого 2021 року. Проте, листом державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. від 13 листопада 2018 року за вих. № 2011/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на земельну ділянку площею 0,25 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , позивачу [PERSON] було відмовлено у зв`язку з наявними розбіжностями у кадастровому номері спірної земельної ділянки площею 0,25 га, а саме замість кадастрового номеру 1223285500:03:008:0004, спадкодавцю [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, яку остання успадкувала за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] з іншим кадастровим номером 1223285500:03:008:0028. Так дійсно, з матеріалів спадкової справи вбачається, що державна реєстрація спірної земельної ділянки площею 0,25 га, з кадастровим номером1223285500:03:008:0028 здійснена 18 січня 2013 року за спадкодавцем [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1200000622013 від 18 січня 2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16593558 від 23 січня 2014 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 145055558 від 13 листопада 2018 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 274156912232). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 145056034 від 13 листопада 2018 року, інформація щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:03:008:0004 відсутня. В той же час, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1206672372018 від 02 жовтня 2018 року, власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 1223285500:03:008:0004, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , дата державної реєстрації земельної ділянки 27 травня 2003 року. Водночас, з відповіді Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 30.10.2018 року за вих. № С-492/0-0.23-491/140-18 на запит щодо присвоєння кадастрового номеру 1223285500:03:008:0004 замість 1223285500:03:008:0028 вбачається, що оскільки процедура присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку за вказаною адресою, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 170320, виданий 27 травня 2003 року не була виконана в повному обсязі, кадастровий номер не вважається присвоєним. Саме тому, під час державної реєстрації земельної ділянки площею 0,25 га у 2003 році було визначено наступний кадастровий номер, що відповідає існуючій індексно-кадастровій карті: 1223285500:03:008:0004. З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що державна реєстрація спірної земельної ділянки площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] була здійснена двічі (27.05.2003 року і 18.01.2013 року), де правильним її кадастровим номером слід вважати номер 1223285500:03:008:0004, присвоєний 27 травня 2003 року. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1\~ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В той же час, як вже встановлено вище, спадкова земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 23 січня 2014 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 2-119, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , якій зазначена земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2№ 170320, виданого 27 травня 2003 року Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 19740. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення:Відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило\~статті 1225 ЦК\~про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту. За такими правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним, - то з урахуванням цього порядку. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно\~статті 120 ЗК України\~при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з абзацом 3 ч.2\~ст.331 ЦК України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2\~ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1\~розділу Х Земельного Кодексу України\~«Перехідні положення». Відповідно до\~Законів України «Про державний земельний кадастр»\~та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із\~статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно положень\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7\~визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та відповідно ст.16 ЦК України вони обрали правильний спосіб захисту свого порушеного права. За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] , у передбачений законом спосіб прийняв спадщину, набувши право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, а тому з цих підстав до нього переходить право власності на спадкову земельну ділянку площею 0,25 га, яка знаходиться під цією будівлею, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємців права на спадщину. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1.\~Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідачів, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved