Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

22.01.2018 р. до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON], де просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що є власником житлового будинку [ADDRESS], в якому зареєстрована його колишня дружина [PERSON], яка в квітні 2016 року забрала свої речі та виїхала проживати за іншою адресою, а тому втратила право на користування спірним будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, у поданій письмовій заяві просив справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Позивач [PERSON] відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 29.02.2012 р. та Витягу про державну реєстрацію прав № 34017803 від 03.05.2012р., є власником будинку [ADDRESS]. Відповідно до довідки Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 2154 від 21.07.2017р., за адресою: [ADDRESS], в передбаченому законом порядку зареєстрована у якості дружини господаря [PERSON], [INFO]. Факт не проживання відповідача [PERSON] з квітня 2016 року по даний час за вказаною адресою підтверджується письмовим актом від 10.01.2018р., складеним та засвідченим сільським головою Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області [PERSON], а також довідкою Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 153 від 10.01.2018р. та письмовими заявами свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] добровільно покинула будинок [ADDRESS], забрала свої речі та переїхала проживати за іншою адресою, суд вважає, що остання втратила право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідачем не надано доказів відносно створення позивачем перешкод для його законного користування спірним житлом. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved