overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

22.05.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] вказуючи, що шлюб був зареєстрований між ними 25.08.2012 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №458, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачем. Посилаючись на те, що єдиною сім'єю перестали проживати з квітня 2014 року через взаємопротилежні погляди на сімейні відносини, відчуження в взаємовідносинах, сварки, що мало наслідком також припинення ведення спільного господарства, позивач просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог вказуючи, що примирення у наданий судом строк не відбулося. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, згоду на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачем та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

22.05.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Пролетарського районного суду м. Донецька з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] при цьому вказавши, що 21.04.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції м. Донецька. Від вказаного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказаний шлюб виявився невдалим. Фактичні шлюбні відносини були припинені з січня 2014 року, причиною стало відсутність взаєморозуміння у життєвих поглядах, що призвело до втрати взаємної поваги та любові. У теперішній час мешкають окремо, дитина мешкає з позивачкою, спільного господарства не ведуть, вважає, що зберегти їх сім'ю неможливо. Спірного майна немає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, при цьому давши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що вони не змогли знайти порозуміння, фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2014 року. Від вказаного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою, спільного господарства не ведуть, проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши сторін, та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Сімейним Кодексом України. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції м. Донецька від 21.04.2007 року, актовий запис № 141, позивач уклала шлюб з відповідачем 21.04.2007 року (а.с. 3). В судовому засіданні також встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2014 року. Між ними втрачене почуття любові та поваги і відтворити шлюбні стосунки неможливо. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що при взаємовідносинах, які виникли між сторонами, збереження шлюбу суперечить інтересам останніх, а тому даний шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного, ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

22.05.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Пролетарського райсуду м. Донецька із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем мешкають окремо, дитина мешкає разом з позивачем, а відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, при цьому давши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов визнав, погодився з поясненнями позивача. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст. 182, 183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, який буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності з вимогами п. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції м. Донецька 21.04.2007 року, позивач уклала шлюб з відповідачем 21 квітня 2007 року, актовий запис № 141 (а.с. 3). Від вказаного шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], батьками якої записані: батько - [PERSON] (відповідач), мати - [PERSON] (позивач), що вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського РУЮ у м. Донецьку 17.09.2007 року (а.с. 3). Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від матеріального забезпечення та виховання дитини, суд, з урахуванням ст. 182 СК, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], до повноліття дитини, починаючи з 22.05.2014 року. Враховуючи, що позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, у відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. належить стягнути з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

22.05.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування позивач посилається на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має сина - [PERSON], [INFO], який перебуває у неї на утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини. За заявами сторін справу розглянуто без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітньої дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони 04.12.2013 року зареєстрували шлюб, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач працездатний, не хворіє, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

22.05.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], в якій вказала, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 24.11.1987 року Часово-Ярським виконкомом Артемівської міської ради Донецької області, актовий запис № 162. Від шлюбу сторони дітей не мають, але відповідач ухиляється від розірвання шлюбу через органи ДРАЦС. Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинені. Сумісне господарство між ними не ведеться. Спору про розподіл майна немає. Позивачка просила суд ухвалити рішення, яким розвівати шлюб між нею і відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», а також стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір. У судовому засіданні позивачка наполягала на позовних вимогах про розірвання шлюбу та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Він у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги те, що, подальше сумісне життя та збереження сім'ї між ними неможливе, суд дійшов висновку про те, що шлюб між подружжям має бути розірвано. Згідно зі ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що за обставин, які склалися, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, оскільки це буде суперечить інтересам позивачки. Також позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

22.05.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на її користь, починаючи з дати звернення до суду. Свої вимоги мотивує тим, що шлюб між подружжям фактично перестав існувати з грудня 2013 року. Вона забрала сина та переїхала жити до своїх батьків в с. Іванівку Петриківського району Дніпропетровської області. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання сина не надає, взагалі не цікавиться його вихованням та навчанням Дохід, який вона одержує не надає їм можливості повністю забезпечити сина необхідними товарами щоденного вжитку, продуктами харчування, одягом, ліками, іграшками тощо. Відповідач працездатний працює в Петриківському РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та має можливість надавати допомогу на утримання їх спільної малолітньої дитини. У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачем визнано факт того, що він є батьком дитини, та не заперечує проти сплати аліментів у розмірі визначених позивачкою, а тому дані факти доказуванню не підлягають, відповідно до ст. 61 ЦПК України. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Враховуючи вищезазначене, положення ст. 174 ЦПК України щодо визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне прийняти рішення про стягнення з останнього аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до його повноліття, на користь позивачки починаючи з дати пред'явлення позову. Судові витрати необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

22.05.2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором без номера від 28.02.2006 року, яка станом на 30.04.2014 року становить 13142,01 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір без номера, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.04.2014 року становить 13142,01 грн., і складається: з заборгованості за кредитом 2353,37 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 10788,64 грн. і штрафів в сумі 500 грн. - фіксована частина, 519,49 грн. - відсоткова складова, отже, заборгованість за кредитним договором становить 11409,22 грн. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

22.05.2014 року ПрАТ «СК»Провідна» (далі - Компанія) звернулася в суд з позовом до [PERSON] та просить: -«Стягнути з [PERSON] ([INFO]) на користь ПрАТ «СК»ПРОВІДНА» (ЄДРПОУ 23510137, п/р 265003941501 в ПАТ «Банк Петрокоммерц - Україна», м.Київ, МФО 300120) 10 764,52 грн. ( десять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні 52 копійка) матеріальної шкоди в порядку регресу.» (а.с.1-2) Свою вимогу мотивує тим, що 09.02.2012 року, приблизно о 14-15 год., біля буд.№28/1 по вул.Чорновола в м.Києві сталася дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої зіткнулися автомобіль «Порш», державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], під керуванням [PERSON], з автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] та під його керуванням, з вини останнього, а автомобілі отримали пошкодження. На час дорожньо - транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Компанії в порядку добровільного страхування, в період з 17.08.2011 року по 16.08.2012 року. Умовами договору передбачено страхову суму відносно застрахованого транспортного засобу в розмірі 850 000-00 грн. та страховий платіж в сумі 39 610-00 грн.. Згідно зі страховим актом, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Порш», державний номерний знак [NUMBER], становить в сумі 10 764-52 грн., які були перераховані для відновлення пошкодженого автомобіля. Відповідач відмовляється сплатити кошти, а тому Компанія вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, мотивуючи тим, що вартість заподіяної шкоди не відповідає дійсності та є завищеною. Від представника позивача - Дмітрієва Р.І. надійшла заява про розгляд справи без його участі.(а.с.35) Заслухавши думку відповідача, який не заперечує про розгляд справи у відсутність представника позива суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

22.05.2014 року Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» (м. Київ) просить стягнути з [PERSON] (с. Хороше вул.. Радянська,15, Петропавлівського району Дніпропетровської області) заборгованість у розмірі 27 194,60 грн. за кредитним договором № R111.005-ТЕК.0044764 від 22.05.2014 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.05.2014 року Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» (надалі Позивач) отримав від [PERSON] (надалі-Відповідач) пропозицію (оферту) про укладення договору № R111.005-ТЕК.0044764 (надалі Кредитний договір), в якій Відповідач пропонував позивачу надати йому споживчий кредит. Позивачем було акцептовано вищезазначену оферту і надано Відповідачу кредит у розмірі 12 521, 25 грн. Відповідач, в свою чергу, зобовязаний повернути наданий кредит у повному обсязі до 22.05.2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 6,99% річних та 1,81% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Кредит було отримано відповідачем 22.05.2014 року, що підтверджується меморіальним ордером № Loan-54256 від 22.05.2014 року про перерахування коштів. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання перед Позивачем чим порушує умови Кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника банку. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань та заяв до суду від відповідача не надійшло. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

22.05.2014 року Шевченківським районним судом м.Києва було ухвалено рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] про визнання недійсним договору поруки, яким позов задоволено. Як вбачається з тексту рішення, судом першої інстанції при ухваленні рішення не було вирішено питання про судові витрати. У відповідності до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову позивачкою в дохід держави було сплачено 243,60 грн. судового збору. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, оскільки при ухваленні рішення, суд першої інстанції не вирішив питання стягнення на користь позивача судових витрат пропорційно до задоволених вимог, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, а саме стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Хрещатик» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 243,60 грн. судового збору, що відповідає обсягу задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

22.05.2015 позивач звернулась до суду з позовом з тих підстав, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання її та їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. На даний час вона не працює у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трьох років, інші джерела доходу у неї відсутні. Просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Матеріалами справи встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем - матір'ю дитини. Сторони проживають окремо один від одного. Позивач на даний час не працює у зв'язку з доглядом за дитиною, у зв'язку з чим джерел отримання доходів не має, а відповідач будь-якої матеріальної або іншої допомоги на утримання дитини та дружини не надає. Добровільно сторони не дійшли згоди про участь відповідача в утриманні дитини та дружини. Відповідач працездатний, фізично здоровий, має постійну роботу та стабільний дохід, на його утриманні немає інших осіб, а тому може надавати матеріальну допомогу дружині та сину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів визначається судом з урахуванням матеріального становища дитини та платника аліментів, а також з урахуванням стану здоров'я, наявності у нього інших осіб, яких він повинен утримувати. Ч. 2 ст. 84 СК України передбачено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що [PERSON] через вік дитини не має можливості працювати та заробляти кошти на своє утримання, інші джерела доходу відсутні, беручи до уваги, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, позов визнав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved