Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

24.02.2014 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору від 18.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та Споживчим товариством «ЦЕНТР» та стягнути з останнього на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 267.900,00 (двісті шістдесят сім тисяч дев’ятсот) гривень, що еквівалентно 30.000,00 (тридцяти тисячам) доларів США за курсом Національного банку України (на момент подання позову). 26.05.2014 року представником позивача [PERSON], [PERSON], було збільшено позовні вимоги до 349.800,00 (триста сорока дев’яти тисяч вісімсот) гривень. Свої вимоги представник позивача обґрунтував наступним. 18 квітня 2008 року між Споживчим товариством «Центр» (далі – СТ «ЦЕНТР», Відповідач) та [PERSON] (далі - Позивач) було укладено попередній договір про наміри укласти договір купівлі-продажу (далі - попередній Договір) цілісного комплексу - нежитлового приміщення загальною площею 537,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Розумовського, 60 (далі - Об'єкт нерухомості). В подальшому Позивачем було передано Відповідачу, в особі голови СТ «ЦЕНТР», завдаток в сумі 30.000,00 (тридцять тисяч) доларів США в рахунок придбання Об'єкта нерухомості. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою від 10.04.2008 року. Однак, правочин з придбання Об’єкту нерухомості між Позивачем та Відповідачем так і не відбувся. Проте, Відповідачем досі не були повернуті Позивачу грошові кошти у розмірі 30.000,00 (тридцять тисяч) доларів США, що були передані Позивачем в якості завдатку за придбання Об’єкта нерухомості. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позові, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав заперечення на позов, в яких зазначено наступне: розписку від 10.04.2008 року не можна вважати платіжним документом, так як не дотримана її форма, відсутні докази, що вказана розписка вчинення на виконання договору від 18.04.2008 року про намір укласти договір купівлі-продажу, грошові кошти у розмірі 151.500,00 грн. були отримані СТ «ЦЕНТР», однак від [PERSON] З’ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Як випливає з матеріалів справи, 18 квітня 2008 року між Споживчим товариством «ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено попередній договір про наміри укласти договір купівлі-продажу цілісного комплексу - нежитлового приміщення загальною площею 537,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Розумовського, 60. Відповідно до попереднього Договору: відповідач продає, а Позивач придбаває Об'єкт нерухомості за 300.000,00 (триста тисяч) доларів США; відповідач передає Об'єкт нерухомості Позивачу по акту прийому-передачі в триденний строк після укладення правочину; за спільною згодою Відповідач звільняє Об’єкт нерухомості у двомісячний строк після укладення правочину; відповідач забезпечує установку огорожі в межах границь з сусідніми землекористувачами до 01.07.2008 року. В подальшому, Позивачем було передано Відповідачу в особі голови СТ «ЦЕНТР», завдаток в сумі 30.000,00 (тридцять тисяч) доларів США в рахунок придбання Об'єкта нерухомості. Факт отримання грошових коштів СТ «ЦЕНТР» у розмірі 30.000,00 (тридцять тисяч) доларів США підтверджується розпискою від 10.04.2008 року. Однак, правочин з придбання Об’єкту нерухомості між [PERSON] та СТ «ЦЕНТР» так і не відбувся. Проте, не дивлячись на це, Відповідачем досі не були повернуті Позивачу грошові кошти у розмірі 30.000,00 (тридцять тисяч) доларів США, що були передані Позивачем в якості завдатку за придбання Об’єкта нерухомості. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2013 року, ухваленим по цивільній справі № 522/18416/13-ц, в якій брали участь ті ж самі сторони ([PERSON] - позивач, СТ «ЦЕНТР» - відповідач) про стягнення з СТ «ЦЕНТР» на користь [PERSON] грошових коштів, встановлені наступні обставини: факт укладення 18.04.2008 року між [PERSON] та СТ «ЦЕНТР» попереднього договору про наміри укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 537,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Розумовського, 60; факт передання громадянином [PERSON] СТ «ЦЕНТР» завдатку у сумі 30.000,00 (тридцять тисяч) доларів США за придбання об'єкту нерухомості; попередній договір від 18.04.2008 року був укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, і без зазначення істотної умови договору - строку дії договору, а тому цей договір є недійсним (нікчемним) з моменту його вчинення. Згідно ч.1 ст.635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності до вимог ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. На підставі ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 5 ст. 216 ЦК України закріплено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. На момент укладення сторонами попереднього договору діяла ч. 4 ст. 258 Цивільного кодексу України, якою було передбачено: позовна давність у десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 № 4176-VІ - частину 4 статті 258 ЦК України - виключено. Однак, вказаний вище Закон, що набрав чинності та діє з 15.01.2012 року, в частині 5 Прикінцевих та перехідних положень встановив наступне: протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Outcome: approved