Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

23 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на земельну частку (пай), розташовану в с. Павлівки Білопільського району Сумської області. Фактично вона прийняла спадщину після чоловіка, однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у зв'язку з втратою сертифікату на право на земельну частку (пай). Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай), розташовану в с. Павлівки Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивачка, [PERSON] не з'явилась, представник останньої за довіреністю [PERSON] надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 26). Представник відповідача - Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 23). Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області в судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 27). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що [PERSON] був чоловіком позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (а. с. 5-6). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а. с. 4). У відповідності до витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією, 14 червня 1996 року, на підставі розпорядження голови Білопільської РДА від 17 травня 1996 року №152, на ім'я [PERSON] виписаний сертифікат серії [NUMBER], за реєстраційним номером 254 на право на земельну частку (пай) площею 4,72 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Обрій» с. Павлівки Білопільського району Сумської області, та виданий на руки (а. с. 30-31). Станом на 01 січня 2015 року грошова оцінка земельної частки (паю), яка знаходиться на території Павлівської сільської ради, становить 71 786 грн., що підтверджується довідкою відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області від 22 квітня 2015 року (а. с. 9). Згідно з оголошенням у газеті «Білопільщина» від 21 лютого 2015 року сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], втрачений (а. с. 8). З довідки Павлівської сільської ради від 16 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON], [INFO]. Після смерті чоловіка [PERSON] вступила в управління спадковим майном, зберігала документи на нього. Заповіт від імені [PERSON] сільською радою не посвідчувався (а. с. 7). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05 травня 2015 року, виданої Білопільською районною державною нотаріальною конторою, спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO], не заводилась (а. с. 25). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO], однак, вона позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з втратою сертифікату на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за останньою право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій», розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved