Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

22.10.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого, на дитину відповідного віку, щомісячно, протягом навчання до 30.06.2021 року. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] син [PERSON] досяг повноліття і відповідач перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання сина. На сьогоднішній день син навчається на 2 курсі Національного університету кораблебудування ім. адм. Макарова до 30.06.2021 року, стипендію не отримує, не працює і потребує матеріальної допомоги. Стан здоров`я і соціальний стан відповідача дозволяє йому виплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Ухвалою суду від 09.11.2018 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правила спрощеного позовного провадження. 04.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що весь час сумлінно виконував свої обов`язки щодо сплати аліментів та приймав участь у вихованні сина На теперішній час він також продовжує спілкуватися з сином та сплачує аліменти. Так, 01.03.2019 р. він сплатив 1500,00 грн., 01.02.2019 р. - 1500,00 грн., 31.12.2018 р. - 500,00 грн., 19.12.2018 р. - 1500,00 грн., 18.11.2018 р. - 1500,00 грн., 19.10.2017 р. - 6997,92 грн., як участь у оплаті за навчання сина у ВУЗі. Просив при прийнятті рішення врахувати вказані відомості. В судове засідання позивач та відповідач не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Заводського районного суджу м. Миколаєва від 12.06.2015 р., що набрало законної сили 23.06.2015 р. В період шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво про народження, видане 12.03.1999 року відділом запису актів про народження, серія [NUMBER] ). [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою 07.09.2018 року головою ОСББ «Крилова 46А» Макаровим В.М . [PERSON] є студентом другого курсу Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова, навчається в денному відділенні за спеціальністю «Менеджмент». Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (довідка від 04.09.2018 № 792, договір про надання освітніх послуг №18ДІМк02). Судом встановлено, що відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення повноліття, до 31 липня 2018 року (довідка про здійснення відрахування та виплати видана 19 лютого за № 1644 директором ТОВ «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ НІКА-ТЕРА»). Звернувшись з зі вказаними позовними вимогами, позивач посилається на те, що відповідач працює, не має інших утриманців, на яких сплачує аліменти, однак після досягнення повноліття перестав надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період його навчання, яке потребує значних витрат. Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст.ст. 182, 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, з умовами, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. В даному випадку суд вважає, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги, в зв`язку з навчанням сина, а відповідач має таку можливість та будучи батьком дитини він не може бути звільнений від обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання до закінчення навчання. Відповідач [PERSON] не заперечує проти необхідності надання ним матеріальної допомоги повнолітньому сину, на що надав докази того, він добровільно надає матеріальну допомогу, що свідчить про його бажання матеріально утримувати свого сина на період навчання, і ці доводи суд вважає прийнятними. Разом з тим, аргументи відповідача, що він надає матеріальну допомогу добровільно, не доводять необхідність звільнення відповідача від сплати аліментів сину за вказаний ним період. Законодавець не передбачає такі підстави, які залежать виключно від волевиявлення самого відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 199 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан батьків дитини, які працюють та отримують систематичний дохід у вигляді заробітної плати, стан здоров`я, потребу у додаткових витратах утримання сина. Враховуючи вищенаведене а також те, що відповідач має можливість утримувати свого сина до закінчення його навчання, оскільки останній навчається на денній формі навчання та не має змоги працювати, несе витрати пов`язані з навчанням, тому суд прийшов до висновку, що з відповідача належить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно на період навчання до 30.06.2021 року. Разом із тим слід зазначити, що посилання позивача відносно стягнення аліментів у розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку є безпідставним, оскільки зазначена норма розповсюджується на дітей, які не досягли 18-ти річного віку, а тому до повнолітньої особи застосуванню не підлягає. Так, виходячи зі змісту положень ст. 201 Сімейного кодексу України, стаття 182 Сімейного кодексу України, яка визначає мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, не застосовується до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином. Розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно статті 200 СК України, визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд вважає вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню за наведених вище обставин. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у сумі 768,40 грн., відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial