Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

23 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2010 року у справі № 2-548/2010 р. задоволено його позов до відповідача, та стягнуто 31646 грн. боргу за договором позики та судові витрати, а всього - 32155,66 грн. Вказане рішення набрало законної сили, однак дотепер відповідачем не виконане. У зв`язку з цим заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2015 року було задоволено його позов до відповідача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних з суми боргу за період з травня 2012 року по квітень 2015 року на загальну суму 19647,11 грн. Також заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2018 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 01 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року на загальну суму 24832,12 грн. Посилаючись на те, що відповідач не виконує судові рішення, позивач просив суд стягнути з відповідача за період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2021 року інфляційні витрати в сумі 12617,30 грн. та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 6390,82 грн., що разом становить 19008,12 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не направляв. Відзиву на позов від нього не надходило. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 листопада 2010 року заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто 31646 грн. боргу за договором позики, 316,46 грн. витрат по сплаті судового збору, 55,20 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 138 грн. витрат на правову допомогу. 19 листопада 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 35224020 з примусового виконання виконавчого листа № 2-548, виданого 19 грудня 2010 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області про стягнення з відповідача боргу в сумі 31646 грн. за вищевказаним рішенням суду. Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто три відсотки річних в сумі 1929,34 грн. та інфляційні втрати в сумі 17717,77 грн. за період з травня 2012 року по квітень 2015 року, через невиконання боржником грошового зобов`язання. Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2018 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] за період з 01 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року інфляційні втрати у сумі 20207,31 грн. та три відсотки річних у розмірі 4624,81 грн., що загалом становить 24832,12 грн. Однак на теперешній час вищевказані рішення суду відповідачем не виконані. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням. Відповідач у період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2021 року мав невиконане грошове зобов`язання перед позивачем. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних є частково обґрунтованими, при цьому не оспорювались відповідачем. Згідно розрахунку наданого позивачем, інфляційні втрати за період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2021 року склали: 76634,89 грн. х (1,0 х 1,0 х 0,993 х 1,0 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008) х 1,041 х 1,05 х 1,013 - 76634,89 грн. = 12617,30 грн. Однак при підрахуванні трьох відсотків річних позивачем допущено арифметичну помилку, внаслідок чого він зазначив суму 6390,82 грн. При перевірці розрахунку трьох відсотків річних судом встановлено, що сума складає 6342,85 грн.: 76634,89 грн. х (3/365) х (245 + 365 + 366 + 31)/100 = 6342,85 грн. Враховуючи наведений розрахунок, суд задовольняє частково стягнення трьох відсотків річних, оскільки їх сума при перерахуванні виявилась меншою, ніж та, яку помилково зазначив позивач. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 905,70 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial