Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

23 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду від свого імені та як опікун в інтересах недієздатної [PERSON] і опікун малолітньої [PERSON], до [PERSON], з яким вона 09.11.2013 року уклала договір міни об'єктів житлової нерухомості, про визнання цього договору недійсним, як правочину, вчиненого під впливом обману та правочину, вчиненого під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, а також з тих підстав, що цей правочин не відповідає внутрішній волі і вільному волевиявленню його учасників, суперечить правам та інтересам недієздатної її доньки [PERSON] і малолітньої її онуки [PERSON], опікуном яких вона є, і зміст правочину суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. До участі у вказаній справі залучений орган опіки і піклування в особі представника служби у справах дітей Слов'янської міської ради, для захисту інтересів малолітньої [PERSON], [INFO], та залучені треті особи на стороні відповідача - [PERSON] і приватний нотаріус Слов'янського міського нотаріального округу Мурадова С.Г. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, повністю підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. ( а.с. 33 ) В судовому засіданні представник позивача - адвокат Павленко О.В., повноваження якого підтверджені договором про надання юридичної допомоги від 26.12.2015 року та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2963 від 25.06.2008 року ( а.с. 31-32 ), підтримав позов, на обґрунтування якого пояснив, що 09 листопада 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений спірний договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Мурадовою С.Г, зареєстрований в реєстрі за № 4388. Предметом даного договору була міна приватного будинку по [ADDRESS], який належав позивачці та її недієздатній доньці [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках, на належну на праві приватної власності відповідачеві [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір міни був здійснений позивачкою на вкрай невигідних для неї і для осіб, яких вона представляла як опікун, умовах і під впливом тяжких для позивачки обставин, що відповідно до частини 1 статті 233 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним, незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Під тяжкими для позивачки обставинами представник позивача - адвокат Павленко О.В. зазначив хворобливий стан самої позивачки [PERSON], її похилий вік та стан здоров'я її недієздатної доньки [PERSON], яку вона представляла як опікун. До вкрай невигідних умов при укладанні договору міни представник позивача зазначив, що позивач здійснила міну належного житлового будинку з прилеглими надвірними будівлями та господарськими спорудами та садибною земельною ділянкою на квартиру, яка знаходилась в неналежному технічному стані, так як відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 129/6 від 17.01.2014 року фактично у всіх кімнатах квартири присутні сліди грибка, у тому числі і у санвузлі. Виявлені дефекти унеможливлюють нормальне та безпечне використання даної квартири для проживання. Про ці дефекти відповідачу було достовірно відомо і він намагався їх приховати при укладанні договору міни. Сам факт укладання спірного правочину був обумовлений тільки тим, що в квартирі відповідача знаходилась вбиральня та ванна кімната, що робили більш зручним здійснення догляду позивачкою за її недієздатною донькою та малолітньою онукою, заради інтересів яких вона і здійснила цей договір міни об'єктами житла. Факт вкрай невигідних умов при укладанні договору міни підтверджується і нееквівалентністю переданого майна майну, що було отримано. Укладання цього договору міни потягли тяжкі наслідки не тільки для позивачки, а і для близьких для неї родичів - недієздатної доньки [PERSON] та малолітньої онуки [PERSON], якими позивач опікується. Крім того, вказаний договір міни був вчинений під впливом оману, оскільки відповідач та його дружина навмисно ввели позивачку в оману, завіривши, що в їхній квартирі відсутні скриті дефекти, які прямо могли вплинути на волевиявлення позивачки щодо укладання спірної угоди. Отже, позивач при укладанні договору міни помилялася щодо технічного стану квартири відповідачів на яку вона поміняла належний їй житловий будинок, що має істотне значення, а тому, відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України,вказаний правочин, вчинений під впливом оману, слід визнати недійсним. Більш за те, вважає, що при укладанні цього договору, не були дотримані загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що передбачені статтею 203 ЦК України,зокрема, нотаріусом не були роз'яснені всі необхідні права та обов'язки сторін договору, відсутні посилання, що сторони діють добровільно, розуміють значення своїх дій, умови правочину та настання правових наслідків, обумовлених договором, що вони діють без впливу, оману, що до підписання договору вони підтвердили відсутність дефектів чи недоліків майна, яке є предметом міни, що вони не мають претензій щодо якісних характеристик будинку та квартири. Не має посилання в договорі на те, що сторони підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину, що дійсна вартість від чуваного майна ними не приховується, що даний правочин вчинюється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах. Нотаріусом не були позивачці роз'яснені всі права і обов'язки при укладанні такого правочину як міна житлом, правові наслідки такого правочину, правові наслідки недійсності правочину, що могло безпосередньо вплинути на прийняття позивачкою рішення щодо вчинення спірного правочину. Під час укладання спірного договору міни, нотаріусом не було достовірно встановлена вартість на той час належного позивачці будинку, так як його оцінювальна вартість була визначена висновком БТІ і значно занижена, а вартість квартири відповідача була визначена на підставі незалежної експертної оцінки. Згідно статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, встановлених законодавством України,міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї із сторін угоди чи за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку оподаткування майна згідно з законом. Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей оподаткування і сплати податків та інших обов'язкових платежів при цьому, які справляються відповідно до законодавства, з метою, зокрема для обчислення суми державного мита, визначено Порядком проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 04.03.2013 року. Відповідно до п.3 цього Порядку визначення оціночної вартості здійснюється суб'єктом оціночної діяльності, який відповідає вимогам, установленим правилами організації контролю якості та інформація про якого включена до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності за спеціалізацією 1.8 та /або 2.3 та напрямом 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства». З матеріалів нотаріальної справи було встановлено, що оцінка квартири відповідача була проведена оцінювачем Горяник Н.О., яка не відповідає вимогам вказаного Порядку, а саме оцінювач не включена до Державного реєстру, тобто вказана інформація нотаріусом взагалі не перевірялась. В матеріалах нотаріальної справи наявні лише ксерокопії сертифікатів та дозволу на проведення оціночної діяльності, ці документи не завірені належним чином. Не проведення незалежної експертної оцінки на час укладання спірного договору міни належного позивачці житлового будинку та належної відповідачеві квартири, на яку здійснювався обмін,є порушенням вимог чинного законодавства та є підставою, зокрема у розумінні статті 203 ЦК України, для визнання даного правочину недійсним. З огляду на ці обставини, просить визнати недійсним договір міни, укладений 09 листопада 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мурадовою С.Г., за яким позивач передала у власність , а відповідач прийняв у власність житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS], та відповідно до якого, відповідач передав, а позивачка прийняла у власність квартиру [ADDRESS], та повернути сторонам у власність їх нерухоме майно, що належало останнім до укладання спірного договору міни. Просить також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати на сплату судового збору у розмірі 487,20 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнав і в судовому засіданні пояснив, що при укладанні 09 листопада 2013 року договору міни між ним та позивачкою з ними спочатку по одному розмовляла нотаріус Мурадова С.Г., потім разом і нотаріус роз'яснювала суть цього договору та можливі наслідки, роз'яснювались їхні права. Позивачка хотіла сама провести міну житлом і поміняти свій будинок на їхню квартиру, посилаючись, що їй за віком вже важко доглядати за будинком та городом, що в квартирі є санвузол та ванна кімната, і їй хотілося поліпшити житлові умови для доньки та онуки. До цього вони проводили оцінку житла, за що грошові кошти сплачував він і за оцінку своєї квартири і за оцінку будинку позивачки. Ніхто оцінку не оспорював. Крім того, не він не його дружина не приховували технічний стан їхньої квартири, позивач мала доступ до всіх кімнат, ходила , дивилась, казала, що зробить ремонт на свій розсуд. Рішенням суду від 13.02.2015 року, яке було оскаржено позивачкою і в апеляційному і в касаційному порядку, але набуло законної чинності, вже встановлені обставини, які не підлягають доказуванню в цьому процесі, а саме встановлено, що їхня квартира на час вчинення правочину знаходилась у задовільному стані, квартира придатна для експлуатації, потребує ремонту, що підтверджено висновком судової комплексної будівельно-санітарної експертизи № 11861 від 25.12.2014 року. Ці висновки також ніким із сторін не оскаржувались. Після укладання договору міни пройшло більше ніж два роки і в якому стані тепер квартир невідомо. Що стосується посилань позивачки на порушення прав її онуки, то органом опіки та піклування Слов'янської міської ради при укладання договору міни був наданий дозвіл на вчинення цього правочину та зазначено, що ніяких порушень прав неповнолітньої [PERSON] немає. Доречи, неповнолітня [PERSON] утримується у школі-інтернаті. А на укладання договору позивачкою від імені її недієздатної доньки [PERSON],яка за вчинення кримінального правопорушення, знаходиться на примусовому лікуванні, також було надано виконкомом Слов'янської міської ради дозвіл її опікуну [PERSON] на укладення договору міни. Отже, ніяким чином права недієздатної [PERSON] та малолітньої [PERSON] не були порушені при укладання договору міни житлом. Стверджує, що в оману він позивачку не вводив і не користувався будь-якими її життєвими обставинами, які вона вважає тяжкими для неї. Невигідність умов укладання правочину, на які посилається позивач, спростовані вищезазначеним рішенням суду, коли вона намагалася через суд розірвати договір міни. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні її позову за відсутності доказів на його обґрунтування. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Горелик Є.Б., діючий на підставі договору про надання юридичних послуг від 15.01.2016 року та копії свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю ( а.с. 34-35 ), в судовому засідання пояснив, що відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач у позові та її представник в судовому засіданні висловлювали багато міркувань щодо недійсності договору міни від 09.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON],однак, відсутні будь-які конкретні докази щодо тих підстав, на які вони посилаються, а саме вчинення правочину під впливом обману, під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах та інші. До невигідних умов вчинення договору міни житлом позивач наполегливо зазначає неналежний стан квартири, на які вона здійснила обмін свого житлового будинку. Проте, суд вже розглядав це питання і рішенням суду від 13.02.2015 року, яке пройшло апеляційну і касаційну інстанції, було встановлено, що на час вчинення договору міни квартира [PERSON] знаходилась у задовільному стані і не мала будь-яких прихованих дефектів. Отже, ніякого обману щодо предмета обміну не було. Щодо інтересів малолітньої онуки позивачки та її недієздатної доньки, то існує позитивний висновок органу опіки та піклування, який ніким не оскаржений, права недієздатної співвласниці житлового будинку та малолітньої [PERSON] були захищені. Саме [PERSON] була ініціатором укладання цього правочину. До укладання договору міни вона не була обмежена у часі, мала можливість все обміркувати та зважити, мала доступ до квартири і відповідача і неодноразово її оглядала. За клопотанням представника позивачки суд дослідив нотаріальну справу за цим правочином і переконався, що при його укладання і посвідченні нотаріусом Слов'янського нотаріального округу Мурадовою С.Г. були дотримані всі права сторін. Є оцінка майна належними суб'єктами оцінювання і вартість обмінюваних житлових об'єктів ніким не оскаржувалась,при цьому, слід зауважити, що вартість квартири була більшою ніж вартість житлового будинку, але сторони домовились і погодились з такою оцінкою. Жодна норма закону не вимагає, щоб до нотаріальної справи додавались завірені документи, на підтвердження повноважень суб'єкта оцінювання нерухомого майна. Крім того, вважає, що позивачкою при зверненні до суду з вказаним позовом були порушені строки позовної давності, так як до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю продаж ( стаття 716 ЦК України ), то відповідно до статті 681 ЦК України, позовна давність, що застосовується до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару, визначена законом в один рік ( стаття 258 ч.2 п.4 ЦК України ). Таким чином, позивачка пропустила однорічний строк позовної давності, про поновлення якого позивачка не заявляла, а тому, відповідно до ч.4 статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] заперечувала проти заявлених позовних вимог [PERSON] і пояснила, що вона як дружина відповідача [PERSON] дала згоду на проведення обміну їх квартири на житловий будинок позивачки. Погодились обміняти квартира на будинок, бо чоловік хотів завести підсобне господарство та користуватися городом. Ініціатором цього договору міни була позивачка, вона ще їздила до доньки, яка відбуває покарання, казала, що з нею радилась щодо обміну будинку на квартиру. Позивач казала, що вже втомилася займатися городом, гребти листя та казала, що у будинку валиться дах, тому хоче обміняти будинок на квартиру. Ще до укладання цього договору позивачка була в них у квартирі зі своєю онукою. Вони всюди заглядали, позивач планувала як проведе ремонт і де повісить телевізор, сказала, що зробить євроремонт у квартирі, була задовільна станом квартири та житловими умовами. Вони від позивачки нічого не приховували і не скористались її сімейними обставинами. Всі обставини, на які посилається позивачка щодо невигідності правочину із-за неналежних умов їх квартири, на яку вона обміняла житловий будинок, вже досліджувались судом і ці обставини були спростовані. [PERSON] різними способами намагається позбавити їх житлового будинку, придбаного ними внаслідок обміну, розповсюджує різні слухи та висловлює погрози. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Слов'янського нотаріального округу Мурадова С.В. в судовому засіданні пояснила, що при посвідченні нею 09 листопада 2013 року договору міни між сторонами нею були дотримані всі вимоги закону та Порядку вчинення нотаріальних дій. До укладення вказаного договору міни, до неї звернулась [PERSON], яка була ініціатором укладання цього договору, з'ясувалось, що вона опікун недієздатної співвласниці будинку та опікун малолітньої онуки , зареєстрованої у цьому будинку, тому органом опіки та піклування був наданий дозвіл на вчинення цього правочину [PERSON], яка представляла інтереси як опікун недієздатної [PERSON] і малолітньої [PERSON] В матеріалах нотаріальної справи містяться два дозволи виконкому Слов'янської міської ради на вчинення [PERSON] вказаного правочину. Вона як нотаріус роз'яснювала сторонам їх права і обов'язки та наслідки укладеного договору. Шляхом співбесіди зі сторонами правочину, вона переконалась у добровільності укладення ними саме договору міни житлом, тобто встановили їх дійсні наміри і однакове розуміння щодо суті правочину та його наслідків. Їй також були надані звіти про оцінку об'єктів нерухомості, які були предметами міни. Вона не має повноважень перевіряти кваліфікацію оцінювача. Коли функції оцінювача нерухомості передавались БТІ, то вона в Державному реєстрі оцінювачів знайшла і переконалась у повноваженнях суб'єктів оцінювання. У зв'язку з тим, що вартість об'єктів житла була неоднаковою, то сторони погодились, що обмін здійснюється без додаткової плати. Це їх власне волевиявлення і вона про це зазначила у договорі. Всі витрати з оформлення договору міни ніс [PERSON] Про ніякі тяжкі обставини для [PERSON] та про укладання договору на вкрай невигідних умовах не йшлося. Рішення укласти цей договір міни було вільним, а вже на теперішній час [PERSON] приходила до нотаріальної контори і погрожувала, що нібито вона змовилась з відповідачем щодо цього обміну, та що вона незадовільна квартирою, на яку поміняла свій будинок. Підстав для визнання договору міни недійсним, вона як нотаріус, який посвідчила цей договір, не вбачає, так як на момент укладення договору вона переконалась, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Нічиїх прав укладанням цього правочину не було порушено і дотримані всі вимоги закону. Допитана в судовому засіданні представник органу опіки та піклування, як органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси неповнолітніх ( малолітніх ) осіб, головний спеціаліст служби у справах дітей Слов'янської міської ради Ковальчук І.Ю., діюча на підставі довіреності ( а.с. 48 ), в судовому засіданні підтвердила, що у травні 2013 року до органу опіки та піклування звернулася із заявою опікун малолітньої [PERSON] -її бабуся [PERSON], яка просила надати дозвіл на вчинення нею договору міни житлового будинку [ADDRESS] у місті Слов'янську, власником якого є [PERSON] та її донька - недієздатна [PERSON], а онука малолітня [PERSON] зареєстрована та проживала у цьому будинку з опікуном [PERSON] Вона разом із начальником служби у справах дітей та за участь спеціаліста служби провели обстеження умов проживання неповнолітньої [PERSON] у вказаному будинку, та встановили належні умови, створені у вказаному будинку для проживання і виховання малолітньої [PERSON], [INFO]. Будинок газифікований, складається з двох кімнат, в будинку є належні меблі, побутова техніка, обладнана дитяча кімната всім необхідним, про що склали акт. 06 листопада 2013 року рішенням виконавчого комітету Слов'янської міської ради за № 673 було надано [PERSON] дозвіл обміняти належну їй ? частку будинку [ADDRESS] , право користування якою належить малолітній [PERSON], на квартиру [ADDRESS], не порушуючи право на проживання малолітньої [PERSON] у цій квартирі. Виконком Слов'янської міської ради також надавав дозвіл [PERSON], як опікуну недієздатної [PERSON], на проведення обміну ? частки будинку, належної останній, на вказану квартиру. Перевіряти умови житлового приміщення, на яке опікун малолітньої мала намір здійснити обмін житлового будинку, служба у справах дітей не має повноважень. Проте, вони надавали консультації і відмовляли [PERSON] від здійснення обміну її житлового будинку на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] впевнила комісію, що у вказаній квартирі її онуці буде краще жити, що у квартирі є газ, вода, тепло, а також мається санвузол і ванна кімнату. Оскільки [PERSON] є опікуном малолітньої [PERSON], то саме вона несе відповідальність за створення належних умов для проживання дитини. Малолітня [PERSON] навчається в школі-інтернаті та знаходиться на неповному державному утриманні, але проживає з опікуном [PERSON] намагалася покращити житлові умови проживання дитини, тому у комісії не було ніяких підстав для відмови у наданні їй дозволу на здійснення цього договору міни. При укладанні договору міни права малолітньої дитини не були порушені , її житлові права були гарантовані опікуном. Вже потім за заявою опікуна [PERSON] вони з комісією обстежили житлово-побутові умови проживання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] та склали акт обстеження від 08.04.2014 року, де встановили, що стан житла незадовільний, квартира вимагає проведення капітального ремонту з великими фінансовими затратами. В ході обстеження вони виявили в квартирі, що в коридорі розбита підлога, на кухні розщебенена розбита підлога накрита старим подряпаним лінолеумом, стіни квартири тонкі, холодні, не пошпакльовані, наклеєні зверху шпалерами, які чорніють від плеснового грибка і відходять від стін. Квартира вимагає заміни вікон і дверей. Кладова кімната знаходиться в занедбаному стані, на балконі розбита цементна підлога, він зарешочений залізною решіткою. Грибкова плісень осідає на меблях та одягу. За таких умов проживати дитині у цій квартирі небезпечно для її здоров'я. Вона вважає, що житлово-побутові умови для проживання дитини були кращими у житловому будинку [ADDRESS], ніж у зазначеній квартирі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з такого. За приписами ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.ст. 626,627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одним із видів договірних зобов'язань є договір міни. За договором міни (бартеру), як це зазначено у ст. 715 ЦК України, кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 716 ЦК України передбачено правове регулювання міни, а саме, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. За приписами ст.ст. 181,182, 203,205,208,209,210, 657 ЦК України, договір купівлі-продажу або міни нерухомого майна укладається в письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до договору міни від 09 листопада 2013 року,укладеного між [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатної [PERSON], та [PERSON], який діяв за згодою своєї дружини [PERSON], належна [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.07.1999 року двохкімнатна квартира під номером 2, загальною площею 43,8 кв.м , в тому числі жила площа - 26,0 кв.м, що знаходиться у будинку під номером 22-а, розташованому по [ADDRESS], переходить у власність [PERSON] і [PERSON] у рівних частках кожній. Належний [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній на підставі договору купівлі-продажу будинку від 26.08.1997 року житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями й спорудами, загальною площею 54,2 кв.м, в тому числі жилою площею 25,0 кв.м, що знаходиться у [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці земель Слов'янської міської ради площею 0.0538 гектара, переходить у власність [PERSON] Цей договір міни посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г., зареєстрований в реєстрі № 4388. ( а.с. 7 , 110 ) Як встановлено в судовому засіданні і проти цього не заперечують сторони, що вказаний договір міни внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та ця обставина, відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Отже, при укладенні вказаного правочину, була дотримана його форма, способи волевиявлення та нотаріальне посвідчення і державна реєстрація. А тому, у розумінні ст.ст. 210, 640 ЦК України, вказаний правочин є вчиненим. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин ). Позивач [PERSON], як одна із сторін вказаного договору міни, заперечує дійсність цього правочину на підставах, передбачених ст.ст. 230, 233 ЦК України, а також посилається на недодержання в момент вчинення правочину загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину ( ст. 203 ч.1, ч.3, ч.6 ЦК України ). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. За приписами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім, випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Підставою визнання договору міни об'єктами нерухомості позивач зазначає, що цей правочин було вчинено під впливом обману, який полягає в тому, що відповідач приховав від позивачки технічні недоліки своєї квартири у вигляді наявності плісені та грибка на стінах у квартирі, прогнивших труб та полів, що існувало на час укладення договору, і які відповідач намагався скрити, і це має істотне значення. На підтвердження цієї обставини позивач у своєму позові і її представник в судовому засіданні послався на висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 129/6 від 17.01.2014 року, відповідно до якого в квартирі [ADDRESS] зафіксовані пошкодження та дефекти будівельних конструкцій: підлога в кухні частково прогнила, при ходьбі - хитається; на підвіконні та відкосах у приміщенні № 2- жила кімната, зафіксовані сліди чорноти по всій довжині; в приміщеннях жилих кімнат, коридорі , санвузлі на стінах зафіксовані множинні та великі сліди чорноти. Причиною виявлених дефектів і пошкоджень у приміщеннях - поява чорноти( скоріше за все плісені та грибка) цієї квартири є накопичення вологості в конструкціях стін, що є порушенням будівельних норм та правил. Ці дефекти є суттєвими, усунення цих дефектів та пошкоджень економічно недоцільно. ( а.с. 8-18 ) Згідно ст.230 ЦК України,якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша статті 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В частин першій ст.229 ЦК України зазначено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за призначенням Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків,встановлених законом. За таких умов, посилання позивача та її представника, що єдиним мотивом для вчинення нею міни житлом, було покращення житлових умов для її недієздатної доньки [PERSON] і її малолітньої онуки [PERSON], у зв'язку з тим, що у квартирі відповідача знаходились вбиральня та ванна кімната, що робили б більш зручним догляд за членами її родини, не мають істотного значення при вирішенні питання щодо недійсності правочину з підстав його укладення під впливом обману. Крім того, відповідно до вимог частини 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Про застосування саме цієї норми закону наполягає відповідач та його представник при оцінці судом наданого позивачкою доказу про вчинення правочину нібито під впливом обману, що суд вважає доцільним та зауважує, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 26 березня 2015 року у зв'язку з прийняттям ухвали колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області і залишенням вказаного рішення без змін, та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2015 року ці судові рішення залишені без змін ( а.с.41-47 ), при вирішенні спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору міни, повернення житлових приміщень і відшкодування шкоди, в задоволенні позову було відмовлено та судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на момент укладення договору міни від 09 листопада 2013 року знаходилась у задовільному стані. Висновок № 129/6 експертного будівельно-технічного дослідження, проведеного експертом Пальченко О.Ю., на який і в цьому процесі посилається позивач, як на доказ, було визнано судом неналежним доказом. Для з'ясування всіх фактичних обставин у справі було призначено судову комплексну будівельно-санітарну експертизу, проведену експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, згідно висновку якої за № 11861 від 25.12.2014 року, встановлено, що відповідно до приблизної шкали оцінки зносу елементів будинку при фізичному зносі 21%, технічний стан об'єкту - квартири [ADDRESS], оцінюється як задовільний, при якому «елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації,але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії». Вартість ремонтних робіт складає 7392 гривень. Також, при ухваленні вказаного рішення , судом досліджувався і акт обстеження Управлінням житлово-комунального господарства від 10.02.2014 року квартири [ADDRESS], згідно якого підлога паркетна у квартирі перебуває у задовільному стані, віконні блоки дерев'яні та знаходяться у задовільному стані, двірні блоки - вхідні двері нові, міжкімнатні знаходяться у задовільному стані, стіни в спальні мають незначне ушкодження грибком під вікном 0,5 кв.м, стіни сухі, система опалення, каналізації знаходиться у задовільному стані, труби окрашені, температура повітря в кімнатах у лютому місяці +21 С, в кухні +22 С. Отже, з огляду на встановленні вказаним рішенням суду обставини, які не підлягають доказуванню у цьому процесі, суд приходить до висновку про відсутність обставин ( у розумінні ст.ст. 229, 230 ЦК України ), які мали істотне значення при укладенні договору міни, а саме технічний стан квартири відповідача, як незадовільний і маючий приховані дефекти, про які, як зазначає позивач, достеменно знав відповідач і намагався їх приховати в момент вчинення правочину, так як це спростовується тими обставинами і доказами, які були досліджені при ухваленні рішення судом по вищезазначеній справі, матеріали якої буди досліджені в судовому засіданні. Більш того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивачем та її представником не надано жодного доказу про наявність умислу на вчинення обману чи взагалі на наявність самого факту обману в діях відповідача при укладенні договору міни. Посилання позивача, що нібито відповідач знав про неналежний технічний стан його квартири та про наявні приховані дефекти, спростовані відсутністю факту такого неналежного стану квартири та прихованих дефектів, що зазначено вище. Отже, підстави для визнання недійсним договору міни від 09 листопада 2013 року, укладеного між позивачкою та відповідачем, як то укладення правочину під впливом обману, не доведені позивачем. Крім того, позивач та її представник зазначають, що вказаний правочин було також вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Згідно ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як зазначено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами може бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства чи інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична ) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. На обгрунтування вимог позивача з цієї підстави, її представником - адвокатом Павленко О.В. зазначено, що тяжкою обставиною, під впливом якої позивач вчинила оспорюваний правочин, є фізичний стан в силу похилого віку самої позивачки [PERSON] та стан здоров'я її недієздатної доньки [PERSON] Здійснення договору міни житловими об'єктами на вкрай невигідних умовах для позивача, її представник пояснив тим, що позивачка поміняла належний їй і її донці житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями й спорудами, розташований на земельній ділянці, на квартиру у багатоквартирному жилому будинку, яка знаходилась у технічно неналежному стані непридатному для проживання. Проте, як зазначено вище, факт знаходження квартири відповідача на час здійснення обміну житловими приміщеннями з позивачкою, у технічно неналежному стані, спростований обставинами, встановленими попереднім рішенням суду від 13 лютого 2015 року при вирішенні спору про розірвання договору міни. Крім того, аналіз технічних характеристик об'єктів нерухомості, які були обміняні внаслідок укладення спірного правочину, що зазначені як у договорі міни від 09.11.2013 року , так і в технічній документації Бюро технічної інвентаризації, які використовувались при наданні звіту про оцінку майна перед укладенням цього договору, свідчить про те, що як житловий будинок позивача , так і квартира, належна відповідачу, складаються із двох жилих кімнат. Загальна площа будинку 54,2 кв.м, жила площа будинку 25,0 кв.м, загальна площа квартири відповідача 43,8 кв.м, жила площа квартири 26,0 кв.м. Житловий будинок дерев'яний, обкладений цеглою, розташований на земельній ділянці земель Слов'янської міської ради, площею 0,0538 гектара, на якій також розташовані будівлі і споруди: літня кухня з сараєм, льох, гараж, вбиральня з душем, колодязь, огорожа. Комунікації у житловому будинку - електрика, газопровід. Ринкова вартість житлового будинку становить 63798 гривень ( а.с.111-125 ) Ринкова вартість двохкімнатної квартири № 2, яка розташована на першому поверсі у п'ятиповерховому будинку, 1970 року забудови, по [ADDRESS], на час її оцінки 25 вересня 2013 року, становить 100850 гривень ( а.с. 126-147 ). Отже, ринкова вартість житлового будинку позивачки на час вчинення договору міни, була меншою ніж ринкова вартість квартири відповідача, що сторонами правочину не оскаржувалось. Більш за те, договором міни не визначено вимог до квартири , на яку позивач обмінювала свій житловий будинок, в тому числі і до їх санітарного, технічного стану, однак, як неодноразово зазначала позивачка, що її влаштовувало те, що вказана квартира має санвузол та обладнана ванною кімнатою, має центральне водопостачання та водовідведення. Також, в договорі міни зазначено волевиявлення сторін, що вказаний обмін здійснюється без додаткової плати, незважаючи на різницю в ринковій вартості об'єктів нерухомості, що підлягали обміну, що не суперечить суті договору міни і ,взагалі, принципу вільності в укладенні правочину. З огляду на таке, суд приходить до висновку,що позивачем не доведено укладення договору міни позивачкою на вкрай невигідних умовах для неї. Крім того, для визнання правочину недійсним з підстав, зазначених в ст. 233 ЦК України, необхідно довести, що тяжка обставина і вкрай невигідні умови укладення правочину були у причинному зв'язку. Судом встановлено і це підтверджується паспортними даними, позивач [PERSON], [INFO], на час вчинення спірного правочину досягла віку 62 років. Доказів, що вона знаходилась в хворобливому чи безпорадному стані не додано. Тому, твердження представника позивачки, що її вік сам по собі є тяжкою обставиною, яка вплинула на укладення нею вказаного договору міни, є безпідставним, тим більше, що позивач призначена опікуном малолітньої [PERSON], та при наявності її хворобливого стану за віком, вона б не могла бути опікуном над дитиною. Згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2005 року, [PERSON], [INFO], визнана недієздатною внаслідок наявного в неї тяжкого хронічного психічного захворювання, яке позбавляє її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, та рішенням виконкому Слов'янської міської ради від 15.02.2006 року за № 83 [PERSON] призначена опікуном над недієздатною [PERSON], яка є її донькою. ( а.с. 21, 149 ) Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], як на час укладення правочину, так і на теперішній час, за вчинене кримінальне правопорушення у стані неосудності перебуває на примусовому лікуванні у медичному психіатричному закладі. Згідно рішення виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 02.10.2013 року № 589, був наданий дозвіл опікуну [PERSON] укласти договір міни від імені недієздатної [PERSON], [INFO], належну їй ? частку будинку [ADDRESS] на ? частку квартири № 2 у будинку [ADDRESS]. ( а.с. 74, 140 об. ) Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON], [INFO], матір'ю якої є [PERSON], відомості про батька записані відповідно до ст. 135 СК України, є дитиною, позбавленою батьківського піклування. ( а.с. 23, 80 ) Рішенням виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 19.06.2013 року № 341/2 , враховуючи рішення комісії з захисту прав дитини від 28.05.2013 року, [PERSON] було призначено опікуном над [PERSON], [INFO]. ( а.с. 22, 79 ). Як вбачається з довідок від 11.04.2016 року, [PERSON], [INFO], навчається в 2-а класі Слов'янської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату № 41 Донецької обласної ради з 01.09.2013 року та знаходиться на неповному державному утриманні. [PERSON] проживає з опікуном [PERSON], в інтернаті не ночує. В школу-інтернат щодня приходить тільки на заняття. ( а.с. 107,108 ) Згідно копії рішення виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 06.11.2013 року за № 673 за заявою опікуна [PERSON], було надано дозвіл [PERSON] обміняти належну їй ? частку будинку [ADDRESS] у місті Слов'янську, право користування яким належить малолітній [PERSON], на квартиру [ADDRESS], не порушуючи право на проживання малолітньої [PERSON],укласти договір міни. ( а.с. 72, 148 ) При цьому, як зазначила в судовому засіданні представник органу опіки та піклування Ковальчук І.Ю., при наданні дозволу [PERSON] на укладення договору міни житловими приміщеннями, права малолітньої [PERSON] ні в якому разі не були порушені. З наданої копії заяви [PERSON] від 21.10.2013 року про надання їй дозволу на здійснення договору міни житлового будинку на квартирі, належну відповідачу, вбачається, що заява позивачкою написана власноручно, рішення нею про обмін житлового будинку на квартиру прийнято свідомо і добровільно, що також підтвердила Ковальчук І.Ю. ( а.с. 73 ) Акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складений заступником начальника служби у справах дітей, завідувачем сектору профілактичної роботи та соціального захисту дітей і спеціалістом служби у справах дітей Слов'янської міської ради, від 08.04.2014 року, вході якого вказані спеціалісти у справах дітей виявили недоліки стану житла та прийшли до висновку, що квартира потребує проведення капітального ремонту з великими фінансовими затратами ( а.с. 19 ), не має значення як доказ укладення позивачем [PERSON] договору міни під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах чи під впливом обману, так як згідно повноважень зазначених спеціалістів служби у справах дітей вони мають право контролювати та перевіряти збереження житлових прав дітей, створення дитині належних умов проживання батьками, або як у даному випадку опікуном [PERSON] На службу у справах дітей покладено обов'язок щодо захисту житлових та майнових прав дітей, а саме [PERSON], як опікун малолітньої [PERSON], має забезпечити дитині належні житлові умови, у тому числі і право користування житлом у квартирі, яку опікун придбала внаслідок проведеного обміну житлом. Аналіз зазначених доказів, приводить суд до висновку, що ніякої тяжкої обставини для позивачки, під впливом якої вона вчинила спірний правочин і на вкрай невигідних умовах, не існувало. Тяжке психічне захворювання її доньки [PERSON], яка перебуває на примусовому лікуванні, не можна розцінювати як тяжку обставину для позивачки, що вплинула на вчинення нею договору міни житлового будинку на квартиру, так як позивач не довела, що за відсутності такого тяжкого психічного захворювання [PERSON], нею цей правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не за таких умов. Більш за те, відсутні докази, що друга сторона правочину, а саме відповідач [PERSON] при укладенні договору міни, скористався тяжкою обставиною для позивачки, під впливом якої вона уклала цей договір на вкрай невигідних для неї умовах, так як , по-перше, відсутня ця тяжка обставина, а по-друге, відсутні і вкрай невигідні умови укладення договору міни для позивачки. Також суд зауважує, що позивач посилається як на обставини визнання договору міни недійсним і за обставин вчинення правочину під впливом обману і також вчинення правочину під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, що було уточнено в судовому засіданні її представником,а в позові були зазначені всі можливі обставини, за яких суд може визнати правочин недійсним. Оскільки правочин, що вчиняється під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах ( ст. 233 ЦК України ) має вчинятися добровільно,без наявності обману, то обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у тому числі і про визнання почину недійсним, як вчиненого під впливом обману ( ст. 230 ЦК України), то ці обставини є взаємовиключними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довела, що договір міни від 09.11.2013 року, був укладений нею як під впливом обману, так і під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Позивач в своєму позові та її представник в суді посилається на підстави недійсності правочину, недодержання в момент вчинення договору міни об'єктами житла, загальних вимог, які є необхідними для чинності правочину, що передбачено ст.ст. 203,215 ЦК України. Зокрема, позивач вважає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, стверджуючи, що при укладенні договору міни нотаріус не роз'яснила їй всіх прав ,суті та наслідків даного правочину, умови визнання правочину недійсним, в договорі не зазначено,що нотаріус роз'яснювала всі права сторонам, у договорі відсутнє посилання, що сторони діють добровільно і розуміють значення своїх дій, умови правочину і бажання настання його наслідків. Проте, таке твердження позивача спростовано показаннями допитаного в суді нотаріуса Мурадової С.Г, яка засвідчувала вказаний договір міни, та дослідженими в судовому засіданні матеріалами вказаної нотаріальної справи. Судом встановлено, що при посвідченні приватним нотаріусом Мурадовою С.Г. спірного договору міни, нею були дотримані вимоги законів України,зокрема Закону України «Про нотаріат» та «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений Наказом Міністерства Юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року, главою 6 якого передбачено установлення волевиявлення та дійсних намірів особи при вчиненні нотаріальних дій, при цьому, зазначено, що правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Тобто, ніяких додаткових внесень у зміст правочину, щодо волевиявлення сторін та дійсних намірів вчинити саме цей правочин при його посвідченні нотаріусом не здійснюється. З пояснень нотаріуса Мурадової С.Г., та відповідача [PERSON] і третьої особи [PERSON] вбачається, що до посвідчення нотаріусом договору міни, нотаріус спілкувалася з кожним із сторін окремо, потім разом і роз'яснювала всі права та наслідки і суть правочину, таким чином нотаріус встановили волевиявлення та дійсні наміри сторін правочину, встановила їх особи, дієздатність, повноваження представника недієздатної [PERSON], та підстави права власності на об'єкти житла, що підлягали обміну, про що зазначено у самому договорі міни. Як зазначено вище, цей правочин було здійснено [PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON], на що був наданий дозвіл виконкому Слов'янської міської ради, як органу опіки та піклування. Також,був наданий дозвіл на вчинення договору міни органом опіки і піклування [PERSON], як опікуну малолітньої [PERSON] Тобто, вчинення цього правочину не суперечить правам та інтересам недієздатної [PERSON] та малолітньої [PERSON], від імені яких та в їхніх інтересах діяла опікун [PERSON] Про відсутність порушення їхніх прав свідчать позитивні висновки органу опіки та піклування та вищезазначені дозволи позивачці на вчинення договору міни. За таких умов, посилання позивача на ч.6 статі 203 ЦК України,про вчинення позивачкою правочину , який суперечить правам та інтересам малолітньої [PERSON] і недієздатної [PERSON], не відповідає дійсності. Також не може бути судом прийнято до уваги і твердження позивачки [PERSON], що не проведення на час укладення договору міни незалежної експертної оцінки належного їй житлового будинку є порушенням вимог чинного законодавства, та є підставою у розумінні частини 1 статті 203 ЦК України для визнання даної угоди недійсною. В судовому засіданні представником позивача - адвокатом Павленко О.В. було заявлено, що нотаріус не переконався при посвідченні спірного договору міни у повноваженнях оцінщика, який надав звіт щодо ринкової вартості відчужуваної квартири відповідача, бо в договорі міни зазначено, що цей звіт виконано КП Бюро технічної інвентаризації, а в матеріалах нотаріальної справи у звіті зазначена оцінщик Горянік Н.О., відомості про яку в Реєстрі суб'єктів оціночної діяльності не знайдені, а наявний в нотаріальній справі сертифікат на її ім'я не завірений належним чином, що вважає порушенням Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №231 від 04.03.2013 року. Між тим, з договору міни та з матеріалів нотаріальної справи вбачається, що при посвідченні нотаріусом спірного договору про обмін об'єктами нерухомості - житловими приміщеннями, вказані об'єкти були оцінені і нотаріусу надані звіти про їх ринкову вартість, які сторонами правочину не оскаржувались. При цьому, звіт про оцінку житлового будинку [ADDRESS], було виконаний суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], правомочність якої зазначена у самому звіті та копіями доданих документів: кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача, сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності , посвідченням про підвищення кваліфікації та свідоцтвом про реєстрацію у державному реєстрі оцінювачів. ( а.с. 115-122 ) Звіт про оцінку нерухомого майна-квартири [ADDRESS] був здійснений КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Слов'янська в особі директора Бондаренка В.В. та оцінщика КП БТІ Горянік Н.О., повноваження якої підтверджені сертифікатом № 0-129С від 24.03.2001 року на проведення робіт по оцінці майна, виданого Фондом державного майна України та сертифікатом № 11581/11 від 01.04.2011 року суб'єкта оціночної діяльності, виданого Фондом державного майна України, цей сертифікат дійсний до 01 квітня 2014 року, тобто на момент укладення договору міни, повноваження КП «Бюро технічної інвентаризації» на проведення оцінки об'єктів нерухомості, були дійсними. ( а.с. 129-147 ) Оцінщик Горянік Н.О. на підставі виданого їй сертифіката від 24.03.2001 року № 0-129С, була внесена до Державного реєстру оцінювачів, про що свідчить видане їй свідоцтво №1818 від 25.11.2004 року. ( а.с. 145 ) Таким чином, твердження представника позивача, що оцінщик Горянік Н.О., яка здійснила оцінку нерухомого майна - квартири відповідача, не мала на то повноважень, бо відомості про внесення її до Державного реєстру оцінювачів ним не знайдено, не є слушними і не свідчать про порушення вимог закону, зокрема вищезазначеного Порядку про проведення оцінки. З огляду на викладене, позивачем не доведено, що зміст оспорюваного правочину - договору міни від 09.11.2013 року, суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, що у розумінні частини 1 статті 203 ЦК України, є підставою для визнання такого правочину недійсним ( стаття 215 ЦК України). Аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений [PERSON] позов до [PERSON] про визнання договору міни недійсним не ґрунтується на законі, недійсність вказаного правочину з тих підстав, на які посилалась позивач, не доведена належними і допустимими доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вимоги представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, як спеціальної позовної давності відповідно до ст. 258 ч.2 п.4 ЦК України, у даному випадку та до заявлених позовних вимог, не можуть бути застосовані. На підставі викладеного,ст. ст. 15,16, 202, 203-205,215-216, 229-233, 715 ЦК України,

Outcome: dismissed