Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

22 грудня 2018 року Орган опіки та піклування Білопільської РДА звернувся до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що остання є матірю двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відомості про батька [PERSON] внесені до свідоцтва про його народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, батько [PERSON] [PERSON] помер 08 вересня 2014 року. Діти перебувають на обліку в Службі у справах дітей Білопільської РДА як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. З 2017 року у звязку з психічними і поведінковими розладами [PERSON] стоїть на обліку в наркологічному кабінеті, а також на обліку в лікаря-фтизіатра. Через те, що остання потребувала лікування від алкогольної залежності та туберкульозу, виявила на це бажання, а також через те, що вона належним чином не виконувала свої батьківські обовязки, за її заявою 16 листопада 2017 року діти були поміщені до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області. Під час медичного обстеження [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що через недбале ставлення [PERSON] до свого здоровя та здоровя своїх дітей останні захворіли на туберкульоз. [PERSON] лікувалась стаціонарно в обласному протитуберкульозному диспансері, після якого продовжила лікування амбулаторно, яке перервала та на даний час не продовжує. Лікарі застерігають, що при подальшій перерві в лікуванні може відбутися загострення хвороби і [PERSON] знову буде становити загрозу для оточуючих. Крім того, один з дорослих членів сімї, де проживають діти, хворіє на відкриту форму туберкульозу. Під час проживання дітей у родині та після їх поміщення до центру реабілітації комісією за місцем її проживання неодноразово були виявлені порушення санітарних норм проживання. [PERSON] не працює, заходів для покращення ситуації в родинні не вживає, від алкогольної залежності не пролікувалася, за місцем проживання характеризується негативно, поводить себе агресивно, проживає разом з батьками, які також вживають спиртні напої. Із соціальними службами [PERSON] не співпрацює, питання про повернення дітей за весь час їх знаходження в центрі реабілітації не порушувала. Посилаючись на викладене вище, просить відібрати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав і стягнути з неї аліменти в розмірі 1/2 частини її заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дітей. У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Білопільської РДА [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки в майбутньому обіцяла пройти курс лікування від туберкульозу, перестати зловживати алкогольними напоями. При цьому вона пояснила, що спочатку на туберкульоз захворіла вона, потім її діти, а потім брат, який також проживає разом з нею в одному будинку. Причин переривання курсу лікування пояснити не змогла. Представник Органу опіки та піклування Коршачинської сільської ради сільський голова [PERSON] позовні вимоги просив задовольнити. Заслухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дитину [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 13 грудня 2005 року народився [PERSON], у свідоцтві про народження якого матірю записана [PERSON], а відомості про батька до свідоцтва внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 6, 52). 24 квітня 2011 року народилася [PERSON], у свідоцтві про народження якої батьками записані [PERSON] і [PERSON] (а. с. 7). 08 вересня 2014 року [PERSON] помер (а. с. 57). Згідно з рішенням Виконавчого комітету Коршачинської сільської ради Білопільського району від 31 січня 2017 року №11 родину [PERSON] взято під контроль, як сімю, яка опинилися в складних життєвих обставинах (а. с. 32). Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], вона ніде не працює, на обліку в службі зайнятості не перебуває, родина проживає за рахунок соціальної допомоги одинокій матері та за рахунок пенсії, яку отримують батьки відповідача. З [PERSON] обстеження сімї [PERSON] від 16 вересня 2015 року, 07 квітня, 27 травня, 01 червня 2016 року, 01 лютого, 20 квітня 2017 року вбачається, що родинна останньої проживає за адресою: [INFO], перебуває в складному матеріальному і побутовому становищі: у будинку антисанітарні умови, не прибрано, відсутня постільна білизна, будинок потребує ремонту. [PERSON] не працює, зловживає спиртними напоями, часто залишає дітей на діда та бабу, які з обовязками по вихованню дітей не справляється, також зловживають алкогольними напоями. З останньою неодноразово проводилася соціальна робота (а. с. 22-27). Відповідно до листа Білопільського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 13 серпня 2018 року №390 з родиною [PERSON] з 2017 року проводиться соціально-профілактична робота по належному догляду та вихованню дітей, дотримання санітарно-гігієнічних норм, недопущення вживання алкогольних напоїв. За період співпраці у родині суттєвих змін не відбулося, складні життєві обставини не мінімізувалися. [PERSON] рекомендації та поради спеціалістів не виконує (а. с. 17). 14 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Білопільської РДА із заявою про направлення її дітей [PERSON] і [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей області у звязку з потребою в її лікуванні від алкогольної залежності (а. с. 18). Згідно з повідомленнями Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області від 07 серпня 2018 року №532/04 та від 10 січня 2018 року №04/25 16 листопада 2017 року за направленням служби в справах дітей до закладу прибули [PERSON] і [PERSON] У ході обовязкового медичного обстеження останніх було виявлено, що їхня матір хвора на туберкульоз, у звязку з чим діти були направлені до туберкульозного відділення Сумської міської дитячої клінічної лікарні ім. Св. Зінаїди. 02 січня 2018 року [PERSON] встановлено діагноз: «ВДТБ. ПТК середньої долі правої легені, фаза неповного зведення. Деструкція (-), МБТ (-), МГ (-), РІФ (0), М (0), К (0), ГІСТ (0), КАТ (1), кагорта (1) 2018», у звязку з чим вона проходила лікування у вказаному закладі. Остання досі перебуває на лікуванні, а [PERSON] після виписки з лікарні з 14 грудня 2018 року проходить оздоровлення в Шосткинському протитуберкульозному дитячому санаторії. За період з 16 листопада 2017 року по 07 серпня 2018 року [PERSON] лише один раз 07 квітня 2018 року відвідала сина [PERSON] (а. с. 19-21). З листа КЗ БРР «Білопільська ЦРЛ» від 09 серпня 2018 року №1401 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в лікаря-фтизіатра з діагнозом: Ріф ТБ (28.11.17) легень (дисемінований ) Дестр- МТБ М МГ + Ріф + К Резис 0 [PERSON] 0 кат 4 (ВДТБ) Ког 4 (2017). Хвора перебувала на стаціонарному лікуванні в СОКПТД з 28 листопада 2017 року по 06 квітня 2018 року. Після виписки продовжила лікування амбулаторно, яке систематично переривала, за медикаментами та на обстеження вчасно не зявлялась. Продовжує перебувати на обліку як бактеріовиділювач. За адресою її проживання виявлено активний туберкульоз ще в одного члена сімї (лікується в СОКПТД). Враховуючи припинення бактеріовиділення заборони сумісного перебування з дітьми немає. При подальшій перерві в лікуванні може відбутися загострення процесу і хвора знову буде становити загрозу для оточуючих. Враховуючи неодноразові перерви в прийомі ліків хворою ризик загострення процесу значно збільшується (а. с. 16). Згідно з довідкою КЗ БРР «Білопільська ЦРЛ» від 07 серпня 2018 року [PERSON] знаходиться на обліку в наркологічному кабінеті з 2017 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (а. с. 15). З характеристики Коршачинської сільської ради Білопільського району від 15 серпня 2018 року №394 вбачається, що [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, з представниками сільської ради, органу опіки та піклування завжди веде себе агресивно, висловлюється нецензурною лайкою (а. с. 12). Як вбачається з [PERSON] обстеження сімї [PERSON] від 18 січня, 12 лютого, 14 березня, 06 серпня 2018 року за місцем проживання останньої за адресою: с. Коршачина, вул. Шкільна, 60, антисанітарні умови, стеля звисає та тече, вікна прогнили, будинок потребує негайного ремонту, дитячі речі брудні, місця, де діти будуть спати та вчити уроки, у будинку немає. [PERSON] та її батьки вживають спиртні напої, остання на зауваження не реагує. З часу поміщення дітей до центру реабілітації позитивних змін в умовах проживання сімї не відбулося (а. с. 28-31). Виконавчим комітетом Коршачинської сільської ради 14 серпня 2018 року прийнято рішення №41 про доцільність відібрання малолітніх [PERSON] і [PERSON] від матері [PERSON] (а. с. 8). Згідно з висновком Органу опіки та піклування Коршачинської сільської ради малолітніх [PERSON] і [PERSON] доцільно відібрати від матері [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини зявляється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Допитаний у судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] малолітній [PERSON] пояснив, що він більше року проживає окремо від мами. Остання декілька разів приїздила його провідати. Він дуже сумує та хоче повернутися додому. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5\~частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сімї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних звязків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно памятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде зясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоровя. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до розєднання сімї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», № 39948/06, § 50, від 18 грудня 2008 року). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоровя або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року, справа №558/410/16-ц. Під час розгляду справи судом не встановлено обєктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх лікування, навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; інтерес до їх внутрішнього світу та усіх сторін життя тощо. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], а перебування останніх в сімї відповідача на даний час через погані матеріально-побутові умови, наявність в одного з членів сімї відкритої форми туберкульозу, наявність туберкульозу в [PERSON], який вона припинила лікувати всупереч рекомендаціям лікарів, та хворобу самої малолітньої [PERSON], неналежне виховання [PERSON] своїх дітей, є небезпечним для життя і здоровя дітей, а тому суд вважає за необхідне відібрати без позбавлення батьківських прав у [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відібрання дітей слугуватиме попередженням відповідачу щодо необхідності змінити ставлення до свого здоровя та здоровя дітей, до виховання останніх, створення належних умови для їх проживання, поважаючи думку малолітніх. При цьому суд розяснює, що відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на дітей, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 183, ст. 191 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З урахуванням обставин справи, матеріального становища відповідача, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на утримання дітей: [PERSON], [PERSON] на користь дитячого закладу, або опікуна, де буде виховуватися дитина до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1409 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial