Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

22.12.2018 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся з позовною заявою до Обухівської РДА, [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити його, визнати недійсним розпорядження Обухівської РДА від 07.04.2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, яка розташована в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, та стягнути з відповідачів пронесений судовий збір. На обґрунтування позову прокурор зазначав, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, в тому числі [PERSON] площею 0,12 га за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано йому у власність вказану земельну ділянку. На підставі вищевказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року № 506 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 217228 площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047. В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2008 року № 4571 відчужив вказану земельну ділянку на користь [PERSON] . Після цього, управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 21.05.2009 року видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 193713 площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047. Також, на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2016 року за №1021 [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047 на користь [PERSON] . Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. від 04.11.2016 за № 32219917 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047. Позивач вказує на те, що розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність земельної ділянки [PERSON] є незаконним та повинне бути визнане судом недійсним з тих підстав, що спірна земельна ділянка як на момент її відведення у 2008 році, так і на сьогодні накладається на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу затоки Канівського водосховища на річці Дніпро. За інформацією Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 07.11.2018 року за № 17-08/2223 встановлено, що водний об`єкт, що розташований поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером: 3223151000:06:014:0047 це природний водний об`єкт - затока річки Дніпро, яка утворилась після заповнення Канівського водосховища, як затоплення низинних ділянок заплави Дніпра і гирлової частини річки Стугна. Також, позивач вказує на те, що на момент відведення у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки водного фонду, так і на даний час, розпорядником даної категорії земель являється Київська обласна державна адміністрація, а не Обухівська РДА. Крім того, жоден орган державної влади чи місцевого самоврядування не мав права передавати у приватну власність 0,12 га земель водного фонду для ведення індивідуального садівництва. Тому, позивач вказуючи на те, що Обухівська РДА незаконно розпорядилася землями водного фонду площею 0,12 га попри те, що не є розпорядником даних земель в розумінні ст. 149 Земельного кодексу України та всупереч вимогам ст. 84 Земельного кодексу України, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.02.2019 року відкрито провадження по справі, призначено у справі підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав вказаних в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник КМУ в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та просив проводити розгляд справи без участі представника КМУ. Представник відповідача Обухівської РДА в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що розпорядження прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства. Також, просила застосувати строки позовної давності і відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач є добросовісним набувачем, та просив застосувати строки позовної давності. Крім того заступник прокурора Київської області в інтересах Обухівської РДА вже звертався до суду з аналогічним позовом в 2012 році та йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Київської області від 05.07.2012 року. Також позивачем не надано доказів на підтвердження належності спірної земельної ділянки державі, доказів недійсності договору купівлі-продажу від 04.11.2016 року, доказів порушення суспільного інтересу при укладенні договору. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, в тому числі [PERSON] площею 0,12 га за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано їй у власність вказану земельну ділянку. На підставі вказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року № 506 [PERSON] 21.05.2008 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 217228 площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, що розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. 24.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] , відчужив [PERSON] земельну ділянку площею 0,1200 га, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області, з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. зареєстровано в реєстрі за № 4571. На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки № 4571 від 24.06.2008 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 193713 площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, що розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. 04.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] відчужила [PERSON] земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,1200 га., що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. зареєстровано в реєстрі за № 1021. З копії листа Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 07.11.2018 року № 17-08/2223 вбачається, що водний об`єкт, що розташований поряд із земельними ділянками, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047 це природний водний об`єкт - затока р. Дніпро, яка утворилась після заповнення Канівського водосховища, як наслідок затоплення низинних ділянок заплави Дніпра і гирлової частини р. Стугна. З копії листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «КИЇВГЕОІНФОРМАТИКА» від 09.11.2018 року № 01-01/268 вбачається, що земельні ділянки, в тому числі земельна ділянка площею 0,1200 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047 повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу затоки Канівського водосховища на річці Дніпро, яка утворилася в результаті затоплення низинних ділянок заплави р. Дніпро та гирлової частини р. Стугна. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.02.2012 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах Обухівської районної державної адміністрації Київської області до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянки, договір купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії, позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області задоволено частково. Визнано недійсним та скасувано державну реєстрацію державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №217228 площею 0,12 га для ведення садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, виданий [PERSON] . Визнано недійсним та скасувано державну реєстрацію державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №193713 площею 0,12га для ведення садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, виданий [PERSON] . Визнано за державою в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047. В інший частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 05.07.2012 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах Обухівської районної державної адміністрації Київської області до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договір купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 ВК України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки). Частиною 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Згідно з ст. 79 ВК України річка Дніпро з її затоками, протоками та старицями належить до великих річок. Відповідно до ст. 88 ВК України, навколо великих річок і водосховищ на них встановлюється прибережна захисна смуга шириною 100 м. Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Статтею 59 ЗК України визначено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Враховуючи викладене, чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі водного фонду можуть передаватись у приватну власність та п`ять випадків, коли їх може бути передано в користування. Можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для ведення індивідуального садівництва законом не передбачена. Статтею 60 ЗК України установлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво. При наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації. Згідно ст. 186 ЗК України проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Згідно ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Відповідно до ч. 5 ст. 149 ЗК України районні державні адміністрації та їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті. Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Встановивши, що передана Обухівською РДА у приватну власність [PERSON] земельна ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014: 0047 накладається на землі водного фонду, розпорядником яких згідно з ст.ст. 122, 149 ЗК України є Київська обласна державна адміністрація, суд приходить до висновку про незаконність розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації є правомірними і такими, що свідчать про наявність факту порушення інтересів держави в частині розпорядження земельними ресурсами, які відносяться до охоронних об`єктів. Позовні вимоги загалом ґрунтуються на законі, обставини, покладені в основу позову знайшли об`єктивне підтвердження під час судового розгляду, дослідженими судом доказами підтверджується незаконність вибуття спірної земельної ділянки із власності держави, тому позовні вимоги по їх суті доведені належними і допустимими доказами. При цьому заперечення представників відповідачів суд вважає непереконливими і недоведеними в частині доводів щодо законності набуття права власності відповідачем земельної ділянки за рахунок земель водного фонду, оскільки протилежне доводиться поданими прокурором належними і допустимими доказами, а поданими представником відповідача [PERSON] доказами доводи позову не спростовані. Однак, під час судового розгляду справи представники відповідачів заявили клопотання про застосування строків позовної давності. Суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності, з наступних підстав. Відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В постанові Верховного суду України від 01.07.2015 року сказано, що: прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду. Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. В Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року по справі 6-152цс14 говориться про те, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли державний орган, дізнався про порушення свого права, а не з моменту проведення прокуратурою перевірки. Відповідно до частини третьої, четвертої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушення прав і законних інтересів. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51). Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Так, згідно зі ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Моніторинг родючості ґрунтів земель сільськогосподарського призначення та агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення проводить центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Прокурор посилався на те, що про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2018 році за результатами системного аналізу інформацій різних органів державної влади, установ та організацій, а саме листа КДП «Київгеоінформатика» від 09.11.2018 року, листа Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Сризневського від 07.11.2018 року, листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 21.11.2018 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи, заступник прокурора Київської області в інтересах Обухівської районної державної адміністрації Київської області звертався до Обухівського районного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, договір купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Обухівського районного суду від 14.02.2012 року, позов задоволено частково, та визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №217228 площею 0,12 га для ведення садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, виданий [PERSON] . Визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №193713 площею 0,12га для ведення садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, виданий [PERSON] . Визнано за державою в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047. В інший частині позовних вимог відмовлено. Судом встановлено, що мало місце порушення прав держави в особі Київської ОДА, а тому суд вбачає за правомірне застосування строку позовної давності з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, права Київської ОДА були порушені прийняттям Обухівською РДА оспорюваного розпорядження №506 від 07.04.2008 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56 громадянам». Враховуючи ту обставину, що перший заступник прокурора звернувся до суду з позовом саме в інтересах Київської ОДА , до повноважень якої належить здійснення контролю за діяльністю районних державних адміністрацій, тому у випадку здійснення Київською ОДА своїх повноважень належним чином про порушення своїх прав остання повинна була дізнатися ще в квітні 2008 року. Зазначене вказує на те, що державі, в особі вищезазначених уповноважених органів та установ, було та повинно було бути відомо про приватизацію спірної земельної ділянки ще на час прийняття оскаржуваного розпорядження Обухівською РДА від 07.04.2008 року. Проте, до суду з даним позовом перший заступник прокурора, діючи в інтересах держави, в особі Київської ОДА, звернувся лише у грудні 2018 року, тобто майже через 10 років. Указана обставина свідчить, що перший заступник прокурора Київської області та Київська ОДА пропустили строк позовної давності. При цьому, судом не встановлено будь-яких обставин, які перешкодили їм своєчасно звернутись до суду. Тому підстави для поновлення строку позовної давності відсутні. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним розпорядження Обухівської РДА №506 від 07.04.2008 року та витребування на користь держави спірної земельної ділянки у відповідача за пропуском строку позовної давності. Указаний висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №362/44/17 від 17.10.2018 року, згідно якої, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Враховуючи, що прокурором при зверненні до суду із позовною заявою пропущено строк позовної давності, а представники відповідачів по справі просили застосувати цей строк, суд вважає, що в позові слід відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed