Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

23 липня 2021 року до суду надійшла позовна заява від АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`зку з чим підписав Заяву № б/н від 06.09.2019 року та отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, ліміт якого в подальшому було збільшено до 9000,00 грн. Станом на 08 липня 2021 рік за відповідачем по укладеному договору рахується заборгованість на загальну суму 10 414,33 грн., яку АТ КБ «ПриватБанк» прохає стягнути із [PERSON] . Крім цього, позивач прохає стягнути із відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, при поданні позовної заяви прохав справу розглядати без участі представника Банку. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає частково в сумі 3 572,82 грн. згідно доданого ним контррозрахунку. Крім того, [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Умови повинні бути зрозумілими всім споживачам та доведені до їх відома, в зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на статті 633, 634 ЦК України, можна вважати, що відповідач лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також [PERSON] вказує на те, що в заяві від 06.09.2019 року процентна ставка не зазначена. Крім того, в цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.09.2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг з ПриватБанку визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки позичальника та банку, відповідальність сторін (зокрема, відсотки за несвоєчасне погашення кредиту, відсотки за порушення строків платежів та їх розміри і порядок нарахування). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору та будь-яких інших встановлених ними умов та правил. Витяг з Умов та Правил банківських послуг ПриватБанку не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.09.2021 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також відповідач звертає увагу на те, що доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором від 06.09.2021 року не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутні інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, яка склала відповідний розрахунок. Згідно довідки (виписки) про надходження про кредитній картці «Універсальна», відповідач за весь період сплатив (зарахував) на картку 20 455,48 грн, що виходить 9000,00 грн. - кредитний ліміт; 11 455,48 грн. - відсотки за користування кредитними коштами. 18 листопада 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позовні вимоги, викладені в позові, підтримує повністю. Також зазначено, що [PERSON] було надано для ознайомлення Умови та правила надання банківських послуг в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується його власним підписом в анкеті-заяві. [PERSON] було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . [PERSON] до Банку не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився. З Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що [PERSON] встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3,6 відсотки (43,2 відсотки на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. З виписки з карткового рахунку прослідковується, що [PERSON] було встановлено кредитний ліміт та [PERSON] користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримав картку «Універсальна», оскільки проведення даних операцій є неможливим без наявності картки. Тому представник позивача прохав задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково. Суд встановив, що [PERSON] на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 06.09.2019 року, уклав договір про надання банківських послуг та отримав в АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.14-16). На виконання кредитного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останньому була відкрита кредитна картка № [NUMBER] від 06.09.2019 року зі строком дії 12/22 (а.с.13). У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 9000,00 грн. (а.с.12). Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Положеннями статті 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Доводи позивача про те, що відповідач при підписанні анкети-заяви від 06.09.2019 року підтвердив свою згоду, що підписана анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а тому був проінформований про умови кредитування, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Позивачем не надано доказу того, що відповідача було ознайомлено з істотними умовами кредитного договору, а тому твердження про те, що підписавши анкету-заяву відповідач ознайомився з усіма істотними умовами кредитного договору є безпідставними. Наданий позивачем витяг із Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, і не спростовано позивачем. Окрім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду від 03.07.2019 року, слід звернути увагу відносно проінформованості позичальника про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Витяг з Тарифів обслуговування платіжних карт «Універсальна» не містить підпису [PERSON] , тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 вересня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому сума заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 2 051,48 грн. не підлягає стягненню з відповідача. Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 06.09.2019 року, не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Згідно контррозрахунку заборгованості, наданого відповідачем, вбачається, що за період з 06.09.2019 року по 22.01.2020 року витрати клієнтом кредитних коштів за вказаний період становить 3 572,82 грн. (четверта колонка контррозрахунку). Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити частково в розмірі 3 572,82 грн. згідно контррозрахунку відповідача. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, зі [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі виходячи із розрахунку: 3 572,82 грн. (задоволені позовні вимоги) х 100 : 10 414,33 грн. (ціна позову) = 34,3% від сплаченого судового збору 2 270,00 грн = 778,61 грн.

Outcome: partial