Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

22 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений між нею та [PERSON] , яка діяла від імені продавців [PERSON] і [PERSON] на підставі довіреностей; визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що 21 березня 2020 року між нею та [PERSON] , що діяла на підставі довіреностей від імені [PERSON] та [PERSON] , був укладений попередній договір авансу №1 до договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , згідно якого позивач передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 57\~697,00 грн в рахунок підтвердження зобов`язання щодо укладення договору купівлі-продажу даного будинку, що дорівнює вартості будинку, узгодженої сторонами. Однак, договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку не був посвідчений нотаріусом, оскільки приватним нотаріусом було установлено, що довіреність, на підставі якої діяла [PERSON] від імені [PERSON] не є дійсною. Оскільки спірний договір не посвідчений нотаріально, а відповідачі ухиляються від такого посвідчення, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року позовна заява залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків, які усунуті 13 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 листопада 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання 30 листопада 2021 року не з`явилася, від її представника адвоката\~Поповської О.М. надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання 30 листопада 2021 року не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання 30 листопада 2021 року не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 07 грудня 2021 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 21 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності від 20 березня 2020 року №26АА3928106, посвідченої нотаріусом Ставропольського міського нотаріального округу Глазуновою О.М. та зареєстрованої в реєстрі за №26/113-н/26-2020-1-1433, та від імені [PERSON] на підставі довіреності від 24 серпня 2020 року №23АВ0328980, посвідченої нотаріусом Анапського нотаріального округу Гончаровою І.Г. та зареєстрованої в реєстрі за №236/46-н/23-2020-12-713, укладений попередній договір авансу №1 до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований у [ADDRESS] (а.с.16). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2013 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 листопада 2013 року №13639326 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 листопада 2013 року №13638683 Зазначений житловий будинок на момент укладення договору належав відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному (а.с.10-11, 12, 13). Зі змісту спірного договору вбачається, що вартість житлового будинку [ADDRESS] складає 57\~697,00 грн, [PERSON] передала [PERSON] аванс до договору купівлі-продажу в рахунок підтвердження зобов`язання щодо укладення договору купівлі-продажу будинку в сумі 57\~697,00 грн, у свою чергу [PERSON] передає для проживання [PERSON] зазначений житловий будинок до оформлення договору купівлі продажу. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. На думку суду, спірний договір містить елементи договору купівлі-продажу нерухомого майна, який фактично 21 березня 2020 року був укладений. Згідно статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Виходячи з висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої\~статті 220 ЦК України. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Реукової Н.А. від 21 квітня 2021 року посвідчити договір купівлі-продажу 1/2 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , неможливо, оскільки [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, надала документи, які є недійсними і не створюють правових наслідків (а.с.17). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Реукової Н.А. від 29 вересня 2021 року посвідчити договір купівлі-продажу 1/2 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , неможливо, оскільки [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, не надала документи про відмову [PERSON] від переважного права купівлі 1/2 частки в праві спільної часткової власності на зазначений житловий будинок (а.с.50). Позивач [PERSON] надсилала відповідачу [PERSON] запрошення від 23 квітня 2021 року, в якому зазначено про необхідність з`явитися до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Реукової Н.А. 21 травня 2021 року для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, однак, відповідач до нотаріуса не з`явився, що може свідчити про його ухилення від нотаріального посвідчення даного договору. Стосовно чинності довіреності [PERSON] від 24 серпня 2020 року №23АВ0328980 суд зазначає таке. Як убачається зі змісту довіреності відповідач [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в органах, здійснюючих державну реєстрацію прав на нерухоме майно та угод з ним на території України з питань реєстрації на його ім`я права спільної часткової власності на земельну ділянку та прав права спільної часткової власності на житловий будинок, що розташовані в [ADDRESS] , а також в подальшому керувати та розпоряджатися всією належною йому часткою в праві спільної часткової власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (а.с.15). [PERSON] у довіреності значиться як громадянин Російської Федерації та має паспорт [NUMBER] виданий «МП УФМС Росії по Республіці Крим та м. Севастополю в пос. Масандра 27 вересня 2017 року, код підрозділу: 910-010». Згідно з частинами першою, другою статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована\~територія України\~є невід`ємною\~частиною території\~України,\~на яку\~поширюється дія\~Конституції та\~законів України\~та міжнародних\~договорів,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України. Датою початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. \~ \~ \~ \~Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). \~ \~ \~ \~Отже, відповідачем [PERSON] одержано «паспорт громадянина Російської Федерації» на тимчасово окупованій території України. Таким чином, можливість нотаріального посвідчення спірного правочину втрачена. Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої\~статті 220 ЦК України. Оскільки судом установлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] ,\~яка діяла\~від імені\~ [PERSON] та [PERSON] на\~підставі довіреностей,відбулось повне виконання спірного договору, відповідачі передали, а позивач прийняла спірне нерухоме майно та сплатила його вартість, то спірний правочин можливо визнати дійсним. Підстави набуття права власності регламентовані статтею 328 ЦК України. Згідно частини першої та другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 К України). На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved