Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Очаківської міської ради Миколаївської області. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 62/100 частки житлового будинку за адресою: Миколаївська область, [ADDRESS], який вона придбала за договором купівлі-продажу. Інша частина цього будинку за рішенням суду перейшла у власність територіальної громади міста Очакова. 31 травня 1994 року на ім'я попередніх власників будинку [PERSON] та [PERSON] був виданий державний акт на право постійного користування землею на земельну ділянку площею 0,1130 га для обслуговування вказаного житлового будинку. Через неправильне оформлення державного акту вона позбавлена можливості реалізувати своє право на нерухоме майно. Посилаючись на те, що, незважаючи на її численні звернення, відповідачем не вживається заходів щодо оформлення права власності на 38/100 часток житлового будинку, просила визнати недійсним вказаний державний акт, а також дозволити їй виділити в окрему адресу 62/100 частки домоволодіння. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. · Представник відповідача будучі належними чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, в минулому судовому засіданні позов визнала частково - не заперечувала проти задоволення вимог [PERSON] в частині визнання недійсним спірного державного акту, проте вважала такими, що не підлягають задоволенню, вимоги позивачки стосовно виділення частини будинку в окрему адресу, оскільки це питання не відноситься до компетенції Очаківської міської ради. · Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 04 серпня 2011 року (а. с. 8-9), зареєстрованого 08 серпня 2011 року в Очаківській міській філії ММБТІ за № 684 (а. с. 11), позивачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 62/100 частки житлового будинку за адресою: Миколаївська область, [ADDRESS]. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2011 року визнано відумерлою спадщину [PERSON] у вигляді 38/100 часток житлового будинку за цією ж адресою та передано у власність територіальної громади м. Очакова (а. с. 13). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 ЗК України. З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право постійного користування землею (а. с. 12) вбачається, що його було видано 31 травня 1994 року на ім'я попередніх власників будинку [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1130 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, [ADDRESS], за цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 67 ЗК України, що діяв на час видачі зазначеного державного акту, громадянам у містах за рішенням міської ради могла бути виділена у приватну власність земельна ділянка для будівництва житлових будинків та їх обслуговування у розмірі не більшому, ніж 0,10 га. Разом із тим, в спірному державному акті розмір земельної ділянки становить 0,1130 га. Крім того, цей державний акт не відповідає вимогам «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», що діяла на час його видачі, а саме цей акт було видано на двох осіб. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Проаналізувавши надані позивачкою докази, суд дійшов висновку про недійсність спірного державного акту, оскільки його наявність позбавляє останню розпоряджатися як самою земельною ділянкою, так і розташованим на ній будинком, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] стосовно виділення в окрему адресу частки домоволодіння, оскільки це питання не відноситься до повноважень суду, а є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial