Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

22.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визначити частки у праві спільної часткової власності між співвласниками домоволодіння [ADDRESS]; виділити їй в натурі частку належну їй майна, що є у спільній частковій власності, а саме житловий будинок літ. «Б-1» з відповідною частиною земельної ділянки по [ADDRESS] у м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, 1/4 частина спірного домоволодіння належить їй, 1/2 частина - [PERSON], 1/4 частка [PERSON] 29 квітня 2013 року рішенням суду за нею визнано право власності на житловий будинок літ. «Б-1» розташований за адресою: [ADDRESS]. У державній реєстрації права власності за нею за вказаним рішенням відмовлено, посилаючись на те, що не зазначено яку частку домоволодіння становить літ. «Б-1». Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не визначений законом або угодою, він визначається від вкладу кожного з співвласників у спорудженні. Також просить здійснити виділ належної їй частки із спірного будинку, що перебуває у спільній частковій власності. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. [PERSON], [PERSON] не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасне та належним чином, причини неявки не повідомили. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав від 05.10.2010 року, [PERSON] належить на праві приватної власності 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину видане 8 ХДНК 20.09.2010 року. Як вбачається з довідки КП «Харківське МБТІ» від 27.01.2015 року, право власності станом на 31.12.2012 року на житловий будинок з надвірними будинками за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за: [PERSON] - у розмірі 1/4 частки; [PERSON] - у розмірі 1/2 частки; [PERSON] - у розмірі 1/4 частки. Як зазначила позивачка, після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 61 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] Позивачка просить перерозподілити частки (фактично збільшити) у спільній частковій власності з урахуванням літ. «Б-1» спірного житлового будинку, право власності на яку визнано за нею вказаним рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Згідно з ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Таким чином, співвласник житлового будинку, який із додержанням установленого законом порядку та за власний кошт зробив добудову (прибудову) до будинку, але без згоди інших співвласників цього будинку, не має права на зміну розміру часток. В судовому засіданні не було встановлено, що позивачу була надана згода інших співвласників на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності. Зокрема, співвласниками не було надано відповідної згоди в судовому засіданні, не було надано позивачкою й письмових доказів відповідної згоди співвласників. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, підстави для зміни (збільшення) розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Не можуть бути підставою для задоволенню вказаних позовних вимог лише посилання на те, що рішенням державного реєстратора позивачці було відмовлено у державній реєстрації права власності на літ. «Б-1» спірного житлового будинку, право власності на яку визнано за нею Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року. Вказане рішення про відмову у державній реєстрації права власності може бути оскаржено відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. При неможливості виділу частки будинку в натурі власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Таким чином, для вирішення питання про виділ частки майна в натурі можливе за наявності висновку судової будівельно-технічної експертизи. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні 12.11.2014 року представник позивача заявив клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, при цьому було поставлено перед експертами лише одне питання: як змінилися частки співвласників з урахуванням визнання права власності за позивачкою рішенням суду від 29.04.2013 року. Питання щодо можливості виділу частки майна у спірному домоволодінні не заявлялись (а.с. 35,36,38). За таких обставин, позивачем не було надано належних та допустимих щодо можливості виділу в натурі частини житлового будинку, тобто вирішити питання про виділ частки майна в натурі без висновку судової будівельно-технічної експертизи неможливо. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо про виділу частки майна в натурі задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Outcome: dismissed