Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

22.02.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій, з врахуванням поданих 17.03.2021р. уточнень, просить стягнути з [PERSON] на його користь неповернену суму позики - 90 000 доларів США, а також суму трьох процентів річних від простроченої суми, за період від 01 листопада 2020 року до дня повного виконання рішення суду, з розрахунку 7, 39726 долари США за кожен день прострочення за кількість днів між 01 листопада 2020 року та днем повного виконання рішення суду, з перерахуванням стягуваних сум позики та трьох процентів річних у національну валюту України по офіційному курсу Національного Банку України на момент повернення, а також сплачений судовий збір в розмірі 11 452,20 грн. Заяву мотивує тим, що 24.09.2020р. він надав [PERSON] в борг 90 000 доларів США. Останній зобов`язався повернути позичені кошти до 01.11.2020р., про що власноручно написав розписку. Однак станом на день звернення до суду, відповідач свої зобов`язання не виконав, ухиляється від зустрічей і телефонних розмов, заборгованість залишається не погашена. Враховуючи наведене, [PERSON] змушений звернутись до суду із даними вимогами. Крім суми основного боргу, в силу ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми. Провадження у справі відкрито 17.03.2021р., розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду 16.07.2021р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на викладені в заявах обставини та факти, просив позов задовольнити. Доповнив, що відповідач у справі є рідним братом друга позивача, з яким останній товаришує тривалий час. Відповідач, позичаючи таку значну суму коштів, запевнив, що він має свій бізнес - відкриває у м. Львові ресторан і відразу поверне позику. Між тим, коли настав час повернення боргу, відповідач почав його уникати. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву. В процесі розгляду справи , останній 20.04.2021р. подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину. Також 20.05.2021р. звертався і заявою про ознайомлення з матеріалами справи, в подальшому на розгляд не прибув. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Між тим, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини , кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд розцінює неявку відповідача в судові засідання, як обрану ним форму захисту своїх прав, відтак завершив судовий розгляд у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2020р. позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в розмірі 90 000 доларів США. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до боргової розписки в матеріалах справи (а.с.3), відповідач зобов`язався повернути позивачу позичені кошти до 01.11.2020р. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики залишається непогашеною і становить 90 000 доларів США і підлягає стягненню в користь позивача. При цьому суд враховує вимоги ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначає позивач, інфляційні витрати не підлягають стягненню, оскільки сума боргу визначена в іноземній валюті. Між тим, згідно ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Таким чином, окрім осново боргу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми, за період з 01.11.2020р. по день повного виконання рішення суду, з розрахунку 7, 39726 долари США за кожен день прострочення за кількість днів між 01.11.2020р. та днем повного виконання рішення суду, з перерахуванням стягуваних сум позики та трьох процентів річних у національну валюту України по офіційному курсу НБУ на момент повернення. Аналізуючи викладене та беручи до уваги те, що відповідач повністю не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення з відповідача неповернутої суми боргу та 3 % річних . Також, в силу дії ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 11 452,00 грн. судового збору.

Outcome: approved