Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

22 серпня 2016 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Смирновської територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок, третя особа Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування, розташованого в с. Смирнове Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області по вул. Торгова,48. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 21 листопада 1979 року помер його дід [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, в тому числі житловий будинок №48( раніше №12) по вул. Торговій в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області. Проте за життя спадкодавець [PERSON] не зареєстрував право власності на вищезазначений будинок в органах реєстраційної служби, тому на житловий будинок відсутні будь-які правовстановлюючі документи. [PERSON] заповів все своє майно позивачу [PERSON], але на той час позивач був ще неповнолітнім і спадщину прийняв фактично. 23 травня 2016 державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на будинок. Позивач [PERSON] до суду не зявився. Представник позивача [PERSON], діючий за довіреністю, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник Смирновської сільської ради до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують. Третя особа представник нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 21 листопада 1979 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 421989 від 22 листопада 1979 року (а.с.19). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у вигляді житлового будинку №12(на даний час 48) по вул. Торговій в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області (а.с.18), на який відсутні будь-які правовстановлюючі документи. За життя [PERSON] отримав дозвіл на виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку по вул. Торговій в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області,що підтверджується копією архівного витягу протоколу № 12 від 06 листопада 1962 року засідання правління колгоспу « 40 років Жовтня» (а.с.16). Факт існування будинку [PERSON] в селі Смирнове по вулиці Торговій, 48 також підтверджується технічним паспортом КП «Куйбишевське БТІ» від 22 березня 2012 року (а.с.10-15). В довідці Вершинської сільської ради Запорізької області від 19 травня 2016 року №1043, зазначено що згідно по господарської книги № 3 за 1961-1963 роки, особовий рахунок (номер обєкта по господарському обліку № 273) [PERSON] був головою домогосподарства будинку по вул. Торговій, 48 в с. Смирнове Куйбшевського району Запорізької області і проживав в будинку з 1963 року по день смерті разом з сином, невісткою та онуком [PERSON], який проживає за вказаною адресою по теперішній час (а.с.6). Проте [PERSON] не встиг оформити вказане спадкове майно у звязку зі смертю. За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого, він заповідав все своє майно онуку [PERSON], [INFO] (а.с.17). Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку, однак державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно (а.с.7). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1963 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності житлового будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності житлового будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Спірний будинок був збудований в селі Смирнове в 1961-1963 роках на земельній ділянці, що знаходилася в особистому користуванні господарства, яке перебувало в колгоспі 40 років Жовтня, де працював власник будинку [PERSON], [INFO]. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний будинок, як спадкове майно, належав спадкодавцю [PERSON] на законних підставах. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на житловий будинок переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення. Згідно із статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до статті 1296 спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на вищевикладене, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Суд, враховуючи вищевказані обставини справи, а також те, що правовий режим майна, права та обов'язки осіб, які брали участь у будівництві, прийняття спадщини визначаються законодавством, яке діяло на той час, дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову. При цьому, позивач [PERSON] у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позбавлений можливості оформити спадщину у інший спосіб. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved