Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

22.01.2019 р. позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків. В обґрунтування позову вказує, що він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 12 років 7 місяців. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав професійну хворобу, а саме: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) легенева недостатність другого\~ступеня;\~2)\~нейросенсорна приглухуватість\~першого ст.\~(з\~легким зниженням\~слуху). Висновком МСЕК від 18.06.2013 р. йому первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності з 20.05.2013 року. Згідно з довідкою МСЕК від 17.01.2019 р. йому при повторному огляді встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності з 08.01.2019 р. безстроково. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в звязку з чим він не в змозі виконувати навіть домашню роботу, у багатьох життєвих ситуаціях не може обійтися без сторонньої допомоги, позбавлений можливості вести активний спосіб життя. Просить стягнути на його користь з відповідача 150 228 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, розраховану відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Ухвалою суду від 25.02.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 28.03.2019 р. У судовому засіданні 28.03.2019 р. було оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено представників сторін про дату виготовлення повного рішення. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя, а не тільки дії роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом позивача. Представник позивача у судовому засіданні 28.03.2019 р. підтримав позовні вимоги у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні, проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві та вказує про недоведеність позивачем як наявності моральної шкоди, так і заявленого до стягнення її розміру, який не відповідає критеріям розумності і справедливості. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці працював у ш. «Гвардіська» на Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», який згодом перейменовано на Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», та який 01.01.2000 р. перетворено на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», з 01.08.2001 на ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а з 04.04.2011 р. на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» за різними спеціальностями, зокрема: підземним гірничим майстром, заступником начальника дільниці, в.о. начальника дільниці глибокого буріння, начальником дільниці глибокого буріння, начальником дільниці (з повним робочим днем в підземних умовах), начальником підземної дільниці, заступником головного інженера з гірничокапітальних робіт, заступником головного інженера з виробництва, головним інженером (з повним робочим днем в підземних умовах). 27.09.2001 р. позивач був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 24-31). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу від 10.01.2013 р. протокол №1 вбачається, що [PERSON] встановлено два професійні захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) легенева недостатність другого\~ступеня;\~2)\~нейросенсорна приглухуватість\~першого ст.\~(з\~легким зниженням\~слуху) а.с.14. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу від 27.11.2018 р. протокол №1694 [PERSON] встановлено два професійні захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С, легенева недостатність третього ступеня. Хронічне легеневе серце, НК першої стадії;\~2)\~нейросенсорна приглухуватість\~другого ступеня (з\~помірним зниженням\~слуху). Захворювання професійне (10.01.2013 р.). Стадія професійного ХОЗЛ підвищена до третьої, діагностовано хронічне легеневе серце, ступінь професійної нейросенсорної приглухуватості підвищено до другого (а.с. 15). Пунктом 17 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 квітня 2013 року, затвердженого 10 квітня 2013 року головним державним санітарним лікарем міста [PERSON] [PERSON] причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці головного інженера шахти відносяться: - за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня шкідливості; - за рівнем шуму - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2005 році). Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/ м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SіО2) у пилу від 10% до 70% - 3,8 при гранично допустимій до 2,0. Шум, еквівалентний рівень звуку в дБ: 91 при гранично допустимому до 80 (а.с. 16-19). Випискою МСЕК серії АБ №0003769 від 18.06.2013 р. позивачу первинно встановлено: 25% втрати працездатності по професійному захворюванню ХОЗЛ, 5% втрати працездатності по професійному захворюванню туг. з 20.05.2013 р. по 01.06.2014 р. (а.с.20). При повторному огляді позивачу встановлено: 50% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ, 15% втрати професійної працездатності по туг. із 08 січня 2019 року 3-тю групу безстроково (виписка МСЕК серії 12 ААА №054274 від 17.01.2019 р.). Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення та санаторно-курортне лікування (а.с. 21). З дослідженого в судовому засіданні п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 квітня 2013 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем міста [PERSON] [PERSON] 10 квітня 2013 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи головним інженером шахти «Гвардійська» здійснював технічне керівництво виробничими процесами на шахті в підземних умовах та на дробильно-сортувальній фабриці. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного обладнання, підпадав під вплив підвищених параметрів пилу та шуму. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 10.01.2013 р. протокол № 1 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 10.1984-09.1992, 01.1997-09.2001 підземний гірничий майстер, підземний начальник (заступник) дільниці, заступник головного інженера з гірничокапітальних робіт, заступник головного інженера з виробництва шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 18). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 09 квітня 2013 року, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 30%, а при повторному огляді з 08.01.2019р. йому безстроково була встановлена третя група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, він не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в звязку з чим він не в змозі виконувати навіть домашню роботу, у багатьох життєвих ситуаціях не може обійтися без сторонньої допомоги, позбавлений можливості вести активний спосіб життя. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача 12 років 7 місяців у шкідливих умовах виробничого середовища, первинно йому встановлено 30 % втрати працездатності, а при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково, зважаючи на характер професійного захворювання, пов'язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 150 228 грн. посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON]М.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 60 000 грн. за встановлені первинно 30% втрати професійної працездатності та встановлені при повторному огляді 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial