Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

23.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] згідно з яким просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,2666 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вул. Коцюбинського, 108 в м. Новий Буг Миколаївської області. Після уточнень до свого позову, [PERSON] предявив відповідні вимоги і до [PERSON] В обґрунтування уточнюючих позовних вимог позивач вказав, що 15.04.2005 року він придбав за договором купівлі-продажу у відповідачів [PERSON] та [PERSON] житловий будинок № 108 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Коцюбинського в м. Новий Буг, Миколаївської області. Однак, будучи власником вказаного будинку, він не має можливості відчужити його, оскільки присадибна земельна ділянка та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, що розташована біля цього будинку, перебувають у спільній власності інших осіб, - попередніх власниць вищевказаного будинку, відповідачів [PERSON] та [PERSON], а тому посилаючись на приписи ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, просив визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлені вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання 29.03.2017 року та 18.04.2017 року на виклик суду не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду від них не надходило, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України,\~вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України,\~проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між продавцями [PERSON] і [PERSON] та покупцем [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON] 15.04.2005 року за р./№ 790, зареєстрованого в Новобузькій філії БТІ 18.04.2005 року за р./№ 9581960, позивач [PERSON] являється власником житлового будинку № 108 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Коцюбинського в м. Новий Буг, Миколаївської області (а.с. 7-9). Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність присадибної земельної ділянки (для обслуговування житлового будинку) та городу (для ведення особистого селянського господарства) при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,1 га, з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку, а поруч з цим будинком розташована земельна ділянка площею 0,2666 га для ведення особистого підсобного господарства. Зазначені земельні ділянки перебувають у спільній власності попередніх власниць цього домоволодіння [PERSON] і [PERSON] та значаться за ними відповідно до державних актів на право приватної власності на землю, серії І-МК № 028977 та серії І-МК № 028975, виданих Новобузькою міською радою Миколаївської області 11.01.2005 року та зареєстрованих в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за р./№ 3868 та відповідно за р./№3867 (а.с. 14-15). За змістом ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції закону від 11.01.2015 року, чинного на день укладення договору купівлі-продажу будинку) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 377 ЦК України (в редакції закону від 22.03.2015 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. З огляду на викладене, зважаючи на те, що у звязку з відчуженням (продажем) відповідачами [PERSON] і [PERSON] позивачу [PERSON] вищезазначеного житлового будинку, останньому також фактично відчужено і земельну ділянку на якій розміщений цей будинок з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, а тому суб'єктивне право громадянок [PERSON] і [PERSON], які володіли цією земельною ділянкою на праві власності, в силу вимог п. «в» ч. 1 ст. 140 ЗК України (в редакції від 11.01.2005 року) вважається припиненим. Таким чином, дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по вул. Коцюбинського, 108 в м. Новий Буг Миколаївської області. Разом з цим, позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,2666 га для ведення особистого селянського господарства задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України не передбачають права особи на перехід до неї права власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, у разі набуття права власності на жилий будинок. Таке право стосується лише присадибних земельних ділянок, на яких розташований жилий будинок і цільове призначення яких обслуговування жилих будинків і господарських споруд. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі по 137 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial