Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

22.12.2014 року позивач звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до відповідача, в якому просив суд визнати за ним як за особою, що добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років право власності за набувальною давністю на ? ідеальної частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований по [ADDRESS]. Свій позов обґрунтовував тим, що він безперервно відкрито проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] з 1996 року. Весь цей час він разом зі своїм батьком, а після його смерті самостійно, повністю ніс витрати по утриманню даного житлового будинку і земельної ділянки в належному стані, оплачував комунальні послуги. Даний будинок в 2005 році заповів йому його батько [PERSON], який помер [INFO]. Лише в листопаді 2012 року при оформленні спадщини у приватного нотаріуса [PERSON] він дізнався, що ? ідеальної частки зазначеного житлового будинку належить [PERSON], яка в даному будинку не проживала, про свої права на нього ніколи не заявляла. В зв'язку з цим він вважає, що заволодів спірним житловим будинком добросовісно, і продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним нерухомим майном, та до листопада 2012 року не знав і не міг знати про права на нього з боку відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася також. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв, заперечень проти позову не подала. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалив розглянути справу по суті у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів з постановленням заочного рішення. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія а.с. 31). Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно, зокрема ? ід. частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який розташований по [ADDRESS]. Це спадкове майно прийняв у власність та оформив на своє ім'я позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (копія а.с. 3). Позивач в своїх поясненнях вказав, що лише під час оформлення спадщини у приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] він дізнався, що ? ідеальної частки зазначеного житлового будинку належить відповідачу. До цього часу він був переконаний, що покійний батько заповів йому увесь будинок. Згідно заповіту від 1994 року [PERSON] заповів належний йому будинок по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с. 51). Судом встановлено, що позивач проживав в будинку [ADDRESS] з 1996 року. Весь цей час позивач та його батько [PERSON], а після його смерті, він самостійно повністю ніс витрати по утриманню даного житлового будинку і земельної ділянки в належному стані, оплачував комунальні послуги. Відповідач в цьому будинку не проживала, про свої права на нього ніколи не заявляла. Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача та наданими ним документальними доказами : відміткою у паспорті позивача про дату реєстрації в будинку [ADDRESS], квитанціями про сплату комунальних послуг з 2003 по 2014 рік та інших, пов'язаних з обслуговуванням будинку та земельної ділянки біля нього, платежів, страховими свідоцтвами, витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, договорами про надання платних послуг по обслуговуванню будинку, будинковою книгою, технічним паспортом на будинок, заповітом (копії а.с. 19-55). Ст. 344 Цивільного Кодексу України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він набрав чинності з 1 січня 2004 року. П. 9 та п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз'яснюють, що «при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо вононе переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю». В ході розгляду справи відповідачем не було заявлено жодних заперечень щодо заявлених до неї позовних вимог та не було заявлено до позивача зустрічних позовних вимог. Обставини, на які посилався в своєму позові позивач, відповідачем спростовані не були. Таким чином, встановлено, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і з 1996 року продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном - будинком [ADDRESS], тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому задовольняє його в повному обсязі.

Outcome: approved