Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

22.09.2021 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про скасування повідомлення, в якому прохає: - скасувати повідомлення № 000249848 про припинення (обмеження) газопостачання\\розподілу природного газу, виданого Глобинським управлінням експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про заборгованість перед АТ «Полтавагаз» за послуги з розподілу природного газу в сумі 2424,87 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.09.2021 року йому було вручено повідомлення № 000249848 про припинення (обмеження) газопостачання\\розподілу природного газу, виданого Глобинським управлінням експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», в якому зазначено, що станом на 20.09.2021 року його заборгованість перед АТ «Полтавагаз» за послуги з розподілу природного газу в сумі 2424,87 грн, у зв`язку з чим повідомляють про необхідність 27.09.2021 року надати доступ представникам оператора ГРМ на об`єкт для здійснення заходів з припинення (обмеження) газопостачання \\ розподілу природного газу. Вважає, що повідомлення підлягає скасуванню, оскільки заборгованість за послуги з розподілу природного газу нарахована на підставі Постанови НКРЕКП № 2460 від 16.12.2020 року «Про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» для АТ «Полтавагаз», яка не зареєстрована у Мінюсті, тобто не набула чинності. 01.10.2021 року справу прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. До судового засідання позивач [PERSON] направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Клименко М.О. , згідно направленої заяви, проти задоволення позову заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає не задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є споживачем послуг з розподілу природного газу АТ «Полтавагаз» за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Устимівка, вул. Починка,61. 20.09.2021 року Глобинським управлінням експлуатації газорозподільної системи АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» було складено повідомлення № 000249848 від 20.09.2021 року про припинення (обмеження) газопостачання\\розподілу природного газу, відповідно до якого повідомлено споживача [PERSON] (унікальний код споживача [NUMBER] ) про те, що його заборгованість перед АТ «Полтавагаз» за послуги розподілу природного газу становить 2424,87 грн, у зв`язку з чим повідомлено про необхідність 27.09.2021 року надати доступ представникам Оператора ГРМ на об`єкт для здійснення заходів з припинення (обмеження) розподілу природного газу (а.с.4). АТ «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, тобто суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно - технологічного управління. Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із фізичними особами (побутовими споживачами), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, їх постачальників регулюються Кодексом газорозподільних систем, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498. У відповідності до п.1.2. та 1.3 розділу 1 Типового договору розподілу природного газу, умови цього договору однакові для всіх споживачів, та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» Кодексу газорозподільних систем. Даний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептуванням договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, сплата рахунка постачальної організації та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до вимог п.1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання на об`єкт споживача з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання (затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.05.2015 року № 285, далі - ПБСГ) та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) отримання від Оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках: відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді; відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проєктній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством. Споживач зобов`язаний допустити представників Оператора ГРМ на власні об`єкти та не протидіяти їм при здійсненні заходів з припинення (обмеження) розподілу природного газу. При отриманні від Оператора ГРМ письмової вимоги про самостійне обмеження або припинення споживання (відбору) природного газу споживач зобов`язаний виконати вимогу Оператора ГРМ та самостійно обмежити або припинити споживання (відбір) природного газу. Якщо внаслідок несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу Оператор ГРМ не здійснив припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачу-боржнику через відмову в доступі до об`єкта споживача або на письмову вимогу Оператора ГРМ споживач самостійно не обмежив чи не припинив споживання (відбір) природного газу з ГРМ, Оператор ГРМ має право вимагати від споживача, крім оплати послуги розподілу природного газу, сплати компенсації, яка розраховується за формулою. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Згідно з ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Як вбачається зі змісту позовної заяви, між позивачем [PERSON] та відповідачем існує спір щодо наявності заборгованості за послуги розподілу природного газу та його розміру. Звертаючись з позовом, [PERSON] просив скасувати повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання\\розподілу природного газу. Оспорюючи вказане повідомлення, позивач в порушення вимог ст.ст. 12 та 77, 81 ЦПК України не обґрунтував з посиланнями на належні та допустимі докази, які саме були вчинені порушення з боку відповідача при його складанні та які права позивача, як споживача природного газу, були при цьому порушені. В той же час, оскаржуване повідомлення не є документом, що встановлює факт порушення позивачем Кодексу ГРМ у розумінні вимог чинного законодавства та на підставі якого проведено нарахування заборгованості, не є розрахунком заборгованості за послуги розподілу природного газу, а є лише фіксацією певних обставин, зокрема, виниклої заборгованості через встановлені порушення Кодексу ГРС та способом інформування позивача про виявлені порушення, що само по собі не покладає на споживача будь-яких обов`язків. Тобто, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту, з урахуванням того, що ним не ставиться питання щодо проведення перерахунку (скасування) плати за розподіл природного газу , заборони припинення (обмеження) розподілу природного газу тощо, не відновлює можливе порушене право позивача. Отже, оспорюване повідомлення № 000249848 про припинення (обмеження) газопостачання\\розподілу природного газу, видане Глобинським управлінням експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства ««Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про заборгованість [PERSON] перед АТ «Полтавагаз» за послуги з розподілу природного газу в сумі 2424,87 грн не може бути оскаржено у судовому порядку, оскільки висновки, які в ньому містяться самі по собі не породжують для побутового споживача настання юридичних наслідків, не порушують його права та не породжують спірних правовідносин, у яких підлягає захисту порушене право побутового споживача. Враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав у спірних правовідносинах, який є неефективним та таким, що не відновлює прав, оскільки носить декларативний характер, який не спонукає (не зобов`язує) відповідача до вчинення дій, направлених на відновлення його прав та інтересів у разі їх порушення, його позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed