Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

23.07.2019 [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) та просить стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 27 604,50 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 097, 00 грн, зобов`язати відповідача видати позивачу належно оформлену трудову книжку [PERSON] . Крім того, просить вирішити питання щодо стягнення судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що 06.06.2014 року позивач уклав безстроковий трудовий договір з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та був прийнятий на посаду адміністратора (господар) залу. В день укладання трудового договору - 06.06.2014 року позивачем була передана відповідачу трудова книжка для здійснення запису про його прийняття на посаду. 08.02.2017 року ФОП [PERSON] припинила підприємницьку діяльність. Після припинення своєї підприємницької діяльності та фактичного припинення трудових правовідносин 08.02.2017 року, відповідач не повернув позивачу трудову книжку, не надав наказ про звільнення та не сплатив заборгованість із заробітної плати починаючи з липня 2015 року. Ухвалою від 16.05.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляду справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у заяві поданій до суду просив розгляд справи проводити у його відсутність. Вимоги позову підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до положень ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судовим розглядом встановлено, що 06.06.2014 року позивач уклав безстроковий трудовий договір з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та був прийнятий на посаду адміністратора (господар) залу. В день укладання трудового договору - 06.06.2014 року позивачем була передана відповідачу трудова книжка для здійснення запису про його прийняття на посаду. 08.02.2017 року, ФОП [PERSON] припинила підприємницьку діяльність. Відповідно до пункту 3 трудового договору, позивачу була встановлена заробітна плата в розмірі 1300 грн на місяць. Вказаний договір був зареєстрований в Києво-Святошинському районному центрі зайнятості. Відповідно до ст. 24 КЗпП України у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання відповідно до п.п. 1-8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою»(далі - Положення). Пункт 2 Положення зобов`язує фізичну особу-підприємця укладений у письмовій формі трудовий договір з працівником подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Пункт 8 Положення надає право фізичній особі - підприємцю після внесення записів про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. 08.02.2017 року ФОП [PERSON] припинила підприємницьку діяльність, що стверджується відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Після припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] та фактичного припинення трудових правовідносин з [PERSON] , не повернула позивачу трудову книжку, не надала наказ про його звільнення та не сплатила заборгованість із заробітної плати, починаючи з липня 2015 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 23 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» строки, періодичність і місце виплати заробітної плати Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідач, не провів розрахунок з заробітної плати з позивачем, при цьому, фактично припинив з ним трудові відносини з 08.02.2017. Відповідно до 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналізуючи встановлені судом обставини, відповідач має сплатити на користь позивача заробітну плату за період з липня 2015 року по 08 лютого 2017 року. Крім того, суд вбачає підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2017 року. Загальна сума, що підлягає до стягнення по заробітній платі становить 27 604,50 грн, а розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення складає 20 097,50 грн. Зазначені суми підтверджені належними та допустимими доказами, які не брати до уваги у суду не має підстав. Щодо вимоги про повернення трудової книжки, слід вказати наступне. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Однак, в порушення вимоги ст. ст. 24, 47, 48 КЗпП України, відповідач не видав позивачу належно оформлену трудову книжку, не повідомив [PERSON] відповідним наказом про його звільнення, не провів розрахунків по зарплаті з липня 2015 року, хоча трудові правовідносини фактично припинені з 08.02.2017року. Як вже було зазначено вище, трудовий договір з позивачем було укладено 06.06.2014 та хоча відповідач не повідомив [PERSON] про припинення трудових відносин (відсутність відповідного наказу, так само як і запису в трудову книжку, вимога позивача про видачу трудової книжки ігнорується), укладений трудовий договір не припинявся відповідачем та відповідний центр зайнятості на виконання приписів п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (Затверджено Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 № 260 у редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України 14.10.2010 № 320) не повідомлялось про припинення вказаного трудового договору з позивачем. Відповідач фактично припинив свою діяльність як фізична-особа підприємець з 08.02.2017 року, а трудові відносини між позивачем та відповідачем були чинними до дати припинення підприємницької діяльності відповідача та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ці твердження також кореспондуються з приписами п. 8 ст. 4 Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Отже, судовим розглядом встановлено, що відповідач зобов`язаний видати позивачу його трудову книжку у зв`язку з припиненням трудових правовідносин. Окрім того, слід зазначити, що факт припинення підприємницької діяльності не позбавляє обов`язку відповідача виконати свої зобов`язання які існували на час здійснення підприємницької діяльності та існуванням правовідносин між позивачем та відповідачем на підставі трудового договору. Отже, виходячи з вище викладеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на повернення трудової книжки, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 6 цієї статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, з відповідача та користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved