Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

22 січня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 30 листопада 2014 року у розмірі 29551 грн. 72 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою. До судового засідання надійшла заява представника позивача Шпонарського М.О., в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В додаткових письмових поясненнях до позову зазначив, що 13 лютого 2014 року відповідачка скористалася сервісом «Оплата частинами», придбавши товар на суму 20422 грн., з умовами оплати його 10 щомісячними платежами по 2042 грн. 20 коп. В червні 2011 року та в червні 2012 року відповідачці були видані додаткові кредитні картки [NUMBER] та [NUMBER]. За останньою відображаються операції за період з 21 червня 2012 року по теперішній час зі зняття грошових коштів, внесення грошових коштів позичальником в рахунок погашення заборгованості, а також операції з придбання товару за допомогою сервісу «Оплата частинами». Також зазначив, що у позові та розрахунку помилково зазначена заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 500 грн., і вказана сума є пенею. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Не заперечує факт отримання у 2008 році вищевказаного кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк» з отриманням кредитної картки на підставі власноручно підписаної заяви від 07 жовтня 2008 року. Пояснила, що 13 лютого 2014 року до неї додому з'явились працівники фірми «Steko» з м. Миколаєва та запропонували встановити вікна на суму вартістю 2159 грн., повідомили про можливість розрахуватись за допомогою кредитної картки Приватбанку через наявний у них платіжний термінал. Вона надала їм кредитну картку та власноручно ввела пароль, вважаючи, що саме вищевказана сума буде списана з її рахунку. Ніякого договору з нею не було укладено та будь-яких інших документів їй не було видано під час оформлення платежу. Однак, наступного дня їй надійшло СМС - повідомлення від Приватбанку про списання з її рахунку 20422 грн., що було для неї несподіванкою, оскільки станом на лютий 2014 року кредитний ліміт на її кредитній картці складав лише 7000 грн. Про збільшення кредитного ліміту до 20422 грн. їй не було повідомлено. На її звернення у фірмі Steko» повідомили, що операція на 20422 грн. проведена помилково, а в Приватбанку порадили не турбуватись, оскільки вона вказаними коштами не скористалась. Незабаром фірма «Steko» припинила свою діяльність, її керівник перебуває у розшуку, а правоохоронними органами за її заявою проводиться розслідування з приводу шахрайських дій, вчинених працівниками фірми «Steko». У зв'язку з викладеними обставинами, не визнає вимоги про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 07 жовтня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови та Правила) та Тарифами. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви. На виконання умов договору, позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER], в обмін на її зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, заявою передбачено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Із заяви, підписаної [PERSON] вбачається, що вона ознайомлена та погоджується з Умовами та Правилами, а також Тарифами банку. Відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та Правил, позичальник надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позичальник погоджується на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком позивача, станом на 30 листопада 2014 року заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором складає 29551 грн. 72 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 21327 грн. 63 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6078 грн. 77 коп., заборгованість по комісії (згідно письмових пояснень - пеня) - 500 грн. 00 коп., штрафи - 250 грн. ( фіксована частина) та 1395 грн. 32 коп. (процентна складова). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] по картковому рахунку [NUMBER] відбувалися зміни по збільшенню та зниженню кредитного ліміту: 07 жовтня 2008 року - 29000грн., 16 лютого 2010 року - 1300 грн., 01 лютого 2011 року - 4700 грн., 19 березня 2011 року - 5500 грн., 12 травня 2011 року - 6500 грн., 11 серпня 2013 року - 7800 грн. Таким чином, станом на 13 лютого 2014 року, коли, згідно письмових пояснень представника ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] скористалася сервісом «Оплата частинами», придбавши товар на суму 20422 грн., кредитний ліміт по її картковому рахунку складав лише 7800 грн. З виписки з особового рахунку [PERSON] за кредитною карткою № [NUMBER] з сумою кредитного ліміту 7800 грн. вбачається, що 13 лютого 2014 року з вказаного рахунку було сплачено 2042 грн. 20 коп. в рахунок придбання товару. В подальшому такі ж суми були списані з вказаного рахунку 13 березня 2014 року, 13 квітня 2014 року, 13 травня 2014 року, 13 червня 2014 року, 13 липня 2014 року, 13 серпня 2014 року, 13 вересня 2014 року, 13 жовтня 2014 року та 13 листопада 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак, позивачем не надано будь-яких доказів щодо придбання відповідачкою товару 13 лютого 2014 року на суму 20422 грн., тобто укладення нею договору чи складення інших документів, а також перерахування коштів фірмі «Steko»у вищевказаному розмірі. Також не надано доказів видачі [PERSON] додаткових кредитних карток [NUMBER] та [NUMBER]. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів щодо придбання [PERSON] товарів за рахунок кредитних коштів на суму 20422 грн., а тому нарахування їй заборгованості за кредитом операціями зі списання коштів, проведеними 13 березня 2014 року, 13 квітня 2014 року, 13 травня 2014 року, 13 червня 2014 року, 13 липня 2014 року, 13 серпня 2014 року, 13 вересня 2014 року, 13 жовтня 2014 року та 13 листопада 2014 року по 2042 грн. 20 коп., а всього на суму 18379 грн. 80 коп., суд вважає безпідставним. Разом з тим, платіж на суму 2042 грн. 20 коп. 13 лютого 2014 року проведено через платіжний термінал зі згоди [PERSON], що підтверджено нею в судовому засіданні. Крім того, як вбачається з витягу з особового рахунку, нею проводились і інші зняття коштів з кредитної картки. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредиту суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 2947 грн. 83 коп. (21327 грн. 63 коп. - 18379 грн. 80 коп.). Також підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення штрафів. Відповідно до суми заборгованості по кредиту, слід стягнути штраф у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та штрафу у розмірі 147 грн. 39 коп. (процентна складова) (2947 грн. 83 коп. х 5%). Вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пені суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відсотки за користування кредитом нараховані на суму заборгованості по кредиту у розмірі 21327 грн. 63 коп., який судом визнано необґрунтованим, а зазначивши в письмових поясненнях до позову про нарахування [PERSON] пені у розмірі 500 грн., позивач не надав доказів щодо її нарахування у вказаному розмірі, тобто розрахунку пені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial