Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

23 липня 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з майна, що належить [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер громадянина РФ [NUMBER] , зареєстрований як два записи про заборону відчуження нерухомого майна: -заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 2026417; зареєстровано 30.05.2005 року за № 2026417 реєстратором: Приазовська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження - повідомлення, б/н, Приазовський Ощадбанк; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле; [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; архівний номер 3549232ZАР114, архівна дата 02.11.2000, дата виникнення обтяження 24.10.1995, № реєстра 66197-245, внутр № 6101F5232CF14D2C743E, комментарий р.55.; -номер запису про обтяження: 24538864; дата реєстрації 30.05.2005 року; підстава виникнення обтяження: повідомлення, б/н, видавник Приазовський Ощадбанк; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] ; опис предмета обтяження: состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле; [ADDRESS] , все майно; № реєстра 66197-245, внутр № 6101F5232CF14D2C743E, комментарий р.55. Представник позивача позов обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . У травні 2020 року позивач вирішив продати належну йому квартиру, однак при зверненні до нотаріуса було повідомлено, що в Державному реєстрі речових прав наявна інформація про заборону відчуження та арешт належного йому майна. У зв`язку з наявністю в Реєстрі зазначених записів нотаріусом було відмовлено в оформленні договору відчуження квартири. Не дивлячись на наявність листа відповідача про зняття заборони, скасування записів про заборону реєстратором чи нотаріусом неможливе, оскільки первинний запис про заборону є архівним. Крім того, зазначає, що позивачу належить єдине нерухоме майно в Україні - це зазначена квартира, інше нерухоме майно відсутнє, як і відсутня [ADDRESS] . За таких обставин, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою Приазовського районного суду від 27 липня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 21 серпня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, оскільки позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача, оскільки банк не наділений повноваженням щодо проведення реєстраційних дій з нерухомим майном, скасування заборони є функцією державного реєстратора. Крім того, позивачем не надано доказів, що саме між ним та відповідачем - Банком існують будь-які правовідносини, які б могли бути порушені Банком, та не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації ним права розпорядження своєю власністю (нерухомим майном) та не наведено доказів, які б вказували на вину Банку в разі неможливості реалізації позивачем своїх прав. А тому, у позивача відсутні правові підстави для звернення із зазначеним позовом до Банку. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача - адвокат Ковальов Д.В. надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з?явився, в відзиві зазначено про розгляд справи без участі представника. 3-я особа - державний нотаріус Приазовської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що [PERSON] -, позивачу по справі, належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення Приазовського районного суду від 23 листопада 2017 року /а.с. 9-10/ та про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 12-13/. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо фізичної особи - [PERSON] /а.с. 14-15/, зазначено, що наявне обтяження № 24538864; дата реєстрації 30.05.2005 року; та обтяження - заборона (архівний запис) реєстраційний номер обтяження 2026417; зареєстровано 30.05.2005 року за № 2026417, реєстратором яких є: Приазовська районна державна нотаріальна контора; підставами обтяження: повідомлення, б/н, Приазовський Ощадбанк, об`єкти обтяження: состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле; [ADDRESS] ; все майно; та невизначене майно, все майно [ADDRESS] . Зазначений факт також підтверджується довідкою з АТ «Ощадбанк» /а.с. 16/, відповідно до якої на підставі позики б/н Приазовського ОщадБанку була накладена заборона на нерухоме майно, все майно, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле; [ADDRESS] . На теперішній час жодних претензій до [PERSON] АТ «ОщадБанк» не має, заборгованість за кредитом відсутня. Надати відповідний договір для скасування заборони не представляється можливим у зв`язку зі знищенням документу за терміном давності. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, на переконання суду є беззаперечним той факт, що у 1995 році виникли кредитні правовідносини між [PERSON] та Приазовським ощадбанком у вигляді позики з заставою, про що свідчить довідка АТ «ОщадБанку», та про наявність якої у відзиві заперечує представник відповідача з невідомих суду підстав. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Таким чином, саме АТ «Ощадбанк», як юридична особа, яка має філії та представництва в розумінні ст.. 95 ЦК України, є належним відповідачем у справі, та ініціатором обтяження майна [PERSON] .. Крім того, слід зазначити, що згідно довідки Нововасилівської селищної ради за № 612 від 14.05.2020 року /а.с. 11/ вул.. Куйбишева в смт. Нововасилівка Приазовського району Запорізької області відсутня; та позивачу по справі належить квартира [ADDRESS] . Наявність заборон про обтяження всього нерухомого майна, позбавляє [PERSON] , як власника єдиної квартири, розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до норми ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Положеннями ст.ст.319, 321 та 391 ЦК України передбачено, що: власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст .2 ЦПК України) За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про скасування арешту майна є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язки з тим, що підстави для заборони відчуження зазначеного у позові майна відсутні.

Outcome: approved