Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

22 квітня 2016 року, [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, визнати його батьком [PERSON], яка народилася 8 серпня 2011 року та батьком [PERSON], який народився 31 серпня 2012 року, внести зміни в Актовий запис про народження № 141 від 05.09.2011 р. про народження [PERSON], яка народилася 8 серпня 2011 року та в Актовий запис про народження № 371 від 20.09.2012 р. про народження [PERSON], який народився 31 серпня 2012 року, записав його в графі батько, змінивши прізвище обох дітей з «Романенко» на «Шляхтина» та «Шляхтин» відповідно, число, місяць, рік та місце народження обох дітей залишити без змін, вважаючи себе біологічним батьком обох дітей, мотивуючи це народженням відповідачкою [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) Т.В. обох дітей в період їх фактичного проживання без реєстрації шлюбу, у звязку з чим, прізвище дітей, за її вказівкою було вказане по матері [PERSON] та його прізвище, як батька зазначене, як [PERSON]. Позивач в судовому засіданні повністю підтримав свій позов. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивач хоча і є біологічним батьком обох дітей, однак не піклується про них, не утримує дітей, а також має на меті позбавити її батьківських прав у відношенні обох їхніх дітей з урахуванням того, що вони перебуваючи в офіційному шлюбі, не проживають разом та знаходяться у неприязних стосунках один з одним. Представниця 3-ої особи Служби у справах дітей Овідіопольської РДА в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, особисто під підпис, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції Овідіопольського райсуду Одеської області, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 24). Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.. Статтею 125 СК України передбачено якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, за заявою матері та батька дитини, за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст. 126 і ст. 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визначення батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а ім.`я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Суд встановив і це було підтверджено сторонами по справі, що вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з травня 2010 року за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Калаглія, вул. Калініна, 43, і в цей період у них народились малолітні діти : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які, за вказівкою матері [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) Т.В. у відповідності до ст. 135 ч. 1 СК України були зареєстровані за дівочим прізвищем матері (а.с. 11,12,27,28). Офіційно між сторонами був укладений шлюб 16.05.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 251762 виданого повторно 18.02.2016 р. (а.с. 10). Так, 31.03.2016 р., відповідачка без попередження позивача та без будь-яких пояснень, забрала дітей з дитячого садка і переїхала в м. Одесу, де разом із дітьми тимчасово проживає у своєї подруги за адресою : [ADDRESS] по сьогоднішній день, що вона підтвердила в судовому засіданні. Незважаючи на напружені стосунки між подружжям, позивач вважає себе біологічним батьком обох дітей, з чим погодилась позивачка, і бажає визнати своє батьківство, що стало підставою звернення до суду з даним позовом після відмови у цьому ВДРАЦСу Овідіопольського РУЮ в Одеській області, проти чого заперечувала позивачка, на думку якої, позивач неналежним чином виконує свої батьківські обовязки, не піклується про дітей, не утримує їх, не займається їхнім вихованням, що на думку суду не відповідає дійсності, так як позивачу у цьому перешкоджає сама відповідачка, яка перешкоджає позивачу у побаченнях з дітьми, що вона підтвердила в судовому засіданні, хоча відразу після її переїзду до своєї подруги у м. Одесу, де вона зараз проживає разом з дітьми, вона не дозволяла позивачу бачитись з дітьми і навіть забирати дітей у с. Калаглія, де вони до цього разом проживали, одна в подальшому стала перешкоджати позивачу у побаченнях з дітьми з огляду на суперечки і неприязні стосунки з позивачем, проти чого вона не заперечувала, незважаючи на те, що до цього часу вони знаходяться в офіційному шлюбі. З огляду на акти обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача, його позитивних характеристик та характеристик малолітніх дітей з Калаглійської ДНЗ ясла-садку «Сонечко», суд дійшов висновку, що будь-яких доказів поганого ставлення до своїх дітей чи неналежного виконання своїх батьківських обовязків позивачем відповідачкою суду не надано, а її заперечення проти позову є скоріш емоційною реакцією її захисту без жодних належних та допустимих доказів неналежного виконання позивачем своїх батьківських обовязків, а також безпідставних тверджень того, що позивач нібито взагалі не цікавиться життям своїх дітей та спричинив їй тілесні ушкодження спростовуються висновком про результати розгляду матеріалів від 29.04.2016 р., затверджених інспектором Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області (а.с. 13-21,35). На підставі викладеного та з урахуванням документальних матеріалів справи і пояснень сторін, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved