Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

22.05.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визначення доданого строку для прийняття спадщини до відповідача Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області 25.05.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 10.06.2020 року. Відповідач в установлений строк відзиву на позовну заяву не надав. 10.06.2020 року проведене підготовче судове засідання. справа призначена до розгляду в судовому засідання на 10.06.2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 10.06.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити їй додатковий строк для подання до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер її рідний дядько [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 6.280 га., що розташована на території с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2004 року. Дана земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ДП № 036394, виданого Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 25 грудня 2003 року на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації № 403-р від 05 грудня 2003 року, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва На Ѕ частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину видане на ім`я [PERSON] . Право власності підтверджується Державним актом про право на земельну ділянку серії ЯА № 347691 . З метою отримання спадщини вона звернулась до Державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та надала всі необхідні документи. Однак, постановою державного нотаріуса від 02 листопада 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, що й стало причиною звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Також пояснила, що її довірителька пропустила строк для подання зави про прийняття спадщини , виходячи з того, що на час закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини захворіла. Тому не могла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. посилаючись на те, що позивачка хворіла лише в останній тиждень перед закінченням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, а до того мала вдосталь часу для подання такої заяви. Тому просив відмовитиу задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який за доводами позивача є її рідним дядьком. Після смерті [PERSON] ,, відкрилась спадщина, в тому числі і на у вигляді Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 6.280 га., що розташована на території с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2004 року. Дана земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ДП № 036394, виданого Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 25 грудня 2003 року на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації № 403-р від 05 грудня 2003 року, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва На іншу Ѕ частину спадкового майна, зазначеної вище земельної ділянки, свідоцтво про право на спадщину видане на ім`я позивача, [PERSON] , що підтверджується копіє свідоцтва про право на спадщину . З метою отримання спадщини позивачка звернулась до Державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та надала всі необхідні документи. Однак, постановою державного нотаріуса від 02 листопада 2015 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення його порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки в період з 03.12.2012 року по 10.12.2012 року хворіла, що підтверджується довідкою медичного закладу № 30 від 20.05.2020 року. Крім того судом встановлено, що [PERSON] , помер на території іншої держави, а саме в с. Калиновка, Чернушинського району Пермський край Російська Федерація . І у свідоцтві про смерть зазначено, що воно видане 21.09.2015 року. А позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 02.11.2015 року . Таким чином судом встановлено, що без свідоцтва про смерть позивачка об`єктивно не могла подати заяву про прийняття спадщини, оскільки у неї були відсутні відомості про смерть спадкодавця. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини стало як наявність у позивача захворювання та необхідність проходження лікування, а також те, що свідоцтво про смерть спадкодавця позивачці було видане лише 21.09.2015 року. В свою чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З навденого вище судом в становлено, що позивачка не мала можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини раніше з об`єктивних і непереборних обставин, оскільки спадкодавець помер на території іншої держави, перебував з позивачкою у віддаленому спорідненні і позивачка отримала свідоцтво про його смерть лише у вересні 2015 року після чого відразу звернулась до нотаріуса із заявою прийняття спадщини. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того, виходячи з того, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , і будь-яка інша особа не претендує на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 460/2015, заведеної 02.11.2015 року, відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності на право власності позивача на майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Крім того позивачка є спадкоємцем іншої частини спадкового майна. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в три місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який буде достатнім для звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved