Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

24.03.2017 року до суду надійшла вказана позовна заява Державного підприємства «Антонов» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та розподілена на суддю [PERSON]. У зв'язку зі звільненням судді [PERSON]. у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату від 22.11.2017 року було проведено повторний автоматизований розподіл справи та справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г. Так як позовна заява була подана до зареєстрованого в квартирі [PERSON], а власниками квартири є [PERSON] та [PERSON], позивачем була подана уточнена позовна заява та замінено відповідачів. З урахуванням уточненої позовної заяви від 04.06.2018 року позивач просить: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за надані за період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року житлово-комунальні послуги у розмірі 2130 грн. 76 коп., інфляційні втрати в період з 21.04.2015 року по 31.12.2016 року у сумі 318 грн. 28 коп., а також суму трьох відсотків річних за період з 21.04.2015 року по 31.12.2016 року, що складає 79,98 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі отримували послуги, у власній квартирі за адресою: [ADDRESS], при цьому, є співвласниками даного житлового приміщення. Проте не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Відповідачам надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, газ, вивезення побутових відходів, водовідведення, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачі щомісяця отримували від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали не регулярно, внаслідок чого утворився борг за період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, що складає - 2130,76 грн., а оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно відповідних договорів Державне підприємство «Антонов» в особі житлово-комунального управління (далі - Позивач) надавав житлово-комунальні послуги з утримання будинку за адресою: [ADDRESS], а саме послуги з водопостачання (водовідведення), централізованого опалення та газопостачання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 10.12.2004 року, в рівних частинах є власниками вказаного житлового приміщення та власниками особового рахунку вказаної квартири, а відповідно і користуються зазначеними послугами, проте не сплачують кошти, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку боргу за комунальні послуги за період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року становить 2130 грн. 76 коп.. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не надали суду доказів, що заборгованість є меншою чи відсутня. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 27.03.2013 року № 6-6цс13, фактичне надання споживачу відповідних послуг свідчить про існування між сторонами фактичних договірних відносин, що є підставою для стягнення боргу по оплаті отриманих комунальних послуг. Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Одним із обов'язків споживача є здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Також, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору та забезпечення допуску представника виконавця-виробника до приміщення для проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати за період з 21.04.2015 року по 31.12.2016 року у сумі 318 грн. 28 коп., а також суму трьох відсотків річних за період з 21.04.2015 року по 31.12.2016 року, що складає 79,98 грн. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved