Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

22.11.2017 року до Енергодарського міського суду Запорізької області звернулась [PERSON] (далі - позивач) з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя з підстав передбачених ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, у спосіб захисту передбачений ст.16 ЦК України. В обґрунтування позовної заяви, [PERSON] зазначає, що 22 березня 1997 року зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Банківської сільської ради Василівського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації шлюбів було складено відповідний актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 08.11.2017 р. Від шлюбу мають повнолітню доньку - [PERSON]. Спільне життя з відповідачем у нас не склалося, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з позовом. За час перебування у шлюбі нами було спільно придбане майно, що належить нам на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, 2007 року випуску, державний номер: [NUMBER], який зареєстровано на ім'я відповідача, що підтверджується довідкою №31/8/2346/762-17 від 09.11.2017р. Вартість вищевказаного транспортного засобу придбаного у 2008 році, на сьогодні становить 100000,00 грн. (сто тисяч гривень). Зазначаючи на те, що як дружина, має право на 1/2 частину спільно нажитого майна, позивач просить суд: - визнати автомобіль марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, 2007 року випуску, державний номер: [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON] об'єктом спільної сумісної власності подружжя; - поділити спільно придбане майно подружжя наступним чином: визнати право власності в цілому на автомобіль марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, 2007 року випуску, державний номер: [NUMBER] за відповідачем [PERSON]. - стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, 2007 року випуску, державний номер: [NUMBER] в розмірі 50000,00 грн. В судове засідання, яке проводиться у відеоконферанцзв'язку, позивач [PERSON] не з'явилась, в матеріалах справи наявна письмова заява, в якій позивач просить розглядати справу у її відсутності за присутності представника - адвоката [PERSON], на позовних вимогах наполягає (а.с.19). В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі письмового ордеру (а.с.57), надала пояснення, які фактично співпадають із змістом позовної заяви, а також відмовилась від заявленого клопотання про призначення по справі експертизи вартості спірного автомобіля, зазначивши, що визнає розмір вартості спірного автомобіля зазначеного у Звіті про оцінку майна від 2017 року та зменшила вимоги в частині стягнення вартості спірного автомобіля, враховуючи зазначену у звіті суму 40079 грн. 00 коп. та просить стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину даної суми. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за присутності представника за довіреністю [PERSON] (а.с.25) В судовому засіданні представник відповідача за письмовою довіреністю (а.с.26) - [PERSON], не заперечує щодо задоволення уточнених вимог сторони позивача щодо стягнення з відповідача 1/2 розміру загальної вартості спірного автомобіля в 40079 грн. 00 коп., зазначеної у Звіті від 15.12.2017 року, в задоволенні решти вимог просить суд позивачу відмовити, зазначивши на те, що спірний автомобіль вже не перебуває у власності відповідача [PERSON] скільки він був проданий іншій особі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (із змінами). Судом встановлено та не оспорюються учасниками справи, що позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.03.1997 року (а.с.5), спільно не проживають. Спірний автомобіль марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, 2007 року випуску, державний номер: [NUMBER], відповідно до довідки з сервісного центру МВС від 17.09.2011, був зареєстрований за відповідачем [PERSON] 25.01.2008 року (а.с.6). Отже, судом встановлено, що спірний автомобіль придбано під час шлюбу між сторонами. На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 2346/2017/768981, спірний автомобіль марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, 2007 року випуску, державний номер: [NUMBER] було відчужено [PERSON] (відповідачем по справі) 28.12.2017 року на користь іншої особи (а.с.30). Згідно Звіту про оцінку майна автотранспортного засобу марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, реєстраційний номер: [NUMBER], вартість транспортного засобу станом на 15.12.2017 рік оцінена у 40079 грн. 00 коп. (а.с.31-36), розмір даної суми відображено і у зазначеному вище, договорі купівлі-продажу від 28.12.2017 р. (а.с.30). В судовому засіданні представники сторін по справі погодились із зазначеною у Звіті вартістю спірного автомобіля та сторона відповідача визнала право позивача на 1/2 частини зазначеної вартості. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з подружжя незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до змісту ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, яке є об'єктом права спільною сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Судом встановлено, що будь-яких домовленостей між сторонами у цій справі щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не укладалось, шлюбний договір між сторонами не укладався. А отже, частка кожного з подружжя у спільному майні складає по 1/2 частині, відповідно. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив: п.22, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. На підставі викладеного, суд вважає, що можливим стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частку вартості автомобіля марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, 2007 року випуску, державний номер: [NUMBER], виходячи з розміру вартості в 40079 грн. 00 коп., у зв'язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20039 грн. 50 коп. При цьому, враховуючи, що спірний транспортний засіб, на час розгляду справи було відчужено на користь іншої особи, договір його купівлі продажу не оскаржується позивачем, а тому в задоволені позовних вимог про визнання автомобіля марки ЗАЗ LANOS TF 69 YO, 2007 року випуску, державний номер: [NUMBER] об'єктом спільної сумісної подружжя та його поділ між сторонами слід відмовити. Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати з правової допомоги в розмірі 5000 грн. 00 коп., на підтвердження понесення витрат, стороною позивача надано квитанцію про оплату послуг адвоката (а.с.6 зворот) та квитанцію про сплату судового збору (а.с.1). Згідно ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені стороною позивача витрати пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог та вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2500 грн. 00 коп. розміру понесених судових витрат. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial