Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] вернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що вони уклали шлюб 29.06.2013 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №342, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з нею. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримує з січня 2014 року, спільного господарства не ведуть, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально, майнового спору та спору про місце проживання дитини не мають, дитина проживає з нею. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додала, що за період, що надавався судом на примирення, вони не примирилися. Проживають окремо: вона в м. Словянську, а [PERSON] у м. Костянтинівка. На даний час вона має іншого чоловіка, з яким бажає створити сімю, чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною вона не буде. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та додав, що відповідач не приймав жодних засобів та мір для того щоб примиритися з позивачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнав, зазначив, що бажає зберегти родину, вважає, що шлюбні відносини між ними не припинені, а також вважає, що після офіційного розлучення вона буде перешкоджати йому бачитися з дитиною. Представник відповідача [PERSON] в судовому зсіданні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, 29.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбу у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №342 (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], 09.01.2014 року , який проживає з позивачкою, що сторонами визнано та не оскаржується. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було надано сторонам строк для примирення, 6 (шість) місяців, протягом якого вони намагалися поновити сімейні відносини та зберегти сім'ю, спочатку з 05.03.2015 року по 09.06.2015 року, а потім з 09.06.2015 року по 09.09.2015 року (а.с. 15, 28). Але примирення не відбулося відповідачка в судовому засіданні наполягає на розірванні шлюбу. \~\~\~\~\~\~В\~Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень\~Конституції України, норм\~Сімейного кодексу України,\~Цивільного процесуального кодексу України,\~Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1\~ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно\~ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, судом надавався строк на примирення, у який сторони не досягли примирення, тому позов підлягає задоволенню. Зі свідоцтва про зміну імені вбачається, що [PERSON], 05.03.2014 року змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с. 7). Також у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved