Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

24.01.2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила її представник [PERSON], та просили суд: - визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.02.2004 року на імя [PERSON], видане Станичненської сільською радою Нововодолазького району Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Станичненської сільської ради від 09.01.2004 року; - поновити порушене право власності та витребувати його з незаконного володіння [PERSON] та виселити [PERSON] з усіма проживаючими з нею особами з домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Будьонного,6 у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області та передати домоволодіння позивачу [PERSON]; - судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її матері [PERSON] належав на праві власності жилий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області по вул. Будьонного № 6 на підставі запису у погосподарській книзі за № 44 виконкому Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. 15 червня 1981 року [PERSON] померла. Після смерті матері вона як спадкоємець за заповітом, отримала свідоцтво про право на спадщину, яке ніким не оспорювалося, та набула право власності на спірне домоволодіння, хоча й не зареєструвала його. Після смерті матері вона дозволила своєму брату [PERSON] проживати у вказаному домоволодінні разом із його сім'єю. 15 квітня 2008 року [PERSON] помер, у спірному будинку залишилася проживати його дружина [PERSON] У квітні 2009 року позивачка дізналася, що рішенням Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 4 від 09 січня 2004 року без будь-яких правовстановлюючих документів [PERSON] було видано свідоцтво про право власності від 18 лютого 2004 року на домоволодіння за адресою: вул. Будьонного № 6 у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області та зареєстроване у Нововодолазькому БТІ. Після смерті [PERSON] право власності на спірний будинок було оформлено на його дружину [PERSON] шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину. 03 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку. Посилаючись на ст.ст.548,560 ЦК Української РСР, ст.ст.261, 268, 317, 387, 388, 393, 1213 ЦК України позивач та її представник просили визнати право власності [PERSON] на нерухоме майно - домоволодіння по вул.Будьоного 6 в с.Станичне Нововодолазького району Харківської області, набутого в порядку спадкування, визнати недійсним і скасувати видане на підставі рішення виконкому Станичненьскої сільської ради від 09.01.2004 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.02.2004 року на імя [PERSON], поновити порушене право власності на вказане домоволодіння і витребувати його з незаконного володіння [PERSON], виселити її з усіма проживаючими з нею особами з вказаного домоволодіння без надання іншого житлового приміщення, передати домоволодіння позивачу [PERSON], стягнути з [PERSON] судові витрати (т.1 а.с.3-7, 132-136). У травні 2011 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом в якому просила визнати за нею право власності на домоволодіння № 6 по вул. Будьонного в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області та допоміжні будівлі та стягнути з [PERSON] судові витрати. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] посилалась на те, що придбала вказаний житловий будинок на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 03 жовтня 2008 року між нею та [PERSON], який не визнаний в установленому порядку недійсним, та зареєстрований у БТІ. Просила визнати за нею право власності на спірне домоволодіння. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2012 року, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння № 6 по вул. Будьонного у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 620 грн. 9т.1 а.с.217-223, 287-291) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 березня 2013 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково та рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 18.04.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25.10.2012 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (т.1 а.с.309-311). При новому розгляді [PERSON] звернулась 21.05.2014 року до суду з позовною заявою про визнання заповіту, посвідчений Станичненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, складеного [PERSON] на імя [PERSON], недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на імя [PERSON], виданого 13 липня 1983 року нотаріусом [PERSON] Нововодолазької державною нотаріальною конторою. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] посилалась на те, що заповіт та свідоцтво про право на спадщину є недійсними, оскільки порушують її права власника на спірне домоволодіння №6 по вул.Будьоного в с.Станичне. Так, із тексту заповіту вбачається, що [PERSON] заповідає [PERSON] все майно, яке буде належати їй належне на день смерті, в свідоцтві від 13.07.1983 року про право [PERSON] на спадщину таким спадковим майном зазначено будинок із надвірними будівлями і сараєм в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області, розташованого на землях колгоспу ім. Дзержинського, площею 48 кв.м., побудований згідно запису №44 в погосподарській книзі у 1966 році, а в позовних заявах на даний час [PERSON] зазначає, що вона отримала у 1983 році у спадщину житловий будинок, який зараз належить [PERSON] та який, згідно з документами Станиченської сільської ради Харківської області, побудований в 1970 році та має площу 86 кв.м. Отже мова йде про різні будинки. Крім того, заповіт від імені [PERSON] видано з порушенням вимог закону та п.77 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних сільських рад народних депутатів трудящих від 19.01.1976р. №1/5, так як [PERSON] була неграмотна. (т.3 а.с.2-3, 37). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 28.08.2014р. справи за вказаними позовними заявами обєднано в одне провадження. (т.3 а.с.35-36). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року позов [PERSON] задоволено. Суд вирішив: - визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.02.2004 року на імя [PERSON], видане Станичненської сільською радою Нововодолазького району Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Станичненської сільської ради від 09.01.2004 року; - витребувати у [PERSON], належне [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, домоволодіння, розташованого за адресою: с.Станичне, вул. Будьонного, 6 Нововодолазького району Харківської області та надати його [PERSON] для володіння, користування та розпорядження; - виселити [PERSON] з усіма проживаючими з нею особами з домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Будьонного,6 у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні усіх позовних вимог [PERSON] суд відмовив. (т.3 а.с. 96-105). 27 лютого 2015 року Нововодолазького районного суду Харківської області ухвалив додаткове рішення, яким вирішив питання про розподіл судових витрат, а також доповнив, а саме, що позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту того, що [PERSON] був членом колгоспного двору с. Станичне Нововодолазького району Харківської області, розташованого на землях колгоспу ім. Дзержинського, не підлягають задоволенню за недоведеністю. В апеляційних скаргах [PERSON] та Станичненська сільська рада Нововодолазького району Харківської області просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити, а зустрічний позов та позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Вважають рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянти зазначать, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги [PERSON], оскільки за інформацією Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області згідно даних по господарської книги сільської ради № 1 за 1980-1982 роки сторінка 90, особовий рахунок 44, за [PERSON] значився житловий будинок 1966 року побудови та сарай 1956 року побудови. Такі ж відомості про житловий будинок 1966 року побудови та сарай 1956 року побудови та земельну ділянку площею 0,46 га. зазначено і в погосподарській книзі на [PERSON], наявній в матеріалах справи. В подальшому в погосподарській книзі зазначено, що [PERSON] і [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,96 га і споруди площею, зазначеною в договорі купівлі-продажу від 22.10.2008 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул. Будьонного, 6, в с. Станичне, виконаного спеціалістами БТІ, зазначено житловий будинок 1970 року побудови та інші допоміжні споруди 1960, 1970, 1985, 2000, 2006 років побудови. Земельна ділянка, на які знаходиться вказане домоволодіння, становить 0,96 га. Після придбання спірного будинку 22.10.2008 року [PERSON] з сім'єю теж добудовували домоволодіння. Тобто, [PERSON] претендує не на якийсь житловий будинок площею 48 кв. м., як зазначено у наданому у заповіті, а на все нове домоволодіння. Апелянти посилаючись на те. що в основу рішення виконкому Станичненської сільської ради №4 від 9 січня 2004 року про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на його домоволодіння лягли в першу чергу метаріали Нововодолазького БТІ, зібрані у передбаченому у порядку. Виконком розглянув заяву власника, висновки БТІ, технічний паспорт, вивчив первинні документи, а саме: записи погосподарських книг сільської ради, паспортні книги, інші документи і на основі цих даних зробив висновок про належність майна. На час прийняття виконкомом Станичненської сільської ради (09.01.2004р) рішення про визнання права власності [PERSON] та видачі йому свідоцтва про право власності на будинок №6 по вул.Будьоного в с.Станичне ніхто не знав, що [PERSON] отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування на будинок, який є власністю члена колгоспоного двору [PERSON], так як вона в установленому законодавством порядку не зареєструвала його на протязі більше двадцяти років. Вважають що суд першої інстанції не вирішив питання про пропущення позовної давності позивачем. Крім того, зазначають апелянти, на час складання заповіту від імені [PERSON], тобто 16.08.1979р., діяла «Інструкція про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР №1/5 від 19 січня 1976 року, яка була обов'язковою до виконання виконавчими комітетами місцевих рад і їх посадовими особами і відповідно до якої і потрібно було складати заповіти. Але при посвідченні заповіту [PERSON] секретарем виконавчого комітету Станичненської сільської ради [PERSON] вимоги цієї Інструкції були порушені. В порушення ч.4 п.79 Інструкції [PERSON] не роз'яснили зміст статті 563 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, згідно якої у разі смерті члена колгоспного двору спадщина на майно колгоспного двору не відкривається за виключенням спадкування особистих речей, а також не зазначено ким саме складено текст заповіту і здійснено підпис від імені [PERSON], яка була неграмотна, не вміла читати і писати, була тяжко хвора. В суді апеляційної інстанції представники відповідачів апеляційні скарги підтримали і просили задовольнити, представник позивача просила їх відхилити, нотаріуси і КП «Нововодолазьке архітектурно-будівельне бюро» просили розгладати справи за їх відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково за таких підстав. Судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що 13 липня 1983 року державним нотаріусом [PERSON] Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину, згідно якого [PERSON], яка мешкає в м.Перевальськ вул.Багратіона (інші дані відсутні), є спадкоємцем зазначеного в посвідченому Станичненською сільською радою 16.08.1979 року заповіті [PERSON] майна, а саме: деревяного, обкладеного цеглою житлового будинку житловою площею 48 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого в селі Станичне Нововодолазького району Харківської області на землях колгоспу ім.Дзержинського. [PERSON] померла 15.06.1981 року, свідоцтво про право спадщину не зареєстровано. 09.01.2004 року виконавчим комітетом Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області за наслідками розгляду матеріалів Нововодолазького МБТІ постановлено рішення про видачу свідоцтва про право власності [PERSON] на домоволодіння, яке знаходиться в с.Станичне по вул.Будього 6 Нововодолазького району Харківської області. 18.02.2004 року Станичненською сільською радою видано свідоцтво про право приватної власності [PERSON] на домоволодіння на земельній ділянці за вказаною вище адресою. Будинок має загальну площу 86 кв.м., житлову 39,7 кв.м., на земельній ділянці також знаходиться веранда «а», гараж «Г», сарай «г», сарай «Д», льох «Б», санвузол «Е», колодязь, ворота «N», паркан «N1». 18.01.2008 року державним нотаріусом [PERSON] Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області видано свідоцтво про право [PERSON] на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 15.04.2007 року, а саме на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 86 м.к.в, житловою площею 39,7 м.кв. з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 9600 кв.м. за адресою вул.Будьоного 6 в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області. 03.10.2008 року приватним нотаріусом [PERSON] Нововодолазького районного нотаріального округу посвідчено укладений [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку з надвірними будівлями. 22.10.2008 року набуте за вказаним договором купівлі-продажу право власності [PERSON] на нерухоме майно зареєстровано Нововодолазьким МКП БТІ. Ухвалюючи по справі рішення від 29.10.2014 року, доповненого 27.02.2015 року, про задоволення позову [PERSON] та про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] у передбаченому законом порядку у 1983 році набула права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на будинок з надвірними будівлями, розташованого по вул.Будьоного 6 в с.Станичне Нововодолазького району Харківської області, є законним власником цього майна, а відтак порушене право власності підлягає захисту у вказаний у позовній заяві [PERSON] спосіб. З цих же підстав, на думку суду, не підлягали задоволенні і зустрічні позовні вимоги [PERSON] Колегія суддів з таким рішенням суду першої інстанції погодитися не може у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі виоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матерівального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом викладення рішення суду повинно відповідати вимогам ст.215 ЦПК України. Зокрема, в мотивувальній частині рішення суду має бути зазначено: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішення нормативно-правові акти. Зазначеним критеріям законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції не відповідає. Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову [PERSON] і відхиливши позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції обмежився констатацією факту посвідчення 16.08.1979 року секретарем Станичненської сільської ради виконаного рукописним способом заповіту від імені [PERSON], та виданого 13.07.1983 року нотаріусом [PERSON] на підставі вказаного заповіту та запису в погосподарській книзі за №44 виконкому Станичненської сільської ради свідоцтва про право [PERSON] на спадщину, яким визначено житловий будинок жилою площею 48 кв.м. з надвірними будівлями в с.Станичне на землях колгоспу ім.Дзержинського, і вважав встановленим факт набуття позивачем [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно. Однак при цьому суд залишив поза увагою доводи [PERSON] та голови Станичненської сільської ради [PERSON] про низку порушень вимог закону ст.ст.120, 563 ЦК Української РСР, ст.ст.9,17 Закону Української РСР «Про державний нотаріат», та п.п.8,13,79 «Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів», затвердженої наказом МЮ Української РСР №1/5 від 19.01.1976р., якими регулювалися на той час порядок і підстави посвідчення заповіту, видачі свідоцтва про спадкування майна на майна колгоспного двору. Так, з доводів та наданих відповідачами і їх представниками доказів (т.3 а.с.14-19, 41,42) вбачається, що [PERSON] була неграмотна, не вміла читати і писати, що заповіт від її імені складений, підписаний та посвідчений від її імені колишнім секретарем Станичненської сільської ради [PERSON] з суттєвими порушенням порядку, встановленого зазначеними вище нормами закону та Інструкції. Крім того, при видачі свідоцтва від 13.07.1983 року про право [PERSON] на спадщину за заповітом, поза увагою нотаріуса [PERSON] і суду першої інстанції залишилась та обставина, що згідно ст.ст.120, 563 ЦК Української РСР у випадку смерті члена колгоспного двору спадщина на майно колгоспного двору, яким є житловий будинок, не відкривається за виключенням випадку, якщо після смерті члена колгоспного двору не залишається інших членів колгоспного двору. З матеріалів вбачається і не оспорюється сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що після смерті [PERSON] в колгоспному дворі, до майна якого входило спірне домоволодіння, залишився проживати її син [PERSON], який працював в колгоспі механізатором. Інші пятеро дітей [PERSON], в тому числі і [PERSON], в зазначеному домоволодінні на той час вже не проживали, отже єдиним членом колгоспного двору залишався [PERSON], який і доглядав тяжко хвору матір. Відтак, до кола майна, яке можна було віднести до спадкової маси, якою могла розпорядитися в заповіті [PERSON], спірне домоволодіння не відноситься. Відповідно до ст.ст.4,6,48 ЦК Української РСР підлягає визнанню недійсним заповіт, складений і підписаний від імені [PERSON] та посвідчений секретарем Станичненської сільської ради 16.08.1979 року, а також має бути визнане недійсним та скасоване видане нотаріусом 13.07.1983 року свідоцтво про право [PERSON] на спадщину за заповітом, складеним від імені [PERSON] За таких обставин не можна вважати, що [PERSON] у передбаченому законом порядку і підставах набула права власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння по вул.Будьоного 6 в с.Станичне Нововодолазського району Харківської області. Крім того, прийнявши позовні заяви [PERSON] та її представника з невизначеним колом осіб, чиїх прав та обовязків може стосуватися рішення суду, і ухваливши рішення про витребування у [PERSON] набутого нею у передбаченому законом порядку за договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та про виселення [PERSON] з усіма проживаючими з нею особами без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що такими іншими особами, які з нею проживають у спірному домоволодінні, є її чоловік [PERSON], а також четверо її неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Усупереч вимог ч.4 ст.10, ст.ст.35,45 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв у всебіному і повному зясуванні обставин справи, не вирішив питання про коло осіб, які мають брати участь у справі, про залучення до справи органу опіки і піклування, який, згідно ст.19 СК України, мав би брати участь у с праві і здійснювати свої повноваження щодо забезпечення захисту прав неповнолітніх осіб. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволленні позову [PERSON] та про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним заповіту від 16.08.1979 року та визнання недійсним і скасування виданого нотаріусом 13.07.1983 року свідоцтва про право [PERSON] на спадщину за заповітом. Правомірність набуття [PERSON] права власності на домоволодіння по вул.Будьоного 6 в с.Станичне Нововодолазького району Харківської області ніхто не оспорює, а тому і відсутні підстави для ухвалення рішення про задоволення її вимог про визнання права власності на вказане домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: partial