Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

23 грудня 2020 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про втрату права користування житловим будинком. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом, що має силу оригіналу договору міни житлових будинків від 13.04.1994 року. У будинку разом з позивачем зареєстрована його дочка - [PERSON] , [INFO] . Проте дочка, [PERSON] , з 2000 року в будинку не проживає, у зв`язку з тим, що виїхала на проживання в Російську Федерацію, та в даний час місце її проживання не відоме, так як всі стосунки між ними припинені. Вона з 2000 року до батька не приїжджала. Факт не проживання за місцем реєстрації відповідача позивач підтверджує довідкою № 1267 від 09.12.2019, яка видана виконавчим комітетом Девладівської сільської ради. В зв`язку з викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, була повідомлена способом розміщення оголошення на сайті судової влади, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяв, клопотань від відповідача на розгляд суду не надходило. Представник третьої особи при розгляді справи був присутнім. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повного з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом, що має силу оригіналу договору міни житлових будинків від 13.04.1994 року(а.с.6). У будинку разом з позивачем зареєстрована його дочка - [PERSON] , [INFO] , згідно довідки №1267 від 09.12.2019 року(а.с.10). Проте дочка, [PERSON] , з 2000 року в будинку не проживає. Факт не проживання за місцем реєстрації відповідача підтверджується довідкою № 1303 від 12.12.2019, яка видана виконавчим комітетом Девладівської сільської ради(а.с.12). Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником будинку, залишається зареєстрованою у ньому, однак тривалий час не проживає у будинку, поважні причини її відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника будинку, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло . Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратила право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved