Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

22 жовтня 2019 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до начальника Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Сєрової Тетяни Петрівни про визнання втрати права володіння, користування та розпорядження квартирою, зобов`язання припинити стягнення за рішенням суду. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 25.10.2019 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 08.11.2019 у встановлений судом строк від позивача у порядку усунення недоліків надійшла позовна заява, у якій вона просила: визнати, що [PERSON] було втрачено право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] з 21 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року через перешкоди; зобов`язати начальника Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Сєрову Т.П. припинити стягнення з позивача присуджених рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 (справа №610/860/17, 2/610/484/2017) 40186,51 гривень грошової допомоги та 1600 гривень судового збору; припинити вести геноцид і катування голодом позивача та її сина - особи з інвалідністю першої групи зазначеним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017, яке не має юридичної сили. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що вона є пенсіонеркою та внутрішньо переміщеною особою, має сина з інвалідністю першої групи. Вона була співвласником квартири [ADDRESS] . У 2014 році разом із сином вони приїхали з м. Луганська до м. Харкова, однак не мали можливості проживати у зазначеній квартирі, оскільки їм у цьому перешкоджала жінка, якій покійний чоловік позивача дозволив тимчасово безоплатно проживати у цій квартирі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 було ухвалено усунути перешкоди [PERSON] у користуванні правом власності шляхом виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] . 28.07.2014 на підставі зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист, 10.10.2014 відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. Однак рішення суду не виконувалось, внаслідок чого позивач не мала права володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 було ухвалено стягнути з позивача 40186,51 гривень грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі за період з 21.09.2014 по 31.07.2016 з тієї підстави, що вона начебто надала недостовірну інформацію про нерухоме майно. Зазначене рішення суду не містить зображення малого герба України, не має юридичної сили. Судом не було враховано, що вона не мала права володіння, користування та розпорядження квартирою у період з 21.09.2014 по 31.07.2016. Натепер з її пенсії, яка становить 1675,82 грн, щомісячно утримують по 300 грн. Вона звернулась до суду із даною позовною заявою у зв`язку з тим, що судами не було взято до уваги її докази, обставини справи не розглядалися по суті. Зазначене рішення вона оскаржила до органів державної влади, зокрема і до Вищої ради правосуддя України. Ухвалою від 12.11.2019 звільнено [PERSON] від сплати судового збору, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 09.12.2019. У судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що позов не визнає. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 у справі № 610/860/17 (провадження № 2/610/484/2017) задоволено позов Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації до [PERSON] про відшкодування отриманої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання. Стягнуто з [PERSON] на користь Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації суму боргу у розмірі 40186,51 грн, та на користь держави - судовий збір у сумі 1600 грн. У судовому рішенні, зокрема, зазначено, що Управлінням соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації [PERSON] була призначена щомісячна тимчасова допомога переміщеним особам з 21.09.2014 по 31.07.2016. З 01.08.2018 виплату [PERSON] щомісячної адресної допомоги було припинено у зв`язку з виявленням факту подання недостовірної інформації - зазначення [PERSON] у своїх заявах про призначення допомоги про відсутність у неї та у членів її сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Судом було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманої суми державної допомоги (а.с. 20). Частиною ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 у справі №610/860/17 (провадження № 2/610/484/2017) постановою апеляційного суду Харківської області від 31.08.2018 було залишено без задоволення, рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 залишено без змін. Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 у справі №610/860/17 (провадження № 2/610/484/2017) набрало законної сили 31.08.2018. Ухвалою Верховного Суду від 11.10.2018 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 та постанову апеляційного суду Харківської області від 31.08.2018 у справі за позовом Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації до [PERSON] про стягнення надмірно сплачених коштів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України обов'язковість судового рішення є однією із засад (принципів) цивільного судочинства. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. [PERSON] звернулась до суду із позовною вимогою про зобов`язання начальника Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Сєрову Т.П. припинити стягнення з неї присуджених рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 у справі № 610/860/17 (провадження №2/610/484/2017) 40186,51 гривень грошової допомоги та 1600 гривень судового збору, що фактично є оскарженням судового рішення. Однією з основних засад судочинства відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. [PERSON] скористалась своїм правом на апеляційне оскарження рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 у справі № 610/860/17 (провадження №2/610/484/2017), яке за наслідками апеляційного перегляду залишено без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 цієї статті. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Фактично позивач не погоджується із рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 08.06.2017 у справі № 610/860/17 (провадження №2/610/484/2017) та у такий спосіб намагається його оскаржити. До повноважень суду першої інстанції не належить перегляд судових рішень, що набрали законної сили, в порядку позовного провадження. Беручи до уваги вищенаведене, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо вимоги [PERSON] про визнання, що нею було втрачено право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] з 21 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року через перешкоди, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 у справі № 644/2187/13-ц (провадження № 2/644/372/2014) задоволено позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відновлення права власності шляхом виселення та вселення. Вирішено усунути перешкоди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у користуванні правом власності шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та вселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] (а.с. 43). Виконавче провадження № 46635075 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 20.02.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова на підставі зазначеного рішення, було закінчено постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Курочки В.І. від 31.10.2016. У постанові про закінчення виконавчого провадження вказано, що згідно акту державного виконавця від 31.10.2016 [PERSON] виселилась з квартири [ADDRESS] добровільно, ключі від квартири передала [PERSON] (а.с. 53 зворот). За змістом ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, передбачених частиною першою цієї статті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до ст.318 ЦПК України повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. У позовній заяві [PERSON] не обґрунтовувала, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів їй необхідно, щоб суд встановив факт, що нею було втрачено право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] з 21 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року. Тобто у позовній заяві відсутня мета встановлення юридичного факту, а саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 175/2317/16-ц (провадження № 61-24658св19). Разом з тим, як вбачається із зазначеного вище рішення суду від 08.06.2017 у справі № 610/860/17, [PERSON] , обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, посилалась на ту обставину, що вона не мала можливості користуватись вказаною квартирою. Ці обставини досліджувались судом першої інстанції та апеляційним судом під час перегляду рішення суду першої інстанції. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про залишення без задоволення вимоги про визнання, що [PERSON] було втрачено право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] з 21 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року. Беручи до уваги, що позивача ухвалою суду від 12.11.2019 звільнено від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України немає.

Outcome: dismissed