Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

22 травня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Єгоров С.О. звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Київметробуд» (далі АТ «Київметробуд») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] працював у Тунельний загін № 7 АТ «Київметробуд» на посадах заступника головного інженера з буропідривних робіт та начальника управління. 26 лютого 2021 року позивач був звільнений за угодою сторін (ч. 1 ст. 36 КЗпП України), однак у день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку при звільненні. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з грудня 2020 року по лютий 2021 року в загальному розмірі 83686,02 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 45971,90 грн. Також позивач вважає, що несвоєчасним розрахунком АТ «Київметробуд» завдало йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 90\~000 грн. 28 травня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 14 червня 2021 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що [PERSON] невірно було визначено розмір заборгованості по заробітній платі, оскільки ним не враховано обов`язок роботодавця по утриманню обов`язкових податків і зборів. Також зазначає, що невиплата заробітної плати [PERSON] сталась через арешт рахунків підприємства за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва. Окрім цього відповідач зазначає, що позивачем не дотримано розумного балансу при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стосовно моральної шкоди відповідач вважає такою вимогу не доведеною. 6 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзиву якому представник позивача зазначає про те, що обов`язок з утримання обов`язкових податків і зборів покладається на роботодавця при виплаті заробітної плати. Також вказує на те, що відповідачем не доведений факт арешту його рахунків ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва. У судовому засіданні представник позивача адвокат Єгоров С.О. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що [PERSON] працював у Тунельний загін № 7 АТ «Київметробуд» на посадах заступника головного інженера з буропідривних робіт та начальника управління у період з 3 березня 2014 року по 26 лютого 2021 року. (а.с. 13-25) 26 лютого 2021 року [PERSON] звільнений за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом АТ «Київметробуд» № 01 від 26.02.2021. В цьому наказі зазначено, що [PERSON] підлягає виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 39 календарних днів. (а.с. 26) За період роботи позивача йому була нарахована заробітна плата: за грудень 2020 року в розмірі 15266,04 грн.; січень 2021 року 18869,81 грн.; лютий 2021 року 49498,26 грн., у тому числі оплата невикористаної відпустки за 39 днів в розмірі 33310,29 грн. (а.с. 78-79) Як вбачається з наданої виписки з банківського рахунку, відкритого [PERSON] у АТ «Ощадбанк», суми нарахованої заробітної плати за період грудень 2020 року - лютий 2021 року позивач не отримував. (а.с. 28-33) Вказані обставини також визнаються відповідачем у наданому суду письмовому відзиві. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено судом, АТ «Київметробуд» не здійснило розрахунку із [PERSON] при звільненні, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неплачена заробітна плата за період грудень 2020 року лютий 2021 року в загальному розмірі 83634,11 грн. без вирахування податків та обов`язкових платежів. В той же час судом не приймаються доводи позивача про необхідність стягнення з АТ «Київметробуд» компенсації невикористаної відпустки за 39 днів в розмірі 34046,61 грн. виходячи з наступного. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, при розрахунку середнього заробітку компенсації невикористаної відпустки позивач використовує дані персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України. (а.с. 27) Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100). В той же час, за положеннями пункту 2 Порядок № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Так, суд погоджується з тим, що розрахунковим періодом для обчислення середнього заробітку компенсації невикористаної відпустки є період роботи позивача з 01.02.2020 по 31.01.2021. В той\~же час\~база нарахування\~єдиного внеску\~на загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування,\~яка визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, є відмінної від виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, які визначні розд. ІІІ Порядку № 100. За вказаних обставин вбачається, що дані персоніфікованого обліку не можуть бути використані при розрахунку середнього заробітку компенсації невикористаної відпустки. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Так, у відповідності до пункту 8 Порядку № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з наданих відповідачем розрахункових листків (а.с. 78) у грудні 2020 року [PERSON] відпрацював 22 дні та отримав заробітну плату в розмірі 15266,04 грн., у січні 2021 року відпрацював 10 днів та отримав заробітну плату в розмірі 8311,49 грн. Середній заробіток [PERSON] за грудень 2020 року січень 2021 року буде складати 736,81 грн., із розрахунку: (15266,04 грн. + 8311,49 грн.) / (22 дні + 10 днів). За вказаних обставин середній заробіток без вирахування податків та обов`язкових платежів за період з 27 лютого по 21 травня 2021 року буде становити 40524,55 грн. із розрахунку: 736,81 грн. х 55 днів. Вказану суму середнього заробітку суд вважає співмірною із заявленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача при виплаті заробітної плати. Стосовно вимоги позивача зі стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку\~\~ ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги\~\~ про відшкодування моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, оскільки порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати і беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 3000 грн. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~\~в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК\~України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідач в суді не заявляв суду про неналежність або ж недопустимість наданих позивачем доказів. Суд не приймає до уваги письмові пояснення адвоката Кірьян Д.І. з додатками , які подані до суду 03.08.2021 року ( вх..№ 21182), оскільки розгляд справи проводився у порядку спрощеного провадження, відповідно судом досліджено докази , письмові пояснення, викладені у заявах суті, заслухані усні пояснення представників, за вимогами ч.8 ст. 279 ЦПК України, при цьому клопотання відповідача про подання додаткових пояснень щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, у встановленому ЦПК порядку до суду не надходило. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1861,00 грн.

Outcome: partial