Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

23.09.2015 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Мотивуючи заяву, зазначив, що 21.11.2011 року померла тітка його матері [PERSON], яка на день смерті постійно проживала [INFO], а була зареєстрована [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки, розташованої на території Голинчинецької сільської ради, та майнового паю. Він є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] за заповітом. Інший спадкоємець його мати [PERSON] на спадщину не претендує. Спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, так як весь час, скільки себе памятає, а також на день смерті [PERSON], проживав разом нею по вул. Лісова, 47, в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області. В ході підготовки документів для оформлення своїх спадкових прав він звертався в нотаріальну контору, але у оформлені спадщини йому відмовлено через те, що пропустив шестимісячний строк для подачі заяви в нотаріальну контору, оскільки не підтверджується факт його проживання однією сімєю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Просить встановити факт його постійного спільного проживання однією сімєю з [PERSON] в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області по вул. Лісова, 47, на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [PERSON], що сталася 21.11.2011 року. Встановлення цього факту має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник заявника [PERSON] [PERSON], що діє на підставі довіреності від 15.09.2015 року (а.с.10), підтримав заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просив встановити юридичний факт постійного проживання заявника з [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої, що сталася 21.11.2011 року. Встановлення означеного факту має для заявника юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за заповітом після смерті [PERSON], оскільки інших спадкоємців у померлої немає, так як мати заявника [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] не претендує. Представник заінтересованої особи Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Голинчинецький сільський голова [PERSON] подав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, заявлені [PERSON] вимоги визнає, щодо задоволення заяви не заперечує (а.с.16-17). Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву визнала, не заперечувала щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суду пояснила, що [PERSON], [INFO], була її тіткою, тобто маминою рідною сестрою. [PERSON] мала власний будинок в с. Голинчинці на вул. Чехова, 10, який в 1990 році згорів. Тітка будинок не відновлювала, так як не мала коштів, тому вона забрала її проживати до себе. Її тітка [PERSON], вона та син [PERSON], починаючи з 1990 року проживали однією сімєю в с. Голинчинці на вул. Лісовій, 47. [PERSON] допомагала їй по господарству та виховувати сина, так як вона постійно працювала. [PERSON] називав її бабусею. При житті [PERSON] склала заповіт на імя [PERSON], зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого заповіла останньому все майно. Проте, її син не може оформити спадщину, так як тітка [PERSON] не була зареєстрована по місцю свого фактичного проживання, а була зареєстрована [INFO]. Вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] постійно проживав з [PERSON] в будинку за №47, що знаходиться на вул. Лісовій в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області, починаючи з 1990 року по день смерті останньої, що сталася 21.11.2011 року, тобто на час відкриття спадщини. Вказаний факт підтверджується, крім пояснень представника заявника та заінтересованої особи, показаннями свідків та дослідженими судом доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показала, що проживає в [INFO] на вул. Лісовій, 46, тобто по сусідству із заявником, з 2005 року. Їй достовірно відомо, що із заявником в будинку №47 по вул. Лісовій, в с. Голинчинці проживає матір останнього [PERSON] та до 21.11.2011 року проживала тітка матері [PERSON]. Будинок [PERSON] на вул. Чехова, 10, в с. Голинчинці згорів і остання постійно проживала із племінницею та заявником в їх будинку на вул. Лісовій, 47. Останніх три роки життя [PERSON] була паралізована, а [PERSON] здійснював за нею постійний догляд. [PERSON] померла в будинку заявника на вул. Лісовій, 47, в с. Голинчинці. Свідок [PERSON] суду показала, що народилася в с. Голинчинці, там постійно проживала, але на теперішній час працює і проживає в м. Шаргород. Заявника [PERSON] знає з народження, також добре знала тітку його матері [PERSON], яка проживала одиноко в с. Голинчинці на вул. Чехова, 10. Проте, у 1990 році будинок [PERSON] згорів і вона перейшла проживати до своєї племінниці [PERSON] та сина останньої [PERSON] на вул. Лісову, 47, в с. Голинчинці, де постійно проживала до самої смерті, яка сталася 21.11.2011 року. Також, вказаний факт підтверджується довідкою Голинчинецької сільської ради від 06.10.2015 року за №795, з якої вбачається, що [PERSON] на день смерті, що сталася 21.11.2011 року, постійно проживала в с. Голинчинці на вул. Лісовій, 47, з племінницею [PERSON] та її сином [PERSON], хоча була зареєстрована [INFO]. На день смерті [PERSON] постійно проживав із спадкодавцем і є спадкоємцем [PERSON] за заповітом (а.с.19). 21.11.2011 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №216019 (а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається з майнового паю члена КСП та земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Голинчинецької сільської ради (а.с.7-8). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її внучатий племінник [PERSON], що підтверджується заповітом від 28.08.1998 року, посвідченим секретарем Голинчинецької сільської ради [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за №50, який не змінений і не скасований (а.с.6). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON], починаючи з 1990 року і по день смерті [PERSON] та відкриття спадщини після її смерті, що сталася 21.11.2011 року, постійно проживав з [PERSON] в домогосподарстві, що знаходиться на вул. Лісовій, 47, в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України ). Відповідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з розясненнями, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до розяснень, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлений судом факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю на час відкриття спадщини, тобто на час смерті [PERSON], що сталася 21.11.2011 року, в судовому засіданні підтверджений поясненнями представника заявника, заінтересованої особи [PERSON], показаннями свідків, а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи, визнається представником заінтересованої особи Голинчинецької сільської ради, що вбачається із заяви сільського голови [PERSON] (а.с.16). 09.09.2015 року завідуючою Шаргородською ДНК Вінницької області [PERSON] відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не надано доказів спільного проживання зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, а заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк ним подано не було (а.с.4). У звязку із наведеним встановлення означеного факту має для заявника [PERSON] юридичне значення. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК, ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved