Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

22 вересня 2020\~ року [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою про встановлення факту смерті, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення,\~ а саме: факт смерті її батька - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Красний Луч місто Петровське\~\~ Луганської\~ області. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [INFO] , внаслідок хвороби, помер її батько [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 травня 2020 року, виданим відділом запису актів громадського стану Краснолуцького міського відділу управління Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки; лікарським свідоцтвом про смерть №145 від 11 травня 2020 року, виданим державною установою «Краснолуцька міська лікарня «Ізвестія»», фотокартками з місця поховання на кладовищі, копією паспорту [PERSON] з реєстраційним номером облікової карки платника податків, в зв`язку з чим звернулася до Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрації факту смерті [PERSON] . Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні вищевказаної реєстраційної дії їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю підстав для державної реєстрації факту смерті та видачі свідоцтва про смерть відповідно до законодавства України. При цьому, їй було роз`яснено, що встановлення факту смерті особи згідно наданих нею документів, можливе виключно на підставі судового рішення, в зв`язку з чим звернулася до суду з вказаною заявою.\~ Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилась, у заяві про встановлення факту просить судовий розгляд справи здійснювати без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з наведених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи - Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши доводи заявника, викладені у заяві про встановлення факту смерті, та позицію заінтересованої особи, висловлену у заяві, вивчивши додані до справи докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України у Луганській області 16 серпня 2003 року, громадянин України [PERSON] народився [INFO] в селі Плоське Дмитрівського району району Орловської області та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Петровською міськрадою Ворошиловоградської області 04 лютого 1971 року, [PERSON] є батьком\~ [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції\~ Луганської області 06 листопада 2006 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що\~ в Книзі реєстрації розірвань шлюбів вчинений відповідний актовий запис № 523 від 06 листопада 2006 року. Згідно копії паспорту [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області\~ 01 липня 2010 року, [PERSON] народилася [INFO] в місті Петровське Луганської області. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] \~ є донькою [PERSON] .\~ Згідно копії\~ свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом записів актів громадського стану Краснолуцького міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 14 травня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , який\~ народився в селі Плоське Дмитрівського району Орловської області Російської Федерації, помер [INFO] в м. Красний Луч Луганської Народної Республіки, про що 14 травня 2020 року вчинено запис про смерть за №668. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті №2531/22.1-04-03 від 22 вересня 2020 року,\~ Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) повідомив [PERSON] , що подані нею документи не є підставою для державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Красний Луч\~ Луганської Народної Республіки. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово - медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час чи про оголошення її померлою. Не може вважатись легітимним на території України\~ свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Згідно ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ч.1ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.1 Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей тимчасово окупованими територіями», визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Переміщені всередині країни особи є громадянами своєї держави і мають широке коло громадських, політичних, екологічних, соціальних і культурних прав. Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни, відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження і свідоцтва про шлюб. Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або заміні документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів. Згідно ч.3 та ч.4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не визначеному законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), в яких, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території перебуває під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, надані заявником, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом із іншими доказами в їх сукупності і взаємозв`язку під час розгляду справи по суті. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема з`ясувати, які фізичні особи й організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику у судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Так, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №145, виданого державною установою «Краснолуцька міська лікарня «Ізвестія» 11 травня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] в реанімаційному відділенні лікарні «Ізвестія», що розташована в м. Красний Луч Луганської Народної Республіки. Причина смерті: «ішемічний інсульт в праву гідросферу» . Крім того, на фотозображеннях, приєднаних заявником до заяви, зображено кладовище з могилою, над якою розміщений хрест з табличкою, на якій міститься напис: « [PERSON] , 07 листопада 1946 рік 10 травня 2020 рік». Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що встановлення факту смерті [PERSON] породжує для заявника юридичні наслідки, а саме: отримання спадщини після смерті своєї батька, та враховуючи, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення вказаного факту, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved