Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

21 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення боргу за договором позики від 20.03.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в розмірі 10\~056\~640 гривень, накласти стягнення на спадкове майно [PERSON] (ідент. номер відсутній, паспорт КМ № 041738, виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 29.07.2002 року), померлого 26.12.2011 року, яке складається із домоволодіння під № 3 по провул. Львівському в м. Одесі та земельної ділянки під № 3 по провулку Львівському в м. Одесі, яке прийняли, але не оформили спадкоємці: [PERSON] (ідент. номер відсутній, [NUMBER], виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області 11.05.2005 року), [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO]. Визнати за [PERSON] (ідент. номер [NUMBER]) право власності на домоволодіння № 3 по провулку Львівському в м. Одесі, яке складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 277, 4 кв.м., житловою площею 82, 0 кв.м., гаражу літ. «Б». Визнати за [PERSON] (ідент. номер [NUMBER]) право власності на земельну ділянку № 3 по провулку Львівському в м. Одесі, площею 0,0528 га, кадастровий номер 5110136900:33:001:0010. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 20 березня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від нього 300\~000 доларів США строком до 31 січня 2016 року, та було визначено розмір процентів у сумі 100\~000 дол. США. Позивач зазначає, що після спливу граничного строку повернення боргу, а саме 5 лютого 2016 року він намагався звернутися до [PERSON] з вимогою повернути кошти, однак, від його дружини дізнався, що [PERSON] помер 26 грудня 2011 року. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння та земельної ділянки по провулку Львівському, 3 в м. Одесі, спадкоємцями якого є відповідачі. Дізнавшись про це, позивач 10.02.2016 року письмово звернувся до спадкоємців з вимогою задовольнити його вимоги шляхом одноразового платежу, як то передбачено ст. 1282 ЦК України. У відповідь на цю вимогу [PERSON] зазначила, що в неї немає грошових коштів для того, щоб разовим платежем задовольнити його вимоги, при цьому від виконання зобовязань вона не відмовляється, борг чоловіка визнає. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали, проти його задоволення не заперечували. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Дудас) [PERSON], про що було складено актовий запис за № 265, про що свідчить копія Свідоцтва про одруження Серії 1-ЖД № 135858. В період вказаного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились діти: [PERSON] [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії 1-ЖД № 007449 та [PERSON] [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії 1-ЖД № 235139. 20 березня 2011 року між [PERSON] (Позичальник) та [PERSON] (Позикодавець) було укладено договір позики, відповідно до п.1.1 якого Позикодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 300\~000 дол. США (п. 1.2). Пунктом 2.2 Договору передбачено, що Позичальник зобовязується повернути позику, зазначену у п. 1.2 цього Договору, до 31 січня 2016 року включно в порядку та на умовах, визначених цим Договором. В пункті 2.3 Договору сторони погодили, що крім позики вказаної в п. 1.2 цього договору, Позичальник передає Позикодавцю 100\~000 дол. США в якості процентів за користування позикою. Слід зазначити, що вказаний договір був укладений за погодженням дружини позичальника [PERSON], що свідчить її підпис на договорі. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні. Суд приймає договір позики в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобовязання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростувала, та біль того позов визнала. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Однак, 26 грудня 2011 року [PERSON] помер, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий за № 1603, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-ЖД № 290752. Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння під № 3 по провул. Львівському в м. Одесі, що належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності від 05 березня 2007 року та земельну ділянку № 3 по провулку Львівському в м. Одесі, площею 0,0528 га, що належала йому на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 296540. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. На підставі претензії кредитора [PERSON] акціонерного товариства «Сведбанк» 07 травня 2012 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 492/2012 до майна померлого 26.12.2011 року [PERSON], копія якої наявна в матеріалах справи. З вказаної спадкової справи вбачається, що 25.06.2012 року до нотаріальної контори звернулася мати померлого [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь малолітніх дітей померлого: [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному. Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка не зверталась. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Судом також встановлено, що на сьогодні у Відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження № 21644814 з примусового виконання виконавчого листа № 6-701, виданого 30.04.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з [PERSON] на користь ЗАТ «Сведбанк Інвест» заборгованості в сумі 2\~123\~865, 35 дол. США. Разом з тим суд зазначає, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/11657/14-ц за позовом [PERSON] акціонерного товариства «Дельта банк» (до якого перейшли права ПАТ «Омега Банк» що є правонаступником ЗАТ «Сведбанк Інвест») до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно та за зустрічним позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Дельта банк», за участю третіх осіб - [PERSON] акціонерного товариства «Омега Банк», Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення недійсним договору іпотеки. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2015 року в задоволенні уточненого первісного позову [PERSON] акціонерного товариства «Дельта банк» до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно відмовлено в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Дельта банк», за участю третіх осіб - [PERSON] акціонерного товариства «Омега Банк», Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення недійсним договору іпотеки задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним договір іпотеки від 26 серпня 2008 року, який був укладений між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк») та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], реєстровий номер 7179. Скасовано заборону на нерухоме майно домоволодіння, адреса: Одеська область, м. Одеса, провулок Львівський, будинок 3, який зареєстрований за [PERSON], номер РПВН: 8495749, накладену 26.08.2008 року 16:25:03 за № 7799982, реєстратором: Приватний нотаріус [PERSON], 65012, Одеська обл.., [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 7799982. Скасовано заборону на нерухоме майно земельна ділянка, площа земельної ділянки 0,05238 га, адреса: Одеська область, м. Одеса, провулок Львівський, земельна ділянка 3, кадастровий номер: 5110136900:33:001:0010, яка зареєстрована за [PERSON], номер РПВН: 8495749, накладену 26.08.2008 року 16:26:23 за № 7799028, реєстратором: Приватний нотаріус [PERSON], 65012, Одеська обл.., [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження. Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно відчуження домоволодіння та земельної ділянки за єдиною адресою: Одеська обл.., м. Одеса, провулок Львівський, будинок 3, які зареєстровані за [PERSON], внесений 26 серпня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON]., реєстровий номер 7180; зареєстровані в реєстрі реєстрації заборон відчуження нерухомого майна за № 31. Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку 1582759 (спеціальний розділ), земельну ділянку Одеська обл.., м. Одеса, провулок Львівський, земельна ділянка 3: державний реєстратор приватний нотаріус [PERSON], Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3802456 від 09.07.2013 21:55:00, приватний нотаріус [PERSON], Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесеного на підставі: Іпотечний договір, серія та номер: реєстровий номер 7179, виданий 26.08.2008, видавник [PERSON] Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку 1582745 (спеціальний розділ), домоволодіння Одеська обл.., м. Одеса, провулок Львівський, домоволодіння 3: державний реєстратор приватний нотаріус [PERSON], Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3802414 від 09.07.2013 21:45:51, приватний нотаріус [PERSON], Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесеного на підставі: Іпотечний договір, серія та номер: реєстровий номер 7179, виданий 26.08.2008, видавник [PERSON] Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2016 року, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2015 року відмовлено. Як зазначає позивач, після спливу граничного строку повернення боргу, а саме 05 лютого 2016 року, він намагався звернутися до [PERSON] з вимогою повернути кошти, проте від дружини [PERSON] дізнався про смерть боржника. Після чого, 10 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] з письмовою вимогою про передачу йому в якості повного погашення боргу за договором позики від 20.03.2011 року, укладеного з [PERSON] грошові кошти в розмірі, еквівалентному 400\~000 дол. США. На вказану вимогу, 25.02.2016 року відповідач [PERSON] повідомила позивача, проте, що грошових коштів в неї немає, проте зазначила, що після смерті чоловіка залишилось спадкове майно, після продажі якого вона повністю розрахується з боргом за договором позики. Після чого, 01 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмову угоду, відповідно до умов якої відповідач зобовязалась до 1 червня 2016 року або сплатити позивачу грошові кошти повністю, або в рахунок заборгованості передати спадкове майно. Однак, до теперішнього часу умови вказаної угоди залишаються не виконаними. Статтею 1282 ЦК України\~визначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з приводу вирішення спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті позичальника за наявності спадкоємців, викладених в п. 32 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, суди мають враховувати, що з урахуванням положення\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як встановлено вище, позивач направляв письмову вимогу від 10.02.2016 року відповідачу з проханням одноразовим платежем сплатити йому борг в сумі 400\~000 дол. США. Однак, відповідачем таку законну вимогу позивача проігноровано. Частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Отже, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. У звязку з наведеним, суд погоджується із позивачем, що на сьогодні є всі підстави для накладення стягнення судом на успадковане, але не оформлене [PERSON] юріївною та її неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] майно померлого [PERSON], а саме\~домоволодіння та земельної ділянки під № 3 по провулку Львівському в м. Одесі в рахунок погашення заборгованості померлого у розмірі 400\~000 дол. США. перед [PERSON]. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача доведені, обставини, викладені в позовній заяві підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, від так є всі законні підстави для задоволення позову. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved