Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

23 травня 2018 року заявник [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що 12 квітня 2018 року в м. Донецьку Донецької області помер її брат [PERSON], [INFO], уродженець [INFO]. Для державної реєстрації факту смерті та отримання свідоцтва про смерть заявник звернулась до Добропільського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, однак їй було відмовлено, оскільки предявлений документ для підтвердження факту смерті виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та рекомендовано звернутися до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилась, як вбачається з наданої до суду заяви просить розглянути її заяву про встановлення факту смерті без її участі в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, начальник відділу надала до суду заяву про розгляд справи без присутності представника відділу ДРАЦС. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 13 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розяснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується долученою копією паспорта серії ВН № 255036 виданий Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку 07.05.1996 року та перемістилась з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою: Донецька область м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/55, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3913 від 15.02.2018 року. Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 79-р) м. Донецьк Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Як вбачається з свідоцтва про народження серії VІII-НО № 312013 від 12.02.1990 року (повторне), копія якого долучена до матеріалів справи, батьками [PERSON] (померлого) є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про народження серії ЕД № 377977 від 25.09.1955 року, копія якого долучена до матеріалів справи, батьками [PERSON] (дівоче прізвище заявника) є [PERSON] та [PERSON]. Зміна прізвища заявника з «Лебедько» на «Ляшко» підтверджується долученою копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-НО № 259310 від 16.08.1978 року. Тобто, заявник [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON]. З долученого до матеріалів справи лікарського свідоцтва про смерть № 1450 від 16.04.2018 року, яке було видано Республіканським бюро судово- медичної експертизи ДНР, [PERSON], 13 .08.1939 року народження помер у квітні 2018 року в Донецьк Донецька область. З долученої до матеріалів справи копії довідки про причину смерті № 1450 від 16.04.2018 року, виданої Республіканським бюро судово- медичної експертизи ДНР, [PERSON] помер 12 квітня 2018 року , причина смерті не встановлена внаслідок різко виражених гнильних змін. До матеріалів справи заявником була долучена копія паспорта померлого серії ВС № 071574 виданий Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку 13.12.1999 року, згідно якої [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільський міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.05.2018 року №15.31-25/1922, вбачається, що заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 12.04.2018 року в м. Донецьку Донецької області, оскільки заявницею предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Також на підтвердження факту смерті [PERSON] до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про смерть ДНР № 096373 від 16.04.2018 року та фотознімки з місця поховання. Листом начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.05.2018 року № 15.31-5/1927 повідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян та в архіві відділу актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], який помер 12.04.2018 року в м. Донецьку, не виявлено. Вказане лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть видані цивільними закладами м. Донецька Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть та свідоцтво про смерть, які видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Крім того, згідно ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 12 квітня 2018 року в м. Донецьк Донецької області та дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка України. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання .

Outcome: approved