overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позові вона вказала, що з відповідачем не було укладено шлюб. Однак, [PERSON] є батьком її дочки [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає допомоги на утримання дочки, чим ставить її у тяжке матеріальне становище. [PERSON] просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки у розмірі 600 грн. щомісячно. [PERSON] звернулась із заявою про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову, за відсутності відповідача просила ухвалити заочне рішення. Відповідач повторно не з'явився до суду, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав. За таких обставин суд проводить розгляд справи в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України та відповідно до вимог ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.04.2012 року. ( а.с.3) Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою сільського голови Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області від 23.02.2016 року. ( а.с.6) Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Данних про те, що відповідач має регулярний дохід судові не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Ч.2 ст.182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов, стягнути аліменти у розмірі 600 грн., що відповідає вимогам ч.2 ст.182 СК України, віку та потребам дітей, матеріальному становищу відповідача, який офіційно не працевлаштований, хоча є працездатною людиною. Стягнення аліментів з [PERSON] необхідно проводити з дня подачі позову - 23.02.2016 року. Судовий збір на користь держави необхідно стягнути з відповідача відповідно вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. З позову вбачається, що 27.04.2013 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10.11.2015 року шлюб між сторонами розірваний. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та ухиляється від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дитини. В зв'язку з цим, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їхньої доньки у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши зібрані по справі докази, враховуючи думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вимоги позивачки підтверджуються копією рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10.11.2015 року про розірвання шлюбу (а.с.4), копією свідоцтва про народження дитини - доньки [PERSON], [INFO] (а.с.3), копією довідки з місця мешкання позивачки, з якої вбачається, що дитина мешкає разом з нею. (а.с.13) Відповідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача є законними, та необхідно стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON]. звернулася до суду з позовною заявою до Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області про продовження строку для прийняття спадщини. Позивачка наполягала на задоволенні позову і прохає визначити їй додатковий 2-місячний строк для прийняття спадщини, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] року відкрилася спадщина після смерті [PERSON] - заповідача. Встановлений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини пропущено нею у зв'язку з юридичною необізнаністю. Від відповідача в судове засідання надійшла заява, в якій він не заперечував проти задоволення позовних вимог і просив справу слухати у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. [INFO] року відкрилась спадщина після смерті спадкодавця. Позивачка вважає себе спадкоємицею за заповітом. Відповідно до ст.ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що зазначені причини пропуску строку прийняття спадщини є поважними, тому вимоги підлягають задоволенню. Достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини суд вважає 2-місячний термін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], мотивуючи тим, що вона сумісно з [PERSON], що померла 19.02.2015 року, [PERSON], [PERSON] приватизували спірну квартиру, але без визначення часток. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 18 квітня 1995 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS], загальною площею 80,9 кв.м. що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.04.2016 року, виданим ДП СЗ ім. 61 Комунара згідно розпорядження №2536 від 10.04.1995 року, без визначення часток співвласників. 19.02.2015 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ФП №208357 від 21.02.2015 року, актовий запис №861 від 21.02.2015 року), яка являється матірю позивачці [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії ІІ-УР №674340 від 31.08.1959 року, актовий запис №2562 від 31 серпня 1959 року. Після її смерті відкрилася спадщина в тому числі і на частку вищевказаної квартири. Між співвласниками не визначені частки є рівними та становлять по 1/4 частині кожному співвласнику, але зважаючи на те, що один із співвласників - [PERSON] померла, а беручи до уваги те, що майно, у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками лише за домовленості між ними, то в даному випадку згоди не може бути досягнуто із вказаних вище причин, а саме смерть співвласника. Тому Позивачка вирішила звернутися до суду за виділенням (визначенням) частки майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Оскільки співвласники квартири користуються спірною квартирою у рівних частках, між ними не було ніякої домовленості по різниці часток у спільній сумісній власності, тому за кожним із співвласників квартири необхідно визнати рівне право власності, тобто по 1/4 частки квартири за кожним. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. В своєму позові позивачка вказала в період часу з лютого по березень 2013 року [PERSON] в м. Здолбунів Рівненської області маючи умисел на заволодіння чужим майном , шляхом обману та зловживання довірою, під приводом виготовлення вікон та міжкімнатних дверей , заволоділа моїми грошовими коштами на загальну суму 13 639 грн., чим заподіяла позивачці майнову шкоду на вказану суму. Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.05.2014 року [PERSON] було визнано винною у вчинені вказаного кримінального правопорушення , передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України. Відповідач завдала позивачці майнової шкоди у розмірі 13 636 грн. яку на даний час не відшкодувала, тому просить суд стягнути вказану суму. [PERSON] вказує, що крім матеріальної шкоди діями відповідача їй спричинено моральну шкоду яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях через втрату коштів, тому просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В судове засідання позивачка не з»явилася надала суду заяву в якій просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не «явилася , хоча про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, та давши оцінку доказам, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити в повному обсязі заявлених вимог, а вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Так. згідно ст. 1166 ЦК України. майнова шкода, неправомірними рішеннями. діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що в період часу з лютого по березень 2013 року [PERSON] в м. Здолбунів Рівненської області маючи умисел на заволодіння чужим майном , шляхом обману та зловживання довірою, під приводом виготовлення вікон та міжкімнатних дверей , заволоділа моїми грошовими коштами на загальну суму 13 639 грн., чим заподіяла позивачці майнову шкоду на вказану суму. Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.05.2014 року [PERSON] було визнано винною у вчинені вказаного кримінального правопорушення , передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України. Відповідно до ст. 23 ГК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Позивачка [PERSON] просить за завдану їй моральну шкоду стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Давши оцінку доказам. які було надано позивачем, суд приходить до висновку, що оцінка позивачем моральної шкоди в 10 000 грн. не відповідає моральним стражданням позивача, а тому суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди на суму 5 000 (п»ять тисяч) грн. На підставі викладеного, ст.,ст. 23, 1166ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. В своєму позові позивачка вказала в травні 2013 року [PERSON] в м. Здолбунів Рівненської області маючи умисел на заволодіння чужим майном , шляхом обману та зловживання моєю довірою, під приводом виготовлення вікон та підвіконня до них , заволоділа моїми грошовими коштами на загальну суму 4 100 грн., чим заподіяла мені майнову шкоду на вказану суму. Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.05.2014 року [PERSON] було визнано винною у вчинені вказаного кримінального правопорушення , передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України. Відповідач завдала позивачці майнової шкоди у розмірі 4 100 грн. яку а даний час не відшкодування, тому просить суд стягнути вказану суму. [PERSON] вказує, що крім матеріальної шкоди діями відповідача їй спричинено моральну шкоду яка полягає в душевних стражданях та переживаннях через втрату коштів, тому просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В судове засідання позивачка не з»явилася надала суду заяву в якій просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не «явилася , хоча про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, та давши оцінку доказам, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити в повному обсязі заявлених вимог, а вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Так. згідно ст. 1166 ЦК України. майнова шкода, неправомірними рішеннями. діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що в травні 2013 року [PERSON] в м. Здолбунів Рівненської області маючи умисел на заволодіння чужим майном , шляхом обману та зловживання моєю довірою, під приводом виготовлення вікон та підвіконня до них , заволоділа моїми грошовими коштами на загальну суму 4 100 грн., чим заподіяла мені майнову шкоду на вказану суму. Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.05.2014 року [PERSON] було визнано винною у вчинені вказаного кримінального правопорушення , передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України. Відповідно до ст. 23 ГК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Позивачка [PERSON] просить за завдану їй моральну шкоду стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Давши оцінку доказам. які було надано позивачем, суд приходить до висновку, що оцінка позивачем моральної шкоди в 10 000 грн. не відповідає моральним стражданням позивача, а тому суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди на суму 5 000 (п»ять тисяч) грн. На підставі викладеного, ст.,ст. 23, 1166ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2008 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати посилаючись на те, що у них з відповідачем життя не склалось, подружні стосунки припинені через різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства, на ґрунті чого в сім'ї постійно виникали суперечки та непорозуміння і подальше сумісне проживання та збереження сім'ї стало неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності. Згідно поданої заяви позивач позов підтримує, наполягає на розлученні, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення йому судових повісток в судові засідання на 16.03.2016 року - 04.03.2016 року (а.с.11); на 11.04.2016 року -22.03.2016 року, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2008 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Причиною розпаду сім'ї стали суперечки та непорозуміння, що виникали на ґрунті різних поглядів на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] попросила у неї в борг гроші в сумі 18000 грн. Позивач вирішила допомогти і дати в борг суму яку попросила відповідач, після цього [PERSON] передала [PERSON] гроші в сумі 18000 грн. Про отримання даної суми відповідач власноручно написала розписку в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], з обовязком повернути гроші частинами: перші два місяці по 1300 грн., решту коштів по 3000-4000 грн. в місяць. Однак строк боргу вже закінчився, а відповідач повернула позивачу лише 3000 грн. Станом на момент подачі до суду позовної заяви залишок боргу відповідача складає 15000 грн. Також позивач пояснила, що [PERSON] її уникає і не має наміру повертати їй борг. Оскільки відповідач в добровільному порядку не збирається повертати борг, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 15000 грн. Також просила стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами погодилася та пояснила, що дійсно брала в борг гроші у відповідача. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку представленим доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. 11 грудня 2014 року [PERSON] отримала у [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 18000 грн.\~\~На підтвердження боргових зобов'язань [PERSON] власноручно написала [PERSON] боргову розписку в присутності двох свідків.(а.с. 5). Загальна сума боргу за розпискою складає 18000 грн. Як вбачається з розписки строк повернення боргу вже закінчився, а відповідач повернула позивачу лише 3000 грн. На день розгляду справи позику в добровільному порядку не повернуто. У відповідності до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики, який згідно зі\~ст. 1047 цього ж Кодексу\~був укладений\~\~письмово і на підтвердження отримання коштів надано розписку, яку приєднано до матеріалів справи, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу позику, не виконавши тим самим виконання грошового зобов'язання, то позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в розмірі 15000 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі\~\~551.20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved