Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

22.11.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 09.01.2019 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 19 лютого 2019 року. 11.02.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 04.02.2016 року був укладений шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис № 6 В період шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. З липня 2017 року вона з відповідачем спільного господарства не веде та проживають окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, не бере участь в її вихованні та не бажає спілкуватись з дитиною хоч є особою працездатного віку, матеріально забезпеченим, тому має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (прибутку) щомісячно, до досягнення повноліття. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що за весь час їх з позивачкою роздільного проживання він постійно надавав матеріальну допомогу на утримання доньки та приймав участь у її вихованні. Він на даний час не працює та не має постійного прибутку. Крім даної дитини, він має ще одну дитину від першого шлюбу, на утримання якої стягуються аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку. Щомісячно на утримання даної дитини він перераховує позивачці грошові кошти в сумі не менше 1000 грн., тому дитину матеріально забезпечує. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.02.2016 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис № 6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. За доводами, викладеними в позовні й заяві позивач посилається на те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Відповідач у відзиві на позовну заяву, вказує, що матеріальну допомогу на утримання доньки добровільно надає та надав копії чеків на перерахування коштів . Проте навіть при наданні матеріальної допомоги в добровільному порядку позивач наділена правам на подання позову про стягнення аліментів та отримувати матеріальну допомогу на утримання дитини за рішенням суду. При цьому судом враховуються, що сторони проживають окремо, тому відповідач в будь-який час може припинити надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, надавати її несистематично, тощо, тому суд погоджується з способом захисту прав, обраним позивачем щодо матеріального забезпечення дитини з боку батька, та вважає, що встановлені підстави для стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що позивач бажає отримувати аліменти з відповідача в частці від прибутку відповідача , тобто позивачем обраний саме такий спосіб захисту прав, тому суд вважає, що аліменти на утримання дитини повинні бути стягненні в частці від прибутку відповідача . Так як спосіб стягнення аліментів у відповідності до норм Сімейного кодексу України обирається стягувачем аліментів. При визначенні розміру аліментів судом враховується: матеріальний стан сторін, що відповідач на даний час не працює , що підтверджується записами в трудовій книжці. Відповідач має на своєму отриманні ще одну неповнолітню дитину на утримання якої сплачує аліменти, що підтверджується копіє свідоцтва про народження та копією виконавчого листа. Враховуючи всі надані судом докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в зазначеному вище розмірі з урахування обов'язку матері матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідною та достатньою матеріальною допомогою для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 22.11.2018 року. Тому аліменти на утримання дитини, суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати. Враховуючи, що відповідач надав квитанції про переведення грошових коштів за період, починаючи з січня місяця 2018 року, але з даних квитанцій вбачається, що грошові кошти переводились на картковий рахунок. Проте не надано доказів того, що даний рахунок належить саме позивачу, тому дані суми можливо зарахувати в процесі виконання рішення суду при доведеності переведення їх саме позивачу за справою. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 768 грн. 40 коп., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 141, 180, 181, 182, 183, СК України.

Outcome: partial