Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

23.11.2020 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду із заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Свою заяву [PERSON] обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , якому на підставі Державного акту на право власності належало три земельні ділянки із кадастровими номерами: 1412900000:05:000:0222, 1412900000:05:000:0223, 1412900000:05:000:0224, що розташовані в межах Краматорської міської ради, загальною площею 4,640 га. Спадщину після смерті батька прийняла мама заявниці [PERSON] , яка на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька заявниця переїхала жити до матері і з лютого 2014 року по день її смерті, тобто до [INFO] , постійно проживала з нею. Після смерті матері відкрилася спадщина на три земельні ділянки, які вона успадкувала після смерті батька. Спадкоємці за законом крім неї та її сина [PERSON] відсутні, заповіт складено не було. Оскільки на день смерті заявниця фактично проживала разом із спадкодавцем, то вона вважала, що спадщину прийняла, але звернувшись 03.10.2020 року до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину отримала постанову про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини, що і зумовило звернення до суду із даною заявою про встановлення юридичного факту. В судове засідання заявниця та її представник адвокат Лозовий І.О. не з`явилися. Від представника до суду надійшла заява про розгляд справи у його та заявниці відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтвердив факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] з лютого 2014 року до [INFO] та просив розглянути справу у його відсутність. Представник заінтересованої особи Краматорської міської ради Дейко В.В. в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутності та прийняти рішення на підставі закону. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Як встановлено судом, заявниця [PERSON] , [INFO] , доводиться рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу із [PERSON] та Свідоцтвом про укладення шлюбу із [PERSON] .. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №025098 від 22.11.2004 року, [PERSON] є власником земельної ділянки із кадастровими номерами: 1412900000:05:000:0222, 1412900000:05:000:0223, 1412900000:05:000:0224, площею 4,640га, які розташовані в межах Краматорської міської ради із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] помер [INFO] , про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Краматорського МУЮ у Донецькій області 23.11.2013 року складено відповідний актовий запис №2461. Згідно довідки №46111 щодо реєстрації місця проживання на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований у [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] .. [INFO] померла [PERSON] , про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Краматорського МУЮ у Донецькій області 13.05.2016 року складено відповідний актовий запис №1299. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №62905344 та №62905407 від 15.12.2020 року в провадженні нотаріальних контор України відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених в рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини. Згідно довідки №46107 щодо реєстрації місця проживання на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] . Тобто на день смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , заявниця [PERSON] не була зареєстрована разом з нею за однією адресою. Згідно Акту голови комітету мікрорайону №6 Краматорської міської ради Царевської В.В. №01-14/1028 від 19.10.2020 року, [PERSON] фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] з лютого 2014 року по день її смерті [INFO] . У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання особи не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем (спадкодавцем), оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані суду та оцінені ним. Враховуючи викладене, на підставі встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживала разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з лютого 2014 року до дня її сметі, тобто до [INFO], без реєстрації, у зв`язку з чим є підстави для задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] на час смерті, оскільки встановлення цього факту необхідне заявнику [PERSON] для реалізації своїх спадкових прав.

Outcome: approved