Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

22 березня 2017 року до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що 12 грудня 2016 року ним придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Набережна, буд. 49. Вказує, що разом із будинком ним була придбана і земельна ділянка, на якій розташований цей будинок, кадастровий номер: 0520655900:02:004:0425. Зазначає, що згідно пункту 7 Договору купівлі-продажу, попередній власник - [PERSON] зобов'язався в строк до 22 грудня 2016 року ,знятися з реєстраційного обліку із усіма членами сім'ї. Вказує, що звернувшись у березні 2017 року до виконкому Стрижавської селищної ради, йому повідомили , що у вищевказаному будинку до цього часу зареєстровані відповідачі. Оскільки відповідачі добровільно не знялися з реєстрації в будинку у встановлений договором купівлі-продажу строк, це перешкоджає його праву як законному власнику користуватися і розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, у звязку з чим він змушений звернутися до суду. З посилкою на положення ст.ст.16,319,391 ЦК України, просить суд визнати відповідачів такими , що втратили право користування житловим будинком № 49 за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт. Стрижавка, вулиця Набережна. В судове засідання позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] нез*явився по невідомим для суду причинам, про час, дату та місце повідомлялися належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі , з підстав зазначених у ньому. Зазначив, що до даного судового засідання відповідачі не знялися з реєстрації добровільно. Просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, суду пояснив, що незважаючи на те, що його син продав будинки позивачу , він не може за законом судом позбавлений права в ньому проживати, оскільки іншого житла він не має. Зазначив, що син без його згоди продав спірний будинок, з чим він не згодний, але до суду із позовом про визнання договору купівлі -продажу будинку не звертався. Суд, з урахуванням міркування представника позивача та відповідача, які не заперечували , вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши позов та дослідивши та оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає , що позов обґрунтований та такий, що підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, 12.12.2016 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Набережна, буд. 49, що підтверджується копією договору купівлі продажу житлового будинку (а.с.4). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі №4468. Відповідно до п. 7 вищезазначеного договору продавець [PERSON] зобов'язується знятися з реєстраційного обліку з усіма членами сім'ї, звільнити відчужуваний житловий будинок від речей домашнього вжитку, погасити борги по комунальним платежам та передати його покупцеві [PERSON] разом з технічною документацією та ключами до 22.12.2016 року. Також з даного договору вбачається, що цей будинок належав [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державний нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори Львівської області [PERSON] 10.08.2011 року, за реєстрованим номером 1129, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП « Вінницьке обласне Об8єднане бюро технічної інвентаризації » 24.07.2012 року. Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статті 41 Конституції України, з якою кореспондуються норми статті 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Зазначені відповідачем [PERSON] заперечення щодо задоволення позову, суд вважає хибними, оскільки аналіз вищенаведених норм права, дає підстави для суду зробити висновок про те, що право членів сімї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. З розяснень , викладених в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14 , вбачається, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Позивачем, як на підставу свого позову зазначено, що він вимушений звернутися до суду із даним позовом, оскільки як новий власник житлового будинку позбавлений реалізувати своє право передбачене ст. 319 ЦК України , а саме- на власний розсуд володіти , користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки попередній власник та член його родини не бажають добровільно знятися з реєстрації, чим чинять йому перешкоди. У зв*яку з чим, в силу ст. 391 ЦК України, яка передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування , позивач просить суд визнати відповідачів особами, які втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Оскільки підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу , а під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення, тому суд вважає , що посилання суду в рішенні на інші норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини чи формулювання у резолютивній частині рішення висновку суду по суті позовних вимог іншим чином, ніж як зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим , суд вважає, що позов позивача підлягає до задоволення та слід усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем вищезазначеним житловим будинком, шляхом виселення з нього відповідачів. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 320 гривень з кожного, на користь [PERSON] , у рахунок повернення сплаченого ним судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved