Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

22 березня 2017 року позивачі звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також, як законний представник, діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], такими, що втратили право користування житловим будинком № 3 по вул. 5-та Поперечна в с. Полігон Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своєї вимоги вказували наступне. У їх власності знаходиться зазначений будинок, в якому також зареєстровані відповідачі, які там не проживають більше як шість місяців. Дана обставина заважає позивачам в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком. Посилаючись на те, що відповідачі та неповнолітня [PERSON] добровільно не проживають в належному їм на праві власності будинку, не несуть витрат по його утриманню, просили позбавити їх права користування житловим приміщенням даного будинку. Представник позивачів в судовому засіданні підтвердив викладені в позові обставини, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнала, та заперечували проти його задоволення. Вказували, що припинили проживати в будинку, оскільки їх батько - позивач [PERSON] перешкоджав їм у цьому, в тому числі навмисно шкодив газове обладнання, що призвело до відключення будинку від газозабезпечення і потягло припинення його опалення. Однак на останні два засідання вони не з'явилися про їх час та місце були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За клопотанням відповідачки [PERSON], до участі в справі ухвалою суду від 12 травня 2017 року було залучено орган опіки та піклування - службу у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, представник якої в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, оскільки будинок не придатний в повній мірі для проживання, до того ж відповідачі мають інше житло, в тому числі батько неповнолітньої [PERSON] має 1/3 частину права власності на квартиру, розташовану у м. Миколаєві. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Будинок № 3 по вул. 5-а Поперечна в с. Полігон Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області належить позивачам на праві приватної власності по ? частині кожному (а.с. 15-17). В той же час, в будинку зареєстровані, хоча і не проживають відповідачі та неповнолітня дочка відповідачки [PERSON] [PERSON] Наявність такої реєстрації позбавляє позивачів як власників будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-В Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Члени сім'ї власника житла втрачають право на користування житловим приміщенням у разі відсутності їх без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Проте відповідачі та неповнолітня [PERSON] в будинку добровільно не мешкають більше року, витрат по його утриманню не несуть, не є членами сім'ї власників тому заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що з врахуванням тривалості їх мешкання окремо один від одного, їх не можна вважати членами однієї сім'ї, вони не ведуть спільного господарства, не беруть участі в спільних витратах, наповненні та витратах спільного бюджету, не пов'язані спільним побутом. Також, суд вказує, що доказів примусу з боку позивачів про відповідачів щодо примусу на залишення помешкання, суду надано не було. Саме посилання позивачів у позові на положення ст. 71 ЖК України, які регулюють порядок втрати житла його наймачем, не змінюють сутність заявлених вимог, а фактично вони полягають у захисті права приватної власності, що врегульовано вищезазначеними нормами. Враховуючи викладене,

Outcome: approved