Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

22.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №13 в будинку №28 по вул. І.Миколайчука у м.Львові, зняття його з реєстраційного обліку в належній їй на праві власності квартирі та стягнення з відповідача сплаченого судового збору в розмірі 487, 20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири № 13 на вул.І.Миколайчука, 28 в м. Львові на підставі договору дарування квартири від 09.10.2013 р. Колишнім власником квартири була [PERSON], яка набула права власності на дану квартиру на підставі укладеного 08.10.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до п.6 укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2013 року продавець зобовязується знятись з реєстрації (виписатись) разом з членами своєї родини та звільнити вищевказану квартир, провести всі необхідні платежі по квартирі та комунальних послугах, і передати квартиру та ключі від квартири Покупцю до 20.10.2013 року, в разі необхідності проводити оплату за міжміські та міжнародні переговори, які відбувались до дня звільнення квартири, а Покупець дає на це свою згоду. Проте відповідач, незважаючи на законні вимоги позивача, не знявся з реєстрації місця проживання за цією адресою. Вважає, що дії [PERSON] порушують її законні права, як власника квартири щодо володіння, користування та розпоряджання майном, а тому змушена звернутись до суду, та просить усунути перешкоди шляхом позбавлення його права користування даним житловим приміщенням зі зняттям з реєстрації за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши аналогічні пояснення, які викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не прибув повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується оголошенням в газеті «Високий Замок» від 23.02.2016 року, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири № 13 в будинку №28 на вул. І.Миколайчука в м. Львові, це стверджується долученими до матеріалів справи копією договору дарування квартири від 09.10.2013 р. та копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с.5-7). Колишнім власником квартири була [PERSON], яка набула права власності на дану квартиру на підставі укладеного 08.10.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу квартири (а.с.3-4). Відповідно до п.6 укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі продажу квартири від 08.10.2013 р. продавець зобовязується знятись з реєстрації (виписатись) разом з членами своєї родини та звільнити вищевказану квартир, провести всі необхідні платежі по квартирі та комунальних послугах, і передати квартиру та ключі від квартири Покупцю до 20.10.2013 року, в разі необхідності проводити оплату за міжміські та міжнародні переговори, які відбувались до дня звільнення квартири, а Покупець дає на це свою згоду. Однак відповідач, у термін вказаний в договорі не знявся з реєстрації місця проживання за адресою [INFO]. Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищенаведеного, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач неправомірно перешкоджає позивачу користуватися належним їй на праві власності майном, добровільно відмовляється звільнити жиле приміщення та знятись з реєстрації, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. в користь позивача.

Outcome: approved