Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

23.05.2018 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 6744,00 грн., а також судового збору 1762,00 грн. з комісією 17,62 грн., сплаченого при подачі позову. В обґрунтування позову вказує, що згідно укладеного кредитного договору № 131101-165207 від 01.11.2013 року, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (далі - ТОВ) надало [PERSON] кредит у розмірі 200,00 грн. Відповідно до п.3.3 умов договору [PERSON] зобов'язувався повернути отримані кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 56,00 грн. строком до 14.11.2013 року. 14.11.2013 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 56,00 грн. та пролонгував договір строком до 28.11.2013 року. Відповідач порушує свої зобов'язання, ухиляється від їх виконання, в зв'язку з чим станом на 08.05.2018 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ складає в сумі 6744,00 грн., яка складається з наступних сум: 200 грн. - заборгованість за кредитом; 56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6488,00 грн. - пені за договором. Ухвалою суду від 18.06.2018 відкрито провадження і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно у встановленому законом порядку за місцем реєстрації по [ADDRESS], але згідно поштового повідомлення судова повістка двічі повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідач не повідомив причину неявки до суду. З вказаних причин суд прийшов до висновку, що відповідач недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди представника позивача, позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що відповідно до кредитного договору № 131101-165207 від 01.11.2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в розмірі 200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 56,00 грн. та зі строком повернення до 14.11.2013 року, а в подальшому до 28.11.2013 року, а.с. 4-5. Згідно п. 3.1, п.6.2 кредитного договору, у разі прострочення повернення кредиту відповідач зобов'язувався сплатити також неустойку у вигляді пені у розмірі 2 %, а.с. 4-5. Станом на 08.05.2018 року заборгованість за кредитним договором не погашена і становить 6744,00 грн., яка згідно письмового розрахунку складається з заборгованості за кредитом - 200,00 грн., відсотків за користування кредитом - 56 грн., пені за несвоєчасне погашення боргу - 6488,00 грн. за період 29.11.2013 - 08.05.2018 року, а.с. 8-36. Оцінка суду. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконувати належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як випливає зі змісту ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахування викладеного та враховуючи неналежне виконання своїх зобов'язань за договором, суд вважає , що майнові права позивача порушені і тому позов в частині стягнення з відповідача основного боргу та відсотків за користування коштами підлягає задоволенню. Згідно до ст.ст.549,550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України) Отже, оскільки розмір пені значно перевищує загальну суму боргу, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру заборгованості за пенею і часткового задоволення позовних вимог у цій частині. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 1762,00 грн., сплачений при зверненні до суду. Щодо вимог про стягнення з відповідача комісії банку, сплаченої у зв'язку з переахуванням суми судового збору, то такі судові витрати не передбачені ст.133 ЦПК України, тому до задоволення не підлягають. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 550, 551, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial