Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

23 вересня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору №50002107 від 08 грудня 2011 року відповідачці було надано кредит у сумі 130790,65 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 16297,90 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZCG027832, обєм двигуна 1598 куб.см, 2011року випуску. Відповідно до п. 1.6 Умов кредитування між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу №50002107 від 06 грудня 2011 року, за яким для забезпечення виконання зобовязань за договором відповідачем було передано у заставу майно, а саме: автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб.см, 2011року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 153871,35 грн. 26 листопада 2013 року відповідачка одружилась і змінила прізвище на [PERSON]. Починаючи з листопада 2014 року вона припинила виконувати свої зобовязання за договором щодо сплати щомісячних платежів, у звязку з чим станом на 18 серпня 2016 року у неї виникла загальна заборгованість за несплаченими щомісячними платежами в розмірі 82131,86 грн. Згідно п. 3.3 Умов кредитування відповідачка зобовязана повернути позивачу у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом 30 календарних днів з дати одержання нею повідомлення про таку вимогу. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. 05 жовтня 2015 року позивачем надіслано відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яку згідно акту від 14 березня 2016 року курєрської служби доставки ТОВ «Експрес Мото Україна» було доставлено відповідачці 29 лютого 2016 року. Тому позивач вважає, що, оскільки вимога доставлена 29 лютого 2016 року, останнім днем повернення кредиту та заборгованості є 30 березня 2016 року. Станом на 18 серпня 2016 року сума кредиту за договором, за виключенням заборгованості за щомісячними платежами за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року, яка підлягала поверненню, становить еквівалент в гривні 4550,23 доларів США., Відповідно до обмінного курсу валют 25,070 грн./дол. США ПАТ «Креді [PERSON]» станом на 17 серпня 2016 року заборгованість становить 114074,27 грн. Згідно із умовами кредитного договору №50002107 від 08.12.2011 року процента ставка за користування кредитними коштами становить 9,90%. Кількість днів прострочення сплати суми кредиту становить 292 днів (з 01 листопада 2015 року по 18 серпня 2016 року), сума кредиту, яка підлягає поверненню становить 114074,27грн., тому сума процентів за користування кредитом становить 9160,16 грн. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача загальну суму невиконаних грошових зобовязань щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом у загальному розмірі 205366,29 грн. Також просив стягнути з відповідача збитки, завдані у звязку з неналежним виконанням договору у загальному розмірі 54234,01 грн. Збитки складаються з вартості послуг ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» за підготовку документів для вчинення виконавчого напису в сумі 7000,00 грн. (з ПДВ 8400,00 грн.) та страхові виплати на користь страхової компанії, які сплатив позивач відповідно до п. 5.5, 5.6 загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50002107), в сумі 45834,01 грн. з ПДВ, а також 15729,80 грн. інфляційні втрати за невиконання грошових зобовязань згідно із ст. 625 ЦК України. З огляду на зазначене просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та збитки в загальній сумі 275330,10 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. з ПДВ та витрати по сплаті судового збору у сумі 4149,95 грн. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50002107 від 8 грудня 2011 року в сумі 205366,29 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Із вказаним рішенням не погодився позивач ТОВ «Порше Мобіліті» та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 54234,01 грн., інфляційних втрат у розмірі 15279,80 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» збитки у розмірі 54234,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 15729,80 грн., в іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін. Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповного зясування всіх обставин справи, неповного дослідження та неправильного трактування наявних доказів у матеріалах справи. Судом неповно та необ?єктивно зясовано всі обставини справи та зміст заявлених позовних вимог в частині стягнення збитків, відшкодування втрат від інфляційних процесів, завданих позивачу у звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань за договором, неповно досліджені подані докази. Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 5.5. Договору відповідач зобовязався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобовязань за договором на протязі усього терміну його дії. Відповідачем було порушено це зобовязання, тому позивачем сплачені на користь страхової компанії страхові платежі в загальному розмірі 45834,01 грн., які відповідачем відповідно до умов п. 5.6 договору не компенсовані. Крім того, в порушення норм ст. 215 ЦПК України, в ухваленому рішенні не зазначено мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги в частині відшкодування витрат щодо звернення до спеціалізованої організації, а саме: ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі», витрат на оплату страхових платежів, відповідальності за порушення грошового зобовязання на підставі ст. 625 ЦК України, а також витрат на правову допомогу. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму ст. 22 ЦК України та положення пп. 6.3 та 8.5 кредитного договору, що призвело до постановлення необґрунтованого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині спору про стягнення з відповідача на користь позивача реальних збитків у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, та про стягнення втрат від інфляційних процесів у розмірі 15729,80 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України. В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині спору про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків та інфляційних втрат. Відповідачка в судове засідання апеляційного суду не зявилася. Апеляційний суд вважає, що про час та місце розгляду справи відповідачка повідомлена належним чином тому, що відповідно до ст. 77 ЦПК України вона не повідомила суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) (а.с. 4, т. 2). У звязку з чим, її неявка судове засідання вважається без поважних причин. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачки. Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Позивач ТОВ «Порше Мобіліті» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 54234,01 грн., інфляційних втрат у розмірі 15279,80 грн. та стягнення судових витрат на правову допомогу. Тому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме в цій частині. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем [PERSON] 8 грудня 2011 року укладено кредитний договір №50002107, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у сумі 130790,65 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 16297,90 дол. США, строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZCG027832, обєм двигуна 1598 куб. см., 2011року випуску, а відповідач зобовязався прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути позивачеві кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невідємну частину договору (а.с. 12-19, т. 1). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №50002107 від 8 грудня 2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу №50002107 від 16 грудня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №5482 (а.с. 20-25, т. 1). 26 листопада 2013 року [PERSON] одружилась і змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 26, т. 1). З рахунків-фактур, які виставлені позивачем, вбачається, що з листопада 2014 року по жовтень 2015 року відповідачем не сплачені за кредитом чергові платежі з нарахованими процентами на загальну суму 205366, 29 грн. (а.с. 29-40, т. 1). З рахунків-фактур, які виставлені з січня 2015 року по липень 2016 року включно ПрАТ Страхова компанія «Уніка» позивачу з операцій по наданню послуг по страхуванню та перестрахуванню на транспорті, вбачається, що за вказаний період позивачем оплачено за договором кредиту №50002107 [PERSON] страхові платежі в загальній сумі 39453,39 грн. (а.с. 9-46, т. 2). Для повернення боржниками заборгованості за кредитними договорами, забезпечення звернення стягнення на предмет застави та інші юридично-консультаційні послуги позивач уклав договір від 21 червня 2012 року з ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» (а.с. 64-71, т. 1). За цим договором ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» в травні та липні 2016 року надала рахунки-фактури з актами наданих послуг про виконання юридично-консультаційних послуг згідно з п. 3.5.2 та 3.5.6 щодо відповідача [PERSON] на суму 7000,00 грн. по 3500,00 у кожному місяці (а.с. 82-77, 79-89, т. 1). Ці рахунки позивачем оплачені без ПДВ (а.с. 78, 90, т. 1). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, які складаються з відшкодування сплачених страхових платежів з урахуванням ПДВ в загальній сумі 45834,01грн. та суми правової допомоги, яка сплачена за договором про надання юридично-консультаційних послуг з урахуванням ПДВ в загальній сумі 8400,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що сума 54234,01 грн., яка сплачена позивачем, є сумою, що повязана із представництвом інтересів в суді та підготовкою процесуальних документів, та не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 15223,79 грн., суд першої інстанції виходив з унеможливлення виникнення у позивача у звязку із знеціненням національної грошової одиниці гривні таких втрат, оскільки всі платежі по кредитному договору самостійно коригувалися позивачем відповідно до курсу долару США під час виставлення рахунків відповідачці [PERSON] Відмовляючи у відшкодуванні судових витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн., суд першої інстанції виходив з відсутності документального підтвердження таких витрат. Висновки суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 15223,79 грн. та відшкодування судових витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. є законними та обґрунтованими, і відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що за змістом частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Проте, відповідно до п. 1.3.1 загальних умов кредитування, що є додатком до кредитного договору №50002107 від 08.12.2011 року, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Враховуючи наведені вище умови кредитування, апеляційний суд приходить до висновку, що у позивача у звязку із знеціненням національної грошової одиниці гривні не має виникнути будь яких інфляційних втрат за спірним кредитним договором, укладеним між сторонами. Тому довід апеляційної скарги про неповне дослідження поданих доказів щодо відшкодування втрат від інфляційних процесів, завданих позивачу у звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань за договором, є безпідставним. Довід апеляційної скарги щодо безпідставного невідшкодування судових витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. також є безпідставним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивач надав договір про надання юридичних послуг №24/2010 від 15 жовтня 2010 року, акт №1027 від 17 серпня 2016 року про надані юридично-консультаційні послуги та рахунок-фактуру №1025 від 17 серпня 2016 року (а.с. 91-105, 106, 107, т. 1). Проте, всупереч вимогам статті 88 ЦПК України, позивач не підтвердив документально, що за рахунком-фактурою №1025 від 17 серпня 2016 року він сплатив суму 5000,00 грн. витрати на правову допомогу, та не надав відповідного банківського документу. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в цій частині ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Що стосується доводів апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, які складаються з відшкодування сплачених страхових платежів з урахуванням ПДВ в загальній сумі 45834,01грн. та суми правової допомоги, яка сплачена за договором про надання юридично-консультаційних послуг з урахуванням ПДВ в загальній сумі 8400,00 грн., апеляційний суд приходить до наступного. Відповідно до п. 5.5 загальних умов кредитування позичальник зобовязується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, на протязі всього терміну дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. Пункт 5.6 зазначених умов кредитування передбачає, що в тому випадку, якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказаним у п. 5.5 цього кредитного договору, цим кредитним договором позичальник дає згоду і доручає компанії здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати. Понесені останньою у звязку із виконанням даного доручення, в порядку, передбаченому п. 1.7.3 (третя черга повернення заборгованості) цього кредитного договору. Судом встановлено, що з січня 2015 року по липень 2016 року включно ПрАТ Страхова компанія «Уніка» виставила позивачу рахунки-фактури з операцій по наданню послуг по страхуванню та перестрахуванню на транспорті, який останній оплатив за вказаний період за договором кредиту №50002107 [PERSON] страхові платежі в загальній сумі 39453,39 грн. (а.с. 9-46, т. 2). Тому вимога позивача про стягнення з відповідача оплачених за останнього страхових платежів є обґрунтованою в сумі 39453,39 грн., а суд першої інстанції помилково визначився, що ця сума є сумою, що повязана із представництвом інтересів в суді та підготовкою процесуальних документів. Однак, апеляційний суд вважає безпідставним довід апеляційної скарги щодо стягнення цих страхових платежів з урахуванням ПДВ, оскільки відповідно до пп. 196.1.3 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу операції по наданню послуг по страхуванню та перестрахуванню України не є обєктом оподаткування ПДВ. Довід апеляційної скарги щодо стягнення збитків у вигляді суми правової допомоги, яка сплачена за договором про надання юридично-консультаційних послуг з урахуванням ПДВ в розмірі 8400,00 грн., також заслуговує на увагу щодо стягнення суми правової допомоги як збитки в розмірі 3500,00 грн. у розумінні загальних умов кредитування відповідача. Відповідно до п. 8.5 загальних умов кредитування збитки, заподіяні у звязку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції. Судом встановлено, що для повернення боржниками заборгованості за кредитними договорами, забезпечення звернення стягнення на предмет застави та інші юридично-консультаційні послуги позивач уклав договір від 21 червня 2012 року з ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» (а.с. 64-71, т. 1). В межах виконання вказаного договору ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» провела роботу щодо звернення стягнення на предмет застави автомобіля відповідачки. 16 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення із заставодавця [PERSON] на користь заставодержателя ТОВ «Порше Мобіліті» предмету застави автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZCG027832, обєм двигуна 1598 куб.см, 2011року випуску (а.с. 45, т. 1). ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» 16 травня 2016 року надала рахунок-фактуру з актом наданих послуг про виконання юридично-консультаційних послуг згідно з п. 3.5.2 щодо відповідача [PERSON] на суму 3500,00 грн. (а.с. 79, 87 т. 1). Цей рахунок оплачений позивачем 23 травня 2016 року платіжним дорученням №50008667 без ПДВ (а.с. 90, т. 1). Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума 3500,00 грн. без ПДВ. Що стосується суми 3500,00 грн., сплаченої позивачем у липні 2016 року, яку він просить стягнути з відповідача на свою користь, апеляційний суд вважає цю вимогу необґрунтованою Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо сплати 22 липня 2016 року суми 3500,00 грн. відповідно до пункту 3.5.6 договору, який передбачає виконання інших юридично-консультаційних послуг за заявкою замовника, тобто, не довів які саме послуги виконані замовником щодо відповідача. З акту наданих послуг та заявки не вбачається будь-яких робіт по обслуговуванню спірного кредиту відповідача (а.с. 76, т. 1). Таким чином, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що, розглядаючи справу в частині спору про стягнення збитків, які складаються з відшкодування сплачених страхових платежів та суми правової допомоги, яка сплачена за договором про надання юридично-консультаційних, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та закону. Тому рішення суду на підставі ст. 309 ЦПК України в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що судом задоволена частина позовних вимог в загальному розмірі 42953,39 грн., тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір в сумі 644,30 грн.

Outcome: partial