Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

23.05.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі половини сплаченої позивачем на користь вигодонабувача сумИ у розмірі 14206,73 грн. В обґрунтування позову представник позивача за довіреністю зазначив, що 27.06.2016 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6639183, яким був забезпечений транспортний засіб автомобіль ЗАЗ-110308, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. При укладанні вказаного договору [PERSON] був звільнений від сплати страхового платежу на 50% як пільгова категорія осіб на підставі п.п.13.2 п.13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). 15.07.2016 року відбулося ДТП із забезпеченим транспортним засобом та іншим транспортним засобом автомобілем АУДІ, державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], а власником якого була [PERSON]. За результатами судового провадження по ст.124 КпАП України відповідач був визнаний винним у скоєнні вказаного ДТП, однак провадження щодо нього було закрите у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Оскільки забезпеченим транспортним засобом керував не власник [PERSON], а відповідач по справі, то позивач бажає стягнути з нього половину сплаченого ним у січні 2017 року страхового відшкодування іншому учаснику ДТП, яке мале місце 15.07.2016 року, тобто в межах 50% суми, від сплати якої був звільнений власник автомобіля ЗАЗ, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] враховуючи, що позивачем загалом було сплачено 28413,45 грн. на користь [PERSON] відповідно до акту №59258/1 від 28.12.2016 року. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до поданого засобами поштового звязку клопотання від 17.07.2017 року (а.с.32) просив слухати справу без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, день та місце судового засідання двічі (а.с.30 повернуте до суду зворотне повідомлення про не вручення відповідачу повістки про виклик у судове засідання на 20.07.2017 року разом з позовною заявою, доданими до неї документами та ухвалою суду про відкриття провадження по справі від 08.06.2017 року та а.с.36 повернуте до суду зворотне повідомлення про не вручення відповідачу повістки про виклик у судове засідання на 10.08.2017 року) повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе зі згоди представника позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 27.06.2016 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АЕ №6639183, відповідно до якого на період з 28.06.2016 року до 27.06.2017 року автомобіль ЗАЗ-110308, державний номерний знак [NUMBER], був застрахований на суму 100000,00 грн. щодо майнової шкоди зі розміром франшизи у сумі нуль грн. При укладанні договору базовий платіж для страхувальника був зменшений на 50% відповідно до п.9 (а.с.5). 15.07.2016 року у м. Харкові по вул. Москалівській, 102 відбулося ДТП із забезпеченим транспортним засобом та автомобілем АУДІ, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок якого автомобілі отримали механічні ушкодження. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2016 року по справі №639/6854/16-п, яка набрала чинності 28.10.2016 року, відповідач був визнаний винним у скоєнні вказаного ДТП та провадження щодо нього закрито на підставі п.7 ст.247 КпАП України у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.9, зворотній бік). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова по справі про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, у відношенні якого була винесена постанова за питаннями, чи мало місце вказано діяння та чи скоєне вказане діяння даною особою. Згідно зі страховим актом №59258/1 від 28.12.2016 року позивач здійснив нарахування коштів на погашення суми спричиненої шкоди власнику автомобіля АУДІ, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] у розмірі 28413,55 грн., які були сплачені за платіжним дорученням №6154 від 05.01.2017 року (а.с.21, 22). Таким чином, у позивача виникло право на регресну вимогу до відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, яку завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі сплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.1 ст. 38-1 Закону у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнту, ніж визначено договором страхування чи з порушенням умов, передбачених п.п. 13.2 статті 13 цього Закону, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати 50% виплаченого страхового відшкодування, що становить ціну позову та складає 14206,73 грн. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати, в даному випадку у розмірі судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved