Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

22 травня 2020 року заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 звернувся до суду в інтересах Дніпровської міської ради з позовом до [PERSON] , [PERSON] та державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги О.В., третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову було задоволено частково та заборонено здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року у задоволенні заяви відповідача державного нотаріуса Вільногірської держнотконтори Канюги О.В. про заміну неналежного відповідача було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року підготовче провадження було закрито і призначено справу до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилався на те, що Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 2 було встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , та реєстрації права власності за [PERSON] . За даним фактом відомості було внесено до ЄРДР за № 42020042640000047. Досудовим розслідуванням, яке здійснюється СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області було з`ясовано, що на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 25 вересня 2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, право власності на квартиру [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 березня 2020 року було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. за [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Топоровською В.А., право власності на спірну квартиру набув [PERSON] 24 квітня 2020 року державним нотаріусом Вільногірської держнотконтори Канюгою О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] . Єдиним органом приватизації житла, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра, є Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. При перевірці досудовим розслідуванням з`ясовано, що згідно з листом Департаменту житлового господарства № 1/12-3948 від 15 квітня 2020 року квартира [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] не передавалася, свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 20 квітня 2017 року видано на іншу квартиру за іншою адресою. Згідно з відомостями з інвентаризаційної справи КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення виконкому № 486 від 08 вересня 1989 року зареєстрований за Місцевою радою, відомості про реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку відсутні. Таким чином, уповноваженими органами місцевого самоврядування рішення про розпорядження квартирою [ADDRESS] не приймалися, свідоцтво про право власності не видавалося. Відомості про приватного нотаріуса Топоровську В.О. в Єдиному реєстрі нотаріусів відсутні. Крім того, документи, що підтверджують підстави набуття права власності [PERSON] на спірну квартиру відсутні, оскільки державним нотаріусом Вільногірської держнотконтори Канюгою О.В. на підтвердження реєстраційних дій не долучено правовстановлюючих документів до реєстру. Свідоцтво про право приватної власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] є таким, що не відповідає дійсності та містить недостовірні відомості, є підробленим, що обумовлює його нікчемність, тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Представник позивача просив суд скасувати рішення державного нотаріуса Вільногірської держнотконтори Дніпропетровської області Канюги О.В. від 24 квітня 2020 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 квітня 2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , витребувати від [PERSON] на користь Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] , судові витрати у справі стягнути з відповідачів. Представник Дніпровської міської ради позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про час та дату судового розгляду повідомлений в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, про причини неявки судові не повідомив. Відповідач [PERSON] про час та дату судового розгляду повідомлений в порядку ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, про причини неявки судові не повідомив. Відповідач державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори Канюга О.В. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки судові не повідомила. У письмових поясненнях зазначила, що оскаржувані дії вона не вчиняла. Вона є спеціальним суб`єктом реєстраційних дій. Оскаржувані позивачем дії, вчинені 24 квітня 2020 року були здійснені невідомими особами, які шляхом несанкціонованого втручання від імені державного нотаріуса до державних реєстрів, скористалися її особистим ключем ЕЦП, про що нотаріусом було зроблено відповідне повідомлення до правоохоронних органів. Крім того, реєстраційні дії було вчинено з численними порушеннями норм чинного законодавства, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцезнаходженням нерухомого майна. Таким чином, реєстраційні дії, вчинені 24 квітня 2020 року від імені державного реєстратора Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги О.В. є незаконними, оскільки проведені поза межами місцезнаходження нерухомого майна. Таким чином, вона не є належним відповідачем, а належним способом захисту порушеного права позивача є визнання нечинними та скасування записів, якими фактично було змінено власника. Справу просила розглядати за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки у судове засідання суду не повідомив, у своїй заяві до суду справу просив розглядати у його відсутність. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, зазначених в листі КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради вих. № 12301 від 25 липня 2017 року, наданому [PERSON] , станом на 31 грудня 2012 року відомості про зареєстроване право власності за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS], [ADDRESS] , за [PERSON] відсутні. Житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1549 від 19 червня 2003 року та рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19 листопада 2003 року, зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради і записано в реєстрову книгу № 48 ЖЮ за реєстровим № 4886-190 (а.с. 15). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 вересня 2017 року реєстраційний № 45Л-17, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради згідно з розпорядженням № 6/47-17 від 25 вересня 2017 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до повідомлення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради станом на 09 квітня 2020 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація про передачу у власність шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 20 квітня 2017 року оформлено на іншу квартиру за іншою адресою (а.с. 27). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] 18 березня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 25 вересня 2017 року було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 13 оберт). 23 березня 2020 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 було внесено відомості до ЄРДР за № 42020042640000047 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 12). 24 квітня 2020 року державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. було вчинено реєстраційні дії про реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Топоровською В.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 1447, за [PERSON] (а.с. 13-14). Станом на 20 травня 2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Топоровською В.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 1447, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 13-13 оберт). 18 травня 2020 року державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори Канюга О.В. звернулася до Вільногірського ВП ЖВП ГУ НП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, відомості про що було 18 травня 2020 року внесено до ЄРДР за № 12020040150000175 (а.с. 63). Згідно з висновком експертного дослідження № 20/4 КТ-22 від 10 серпня 2020 року, на накопичувачі та жорстких магнітних дисках виявлено файли для розширення можливостей підключень до віддаленого робочого столу, та віддалені підключення. Виявлено інформацію про використання програмного забезпечення, яке надає можливість створення тунельного доступу до комп`ютера, створення скриншотів робочого столу з віддалених комп`ютерів, а також програмне забезпечення з можливістю фіксувати введені дані з клавіатури. Серед наявного та інформаційного вмісту накопичувача на жорстких магнітних дисках, даних, що містять в собі ключовий номер « [NUMBER] » не виявлено (а.с. 86-105). Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, лише власник вправі володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Частина 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлює, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з доказів, наданих до матеріалів справи, первісна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] була здійснена з порушення вимог чинного законодавства саме третьою особою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарем М.О., а не відповідачем державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. Крім того, в провадженні Вільногірського ВП ЖВП ГУ НП у Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 12020040150000175 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України. Крім того, згідно з висновком експертного дослідження № 20/4 КТ-22 від 10 серпня 2020 року, державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] не здійснювалася. Тобто, відповідачем державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. оспорювані дії вчинено не було, права позивача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, в інтересах якої звернувся заступник керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, цим відповідачем порушено не було, тому у задоволенні позовних вимог до державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Канюги О.В. слід відмовити. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 квітня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та витребування від [PERSON] спірної квартири на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій часині також задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним (оспорюваний правочин). Вимога про визнання недійними договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09 квітня 2020 року є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора. Отже, первісне скасування державної реєстрації права власності є підставою для визнання усіх подальших правочинів, які були укладені після скасування державної реєстрації права власності, недійсними, оскільки первинне право власності набуто всупереч установленого законодавством порядку. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондара М.О. про реєстрацію права право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 25 вересня 2017 року, то позовні вимоги у заявленому виді не призведуть до поновлення майнових прав територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, які полягають у поновленні права комунальної власності на квартиру [ADDRESS] , а скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про яке заявлено у позові, призведе до поновлення права власності за [PERSON] . На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Всупереч зазначених положень процесуального закону суд був позбавлений можливості безпосередньо дослідити оспорюваний позивачем правочин - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 квітня 2020 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , оскільки матеріали справи його копію не містять. А за таких обставин неможливо встановити, чи дійсно такий договір було укладено між тими особами, про яких позивачем зазначається, також неможливо встановити можливу наявність інших договорів про відчуження спірної квартири. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Клопотання про витребування оспорюваного правочину від 09 квітня 2020 року, а саме договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 квітня 2020 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , позивачем заявлено не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та невірно визначено коло сторін по справі та визначено їх процесуальний статус, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені судові витрати зі сплати судового збору 27 438 гривень 29 коп. (а.с. 1, 32) слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed