Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

22 вересня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 05.10.2012 між Київським кооперативним інститутом бізнесу і права та [PERSON] було укладено договір позики № 1. Відповідно до п.1.1 договору позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 1200 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у терміни згідно графіку погашення позики. Згідно п.2.5 договору позичальник зобов'язувався передати позикодавцю в заставу квартиру за адресою: м.Київ, пр-кт Червонозоряний, 150-162, буд. 5, на яку позичальник набуде право власності не пізніше 7 календарних днів з дня набуття права власності на вищевказану квартиру. На виконання умов договору 05.10.2012 позивач перерахував на розрахунковий рахунок, що належить відповідачу [PERSON] кошти у розмірі 1204682,32 грн. 05.12.2013 у Державному реєстрі речових прав за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, на придбання якої було надано позику. Відповідно до п.2.6 договору у разі порушення позичальником вимог п.2.2, 2.5 цього договору чи не укладення договору застави незалежно від причин, позикодавець має право відмовитись від договору, у такому разі договір вважається припиненим через 7 днів після направлення позичальнику відповідного повідомлення поштовим відправленням цінним листом з описом вкладення. Станом на 28.07.2015 жодного договору застави на виконання договору позики від 05.10.2012 не укладено. 12.08.2015 позивач відповідачу [PERSON] повідомлення про припинення дії договору позики № 1 від 05.10.2012 вимагаючи повернути залишок неповернутих коштів у розмірі 687 400, 00 грн. негайно з моменту припинення договору. Крім того, відповідно до п.2.7 договору у разі припинення трудових відносин позичальника з Київською регіональною спілкою споживчої кооперації та/або Київським кооперативним інститутом бізнесу і права до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до цього договору, сума неповерненого залишку (грошових коштів) підлягає обов'язковому поверненню, шляхом внесення позичальником відповідної суми грошових коштів на рахунок позикодавця не пізніше 20 календарних днів з дня звільнення. Трудові відносини між відповідачем [PERSON] та Київською регіональною спілкою споживчої кооперації припинені 06.07.2015, проте грошові кошти не повернуті. Відповідно до умов договору відповідач повинен був до 26.07.2012 повернути всю суму позики, проте, повернув лише 512 600, 00 грн. 10.08.2015 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань [PERSON] у розмірі 1 000 грн., що виникли з договору позики № 1 від 05.10.2012, який був укладений між кредитором та боржником. Оскільки, відповідач [PERSON] на момент пред'явлення цього позову не виконав своє грошове зобов'язання за договором та не повернув позивачу грошову суму позики у розмірі 687 400,00 грн., з нього на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за договором позики у розмірі 686 400, 00 грн., а з відповідача [PERSON] за невиконання договору поруки стягнути 1 000, 00 грн. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з стягнути з [PERSON] на користь Київського кооперативного інституту бізнесу і права борг у розмірі 686 400, 00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Київського кооперативного інституту бізнесу і права борг у розмірі 1 000, 00 грн. А також, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] судовий збір у розмірі 3775, 80 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені вище. У судове засідання відповідач [PERSON] \~не з'явився, про день, час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідачки на адресу суду не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 05.10.2012 між Київським кооперативним інститутом бізнесу і права та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 1. За умовами договору позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 1200000 грн. на безпроцентній основі для придбання майнових прав на квартиру № 14, за адресою: м.Київ, пр-кт Червонозоряний, буд. 5. Позичальник зобов'язався повернути позику у терміни згідно графіку погашення позики (а.с. 6-11).\~\~\~\~ Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). \~ Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також, 10.08.2015 з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань за договором позики між Київським кооперативним інститутом бізнесу і права та [PERSON] був укладений договір поруки. Згідно умов договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником, згідно основного договору у сумі, що дорівнює 1 000 грн. (а.с. 30). Стаття 553 ЦК України визначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Пунктами 2.6, 2.7 Договору передбачені підстави припинення договору та обов'язку дострокового повернення позики, а саме: у разі порушення позичальником вимог пунктів 2.2 (порушення строків погашення позики), 2.5 (застава придбаного нерухомого майна); у разі припинення трудових відносин позичальника з Київською регіональною спілкою споживчої кооперації та/або Київським кооперативним іститутом бізнесу і права до моменту повернення всієї суми позики. Судом встановлено, що у відповідача [PERSON] перед позивачем на час розгляду справи виникла заборгованість по поверненню коштів в сумі 687 400 (шістсот вісімдесят сім тисяч чотириста) гривень, чим було порушено з боку позичальника п. 2.2 Договору, що підтверджується письмовими доказами по справі: карткою рахунку 377 за січень 2013 року-липень 2015 року (а.с. 18-21). Також судом встановлено, що 06.07.2015 року були припиненні трудові відносини між [PERSON] та Київським кооперативним інститутом бізнесу і права і Київською регіональною спілкою споживчої кооперації, що підтверджується письмовими доказами по справі: копія постанови про звільнення від 06.07.2015 (а.с. 22); копія трудової книжки [PERSON] (а.с. 25-26). Відповідно до вимог п. 2.7 Договору позичальником не було повернуто всю суму неповерненого залишку позики протягом 20 днів з дня звільнення, що підтверджується письмовими доказами по справі: копія постанови про звільнення від 06.07.2015 (а.с. 22); копія повідомлення № 567 від 12.08.2015 (а.с. 23). У звязку з наведеним вище, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжних доручень № 1014, № 1015 від 13.08..2015 (а.с. 1, 2) позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3775 грн 80 коп. Відповідно до ст. 216 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 3775 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved