overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

23 січня 2018 року завідуючий 5-м\~ відділенням\~ Комунального закладу «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни»\~ [PERSON] звернувся до суду з заявою про продовження госпіталізації без усвідомленої згоди пацієнту [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги наявністю у зазначеного пацієнта вродженої недоумкуватості у вигляді «Легкої розумової відсталості (вираженої дебільності) з порушенням поведінки», внаслідок чого пацієнт не здатен задовольнити життєві потреби на мінімальному рівні. У судовому лікарпсихіатр підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. Заінтересована особа в судовому засіданні заяву підтримала. Захисник не заперечувала проти задоволення даної заяви, вважає, що примусова госпіталізація відповідає інтересам пацієнта. Прокурор не заперечувала проти задоволення даної заяви. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 09.01.2018 року № 01-55/364 [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді «Легкої розумової відсталості із значним порушенням поведінки, який потребує постійного медичного спостереження», на момент огляду: виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який не дає йому змоги розуміти значення своїх дій і керувати ними, по своєму стану є безпорадним, не може самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на достатньому рівні, внаслідок відсутності можливості усвідомлювати значення своїх дій є потенційно небезпечним для оточуючих, такий стан є постійний, по своєму стану потребує стаціонарного лікування, але через наявність тяжкого психічного розладу та недієздатність не може дати усвідомлено згоду , лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару, потребує продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку (а.с.3). Рішенням Роменського районного суду Сумської області від 26 червня 2003 року [PERSON] визнано недієздатним (а.с.4). На підставі рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2016 року встановлено опіку над недієздатним [PERSON] та призначено його опікуном сестру-господиню КУСОР Хмелівський психоневрологічний інтернат [PERSON] (а.с. 6-7). [PERSON] неодноразово продовжувалася госпіталізація до психіатричного закладу, останній раз рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2017 року (а.с.9). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO] директор Хмелівського психоневрологічного інтернату, пояснив, що [PERSON] став проявляти негативні зміни у поведінці, став жорстким. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку про необхідність продовження [PERSON] госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст. ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» . \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

23 січня 2018 року, заявник в.о. головного лікаря КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Азов Ю.Ф звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію [PERSON], у психіатричний стаціонар Чернівецької обласної психіатричної лікарні без його згоди. В своїй заяві в.о. головного лікаря Чернівецької обласної психіатричної лікарні Азов Ю.Ф. вказує, що о 13 годині 30 хвилин 22 січня 2018 року госпіталізовано [PERSON] за направленням лікаря психіатра [PERSON] від 22.01.2018 року. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра, підлягає обов'язковому огляду протягом 24 год. комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. На виконання зазначеної вимоги закону [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі: начмеда Січкар О.І., зав.від. Бурли Ш.С., лікаря-психіатра Семененко В.В. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 22 січня 2018 року [PERSON] необхідно госпіталізувати у психіатричний стаціонар для лікування у зв'язку з важким психічним розладом, у проявах олігофренійного, судомного синдромів, сутінкового стану параноїдного синдрому агресії до оточуючих. Комісія лікарів прийшла до висновку, про наявність у [PERSON] на час огляду важкого психічного розладу, яке відповідає діагностичним критеріям: органічого маячного (шизофреноїдного) розладу загострення, F06.2. Згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що обстеження і лікування [PERSON] можливе лише в умовах стаціонару. Згода хворого на госпіталізацію відсутня, у зв'язку з неможливістю мати таку згоду за станом його здоров'я. Просить винести рішення про подальше перебування [PERSON] у психіатричному закладі без його згоди. Представник Чернівецької облпсихлікарні лікар-психіатр підтримав заяву та просив її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти його госпіталізації. Заслухавши доводи лікаря-психіатра, прокурора, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що факти, викладені в заяві, знайшли своє повне підтвердження. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 22 січня 2018 року, на даний час за станом психічного здоров'я хворий [PERSON] потребує обстеження і лікування в умовах стаціонару відділення Чернівецької обласної психіатричної. За таких обставин суд вважає, щодо хворого [PERSON], необхідно застосувати примусову госпіталізацію в умовах психіатричного відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

23 січня 2018 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 37 359,29 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31 січня 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 [PERSON] та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент його змінити (зменшити або збільшити). Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п. 2.1.1.5.7 [PERSON] та Правил власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку на його рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.63 [PERSON]). Відповідно до положень [PERSON] та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

23 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 вересня 2006 року, виконавчим комітетом Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 14. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. 05 лютого 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 06 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26 квітня 2018 року. 26 квітня 2018 року, сторони в судове засідання не зявилися, у звязку з чим ухвалою суду розгляд справи було відкладено. 06 червня 2018 року сторони в судове засідання не зявилися, позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~ 23\~вересня 2006\~року,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про шлюб\~серія І-КИ\~№ 046452\~(а.с.3). Від шлюбу\~сторони мають\~неповнолітнього сина\~[PERSON],\~[INFO] (а. с. 4). Як вбачається з матеріалів справи подружні стосунки\~сторін фактично припинили. Суд, з'ясувавши\~фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~ вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

23 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дочки, посилаючись на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час дочка [PERSON] продовжує навчання за денній формі навчання в Житомирському інституті медсестринства та потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, який не надає матеріальної допомоги на її утримання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач позов підтримала із підстав зазначених в ньому та просить стягнути аліменти в розмірі 1050 гривень з відповідача на час навчання повнолітньої дочки. Відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 23 січня 2000 року в смт.Новогуйвинське, Житомирського району Житомирської області в свідоцтві про народження якої в графі «батьки» записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до довідки від 05 лютого 2016 року №200 [PERSON] дійсно навчається в Житомирському інституті медсестринства за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» технологічного факультету на денній формі навчання з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2019 року (а.с.2). Згідно ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Оцінивши надані докази на умовах змагальності і в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє позов про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дочки [PERSON], оскільки вона продовжує навчання після досягнення повноліття, не досягла 23 річного віку та потребує матеріальної допомоги та при ухваленні рішення, суд враховує матеріальне становище відповідача. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

23 січня 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що з 26.02.2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Ведення спільного господарства та шлюбні відносини припинені більше десяти років тому. Отже, вважає що сім'я розпалася, примирення між сторонами неможливе, тому просить шлюб розірвати. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з позивачем. Сторони в судове засідання не з'явились в заявах кожний просить розглянути справу без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позов визнає та проти задоволення не заперечує. Строк на примирення просять не надавати. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжів і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Отже, судом встановлено, що згідно оригіналу свідоцтва про шлюб, 26.07.2002 року сторони дійсно зареєстрували шлюб (а.с. 8). На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

23 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 26 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 23 розірвати. В обґрунтування позову він зазначив, що між ним та відповідачкою 26 січня 2002 року було укладено шлюб. У шлюбі в них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Ухвалою суду від 16 лютого 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилася, однак від неї надійшла телефонограма, в якій вона просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову і розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 26 січня 2002 року уклали шлюб (арк.с.5). Від зазначеного шлюбу у них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (арк.с.6,7). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

23 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 26.08.2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння, проживають окремо. Вважає, що подальше сімейне життя не можливе, спору про розділ майна та місце проживання дитини немає. Просить залишити після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище. Позивач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначено, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО №432224 виданого 26.08.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON]та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Ілюшина) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2015року, актовий запис №651. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО №704420 виданого 15.03.2016 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON]та [PERSON] . Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

23 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом та подавши заяву про зменшення позовних вимог просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24161 грн. 36 коп. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву та одночасно просив розглянути справу за його відсутності. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у відповідача та з 20.04.2017 року був звільнений з роботи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. 29.01.2018 року заборгованість із заробітної плати була виплачена позивачу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові належних йому сум, підприємство зобовязано виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Середньоденна заробітна плата позивача складає 152 грн. 92 коп. З 21.04.2017 року (наступного дня після останнього робочого дня позивача) до 28.01.2018 року (дня, що передує дню фактичного розрахунку, як кінцевого дня розрахунку середнього заробітку) пройшов 151 робочий день, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає: 151 день х 152,92 грн. = 23090,92 грн. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.04.2017 року по 28.01.2018 року (151 робочих днів) в розмірі 23090 грн. 92 коп. При цьому виплату вказаних сум провести після утримання податків та інших обовязкових платежів на користь держави. Також з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial