Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

22.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 06.11.2014 року по 08.07.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем КП «Південукргеологія». Відповідач порушуючи трудове законодавство вчасно не виплачував заробітну плату, а також в день його звільнення не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, а тому прохає суд, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 26 907 грн., середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати до постановлення рішення, а також моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, але направив уточнюючу заяву згідно якої вбачається, що останній прохає стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі за період з лютого 2015 року по липень 2015 року включно в розмірі 20 144,46 грн., середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати до постановлення рішення, а також моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує та прохає задовольнити. В разі неявки відповідача прохає постановити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про причину неявки в судове засідання суд не повідомив. За письмовою заявою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу про прийняття на роботу № 125/2-к від 06.11.2014 року та наказу про звільнення з роботи № 67-к від 08.07.2015 року працював на підприємстві на посаді помічника машиніста бурової установки 4-го розряду Кременчуцької геологічної експедиції КП «Південукргеологія», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 8). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» вбачається, що заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно до довідки про заборгованість по заробітній платі за період з листопада місяця 2014 року по липень місяць 2015 року включно вбачається, що підприємство КП «Південукргеологія» заборгувало позивачу заробітну плату разом з компенсацією за період лютого місяця 2015 року по липень місяць 2015 року до виплати в розмірі 20 144,46 грн. Отже, з врахуванням викладеного суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення в розмірі 20 144,46 грн., оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства своєчасно не сплачував нараховану заробітну плату позивачу, а також в порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з підприємства не виплатив в повному обсязі заборгованість, що є грубим порушенням прав позивача на отримання заробітної плати за виконану роботу. Згідно до ст. 117 КЗпП вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки про середню заробітну плату вбачається, що середній розмір заробітної плати до видачі позивачу складає в розмірі 4 066,67 грн. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 при розрахунку середньої заробітної плати усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які повинні оплачуватися за середньою заробітною платою. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. 08.07.2015 року відповідач КП «Південукргеологія» повинен був після звільнення з підприємства позивача сплати останньому заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 144,46 грн. Період невиплати належної заробітної плати з 08.07.2015 року по 08.06.2016 року (день ухвалення судового рішення) тобто 11 місяців х 4 066,67 грн. = 44 733,37 грн. Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати по день винесення судового рішення підлягає до задоволенню 08.07.2015 року по 08.06.2016 року включно в розмірі 44 733,37грн., оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з підприємства не виплатив в повному обсязі заборгованість по заробітній платі. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд бере до уваги пояснення позивача, які були надані останнім в попередньому судовому засіданні, що він не отримуючи вчасно заробітну плату докладав зусилля для організації життя своєї родини, оскільки був позбавлений керівником підприємства вчасно отримати заробітну плату за виконану роботу. Також, суд бере до уваги період невиплати заробітної плати, а саме те, що на протязі 11 місяців заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу не сплачена. Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. підлягає до задоволенню, оскільки зазначена сума буде достатньою для сатисфакції. Згідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України вбачається, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до частини 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» вбачається, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Отже, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (за розгляд позовної вимоги майнового характеру та вимоги про стягнення моральної шкоди). На підставі викладеного та

Outcome: approved