Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

22.12.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», в якій позивачка просить визнати виконавчий напис, вчинений 29.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований за № 14530, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.06.2010 року за період з 25.06.2010 року по 31.07.2017 року у розмірі 150\~767,38 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з кінця березня 2018 року позивачка не отримала в повному обсязі свою заробітну плату, яку вона отримує у Миколаївській регіональній державній лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Звернувшись до відділу бухгалтерії підприємства, вона дізналась про те, що за місцем її роботи направлено постанову від 16.03.2018 року звернення стягнення на її заробітну плату. У подальшому, отримавши від державного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження № 55654093 від 29.01.2018 року, позивачка використовуючи ідентифікатор доступу до виконавчого провадження засобами автоматизованої системи виконавчого провадження отримала копії матеріалів виконавчого провадження № 55654093, зокрема і копію виконавчого напису нотаріуса. Позивачка не погоджується з виконавчим написом, вчиненим 29.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрованого за № 14530, щодо стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості та вважає його таким, що вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України. Виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнуто заборгованість, що утворилась за період понад 7 років (з 25.06.2010 року по 31.07.2017 року), що свідчить про порушення порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущено строк, протягом якого він міг звернутись із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Нарахування та стягнення до сплати суми заборгованості за відсотками за період з 25.06.2010 року по 31.07.2017 року, тобто за сім років один місяць шість днів здійснено також в порушення приписів Цивільного кодексу України, які встановлюють строки позовної давності щодо вимог про стягнення основної суми заборгованості та відсотків. Крім того, виконавчим написом до стягнення запропоновано два види неустойки: пеня та штраф. Позивачка не погоджується з подвійним нарахуванням штрафних санкцій, оскільки, штраф та пеня це два різних види відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Приватним нотаріусом недотримано при вчиненні виконавчого напису від 03.05.2018 року вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», а саме щодо безспірності заборгованості. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 23.12.2020 року матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою судді від 23.12.2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича від 29 вересня 2017 року за реєстровим номером 14530, щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.06.2010 року з 25.06.2010 року по 31.07.2017 року в сумі 150\~767 грн. 38 коп. та витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1\~800 грн. 00 коп. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 23.12.2020 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.01.2021 року до суду надійшла заява від позивачки про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку. 29.01.2021 року до суду надійшли копії документів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на виконання вимог ухвали суду від 23.12.2020 року, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 29.09.2017 року за реєстровим № 14530. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] до користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.06.2010 року за період з 25.06.2010 року по 31.07.2017 року в сумі 150\~767,38 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту 7\~923,00 грн.; заборгованість за відсотками 131\~011,79 грн., заборгованість з пені та комісії 4\~177,00 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 7\~155,59 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1\~800,00 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 14530. На підставі вказаного виконавчого напису 29.01.2018 року в.о. начальника відділу Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Ютиш К.М. відкрито виконавче провадження № 55654093, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2018 року. Постановою від 16.03.2018 року в рамках виконавчого провадження № 55654093 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Згідно копії Свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] , виданого 11.01.2018 року Центральним районним у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, [PERSON] , [INFO] , змінила ім`я на « [PERSON] ». З наданих приватним нотаріусом документів вбачається, що для вчинення оскаржуваного виконавчого напису банком було надано відповідну заяву; копію кредитного договору; виписку з особового рахунку боржника; копію вимоги про усунення порушень за кредитним договором; копію розрахункового документу про оплату послуг поштового зв`язку; копію опису вкладення в цінний лист; копію довіреності представника ПАТ КБ «Приватбанк»; копію паспорта представника ПАТ КБ «Приватбанк». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012№ 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172 (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом досліджено, що документи на підставі яких нотаріусом здійснений виконавчий напис не містять відомостей про отримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 25.06.2010 року. Отже, не доведено належними та допустимими доказами отримання або ухилення від отримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором, такі відомості відсутні в нотаріальній справі, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника. Крім того, розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом у оскаржуваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивачка, заперечує розмір боргу та після стягнення з неї заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, звернулась до суду, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а як встановлено судом заборгованість не є безспірною. Враховуючи викладене,

Outcome: approved