Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

24.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] ; виселити відповідачів із житлового будинку [ADDRESS] ; вудові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову позивачка покликається на те, що відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 05 листопада 2012 року № 1368, виданого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Баллод Г. А, їй належить житловий будинок [ADDRESS] . Попереднім власником цього житлового будинку був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 1997 року, виданого Пустомитівською міською радою Львівської області. Незважаючи на те, що відповідачі втратили право власності на житловий будинок, вони продовжують проживати в ньому, на вимогу позивача звільнити займаний будинок не реагують. Як на правові підстави позову [PERSON] посилалася на статтю 8 Конституції України, статті 71, 72, 116, 150, 156 ЖК Української PCP (далі - ЖК УРСР), статті 316, 317, 321,387, 405 ЦК України. 26.03.2015 року провадження у справі відкрито. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 липня 2015 року позов [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, які втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] ; виселено усіх відповідачів із зазначеного будинку. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.06.2018 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.07.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23.11.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.07.2018 року суддя Мельничук І. І. в порядку ст. 11-1 ЦПК України визначена для розгляду даної справи. Відповідно до пункту 9 частини першої\~Перехідних положень ЦПК України\~(в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.07.2018 року суддею Мельничук І. І. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із житлового приміщення. 28.10.2018 року ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із житлового приміщення залишено без розгляду. Постановою Львівського апеляційного суду від 20.06.2019 року ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.10.2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляд у до Пустомитівського районного суду Львівської області. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задоволити. 15.10.2019 року відповідач [PERSON] подав на адресу суду відзив проти позову. В обґрунтування зазначив, що 19 червня 2019 року рішенням апеляційного суду вирішено свідоцтво про придбання об`єкту нерухомого майна з прилюдних торгів від 5.11.2012 року, видане Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, яке в реєстрі №1368 в частині визнання за [PERSON] права власності на частину житлового будинку у [ADDRESS] та реєстрацію за [PERSON] права власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] (згідно вказаного свідоцтва) від 21.11.2012 року ( реєстраційний номер 38267566) та від 7.03.2013 року (реєстраційний номер 1118695) скасувати, повернути у власність частину будинку [PERSON] , що за адресою, [ADDRESS] . Разом з цим зазначає, що [PERSON] не має жодного бажання виселяти з приміщення по [ADDRESS] Пустомити членів своєї родини, які є відповідачами у цій справі. Просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Інші відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Від представника відповідачів надійшла заява про розглдя справи у відсутності відповідачів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку учасників справи, висловлену у поданих ними посимовій заяві та відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, що на момент звернення до суду із позовом [PERSON] відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 05 листопада 2012 року № 1368, виданого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Баллод Г. А., належав житловий будинок [ADDRESS] , попереднім власником якого був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 1997 року, виданого Пустомитівською міською радою Львівської області. Після переходу права власності на спірний житловий будинок, у ньому залишилися зареєстрованими, відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вбачається із наявної в матеріалах справи копії довідки № 1443 від 26.05.2015 року. Обґрунтовуючи позов, позивачка зазначає, що незважаючи на те, що відповідачі втратили право власності на житловий будинок, оскільки зайняли його самоправно без волі власника, вони продовжують проживати в ньому, на вимогу позивача, звільнити займаний будинок, не реагують, а тому на підставі ст 8 Конституції України, статті 71, 72, 116, 150, 156 ЖК Української PCP (далі - ЖК УРСР), статті 316, 317, 321,387, 405 ЦК України для захисту прав позивача необхідним є позов задоволити та усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю позивача шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право на користування будинком, що є у власності позивача та виселення відповідачів з житлового приміщення. Разом з тим, у ході розгляду справи судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 19.06.2018 року, яка набрала законної сили 19.06.2018 року, у справі № 450/4083/13, за позовом [PERSON] до Сихівського ВДВС Львівського МУЮ, Львівської філії ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання торгів недійсними, судом постановлено апеляційну скаргу [PERSON] - задовольнити частково; рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року скасувати; провадження у справі в частині позову [PERSON] до Львівської філії ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» про визнання торгів недійсними закрити; у справі в частині позову [PERSON] до Сихівського ВДВС Львівського МУЮ, [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання торгів недійсними ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково; прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (житловий будинок [ADDRESS] ), що оформлені протоколом №03/620/12/а-1 від 25.10.2012 року та, за наслідками яких складено акт державного виконавця про проведення публічних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 29.10.2012 року, в частині реалізації 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] визнати недійсними; свідоцтво про придбання об`єкту нерухомого майна з прилюдних торгів від 5.11.2012 року, видане Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області; зареєстроване в реєстрі за №1368 в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] (згідно вказаного свідоцтва) від 21.11.2012 року (реєстраційний номер 38267566) та від 7.03.2013 року (реєстраційний номер [NUMBER] ) скасувати, повернувши у власність [PERSON] 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; в задоволенні решти позову відмовити. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ч.4 абз. 1 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затвердженої постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207 документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Такими чином, за наявності такого, що набрало законної сили рішення суду про визнання за відповідачем [PERSON] шляхом повернення у її власності 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , відповідач Верещинська та члени її сім`ї, відповідно до чинного законодавства інші відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є такими, які правомірно зареєстровані та мають право проживати у житловоу будинку [ADDRESS] , зі згоди співвласника [PERSON] . Таким чином, не знайшли свого обґрунтованого підствердження у поданих суду доказах покликання позивача на те що відповідачі не є членами сім`ї позивача, проживають у будинку, [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За таких обставин, позивачем не доведено, що відповідачі є такими, які самоуправно зайняли жиле приміщення, як такі, які вселилися в нього самовільно без будь-яких правових підстав або незважаючи на заборону вселення. За правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів, викладений у статті 405 ЦК України, підлягає застосуванню судом у тому разі, коли член сім`ї власника житла, який попередньо проживав у цьому житловому приміщенні та у зв`язку з цим набув право користування ним, певний тривалий період часу не проживає у ньому без поважних причин. Відповідно, положення статті 405 ЦК України не підлягають до застосування у разі, коли члени сім`ї власника житла (у тому числі колишнього власника) продовжують проживати в ньому на час звернення з позовом до суду. Така ж за змістом правова конструкція захисту цивільних прав та інтересів реалізована законодавцем й у статтях 71, 72 ЖК УРСР. З урахуванням зазначеного вище, відмовляючи в задоволенні позову у повномі обсязі, судом разом з іншим враховано, що позивачем не доведено відсутності відповідачів за місцем реєстрації протягом строків, визначених ст. 405 ЦК України та ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що оскільки обраний позивачем спосіб захисту свого права на користування житловим будинком, зокрема, шляхом виселення відповідачів, та визнання їх таким що втратили право на користування житловим приміщення, не відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки відповідачі правомірно набули право на житло у ньому, як члени сім`ї власника, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів на їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed