Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

24.07.2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовним вимогами, якими (з урахуванням уточнень) просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 24.09.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровенського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 218; визначити спосіб її участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], шляхом встановлення зустрічей для спілкування відповідно до угоди про порядок спілкування з дитиною від 04.10.2018 року, укладеною між нею та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 24.09.2013 укладено шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З жовтня 2015 з відповідачем однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на життя. Дитина на теперішній час проживає разом зі своїм батьком. Для захисту прав матері на спілкування із дитиною вважає за необхідне встановити порядок спілкування з дитиною укладеної угоди. 21.08.2018 відповідач [PERSON] звернувся до суду зі зустрічним позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з ним, мотивуючи тим, що з жовтня 2015 року дочка проживає з ним, находиться на повному його утриманні. Дитина виражає свою прихильність до батька. Допомагає виховувати дочку його мати. Ухвалами суду від 04.09.2018 прийнято зустрічний позов [PERSON] та об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради. [PERSON] та її представник у судове засідання 13.11.2018 не з'явилися, надали уточнену позовну заяву, в якій зазначили про підтримання своїх уточнених позовних вимог, визнання зустрічних позовних вимог [PERSON] та розгляд справи без їх участі. [PERSON] та його представник у судове засідання 13.11.2018 не з'явилися, надано заяву, в якій сторона зазначила про визнання уточнених позовних вимог [PERSON], підтримання своїх позовних вимог за зустрічним позовом та розгляд справи без його участі. Також у заяві зазначено, що спільно подружжя не проживає з 01.12.2015р. Перешкод у спілкуванні та вихованні матір'ю дитини не вчиняв та не вчиняє. Представник третьої особи у судове засідання 13.11.2018 не з'явився, надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON], та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 24.09.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.09.2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровенського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 218. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 24.09.2013р., яка проживає з батьком та надалі буде згідно домовленостей сторін проживати з ним. Сторони однією сім'єю не проживають з 01 грудня 2015 та з цього часу фактично шлюбні відносини припинилися. Наявність можливості поновлювати шлюбні стосунки не встановлена, бажання зберегти шлюб сторонами не виявлялось. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки можливості не вбачається, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] підлягає задоволенню. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2,3,4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до частин ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що, батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. При розгляді матеріалів справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні, малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком [PERSON], знаходиться на його утриманні з 2015року. Висновком органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], за №01/21-1254 від 28.09.2018, виходячи з інтересів дитини та у відповідності до ст.ст. 19, 157, 158, 159, 160 СК України, п. 72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», Закону України «Про охорону дитинства», вирішено визначити місце проживання дитини з батьком [PERSON]. Факти зловживання [PERSON] спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти його аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дитини, судом не встановлено. Згідно матеріалів справи [PERSON] має можливість забезпечувати нормальний і всебічний розвиток дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню шляхом визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] за його місцем проживання. Відповідно до угоди про порядок спілкування з дитиною від 04.10.2018 року, укладеною між [PERSON] та [PERSON], визначений такий порядок спілкування з дочкою [PERSON], [INFO]: 1. У зв'язку з тим, що дитина проживає з батьком [PERSON], він дозволяє матері дитини [PERSON], яка проживає окремо, безперешкодно спілкуватися з дочкою і брати участь в її вихованні; 2. Для уникнення суперечок щодо часу спілкування, сторони встановлюють наступний порядок спілкування матері з дочкою: - один робочий день, орієнтовно в середу, в будь-який час протягом дня за погодженням сторін; - при неможливості спілкування дитини з матір'ю в установлений день, цей день компенсується іншим робочим днем за погодженням сторонами; - один вихідний день, орієнтовно в суботу, в будь-який час за попередньою домовленістю сторін; - при неможливості спілкування з дитиною в суботу, цей день компенсується в неділею на тих же умовах; - всі зустрічі і спілкування з дитиною відбуваються в присутності батька дитини або бабусі [PERSON], у зв'язку з наявністю у дитини алергії на продукти харчування і на певні предмети побуту; - в період перебування матері дитини за межами України, [PERSON] надає можливість [PERSON] безперешкодно спілкуватись з дитиною по телефону та в інших соціальних мереж по Інтернету; - у зв'язку з тим, що [PERSON] працевлаштована за межами України і не може використовувати зазначений час для спілкування з дочкою, то після прибуття в Україну, вона має право на спілкування з дитиною ще один додатковий робочий день за попередньою домовленістю сторін. 3. [PERSON] зобов'язується своєчасно повідомляти [PERSON] про виїзд з дитиною за межі місця постійного проживання і про можливі непередбачені обставини зі здоров'ям дитини для участі матері у вирішенні цих питань, в тому числі матеріальної допомоги та безпосередньої участі матері. 4. [PERSON] зобов'язується приймати участь в утриманні дочки як в грошовій формі, так і в натуральній формі у вигляді придбання речей, продуктів, предметів побуту, приладдя для навчання та розвитку дитини за попередньою домовленістю з батьком дитини. 5. Даний порядок спілкування та участі у вихованні доньки сторони визначено на період до зарахування дитини у шкільний заклад. Після зарахування дитини до школи сторони уточнять і переглянуть порядок спілкування шляхом внесення змін до такої угоди чи складання нової угоди. Висновком органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради про участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON], [INFO], за №04/21-1358 від 24.10.2018, вирішено за доцільне встановити порядок участі матері, [PERSON], у вихованні доньки, [PERSON], [INFO], та спілкування з нею, відповідно до мирової угоди від 04.10.2018 року, укладеною та засвідченою батьками дитини. Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Визначаючи участь батька у вихованні дитини, мають бути дотримані умови щодо гармонійного розвитку дитини, можливість збереження повноцінного спілкування з матір'ю, забезпечення можливостей кожного з батьків для реалізації прав та обов'язків по участі у вихованні своєї дитини. За таких обставин, з огляду на те, що судом встановлено, що дитина проживає фактично разом із батьком, для захисту інтересів дитини й захисту права матері на участь у вихованні дитини, суд приходить до висновку, що також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо визначення способу її участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], шляхом встановлення зустрічей для спілкування відповідно до угоди про порядок спілкування з дитиною від 04.10.2018 року, укладеною між [PERSON] та [PERSON]. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачі за поданими позовами відповідно визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому суд роз'яснює, що сторони не позбавлені можливості в подальшому спільно змінювати способи та порядок спілкування батька з дитиною, зокрема, в тому числі і шляхом укладення згідно із положеннями ст. 157 СК України відповідного договору.

Outcome: approved