Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

23 травня 2018 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с.Новоставці Радехівського району Львівської області померла його мати [PERSON] . 21 грудня 1999 року вона склала заповіт, посвідчений Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за № 167, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати її і на що за законом вона матиме право, заповіла позивачу. Після її смерті відкрилася спадщина. Приватний нотаріус Радехівського районного нотаріального округу Комарницька Наталія Іванівна відкрила спадкову справу № 72/17 після смерті матері [PERSON] та 29.01.2018 року видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за №81,82 на земельні ділянки площею 1,2456 та 0,1409 га, які належали матері позивача на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 739796 , виданого 16 вересня 2005 року на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації № 155 від 20 квітня 2000 року та розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації № 191 від 13 травня 2002 року. Проте, видати свідоцтво про право на спадщину по сертифікату на право на земельну ділянку (пай), серія ЛВ № 0116504, в розмірі 2,56 умовних кадастрових гектарах, який виданий на підставі розпорядження Радехівської райдержадміністрації від 23 квітня 1997 року на ім`я [PERSON] відмовилася, зсилаючись на те, що вищевказаний документ виданий після його смерті. [PERSON] , який помер [INFO] - чоловік матері позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . Факт реєстрації шлюбу між ними стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, виданий 30 березня 2018 року Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. [PERSON] вступила у володіння спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , так як на день його смерті проживала разом з ним, що стверджується довідкою № 383 від 23.03.2018 року Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Оскільки в даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з вищенаведеними обставинами, а тому дане питання повинно бути вирішено в судовому засіданні шляхом визнання права власності на спірне майно за позивачем в порядку спадкування. Просить визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на земельну ділянку площею 2,56 в умовних кадастрових гектарах на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, по сертифікату, серія ЛВ № 0116504, виданому на ім`я [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. позов підтримує повністю та просить задоволити (а.с.36-37). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.35). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області [INFO] (а.с.9). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області 08 травня 2017 року (а.с.8). З Витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00019863897 від 30 березня 2018 року, виданим Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вбачається, що [PERSON] зареєстровував шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.10). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області 16 серпня 1968 року, де [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). 21 грудня 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за № 167, за яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.12). З довідки №393 від 23.03.2018 року виданої виконкомом Березівської сільської ради вбачається, що [PERSON] ,яка померла [INFO] , з 1962 року проживала разом із своїм свекром [PERSON] по день його смерті, який помер [INFO] , однією сім`єю. Підстава - виписка із погосподарської книги (а.с.13). Відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] , виданого 25 квітня 1997 року головою Радехівської районної державної адміністрації на підставі рішення Радехівської районної державної адміністрації від 23 квітня 1997 року № 203 та зареєстровано 5 травня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за №7639, вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Стир», розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.14). З Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, серії ННА №469628, серії ННА №469627 та серії ННА № 469629, виданим приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області Комарницькою Н.І. 29 січня 2018 року, вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1940 року народження, яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] (а.с.16,18,20). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112011699 від 29.01.2018 року, власником земельної ділянки площею 0,1409 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області є [PERSON] (а.с.17). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112004043 від 29.01.2018 року, власником земельної ділянки площею 0,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області є [PERSON] (а.с.19). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112020017 від 29.01.2018 року, власником земельної ділянки площею 1,2456 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області є [PERSON] (а.с.21). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved