Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

22 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходів), на час його навчання. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що відповідач є його рідним батьком. Шлюб між батьками було розірвано 12 жовтня 2000 року. Відповідач сплачував аліменти на його утримання до досягнення вісімнадцятиріччя. На теперішній час він навчається у ДВУЗ «Маріупольський будівельний коледж» на денному відділенні, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, так як перебуває на утриманні матері, самостійного джерела прибутку не має. Через наведені обставини звертається до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про місце, дату, час розгляду справи, до суду жодного разу не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона,яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи за відсутності [PERSON] , та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Аналіз зазначеної норми на думку суду свідчить про те, що дане аліментне зобов`язання це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких фактів, як продовження навчання дитиною після досягнення нею повноліття; не досягнення дитиною встановленого законом віку двадцяти трьох років; наявність потреби в матеріальній допомозі у дитини у зв`язку із навчанням; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так, судом встановлено, що [INFO] року у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 145. З довідки від 01 лютого 2019 року №19.26, вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом ІІІ курсу денного відділення спеціальності «Обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів» Маріупольського будівельного коледжу І рівня акредитації. Період навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. Студент навчається на бюджетній основі. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 113 виданої 21.02.2019 року головою КСН «Східний», вбачається, що в квартирі [ADDRESS] мешкають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, а саме те, що відповідач є батьком [PERSON] , вбачаючи потребу позивача у матеріальній допомозі через неможливість самостійно і повно себе забезпечувати у зв`язку із навчанням, відсутність заперечень з боку відповідача щодо можливості надавати матеріальну допомогу сину, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, враховуючи, що відповідач як батько не звільнений від обов`язку утримувати повнолітнього сина протягом його навчання і створювати необхідні умови для його розвитку і забезпечення організації життя, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь сина аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 лютого 2019 року і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення 23-річного віку, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Також, згідно із ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі ст.ст. 181, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved