Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

22 жовтня 2014 року Деснянська районна у місті Чернігові рада звернулася до суду з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON] до відповідача про позбавлення останнього батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення з [PERSON] на користь піклувальника неповнолітнього [PERSON], [INFO], - [PERSON], для утримання підопічного онука аліменти у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягав на їх задоволенні. Прокурор прокуратури м. Чернігова та третя особа вважають позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідач позов в частині стягнення з нього аліментів визнав, проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, думки прокурора, третьої особи та неповнолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.07.2005, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 5). Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.07.2010 відносно [PERSON], [INFO], обрано запобіжний захід - взяття під варту, із подальшим утриманням у Чернігівському слідчому ізоляторі (а.с 6). Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 02.02.2011 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ст. 395 Кримінального кодексу України, і засуджено до позбавлення волі на строк 4 роки (а.с. 8-14). У зв'язку з цим, рішенням виконкому Деснянської районної у місті Чернігові ради від 20 грудня 2010 року № 349, [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 7). Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 57 від 04.02.2011, над малолітнім [PERSON], [INFO], встановлено опіку та призначено [PERSON] опікуном (а.с. 15). Після повернення з місць позбавлення волі (18.07.2014 року) відповідач до позивача із заявою про повернення дитини не звертався. Він рідко з'являється за місцем свого проживання, не займається вихованням дитини, не здійснює її утримання. Орган опіки та піклування надав суду висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 22.09.2014 № 170, про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] (а. с. 17). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. По справі встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» орієнтує суди нижчих ланок на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. У зв'язку з цим у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру, особи батьків та інших конкретних обставин суд може відмовити в задоволені позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу її органам опіки та піклування, якщо цього потребують інтереси дитини (п. 18). Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, яке може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Суд при цьому також враховує, що ст. 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Даний принцип сімейного права закріплений і в ст. 5 СК України. Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, що настає при винній поведінці батьків (одного з батьків) на підставах і у порядку, передбачених законом. Згідно позовної заяви позивач своє звернення до суду пов'язує з тим, що відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям. Проте це частково суперечить поясненням як третьої особи [PERSON], так і неповнолітнього [PERSON], які підтвердили факт спілкування батька з дитиною. Зокрема, [PERSON] пояснив суду, що відповідач після липня 2014 року приїжджав до нього, а також декілька разів спілкувався по телефону. У судовому засіданні [PERSON] просив суд не позбавляти його батьківських прав та пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі він вибув за адресою, де зареєстрований разом з сином [PERSON] та братом [PERSON]: [ADDRESS] (а.с. 36). Протягом тривалого часу постійно робив спроби працевлаштуватись, проте отримував від працедавців відмови у зв'язку з перебуванням в минулому у місцях позбавлення волі. У зв'язку з відсутністю роботи та коштів на утримання себе, не кажучи про дитину, він не мав матеріальної можливості частіше спілкуватися з сином, який проживає в с. Жеведь Чернігівського району Чернігівської області. В даний час він має роботу та отримує заробітну плату. Також має намір подарувати [PERSON] частину квартири. За таких обставин, суд вважає доцільним надати [PERSON] можливість виконувати свій батьківський обов'язок по вихованню дитини, у зв'язку з чим вважає за можливе не позбавляти його батьківських прав та попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на Деснянську районну у місті Чернігові раду контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. Відповідно до статті 180 Кодексу, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. Згідно ст. 166 Кодексу, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання сина, з нього на користь [PERSON], як опікуна дитини, слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial