Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

23.06.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , посилаючись на наступні обставини: вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.10.2010 року був розірваний. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. В теперішній час дочка навчається у Професійно-технічному училищі № 49 с. Красногорівка за спеціальністю «Кухар, кондитер» з 01 вересня 2018 року по 25 червня 2021 року. У зв`язку з навчанням дочки позивачка несе постійні витрати, пов`язані з навчанням, а саме: оплата за проїзд, проживання, придбання одягу та підручників, продуктів харчування. Відповідач же в теперішній час добровільної допомоги не надає. Просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання дочки - [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на період навчання до досягнення дитини двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 03.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-18). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у наданій суду письмовій заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі (а.с. 43). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов позивача підтримує в повному обсязі та прохає його задовольнити (а.с. 44). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 38). Надав відзив на позовну заяву (а.с. 26-28), в якому просив відмовити в задоволенні позову. При цьому посилався на та, що його дочка, [PERSON] , у вказаному позивачем навчальному закладі не навчається та не перебуває на утриманні позивачки. В даний час він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та має дочку [PERSON] , 2016 року народження. Постійного місця роботи не має. Крім того з нього стягуються аліменти на утримання спільного з позивачкою неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який згідно рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.10.2010 року був розірваний (а.с. 9). Сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідок навчального закладу - Професійно-технічного училища № 49 від 15 травня 2020 року № 01-09/141 та № 01-09/142, дочка сторін [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в ПТУ № 49 с. Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області за спеціальністю «Кухар, кондитер» з 01 вересня 2018 року по 25 червня 2021 року та знаходиться на неповному державному утриманні і отримує стипендію в сумі 490 грн., а за період: січень-квітень 2020 року розмір її стипендії становив 521,36 грн. (а.с. 10, 11). Вказані довідки підтверджують факт навчання [PERSON] у вказаному навчальному закладі та спростовують доводи відповідача. При цьому, суд вважає, що [PERSON] , 2000 року народження, навчаючись в вказаному навчальному закладі, хоча й перебуває на неповному державному забезпеченні й отримує стипендію, є такою, що потребує матеріальної допомоги батьків. При цьому, суд виходить з того, що навчальний заклад знаходиться не за місцем проживання [PERSON] , вона потребує матеріальних витрат на оплату проїзду з місця навчання додому, на одяг, засоби гігієни, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, оплату засобів зв`язку, що не забезпечується державою та є необхідним для підтримання нормальної життєдіяльності. Обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання повнолітніх окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Заперечуючи проти позову, відповідач також послався на не проживання [PERSON] разом з позивачкою, однак такі доводи спростовуються такими письмовими доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так, згідно довідки про склад сім`ї [PERSON] , виданої виконкомом Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області за № 519 від 14.05.2020 року, позивач та дочка [PERSON] , 2000 року народження, зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Факт проживання [PERSON] разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.05.2020 року (а.с. 11). Аналіз ст.ст. 182, 191, 199, 200, 201 СК України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Позивачем суду надані докази, що підтверджують існування обставин, з яким закон пов`язує можливість покладення на батька (мати) обов`язку надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання. Разом з тим, у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували неспроможність відповідача надавати допомогу своїм дітям. Заперечуючи можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, відповідач послався на наявність у нього малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 33) та сплату ним аліментів на утримання спільної з позивачкою неповнолітньої дитини [PERSON] на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.06.2020 року в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу).Також у відзиві посилався на відсутність постійного місця роботи. Між тим, вказані факти самі по собі не доводять існування обставин, які б унеможливлювали виконання ним свого обов`язку по наданню допомоги дочці, яка продовжує навчання, а враховуються при визначенні розміру аліментів. Таким чином, беручи до уваги обов`язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення дочкою сторін повнолітнього віку, продовження нею навчання і у зв`язку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, перебування на неповному державному забезпеченні, отримання стипендії, наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу, враховуючи наявність у відповідача малолітньої дитини [PERSON] , 2016 року народження, стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/5 частини від заробітку (доходу), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] аліменти в розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 23.06.2020 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 840,40 грн. На підставі ст.ст. 182, 199, 200 СК України та

Outcome: partial