Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

23.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1409,02 грн. та на її утримання в розмірі 1012,45 грн., а всього 2421,47 грн., а також судові витрати, в тому числі за надання правової допомоги. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зсилається на те, що рішенням Шаргородського районного суду від 01.07.2014 року у справі №152/943/14-ц стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно, починаючи з 02.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання в розмірі по 250 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до рішення суду видано виконавчий лист. Проте, тривалий час відповідач ухилявся від сплати аліментів і станом на 01.08.2015 року допустив заборгованість по сплаті аліментів, а саме: на дитину в сумі 4458,81 грн., на її утримання в сумі 3342,32 грн., а всього 7801,13 грн. 21.10.2015 року позивачкою [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.27), у якій вона просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1613,30 грн. та на її утримання в розмірі 1241,55 грн., а всього 2854,85 грн. та судові витрати на сплату судового збору і за надання правової допомоги в сумі 1487,20 грн., зсилаючись на те, що, згідно з довідкою ВДВС Шаргородського РУЮ від 13.10.2015 року уточнено заборгованість відповідача по аліментах. Тому неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] становить 1613,30 грн., а на її утримання 1241,55 грн. За даними розрахунків станом на 31.10.2015 року пеня в розмірі одного відсотка по обох виплатах становить 2854,85 грн. Крім того, нею понесені витрати по сплаті судового збору, а також за надання їй правової допомоги в сумі 1000 грн. 17.11.2015 року позивачкою [PERSON] подано до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.54), в якій позивачка просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1613,30 грн., понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. та по сплаті витрат на надання правової допомоги в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримали в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 17.11.2015 року. Просили стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1613,30 грн., а також понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. та по сплаті витрат на надання правової допомоги в сумі 1000 грн. Суду пояснили, що відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, оскільки, маючи належний стан здоровя та можливість працювати, не працює, на облік в районний центр зайнятості, як безробітний не став, допустив заборгованість по аліментах, починаючи з червня 2014 року, тобто з часу стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 06.08.2015 року, в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Суду пояснили, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів на утримання сина [PERSON], оскільки не мав можливості отримувати заробіток з вини позивачки, яка відмовляється повернути йому інструменти, за допомогою яких він може, як спеціаліст, заробити достатньо коштів для утримання дитини та себе, зокрема, зварювальний апарат та інші інструменти для здійснення зварювальних робіт. Крім того, [PERSON] та його представник [PERSON] пояснили, що відповідач у грудні 2014 року переніс хворобу, перебував на стаціонарному лікуванні з приводу оперативного видалення йому міжмязової гемангіоми передньої грудної стінки. Внаслідок видалення пухлини відповідач за станом здоровя не може працювати, так як постійно проходить обстеження та лікується, звільнений від призову в ЗС України. Також, [PERSON] та його представник [PERSON] суду пояснили, що у вересні 2015 року відповідач поламав фалангу 4-го пальця лівої руки, йому було накладено гіпсову повязку, внаслідок чого з 26.09.2015 року по 28.10.2015 року він був позбавлений можливості працювати, отримувати дохід та сплачувати аліменти. З наведених підстав вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах не вбачається, так як [PERSON] сплачував аліменти на утримання дитини в такому розмірі, в якому мав змогу, тому в позові [PERSON] слід відмовити за недоведеністю і безпідставністю. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2011 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 24.11.2014 року (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ №238977 (а.с.11). Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.07.2014 року у цивільній справі №152/943/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини і дружини, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з 02.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі по 250 грн. щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку, а саме: до 03 листопада 2015 року (а.с.6-7). По вказаному рішенню Шаргородського районного суду проводиться примусове стягнення аліментів відділом ДВС Шаргородського РУЮ, відповідно до розрахунків якого наявна заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на користь позивачки на утримання сина [PERSON] з червня 2014 року по жовтень 2015 року включно в загальній сумі 5263,85 грн., а також, наявна заборгованість щомісячно, крім, листопада та грудня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, проведеним старшим державним виконавцем Боднарчук Є.М. (а.с.56). Згідно з розрахунком, проведеним старшим державним виконавцем Боднарчук Є.М., заборгованість по аліментах відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] за період з 02.06.2014 року по 31.10.2015 року становить 5263,85 грн., і складається помісячно із заборгованості: за червень 2014 року в сумі 386,57 грн., за липень 2014 року в сумі 330 грн., за серпень і вересень 2014 року в сумі по 400 грн., за жовтень 2014 року в сумі 191,05 грн.; за січень і лютий 2014 року в сумі по 352,24 грн., за березень і квітень 2015 року в сумі по 400 грн., за травень 2015 року в сумі 352,24 грн., за червень 2015 року в сумі 400 грн., за липень 2015 року в сумі 352,24 грн., за серпень 2015 року в сумі 342,29 грн., за вересень і жовтень 2015 року в сумі по 302,49 грн. (а.с.56). Таким чином, відповідач [PERSON] допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів, крім листопада та грудня 2014 року. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON] виникла з вини відповідача [PERSON], оскільки останній, будучи працездатним, не працює, на обліку в районному центрі зайнятості в пошуках роботи не перебуває, аліментів на утримання сина у повному розмірі, встановленому рішенням Шаргородського районного суду від 01.07.2014 року, тобто в твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно не сплачує. При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу ствердження відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментах через те, що відповідач хворів, а також через те, що позивачка відмовляється повернути [PERSON] зварювальний апарат, працюючи на якому як спеціаліст, він міг би заробляти кошти та сплачувати аліменти. Вказані ствердження відповідача та його представника не підтверджені доказами. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Обєктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, встановленого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Так, відповідачем представлено суду копії звернень до позивачки про повернення йому особистих речей та частини майна, набутого у шлюбі (а.с.41-45), проте, не надано належних та допустимих доказів того, що позивачка відмовляється повернути саме зварювальний апарат, необхідний для виконання ним зварювальних робіт, як спеціалістом, оскільки в переліку майна, яке просить повернути відповідач, зварювальний апарат не вказаний. Крім того, відповідачем представлено суду виписки від 12.12.2014 року та від 22.01.2015 року Вінницького обласного клінічного онкологічного диспансеру про оперативне видалення йому 02.12.2014 року пухлини міжмязової гемангіоми передньої грудної стінки зліва, з яких вбачається, що він виписаний із стаціонару після 10 днів лікування у задовільному стані, за результатами переогляду 22.01.2015 року відповідачеві рекомендовано нагляд за місцем проживання (а.с.47, 46). Проте, вказані виписки не підтверджують факту неможливості відповідачем працювати та його непрацездатності, так як не містять рекомендацій про звільнення від праці чи рекомендацій про особливий характер праці, а також відсутні листки тимчасової непрацездатності на певний період після оперативного втручання. Також, надана відповідачем довідка Шаргородської ЦРЛ від 18.09.2015 року про наявність закритого перелому фаланги 4-го пальця лівої руки (а.с.48), не підтверджує факту неможливості відповідачем працювати та його непрацездатності, так як не містить вказівки чи рекомендацій про звільнення від праці чи рекомендацій про особливий характер праці, а також відсутній листок тимчасової непрацездатності на певний період. До того ж, з довідки вбачається, що вона видана 18.09.2015 року, тоді як відповідач в письмових запереченнях на позов зазначає, що зламав фалангу пальця лівої руки 26.09.2015 року і перебував у гіпсовій повязці до 28.10.2015 року, що суперечить довідці, оскільки вона видана завчасно, за 8 днів до перелому. Відтак, суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин несплати аліментів та відсутності його вини у виникненні заборгованості за аліментами на утримання сина [PERSON] Навпаки, судом встановлено, що саме з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини сторін, тому, в силу вимог ст.196 СК України, позивачка має право на відшкодування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13, від 01.10.2014 року у справі №6-149цс14, від 01.07.2015 року у справі №6-94цс15, яка, в силу вимог ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для застосування судами України. З розрахунку неустойки (пені) за заборгованістю по сплаті аліментів на дитину [PERSON] за період з 02.06.2014 року по 01.11.2015 року, який надано позивачкою до позову, вбачається, що, на думку позивачки, вона становить 1613,30 грн. (а.с.28). Проте, вказаний розрахунок неустойки (пені), не відповідає розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що проведений державним виконавцем ВДВС Шаргородського РУЮ (а.с.55). Спору між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами, обчисленого державним виконавцем ВДВС Шаргородського РУЮ за період з 02.06.2014 року по 31.10.2015 року немає. Виходячи із розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 02.06.2014 року по 31.10.2015 року, що проведений державним виконавцем ВДВС Шаргородського РУЮ (а.с.55), неустойка (пеня) становитиме за вказаний період 1598,47 грн. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи з наступних розрахунків: - у червні 2014 року заборгованість за аліментами становить 386,57 грн., кількість днів (з 02.06.2014 року) у цьому місяці 29, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 112,11 грн. (386,5 х 1% х 29 =112,11); - у липні 2014 року заборгованість за аліментами становить 330 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 102,30 грн. (330 х 1% х 31 =102,30); - у серпні 2014 року 2014 року заборгованість за аліментами становить 400 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 124 грн. (400 х 1% х 31 =124); - у вересні 2014 року заборгованість за аліментами становить 400 грн., кількість днів у цьому місяці 30, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 120 грн. (400 х 1% х 30 =120); - у жовтні 2014 року заборгованість за аліментами становить 191,05 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 59,23 грн. (191,05 х 1% х 31 =59,23); - у листопаді та грудні 2014 року заборгованість за аліментами відсутня, тому пеня не нараховується; - пеня за 2014 рік становить: 112,11 + 102, 30 + 124 +120 + 59,23 = 517,64 грн.; - у січні 2015 року заборгованість за аліментами становить 352,24 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 109,19 грн. (352,24 х 1% х 31 = 109,19); - у лютому 2015 року заборгованість за аліментами становить 352,24 грн., кількість днів у цьому місяці 28, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 98,63 грн. (352,24 х 1% х 28 = 98,63); - у березні 2015 року заборгованість за аліментами становить 400 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 124 грн. (400 х 1% х 31 = 124); - у квітні 2015 року заборгованість за аліментами становить 400 грн., кількість днів у цьому місяці 30, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 120 грн. (400 х 1% х 30 = 120); - у травні 2015 року заборгованість за аліментами становить 352,24 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 109,19 грн. (352,24 х 1% х 31 = 109,19); - у червні 2015 року заборгованість за аліментами становить 400 грн., кількість днів у цьому місяці 30, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 120 грн. (400 х 1% х 30 = 120); - у липні 2015 року заборгованість за аліментами становить 352,24 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 109,19 грн. (352,24 х 1% х 31 = 109,19); - у серпні 2015 року заборгованість за аліментами становить 342,29 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 106,11 грн. (342,29 х 1% х 31 = 106,11); - у вересні 2015 року заборгованість за аліментами становить 302,49 грн., кількість днів у цьому місяці 30, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 90,75 грн. (302,49 х 1% х 30 = 90,75); - у жовтні 2015 року заборгованість за аліментами становить 302,49 грн., кількість днів у цьому місяці 31, тому відповідачеві належить сплатити пеню в розмірі 93,77 грн. (302,49 х 1% х 31 = 93,77); - пеня за 10 місяців 2015 року становить: 109,19 + 98,63 + 124 + 120 + 109,19 + 120 + 109,19 +106,11 + 90,75 + 93,77 = 1080,83; - пеня з 02.06.2014 року по 31.10.2015 року становить: 517,64 грн. + 1080,83 грн. = 1598,47 грн. При цьому, вказані висновки та розрахунки суду підтверджуються всебічно дослідженими в судовому засіданні доказами. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою…Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ст.141 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України). У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розяснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1613,30 грн., зазначаючи, що відповідач ухиляється від сплати аліментів за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.07.2014 року. Оскільки відповідачем в судовому засіданні не надано доказів, що заборгованість по аліментам утворилася з незалежних від нього причин, то позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню на суму 1598,47 грн., виходячи з наведених вище розрахунків. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. До витрат, повязаних із розглядом справи, відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати… Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Правову допомогу [PERSON] у цій справі надавав адвокат [PERSON], що діє відповідно до договору про надання правової допомоги від 08.09.2015 року (а.с.13); на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.14). Відповідно до квитанції серії 10АААА 512027/228 від 13.10.2015 року, позивачкою сплачено за надання правової допомоги адвокату [PERSON] 1000 грн., яка, відповідно до розрахунку, що полягає у складанні позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, консультації, складання розрахунків пені, представництво в суді (а.с.33). Статтею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, понесені позивачкою витрати на правову допомогу при зверненні в суд підлягають стягненню з відповідача. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 487,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial