Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

23.05.2027 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС ЛЕНД», [PERSON] , якою просить суд визнати недійсними правочини про перехід права власності на земельні ділянки від гр. [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС»; встановити нікчемність правочину про перехід права власності на земельні ділянки від гр. [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС»; витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС ЛЕНД» та повернути у спільну сумісну власність подружжю [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки; визнати недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 18.09.2014 року між гр. [PERSON] і гр. [PERSON] ; витребувати від гр. [PERSON] та повернути у спільну сумісну власність подружжю [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду з повідомленням (викликом) сторін та роз`яснено сторонам процесуальні права. 09.04.2021 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС ЛЕНД» Дем`янов С.В. через канцелярію суду подав клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог заявлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС», за результатами розгляду якого 12.04.2021 року винесено ухвалу суду про задоволення такого. Також, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2021 року затверджено мирову угоду між [PERSON] , [PERSON] та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС ЛЕНД» Дем`яновим С.В. та закрито провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог заявлених позивачами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАТІСС ЛЕНД». Окрім цього, 09.04.2021 року через канцелярію суду позивачі [PERSON] та [PERSON] надали заяву про підтримання позовних вимог в частині, яка відноситься до відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння. 12.04.2021 року в судове засідання учасники процесу не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома. До початку розгляду справи позивачі надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. За час розгляду справи жодних заперечень щодо суті позову або відзиву на позовну заяву не надав. Судом враховуються висновки, наведені у\~рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації сторони, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності\~до п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивачів суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що позов в частині, яка відноситься до відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння, підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки від 14 березня 2017 року № 82359139 (том. 1 а.с. 65), позивачі дізналися, що 18 вересня 2014 року приватним нотаріусом Бориспільського міськрайонного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. було здійснено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, серія та номер 1530, земельної ділянки (кадастровий номер 3220886000:03:001:1323) площею 0,1000 га. нібито укладеного між [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Васильківським MB ГУ МВС України в Київській ласті 25 грудня 2012 року, а також проведено державну реєстрацію переходу права власності на вказану земельну ділянку. Сама ж гр. [PERSON] у позовній заяві та під час судових засідань зазначала, що особисто не вчиняла жодних дій та не укладала з громадянином [PERSON] жодних правочинів (цивільно-правових договорів, угод тощо), зокрема договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 3220886000:03:001:1323). а також не надавала нікому ніяких повноважень щодо вчинення таких дій від її імені. При цьому,\~другим з\~подружжя громадянином\~ [PERSON] не надавалося жодної згоди, тим більш засвідченої нотаріально, на відчуження вказаної земельної ділянки, що належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що перехід права власності на земельні ділянки від громадянки [PERSON] до громадянина [PERSON] , всупереч вимогам ст.ст.202, 203 ЦК України, відбувся всупереч її волевиявленню. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, в момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з громадянином [PERSON] не дотримано положень ч. 3 ст. 203 ЦК України щодо отримання вільного волевиявлення іншої сторони правочину громадянки [PERSON] , яке відповідає її внутрішній волі, отже, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, вказаний договір є недійсним. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, мас бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 1 ст. 132 Земельного кодексу України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у\~Державному реєстрі\~прав реєструються\~речові права\~та їх обтяження на земельні ділянки. Однак, як вже зазначалось вище, другим з подружжя громадянином [PERSON] не надавалося жодної згоди, тим більш засвідченої нотаріально, на відчуження вказаної земельної ділянки, що належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищевикладене, а саме що перехід права власності на земельні ділянки від громадянки [PERSON] до громадянина [PERSON] , всупереч вимогам ст.ст.202, 203 ЦК України, відбувся всупереч її волевиявленню та було відсутнє волевиявлення співвласника майна громадянина [PERSON] щодо відчуження належної на праві спільної сумісної власності земельної ділянки, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, нібито, укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.09.2014 року, відповідно до вимог ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно долучених до матеріалів справи квитанцій, під час подання позовної заяви до суду, судові витрати понесені позивачем [PERSON] по оплаті судового збору становлять в сумі 2240 грн. 00 коп., а тому стягненню з відповідача [PERSON] на її користь підлягає 358 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved