Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

23.11.2018 року до суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог: рада з питань опіки та піклування Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та служба у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області . 09.01.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовче судову засідання на 15 березня 2019 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 15.03.2019 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для житини відповідного віку з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач [PERSON], має малолітню дитину сина - [PERSON], [INFO] . Батько дитини, [PERSON], записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України В порушення ст.ст. 150, 157, 180 СК України, згідно яких батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, як встановлено в судовому засіданні відповідач не виконує цих своїх обов'язків, не бажає займатись вихованням та утриманням свого неповнолітнього сина. На сьогоднішній день дитина проживає разом з нею на території Російської Федерації. Вона є рідною тіткою дитини. Мати самоусунулась від виконання своїх батьківських прав, покинула дитину на неї. Спочатку хлопчик проживав разом зі своєю бабусею, але в зв'язку з похилим віком остання не мала можливості займатись його вихованням та утриманням. Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов проживання громадянки [PERSON], остання вихованням та утриманням свого сина останнім часом не займалась, вела аморальний спосіб життя. Коли постало питання подальшої долі дитини, мати не виявила бажання повернути сина до своєї родини. Мати з сином майже не спілкується, утримання дитини взяла на себе вона. Як виконує і всі інші обов'язки по відношенню до дитини. Відповідач в добровільному порядку написала нотаріально посвідчену заяву про відмову від своїх батьківських прав по відношенню до своєї малолітньої дитини. також надала згоду на усиновлення [PERSON]. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2010 року відповідач вже була позбавлена батьківських прав по відношенню до своєї іншої дитини - сина [PERSON], [INFO]. Необхідність захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини й стало підставою звернення із позовом до суду. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що в позовній заяві нею правильно викладені всі обставини справи та наведені докази на їх обґрунтування.. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її сина - [PERSON], [INFO], підтвердивши, що в позовній заяві правильно викладені всі обставини справи. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: рада з питань опіки та піклування Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та служба у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з'явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], має малолітню дитину сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Батько дитини, [PERSON], записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. В порушення ст.ст. 150, 157, 180 СК України, згідно яких батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON], ухиляється від виконання цих своїх обов'язків, не бажає займатись вихованням та утриманням свого малолітнього сина. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що дитина на сьогоднішній день проживає разом з позивачкою на території Російської Федерації. Позивач [PERSON], є рідною тіткою дитини. Мати самоусунулась від виконання своїх материнських обов'язків, покинула дитину на позивачку. Спочатку хлопчик проживав разом зі своєю бабусею, але в зв'язку з похилим віком остання не мала можливості займатись його вихованням та утриманням. Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов проживання громадянки [PERSON], остання вихованням та утриманням свого сина останнім часом не займалась, вела аморальний спосіб життя, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2018 року. Коли постало питання подальшої долі дитини, мати не виявила бажання повернути сина до своєї родини. Мати з сином майже не спілкується, утриманням дитини взяла на себе позивач, яка виконує і всі інші обов'язки по відношенню до дитини. Відповідно до наданої відповідачем копії нотаріально посвідченої заяви від 15.11.2018 року, відповідач [PERSON], за власним бажанням відмовляється від батьківських прав в повному обсязі стосовно свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та надала згоду на його усиновлення громадянкою РФ [PERSON], [INFO]. Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зі змісту поданої зави та позиції відповідача в судовому засіданні, вбачається що відповідач добровільно, за власним бажання визнає позовні вимоги. Тобто дані обставини доказуванню не підлягають так як у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, оскільки заява відповідача є нотаріально посвідченою, а в судовому засіданні відповідач пояснила, що вона добровільно відмовляється від батьківських прав по відношенню до дитини. усвідомлює наслідки такої відмови, та така відмова відповідає її дійсній волі. Будь-якого примусу зі сторони інших осіб до неї не застосовувалось. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації Дніпропетровської області від 04.12.2018 року № 5 вирішено за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт порушення прав неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Також суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виховання дитини, який підтверджується наданими позивачем доказами. Виходячи з вищевикладених обставин, суд у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав неповнолітньої дитини, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України - При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином підлягають задоволенні і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, відносно якої відповідачка позбавляється батьківських прав. Вирішуючи питання про розмір стягуваних аліментів, суд враховує, що з відповідача вже стягненні аліменти на утримання однієї дитини сина - [PERSON], [INFO], на підставі Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2010 року. Тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку прибутку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Суд також вважає, що дані аліменти слід стягувати на ім'я позивачки так як з нею проживає дитина і яка бажає бути опікуном дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України - Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Таким чином рішення суду після набрання законної сили направити Верхньодніпровському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області для відома Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі. На основі ст. 164 - 166, СК України,

Outcome: approved