Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

22.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розділ майна подружжя. Просив провести розділ майна подружжя, а саме виділити та визнати за ним право власності на холодильник вартістю 2500 грн., мікрохвильову піч, пилосос та телефон вартістю 1500 грн., шафу-купе вартістю 6000 грн., телевізор та ДВД вартістю 9000 грн., тумба під ТВ вартістю 1500 грн., диван вартістю 6000 грн., пральну машину вартістю 2000 грн., килим вартістю 2500 грн., за винятком 40% амортизаційного зношення, а всього на загальну суму 18600 грн. Відповідачу виділити та визнати за нею право власності кухонний куток вартістю 1500 грн., кухню, витяжку та духову шафу вартістю 9500 грн., спальню вартістю 3000 грн., диван вартістю 6000 грн., килим вартістю 2000 грн., шафу-купе вартістю 6000 грн., ТВ антену вартістю 1200 грн., стінку вартістю 2500 грн. за винятком 40% амортизаційного зношення, а всього на загальну суму 19020 грн., та двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на його користь вартість 1/2 частини квартири у суму 160000 гривень. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 14.08.2020 р. закрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя в частині вимог про поділ нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Продовжено розгляд в іншій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя. Позивач у судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлявся належним чином. Представник позивача судове засідання покинув під час виходу суду до нарадчої кімнати для вирішення питання про закриття провадження. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що все зазначене майно дійсно є спільно набутим, однак, просить застосувати строки позовної давності, оскільки, з часу розірвання шлюбу пройшло більше трьох років. Суд, вислухавши учасника справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України ( далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.01.2005 року, рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 26.12.2012 року шлюб розірваний. Під час шлюбу сторонами було придбане майно зазначене позивачем в позові та визнане відповідачем, що визнається судом як майно, набуте подружжям за час шлюбу. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного суд вважає, що відповідачка у своєму відзиві та в судовому засіданні заявила про застосування позовної давності, шлюб було розірвано 26.12.2012 р., позов мав бути заявлений до 26.12.2015 р. включно, а тому в позові має бути відмовлено.

Outcome: dismissed