Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

23 лютого 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 червня 2013 року між ним та відповідачем Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя не склалось з причини постійного виникнення конфліктів з різних причин, наявності різних поглядів на ведення домашнього господарства, витрати сімейного бюджету. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, разом вони не проживають та не ведуть спільного господарства з лютого 2015 року, фактично між собою не спілкуються. Примирення між ними є неможливим. Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач просив справу розглянути без його участі, про що зазначив у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 15.04.2016 року, на 29.04.2016 року, на 23.05.2016 року, на 08.06.2016 року), а також шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Причини неявки суду відповідач не повідомила. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 15 червня 2013 року між позивачем та відповідачем Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №278, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони дітей не мають. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що у сторін різні погляди на ведення домашнього господарства, витрати сімейного бюджету, позивач та відповідач не знаходять взаєморозуміння у сімейних відносинах, між ними часто виникають конфлікти з різних причин. З лютого 2015 року сторони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують та не спілкуються. Ведення спільного господарства між ними припинене. Позивач зазначає, що примирення та подальше проживання з відповідачем неможливе. Відповідно до ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя вважає, що збереження шлюбу в подальшому суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте позивач у позовній заяві просив покласти судові витрати на нього. Тому за таких обставин суд вважає за можливе покласти судові витрати у справі на позивача. На підставі ст.104,105, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved