Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

22 листопада 2019 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в [ADDRESS] помер її чоловік [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 15 жовтня 2015 року Виконавчим комітетом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівській області. Згідно свідоцтва про смерть [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] , Спадкодавець для її чоловіка - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 15 грудня 1998 року Барилівською сільською радою Радехівського району Львівській області. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] видане 01 серпня 1962 року, місце реєстрації: с. Барилів, Лопатинського району Львівської області, [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 08.09.2003 року, виданого Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що зареєстровано шлюб між громадянином [PERSON] і громадянкою [PERSON] . Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища чоловікові - « [PERSON] » та дружині - « [PERSON] ». Позивач (Спадкоємець) - [PERSON] проживала та була зареєстрована за однією адресою разом із Спадкодавцем - [PERSON] в тому числі і на день смерті [INFO] . Тобто, є таким спадкоємцем, що прийняла спадкове майно після смерті спадкодавця та відкрила спадкову справу у приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. про що отримала Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 54085162 від 14.11.2018 року. Однак, Позивач (Спадкоємець) - [PERSON] не змогла переоформити спадщину після смерті Спадкодавця - [PERSON] , свого чоловіка, а саме переоформити право власності на земельну ділянку площею 3,6506 гектарів, яка належала Спадкодавцеві на підставі Державного акта на право приватної власності, серії ЛВ № 1871, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27 квітня 1999 року за № 1536, оскільки, вищенаведений державний акт на право приватної власності на землю виданий 27.04.1999 року вже після смерті Спадкодавця (його мами) - [PERSON] , яка померла [INFO] та відсутній оригінал даного документа. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому позивач вимушена звернутися з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] та належали Спадкодавцю на праві приватної власності після смерті його мами - [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ № 1871, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1536 від 27 квітня 1999 року, а саме: земельна ділянка загальною площею 3,1139 га; земельна ділянка загальною площею 0,5098 га та земельна ділянка загальною площею 0,0269 га. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримують повністю та просять його задоволити (а.с.32). Представник відповідача Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.31). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в [ADDRESS], помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 15 жовтня 2015 року Виконавчим комітетом Барилівської сільської ради, Радехівського району Львівській області (а.с.10). [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 15 грудня 1998 року Барилівською сільською радою Радехівського району Львівській області (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] видане 01 серпня 1962 року, місце реєстрації: с. Барилів, Лопатинського району, Львівської області, [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 08.09.2003 року, виданого Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області, зареєстровано шлюб між громадянином [PERSON] і громадянкою [PERSON] та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища « [PERSON] » (а.с.13). З довідки № 203 виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 04.03.2009 року, вбачається, що померла [INFO] [PERSON] до дня смерті проживала в [ADDRESS], разом з померлою проживали: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, яка померла [INFO] . Від імені померлої виконкомом Барилівської сільської ради заповіт не посвідчувався і не реєструвався (а.с.14). Згідно довідки №26 виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 01.03.2019 року, померлий [INFO] [PERSON] до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] - дружина. Від імені померлого виконкомом Барилівської сільської ради заповіт не посвідчувався і не реєструвався (а.с.15). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1871, виданого 27.04.1999 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 20 квітня 1999 року №185, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1536, вбачається, що земельна ділянка, площею 3.6506 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.16). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1869, виданого 27.04.1999 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 20 квітня 1999 року №185, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1537, вбачається, що земельна ділянка, площею 2.5507 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.17). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54085162 від 14.11.2018 року, вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] , заводилась спадкова справа №39/2016, спадкоємець [PERSON] , яка отримала Свідоцтво про право на спадщину, серії ННР 181875 від 14.11.2018 року, за реєстровим номером 1602 (а.с.21). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved