Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

22.09.2015 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому, з урахуванням заяви від 10.02.2016 про зміну позовних вимог, просить: - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісяця в розмірі 1/2 частини від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання цього позову і до досягнення доньок повноліття; - стягнути з відповідача на її користь вже сплачених додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 11`217,84 грн. - стягнути вже сплачених додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1`019,74 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що від шлюбу з відповідачем сторони мають двох доньок [PERSON] та [PERSON]. На даний час вона та відповідач проживають окремо, неповнолітні діти перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей, допомоги у матеріальній чи натуральній формі їй не надає, у зв'язку з цим вона просить стягнути з нього аліменти у зазначеному вище розмірі. Також вказує на те, що вона несе додаткові витрати на утримання дітей, участь у яких повинен брати і відповідач. Так, зазначає, що у листопаді 2014 доньці [PERSON] поставлено діагноз «гострий лімфобласний лейкоз», у зв'язку з чим з 25.11.2015 вона та донька знаходяться на стаціонарному лікуванні у Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит», Центр дитячої онкогематології і трансплантації кісткового мозку, відділення хіміотерапії опкогематологічних захворювань з блоком інтенсивної хіміотерапії. У зв'язку зі специфічною хворобою доньки, її раціоном харчування вона змушена була витратили на лікування своєї доньки 22`435,69 грн. Менша донька [PERSON] відвідує дитячій садочок № 692 по вул. Златопільській в м. Києві. Щомісяця вона несе додаткові витрати на молодшу доньку, а саме: за харчування дитини в дитячому закладі та за відвідування дитиною дитячого закладу. По січень 2016 року додаткові витрати на молодшу доньку [PERSON] склали 2`039,48 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини своєї неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.169 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення [PERSON] про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з'явитися в суд і захистити свої права. За таких обставин, суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та з урахуванням положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України ухвалити у даній справі заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] в жовтні 2003 року одружились, що вбачається і з свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 17.10.2003, виданого ВРАГС Солом'янського РУЮ у м. Києві. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 31.08.2004, виданим ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві, та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 08.12.2009, виданим ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києві від 12.11.2015 шлюб між сторонами розірвано. На час розгляду справи неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Як слідує із виписки з історії хвороби №233, виданої НДСЛ «ОХМАТДИТ» у листопаді 2014 року старшій доньці [PERSON] поставлено діагноз «гострий лімфобласний лейкоз». З 25.11.2015 позивач та донька знаходяться на стаціонарному лікуванні у Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит», Центр дитячої онкогематології і трансплантації кісткового мозку, відділення хіміотерапії онкогематологічних захворювань з блоком інтенсивної хіміотерапії. У зв'язку зі специфічною хворобою доньки, її раціоном харчування позивач несе додаткові витрати на купівлю необхідних продуктів та ліків. Згідно представлених позивачем платіжних документів станом на 10.02.2016 для вказаних цілей позивачем понесені витрати загальний розмір яких складає 22`435,69 грн. Молодша донька [PERSON] відвідує дитячій садочок № 692 по вул. Златопільській в м. Києві. Щомісяця позивач несе додаткові витрати на молодшу доньку, а саме: за харчування дитини в дитячому закладі та за відвідування дитиною дитячого закладу. Згідно представлених позивачем платіжних документів по січень 2016 року додаткові витрати на молодшу доньку [PERSON] становлять 2`039, 48 грн. Як визначено у ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів протягом усього терміну існування права на аліменти, незалежно від того, скільки часу минуло з моменту його виникнення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На час розгляду справи у відповідача відсутні інші аліментні зобов'язання, стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться, інших малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не немає. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в частці від його доходу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, аліменти на двох дітей належить визначити в єдиній частці від заробітку відповідача, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів суд керується положеннями ч. 1 ст. 182 СК України та враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців, та з огляду на наявні у матеріалах справи докази і встановлені відповідно до них обставин, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від його доходу щомісяця. Вказана частка доходу відповідача підлягає стягненню на користь позивача до досягнення старшою дочкою [PERSON] повноліття, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 183 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів належить задовольнити частково. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пункт 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, ґрунтуючись на вищевикладеному, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат є законними, обгрунтованими та знайшли своє підтвердження дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial