Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

24.04.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], що був зареєстрований 05.10.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2029; - стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до 22.02.2035 року. Ухвалою суду від 07.05.2018 року провадження по справі відкрито. 08.06.2018 року позивач збільшила позовні вимоги та просить також стягнути з відповідача кошти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку, а саме по 800 грн. щомісячно до 22.02.2020 року. Ухвалою суду від 03.10.2018 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В своїх позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2016 року, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. У звязку із тим, що відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини та оскільки примирення подружжя неможливе, позивач змушена звернутися до суду із позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що завжди добровільно надав допомогу по утриманню дитини, однак на теперішній час він не працює та потребує лікування, в звязку з чим не зможе платити аліменти в розмірі, визначеному в позові. На питання головуючого у справі відповідач надав відповідь, що міг би сплачувати в розмірі 1800 грн. на дитину та 200 грн. на дружину. Проти розірвання шлюбу відповідач не заперечував, повідомив, що дружина його виганяла з дому декілька разів, потім вони мирились. Однак, на цей час не вважає можливим збереження сім'ї. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 05.10.2016 року [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу Петранюк/ [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2029, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 263792 /а.с.5/. 01.03.2017 року народилась [PERSON], актовий запис № 194, що слідує із свідоцтва про народження серії І-ЖД № 516262, Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Батьками у свідоцтві вказані сторони у справі /а.с.7/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна та визначення місця проживання дитини на теперішній час сторони не заявляють. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 22.05.2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] /а.с.6/. Де також зареєстрована позивач [PERSON], що вбачається з відповідної відмітки в паспорті позивача /а.с.8-зворот/. Позивач [PERSON] з 01.10.2012 року працює в ТОВ «ЮГТРАНС-ТЕРМІНАЛ» на посаді менеджера у сфері надання інформації та згідно з наказом від 08.06.2017 року №41/КО знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, з 08.06.2017 року до 22.02.2020 року, про що суду надано відповідну довідку /а.с.25/. Таким чином, судом встановлено, що донька сторін проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні. В ході судового розгляду позивач стверджувала, що відповідач працює в ТОВ «Епіцентр К» та надавала з цього приводу записи телефонних розмов, однак вказані докази не є належними та допустимими в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України, в звязку з чим суд відхиляє їх. Судом досліджено Витяг з Наказу директора Гіпермаркету «Епіцентр К» №2 м. Одеси від 02.11.2017 року, згідно з яким вирішено звільнити [PERSON], диспетчера відділу «доставки», 03.11.2017 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії провести розрахунок. Невикористана частина щорічної основної відпустки за період роботи з 10.02.2017 року по 03.11.2017 року становить 18 календарних днів /а.с.20/. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] працював в Гіпермаркеті «Епіцентр К» №2 м. Одеси з 10.02.2017 року по 03.11.2017 року, на теперішній час відповідач офіційно непрацевлаштований та не має постійного доходу. Відповідачем на підтвердження надання матеріальної допомоги на утримання дитини суду надані копії квитанцій щодо періодичного придбання продуктів харчування та здійснення вакцинації дитини. Крім того, відповідачем на підтвердження необхідності лікування суду надано висновок за результатами КТ-дослідження, з якого вбачається, що у відповідача діагностовано остеохондроз шийного відділу хребта. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки, відповідач добровільно не надає регулярно кошти на утримання доньки, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-182 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1800,00 грн. щомісячно, так як частково обґрунтовані та доведені. Стаття 84 СК України зазначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріалу допомогу. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач має нерегулярний дохід та офіційно не працевлаштований, але згоден на сплату 200 грн. щомісячно, суд вважає, що вимоги щодо стягнення аліментів на дружину підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 200,00 грн. щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial