overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 24 лютого 1990 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та несумісність характерів, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили, спільне господарство разом не ведуть, в зв'язку з чим, просила суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі (а.с. 11-12). В підготовче засідання сторони не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає (а.с. 21, 22). У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні таких обставин. Судом встановлено, що 24 лютого 1990 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міськвиконкому Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON], актовий запис за № 86, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Встановлено, що подружжя є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з наведеним, [PERSON] має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке їй було присвоєне в зв'язку з реєстрацією шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 серпня 1992 року Долинівською сільською радою Гайворонського району Кіровоградської області, актовий запис № 05. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинені з грудня 2017 року, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 10 січня 2019 року, розгляд справи відкладено, в звязку з неявкою сторін. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи\~та ухвалою суду від 11 лютого 2019 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 29 серпня 1992 року (а.с. 5) Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається з матеріалів справи подружні стосунки сторони фактично припинили з грудня 2017 року. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~ вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] 20 червня 2015 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначала, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися і були припинені, сумісного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, тому вважає, що збереження їх шлюбу неможливе та останній існує формально. Мають спільного сина - [PERSON], [INFO], який залишився проживати із нею. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала. Справу просила розглянути за її відсутності. Також у своїй заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлена за зареєстрованим місцем проживання та телефонограмою (а.с. 16, 24). За вказаного, відповідно до приписів ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача та згідно ч. 4 даної статті, прийняти заочне рішення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно наданих позивачем письмових доказів, зокрема свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Пересадівської сільської ради Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 20 червня 2015 року, про що здійснено актовий запис за № 9. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 9). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склалися та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо. Згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна чи місця проживання їх дитини на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб є вільним союзом між чоловіком та жінкою (ст. 24 СК України), що позивач заперечує можливість примирення, то суд дійшов висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а за такого шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що з 27.09.2003 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільне життя між сторонами не склалося внаслідок того, що у них різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, використання сімейного бюджету. Внаслідок чого часто виникають суперечки, ведення спільного господарства та сімейні відносини фактично припинені. Спір про майно відсутній. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з нею. Отже, вважає що сім'я розпалася, примирення між сторонами неможливе, тому просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач надав заяву, позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутність, проти винесення рішення при заочному розгляді не заперечує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив не подав. На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжів і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Отже, судом встановлено, що згідно оригіналу свідоцтва про шлюб, 27.09.2003 року сторони дійсно зареєстрували шлюб (а.с. 6). На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якій зазначає, що 06.07.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 561. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2016р. шлюб було розірвано. Від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], свідоцтво серія [NUMBER] від 20.05.2014 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. У зв'язку з наведеним позивачка просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з*явивася, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у звязку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.04.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК Українина підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав . Відповідно до до ст.. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя в частині від заробітку /доходу/ другого з подружжя та /або/ у твердій грошовій сумі. Згідно ст.. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (чи) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища відповідача, і вважає, що він у стані виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів. Відповідно до ст..79 СК України, аліменти присуджуються з моменту пред'явлення позову. Згідно зі ст..430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини, в розмірі ј частини його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що донька [PERSON], [INFO], знаходиться на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає. В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково. Відповідачем надіслано відзив на позов, в якому він зазначає, що погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 900 грн. щомісячно. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьком малолітньої [PERSON], [INFO] є відповідач, який нерегулярно та не в достатньому розмірі надає допомогу на утримання доньки. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, письмовими поясненнями сторін. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки з 01.01.2018 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1860 грн., то мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 930 грн., то суд критично оцінює пояснення відповідача щодо визнання ним позову у розмірі 900 грн., оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, суд, відповідно до вимог СК України, визначає в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. При цьому враховується стан здоров'я, матеріальне, сімейне становище відповідача та позивача. Суд вважає, що за таких умов позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просили стягнути борг в розмірі 31 139,62 грн., а також судового збору 1762,00 грн. з комісією 17,62 грн., сплаченого при подачі позову. Мотивуючи свою заяву тим, що згідно укладеного кредитного договору № 140815-090349 від 15.08.2014 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (далі - ТОВ) надало [PERSON] кредит у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до п.3.3 умов договору відповідач зобов'язувалася повернути отримані кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 280,00 грн. , що разом складає 1280,00 гривень, строком до 28.08.2014 року. 11.09.2014 року відповідач сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 280,00 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 120,00 грн. Потім 27.10.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 200,00 гривень, більше відповідач не з'являлась, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідач порушує свої зобов'язання, ухиляється від їх виконання,в зв'язку з чим станом на 01.08.2018року заборгованість [PERSON] перед ТОВ складає в сумі 31 139,62 грн., яка складається з наступних сум: 1000,00 грн. заборгованість за кредитом; 160 грн. - проценти за договором; 28 200,00 грн. - пеня за договором. Ухвалою суду від 02.10.2018 року відкрито провадження і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, згідно поштових повідомлень. Відзиву на позов в порядку, встановленому ст.178 ЦПК України, не надала. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди представника позивача, позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

23 серпня 2018 року у справі № 325/407/18 (провадження № 2/325/205/2018) винесена ухвала, якою позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 23 серпня 2018 року. При подачі позову сплачений судовий збір, згідно платіжного доручення №PROM3BFHK1 від 13 березня 2018 року, в розмірі 1762,00 гривень. 17 квітня 2019 року представник АТ КБ ПриватБанк за довіреністю [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить повернути позивачу судовий збір у розмірі 1762,00 гривень, сплачений за подання вказаної позовної заяви. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Вивченням матеріалів справи та тексту ухвали суду про залишення позову без розгляду від 23.08.2018 року встановлено, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» залишена без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору. За таких обставин та з наведених підстав заява про повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

23 серпня 2018 р. позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 11 червня 1999 р. сторони уклали шлюб, але згодом сімейне життя погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], 14 липня 2000 р. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, в звязку з чим просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою судді від 13 вересня 2018 р. відкрито провадження по справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31 жовтня 2018 р., учасникам справи встановлено строк для подачі до суду заяв по суті справи. Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 р. підготовче провадження по справі закінчено, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 15 листопада 2018 р. Ухвалою суду від 15 листопада 2018 р. провадження по справі зупинено у зв'язку із наданням сторонам строку для примирення. Позивач в судове засідання, призначене на 15 лютого 2018 р., не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його присутності, проти задоволення позову не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про одруження сторони уклали шлюб 11 червня 1999 р. у Відділі реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, актовий запис №337 (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження сторони мають сина [PERSON], 14 липня 2000 народження. (а.с.9) У відповідності зі ст. 105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до цього Кодексу, згідно якій позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 2011 р., примиритися не бажають, в звязку з чим суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що є підставою для розірвання шлюбу. Задовольняючи позов, суд враховує, що син проживає з позивачем, майновий спір між сторонами відсутній. На підставі викладеного,

Outcome: approved