Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

23 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер її брат [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася з земельної ділянки, площею 5,7804 га, кад.[NUMBER], розташованої на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, спадщину після якого фактично прийняв батько - [PERSON], який [INFO] помер. Оскільки, [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення свої прав на спадщину, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку. [PERSON] посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а також оформити спадщину не має можливості, просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не надала. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON], згідно копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого повторно 24 жовтня 2016 року Слов'янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] виконавчим комітетом Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO](а.с.9). Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №61, виданого 12 серпня 2002 року головою Гусарівської сільської ради, а також витягу з державного земельного кадастру №НВ-6303992552017 від 18 березня 2017 року, підготованого Відділом у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] був власником земельної ділянки, загальною площею 5,7804 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с.13,14-16). Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Згідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України - часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Судом встановлено, що відкриття спадщини відбулося в період чинності і ЦК УРСР від 18.07.1963 №1540-VI. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як передбачено ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. [PERSON] був батьком [PERSON], [INFO], що вбачається з наданої фотокопії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого повторно 24 жовтня 2016 року Слов'янським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.11). Померлий батько позивача не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації, проте з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належала вищезазначена земельна ділянка, на підставі ст. 548 ЦК УРСР, оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 цього ж Кодексу, спадщину після померлого сина прийняв. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була донькою померлого [INFO] [PERSON] (а.с.6-8). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку було втрачено. Судом достовірно встановлено, що спірна земельна ділянка належала спадкодавцю, але документ, що підтверджував його право власності на ділянку, втрачено, тому така ділянка все рівно є предметом спадкування після смерті [PERSON] в зв'язку з чим права позивача підлягають захисту в судовому порядку. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що покійний [PERSON] був власником земельної ділянки, яку після його смерті успадкував [PERSON], право власності на яку в порядку спадкування перейшло його донці - позивачу по справі, однак остання не змогла оформити нотаріально у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1258, 1261, 1268, 1270, 1296-1299 ЦК України, ст. ст. 79, 81 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved