Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

22.09.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS]. Він, позивач, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, та вважається таким, що спадщину прийняв, оскільки на час її відкриття постійно проживав з батьком. Проте він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно. Позивач просить: визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на майно померлого [INFO] року [PERSON], яке складається з садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS], загальною площею 70,2 кв м, житловою площею 44.3 кв м (літ. А), погріб під частиною будівлі (літ. З-під), прибудова (літ. а), веранда (літ. Ж), сарай (літ. Б), літня кухня (літ. В), гараж (літ. Г), сарай (літ. З), ганок (літ. а1), вимощення (літ. І), колодязь питний (літ. №1), ворота (літ. №2), огорожа (літ. №3), огорожа (літ. №4). Ухвалою судді від 22.09.2017 року відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, його представник адвокат [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач Копилівська сільська рада Макарівського району Київської області, будучи належним чином повідомлена про день, час, місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направила, заяв, клопотань до суду не подавала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлено, що згідно свідоцтву про смерть серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS]. З листа-відповіді №1971/01-16 від 08.11.2017 року Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області, вбачається, що за даними Спадкового реєстру та Алфавітної книги обліку спадкових справ, спадкова справа до майна померлого [INFO] року [PERSON] не лічиться (а.с.23). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області (а.с.6). Згідно довідці №84 від 22.01.2016 року, виданої Копилівською сільською радою Макарівського району Київської області, [PERSON], який помер [INFO] року був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. На день смерті з [PERSON] проживав та був зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.11). Згідно відповіді №1623/02-31 від 28.09.2017 року Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю у спадкодавця документу, що посвідчує право власності на вказане нерухоме майно виданого на його ім'я (а.с.27). Згідно рішенню виконавчого комітету Копилівської сільської ради №36 від 29.04.2010 року вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS], за [PERSON] (а.с.9). Згідно виписці з погосподарської книги №202 від 03.05.2018 року Копилівської сільської ради, встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] року згідно погосподарської книги №9 за 2006-2010 роки номер об'єкта господарського обліку №39 на день смерті був власником будинку 1987 року побудови за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Згідно технічному паспорту ТОВ «ЕДВАНС-ІНФОРМ» на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], до складу домоволодіння входить: житловий будинок загальною площею 70,2 кв м, житловою площею 44.3 кв м (літ. А), погріб під частиною будівлі (літ. З-під), прибудова (літ. а), веранда (літ. Ж), сарай (літ. Б), літня кухня (літ. В), гараж (літ. Г), сарай (літ. З), ганок (літ. а1), вимощення (літ. І), колодязь питний (літ. №1), ворота (літ. №2), огорожа (літ. №3), огорожа (літ. №4) (а.с. 12-17). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, в графі «Рік побудови» зазначений: 1989. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року). В той же час відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, власником якого був померлий [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищезгадана виписка з погосподарської книги Копилівської сільської ради є доказом належності вказаного домоволодіння на праві власності [PERSON]. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами ст.1216, 1218, 1223, 1261, 1297 ЦК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню,оскільки достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину прийняв, так як на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав із спадкодавцем, до якої увійшов вказаний вище житловий будинок, правовстановлюючий документ на який на ім'я померлого відсутній. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved