Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

21 червня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON], яку позивачі уточнили 17 липня 2018 року, до [PERSON], Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи: Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування, в якій позивачі просили: визнати за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0623 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], в рівних частках - по 1/6 частині за кожним; зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області здійснити реєстрацію права власності в Державному земельному кадастрі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0623 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], по 1/6 частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] на підставі Державного акту від 30.08.1999 серії [NUMBER] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0623 га, розташована за адресою [ADDRESS], з призначенням - для обслуговування житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями були його діти - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 15.06.2010, виданого [PERSON] державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В., останній успадкував Ѕ частку вищевказаної земельної ділянки. Другий син, [PERSON], також прийняв спадщину на іншу Ѕ частку вищевказаної земельної ділянки. [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємцями були його мати - [PERSON] і дружина - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 12.02.2011 виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. Відповідно до вказаного свідоцтва спадщина [PERSON] включала Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0623 га за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємцями за законом є його мати - [PERSON], дружина - [PERSON] і неповнолітній син - [PERSON]. [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину, але зареєструвати право власності на Ѕ частину земельної ділянки не встиг. Слід зазначити, що ні [PERSON], ні [PERSON] в порядку, визначеному законодавством, не було оформлене право власності на їх частки успадкованої земельної ділянки. З метою досудового врегулювання спору позивачі звернулися до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою нотаріального оформлення права на спадкове майно. Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора в листі № 695/02-14 від 21.02.2014 відмовила у нотаріальному оформленні прав на спадщину, розяснивши, що видати оригінал Державного акту про право власності на земельну ділянку неможливо в звязку з тим, що спадкоємці, які є набувачами нерухомого майна, повинні були на підставі свідоцтв про право на спадщину звернутись до органу уповноваженого на ведення Державного земельного кадастру для отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку. Враховуючи викладене, право власності [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0623 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], підлягає захисту в судовому порядку. Отже, [PERSON], який є спадкоємцем відносно [PERSON] і спадкодавцем відносно позивачів, отримав 1/2 частину земельної ділянки. Згідно з чинним законодавством спадкове майно не є обєктом права спільної сумісної власності, тому позивачі як спадкоємці першої черги мають право на рівні частки в Ѕ частині земельної ділянки, тобто кожний по 1/6 частині спірної земельної ділянки. У звязку з викладеним позивачі звернулись до суду з даним позовом. 04 жовтня 2018 року на адресу суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - Солодовнік Е.Е. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не може бути відповідачем у справі з питання реєстрації права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Відповідно до інформації відділу у м. Дніпро станом на 01.01.2013 року у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0623 га, що розташована по [ADDRESS], за гр. [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 30.08.1999 року, номер державної реєстрації 027278. Саме з 01.01.2013 року Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні; вносить до Державного земельного кадастру відомості (зміни до них) про обєкти Державного земельного кадастру (крім відомостей (змін до них) про землі в межах державного кордону), скасування таких реєстрацій, веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Для всебічного зясування справи та прийняття обґрунтованого рішення необхідним є залучення у справі належного відповідача. Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року провадження в частині позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON], предявлених до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у цивільній справі за позовною заявою [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи: Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування, було закрито. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с. 112). 23 жовтня 2018 року від представника третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Солодовнік Е.Е. на адресу суду надійшло пояснення на позовну заяву, в якому представником зазначено наступне. Відповідно до інформації відділу у м. Дніпро станом на 01.01.2013 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0623 га, що розташована по [ADDRESS], за гр. [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 30.08.1999 року, номер державної реєстрації 027278, але кадастровий номер даній земельній ділянці не присвоювався, державна реєстрація не проводилась, поземельна книга не відкривалась, тобто земельна ділянка не є сформованою. Рішення по справі просила винести на розсуд суду. Ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, було залучено приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкину Олену Леонідівну (а.с. 228). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - Солодовнік Е.Е. в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив розглянути справу за наявними в матеріалах справи поясненнями. Представник третьої особи - Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкина Олена Леонідівна в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно державного акта про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Дніпропетровською міською Радою народних депутатів 30 серпня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 15 липня 1999 року № 1431, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0623 га в межах згідно з планом, розташована на території Красногвардійського району [ADDRESS], з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно 05 жовтня 2009 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5301 (а.с. 8). Судом встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, були його діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. При цьому, [PERSON] спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 06 січня 2009 року, актовий запис № 04 (а.с. 9). 15 червня 2010 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. на імя [PERSON], [INFO], було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 4-1720, на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0623 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальнодержавний кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Красногвардійського району [ADDRESS] (а.с. 11). До майнових прав належить, зокрема, право власності. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. [PERSON] отримав вищезазначене свідоцтво про право на спадщину від 15 червня 2010 року, однак право власності на належну йому Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0623 га, що розташована на території Красногвардійського району [ADDRESS], він у встановленому законом порядку не зареєстрував. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 24 листопада 2014 року, актовий запис № 113 (а.с. 10). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на належне йому майно. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування позачергово. Відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] були позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Так, позивач [PERSON], [INFO], є матірю померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 05 серпня 1999 року Міським відділом РАЦС м. Уфа, актовий запис № 4422 (а.с. 79). Позивач [PERSON], [INFO], є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 04 листопада 2008 року, актовий запис № 975 (а.с. 81). Позивач неповнолітній [PERSON], [INFO], є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 09 січня 2009 року, актовий запис № 02 (а.с. 81 (зворотній бік)). Судом встановлено, що 20 лютого 2015 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиній Олені Леонідівні заяву № 3 про відмову від належної їй частки спадщини за законом, за заповітом та заповідальним розпорядженням, що залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], на користь дружини померлого [PERSON], та зазначила, що свідоцтво про право на спадщину вона отримувати не бажає ( а.с. 77). [PERSON] 20 лютого 2015 року подала приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиній О.Л. заяву № 2 про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 79 (зворотній бік)). У відповідності до приписів ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що неповнолітній син померлого спадкодавця - [PERSON], [INFO], прийняв спадщину. Пізніше, а саме 07 травня 2015 року, [PERSON] подала приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиній О.Л. заяву № 12 про відкликання заяви від 20 лютого 2015 року про відмову від належної їй частки спадщини за законом, та про прийняття належної їй частини спадкового майна, яке залишилось після смерті її сина [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 83 (зворотній бік)). Отже, судом встановлено, що позивачі у встановленому законом порядку та строк звернулись до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиної Олени Леонідівни з заявами про прийняття спадщини, що залишилась після померлого [INFO] [PERSON] у звязку з чим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною О.Л. було заведено спадкову справу щодо майна померлого [PERSON], копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 76-103), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 39681108 від 20 лютого 2015 року (а.с. 83). Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною О.Л. на імя [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] на 1/3 частку спадкового майна, а саме: свідоцтво про право на спадщину від 09 листопада 2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 923 (а.с. 85), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 19 (а.с. 93), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 21 (а.с. 93 (зворотній бік)), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 23 (а.с. 94), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 25 (а.с. 94 (зворотній бік)), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 27 (а.с. 95). Також, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною О.Л. на імя [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] на 1/3 частку спадкового майна, а саме: свідоцтво про право на спадщину від 09 листопада 2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 926 (а.с. 85 (зворотній бік)), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 29 (а.с. 95 (зворотній бік)), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 31 (а.с. 96), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 33 (а.с. 96 (зворотній бік)), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 35 (а.с. 97), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 37 (а.с. 97 (зворотній бік)). Крім того, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною О.Л. на імя [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] на 1/3 частку спадкового майна, а саме: свідоцтво про право на спадщину від 09 листопада 2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 929 (а.с. 86), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 39 (а.с. 98), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 41 (а.с. 98 (зворотній бік)), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 43 (а.с. 99), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 45 (а.с. 99(зворотній бік)), свідоцтво про право на спадщину від 25 січня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 47 (а.с. 100). 10 листопада 2016 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиної Олени Леонідівни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0623 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 101). Однак, постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиної О.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 листопада 2016 року [PERSON], [PERSON], яка діє за себе особисто та як законних представник малолітнього сина [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON], а саме на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0623 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], у звязку з відсутністю у них документів, що підтверджує право власності на спадкове майно(а.с. 102-103). У звязку з викладеним позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] інтересах неповнолітнього [PERSON], з метою захисту своїх спадкових прав, звернулись до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] 15 червня 2010 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0623 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], зареєстроване в реєстрі за № 4-1720 (а.с. 11), однак за життя не встиг його зареєструвати. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 126 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на момент отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 червня 2010 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину. Тобто, іншим правовстановлюючим документом у даному випадку є свідоцтво про право на спадщину за законом, яке [PERSON] отримав 15 червня 2010 року, однак за життя не встиг його зареєструвати. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень визначається як - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. При цьому, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Враховуючи, що на момент відкриття спадщини, спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 червня 2010 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-1720, належало спадкове майно, яке він прийняв після смерті свого батька [PERSON], у вигляді Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0623 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], суд зазначає, що до складу спадщини [PERSON] увійшли майнові права на це нерухоме майно. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить також і належна померлому [PERSON] спірна Ѕ частина земельної ділянки площею 0,0623 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вже було зазначено вище, у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України позивачі відносяться до спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу. Враховуючи, що позивачі є спадкоємицями першої черги спадкування за законом, і у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті [PERSON], однак у передбаченому законом порядку позбавлені можливості реалізувати свої права спадкоємця та отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0623 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], через відсутність у них документів, що підтверджують право власності на 1/2 частину спадкової земельної ділянки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] в повному обсязі. При цьому, згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки, позивачі в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не можуть, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0623 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, тобто по 1/6 частині земельної ділянки за кожним позивачем (1/2 / 3 = 1/6), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1267, 1268 ЦК України та

Outcome: approved