Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

22.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.10.2013 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що не проживає однією сімєю з відповідачем понад один рік. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, офіційно не працює, але здійснює ремонт техніки, від чого отримує значний заробіток, проте не приймає участі в вихованні та утриманні сина, не цікавиться його розвитком та здоровям. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Їй одній важко утримувати сина, оскільки вона не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує допомогу при народженні дитини, проте її недостатньо для утримання сина. Крім того, вона є студентом заочної форми навчання Уманського державного педагогічного університету ім. Павла Тичини. В утриманні дитини їй допомагають батьки. Оскільки відповідач не має стабільного матеріального доходу, то просить розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення сином повноліття, та на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Суду пояснила, що відповідач не має стабільного доходу, підробляє тимчасовими заробітками, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі 1000 грн. на утримання дитини та на своє утримання в сумі 500 грн. викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання дитини та на її утримання в розмірі по 500 грн., так як є працездатним, фізично здоровим. В утриманні сина їй допомагають батьки, з якими вона проживає, так як коштів, які вона отримує від держави на утримання дитини в сумі 860 грн. щомісячно, не вистачає. Її також утримують батьки, оскільки вона не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, а, крім того, є студентом заочної форми навчання Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини. Відповідач з того часу, як вони перестали проживати однією сімєю, тобто з липня 2015 року, щомісячно коштів на утримання дитини та на її утримання не надає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що згоден та має змогу сплачувати аліменти на утримання сина та дружини в твердій грошовій сумі, але не в такому розмірі, як просить позивачка, оскільки він на теперішній час не працює, перебуває в пошуках роботи, тому стабільного матеріального доходу не має, витрачає на своє утримання в середньому 500-600 грн. на місяць із заощаджень від попередніх заробітків. Йому відомий той факт, що дружина отримує 860 грн. на утримання дитини від держави, так як перебуває на обліку в УСЗН, але як дружина розпоряджається цими коштами, йому не відомо. Він фізично здоровий, працездатний, протипоказань щодо працевлаштування не має, інших осіб на утриманні не має. Щоденним утриманням дитини займається позивачка, з якою проживає син. З липня 2015 року він та дружина з сином проживають окремо. З липня 2015 року він коштів на утримання дитини та дружини не надавав, так як батьки дружини забрали останню та їх сина до себе, в с. Рахни-Лісові, тому вважає, що їх утриманням повинні займатися саме вони. Враховуючи, що він не має роботи та постійного заробітку, то зможе сплачувати на утримання дитини щомісячно половину від прожиткового мінімуму 614 грн., а на утримання дружини щомісячно 300 грн. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №140450 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-ОК №282188 (а.с.4). Дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих виконавчим комітетом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 04.07.2016 року за №№2554, 2555 (а.с.5-6). Позивачка [PERSON] не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, що визнається сторонами, у звязку із чим вказана обставина не потребує доказування в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України.. Позивачка [PERSON] наказом від 15.08.2016 року за №1380 зарахована студенткою І курсу факультету української філології Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини за заочною формою навчання (а.с.8). Єдиний дохід позивачки та її дитини складає соціальна допомога при народженні дитини у сумі 860 грн. на місяць, що вбачається із довідки УСЗН Шаргородської РДА від 30.08.2016 року №2920 (а.с.7). Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] регулярного та щомісячного матеріального утримання на утримання сина та дружини не надає. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не працює, хоча є фізично здоровим, працездатним, що не заперечується останнім, тому може працювати та надавати допомогу на утримання дитини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати. Також, з пояснень в судовому засіданні відповідача встановлено, що інших осіб, крім сина та дружини, відповідач [PERSON] на утриманні не має. Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дитини понад рік покладено на позивачку, з якою проживає малолітній син, що ставить її сімю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON]. Як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивачка не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 1000 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, без участі відповідача, який від матеріального утримання сина ухиляється. Ці ствердження знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, проаналізованими вище. Також, суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не працює та не має стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися або пошуків роботи, [PERSON] суду не представив. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що вони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], утримання якої є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно щомісячно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, інших осіб на утриманні не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і весь обсяг обовязків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі з метою забезпечення інтересів дитини на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька, оскільки позивачка наполягає на цьому, відповідач не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи з вимог ст.184 СК України, оскільки відповідач не має регулярного доходу. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 700 грн. щомісячно, починаючи з 22.09.2016 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідач не працює і його дохід носить не стабільний характер. При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років… Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, підлягає частковому задоволенню. Слід стягнути аліменти на утримання позивачки з відповідача до досягнення сином трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України, так як позивачка не працює внаслідок того, що здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, тому позбавлена можливості утримувати себе, а також враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Крім того, суд вважає, що аліменти на утримання позивачки слід визначити в сумі по 300 грн. щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, враховуючи що на даний час відповідач не працює та не має стабільного доходу, проте, є працездатним і не позбавлений можливості працювати та надавати кошти на утримання дружини, з якою проживає дитина. Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Частиною 3 ст.88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, позивачка [PERSON] при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору. Тому, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial