Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

23 серпня 2018 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві, третя особа: Прокуратура м.Києва про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють ОРД, органів досудового розслідування, прокуратури. 10.10.2019 року зазначена справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 05.12.2019 року замінено відповідача Державу в особі Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11 А, ЄДРПОУ 37993783) на належного відповідача - Державу в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ЄДРПОУ 37567646). В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.01.2020 року позивач просить: - стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3 000 000,00 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що з 11.06.2007 року позивач працював в ЛУ на Південно-Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті. 16.04.2008 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури міста Києва молодшим радником юстиції Нечвоглодом О.А. було винесено постанову про притягнення [PERSON] як обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення у злочині, передбаченому ч.2 ст.368 КК України. 18.04.2008 року відносно позивача було пред`явлено обвинувачення у злочинах, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.364, ч.2 ст.368 КК України. 18.04.2008 року Печерським районним судом м.Києва відносно позивача було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Наказом начальника УМВС України на залізничному транспорті від 09.06.2008 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з органів внутрішніх справ. 12.11.2010 року позивачу було змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд. В подальшому, вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 16.12.2015 року (справа №1-772/11) позивача було визнано невинним та виправдано у зв`язку із недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, скасовано запобіжний захід. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20.06.2018 року вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 16.12.2015 року залишено без змін. Як зазначає позивач, він в період з 15.04.2008 року по 12.11.2010 року знаходився під вартою в Київському СІЗО №13, з 13.11.2010 року по 16.12.2015 року відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Також позивач зазначає, що внаслідок порушення кримінального провадження позивача було звільнено із займаної посади та він був позбавлений конституційного права на працю. Таким чином внаслідок дій слідчого слідчого відділу прокуратури міста Києва та Печерського районного суду м.Києва (який обрав запобіжний захід), позивачу було спричинено майнову та моральну шкоду. З посиланням на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач просив стягнути середній заробіток; на підставі ст.1176 ЦК України та зазначеного Закону відшкодувати моральну шкоду за період з 16.04.2008 року по 20 червня 2018 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.01.2020 року прийнято відмову позивача [PERSON] від позову в частині позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури - стягнення середнього заробітку позивача в період з 09.06.2008 року до моменту поновлення на посаді та провадження по справі за позовом [PERSON] до Держави в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Прокуратура м. Києва про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури - закрито в частині вимог про стягнення середнього заробітку позивача в період з 09.06.2008 року до моменту поновлення на посаді. В судовому засіданні, яке відбулось 01.03.2021 року позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 07.04.2021 року уповноважений представник позивача звернувся із заявою про слухання справи у їх відсутність та просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не надходив. Представник третьої особи в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що надані позивачем докази не доводять спричинення йому моральної шкоди. Крім того, представник зауважила, що висновок експерта не може бути взятий до уваги як належний доказ так як він складений з порушенням вимог діючого законодавства. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди належить до дискреційних повноважень суду, який дає оцінку встановленим ним фактичним обставинам справи. Також представник зазначила, що позивач перебував під слідством та судом в період з 16.04.2018 року по 20.6.2018 року (ухвала Апеляційного суду м.Києва якою залишено виправдувальний вирок без змін), тобто 122 місяці. В судове засідання, яке відбулось 07.04.2021 року представник третьої особи звернувся із заявою про слухання справи в його відсутність та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи положення ч.ч.1 та 2 ст.223 ЦПК України та час перебування справи в провадженні суду, суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача, який не з`явився в судове засідання та сторін, які звернулись із заявами про слухання справи у їх відсутність. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, наказом Управління МВС України на залізничному транспорті від 11.06.2007 № 67 о/с Позивача було призначено на посаду начальника сектору БНОН ЛУ на станції Південно-Західна залізниця Управління МВС України на залізничному транспорті. Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури м. Києва молодшого радника юстиції Нечвоглод О.А. від 16.04.2008 [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у злочині, передбаченому частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України. В подальшому, постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури м. Києва молодшого радника юстиції Нечвоглод О.А. від 18.04.2008 [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у злочинах, передбачених частиною третьою статті 364, частиною другою статті 368, частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 18.04.2008 року (справа №4-1010/08) обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у виді тримання під вартою в СІЗО №13 Державного департаменту з питань виконання покарань Міністерства юстиції України. Строк тримання під вартою обраховувався з моменту затримання - 15.04.2008 року. Окрім того, постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури м. Києва молодшого радника юстиції Нечвоглод О.А. від 09.06.2008 відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочинів, передбачених частиною третьою статті 364, частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України. Наказом Управління МВС України на залізничному транспорті від 09.06.2008 № 178 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного управління на Південно-Західній залізниці Управління МВС України на залізничному транспорті капітана міліції [PERSON] », за грубе порушення дисципліни і законності, за дискредитацію звання офіцера міліції, начальника відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного управління на Південно-Західній залізниці Управління МВС України на залізничному транспорті капітана міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 12.11.2010 року (справа №1-27/10) кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у скоєні злочинів, передбачених ст.ст.307 ч.2, 364 ч.3, 368 ч.2 КК України, направлено прокурору м.Києва для проведення додаткового розслідування. Цією ж постановою змінено запобіжний захід [PERSON] з тримання під вартою в Київському СІЗО №13 на підписку про невиїзд з постійного місця проживання та звільнено його з-під варти в залі суду. Разом з тим, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2015 у справі № 1-772/11 (провадження № 1/761/44/2015), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2018, які також залишені без змін ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20.12.2018, [PERSON] визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 307, частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України, та за відсутності в його діяннях складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 364 Кримінального кодексу України. Вироком суду скасовано запобіжний захід - у вигляді підписки про невиїзд. В той же час, рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 грудня 2019 року (справа № 826/13325/18) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86200339) визнано протиправним і скасовано наказ начальника, генерал-майора міліції Управління МВС України на залізничному транспорті МВС України № 178 від 09.06.2008 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ начальника відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного управління на Південно-Західній залізниці Управління МВС України на залізничному транспорті, капітана міліції [PERSON] ; поновлено [PERSON] з 09.06.2008 на посаді в органах Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці, рівнозначній до тієї, яку він займав до моменту звільнення з посади начальника відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного управління Південно-Західної залізниці Управління МВС України на залізничному транспорті; стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на користь [PERSON] середній заробіток за період вимушеного прогулу з 09.06.2008 по 09.12.2019 в сумі 402 242,40 грн. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що в період з 16.04.2008 року по 20.12.2008 року він був підданий незаконному кримінальному переслідуванню та в цей час відчував нервові стреси, відчуття тривоги, у тому числі за здоров`я своїх близьких, сильні душевні переживання, приниження, розгубленість, інші негативні наслідки притягнення до кримінальної відповідальності. Внаслідок неправомірних дій органів досудового слідства, суду, він був позбавлений можливості продовжувати свій звичайний розклад життя. На час затримання його заробіток був основним джерелом сімейного бюджету та станом на даний час позивач не може влаштуватися на роботу у зв`язку із заплямованою репутацією внаслідок незаконного переслідування та помилкою правоохоронних органів. Звільнення з роботи та позбавлення класного чину безумовно негативно вплинуло на його відношення як до свого життя в цілому, так і до роботи. А тому позивач оцінив моральну шкоду в сумі 3 000 000,00 грн. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 04.03.2020 року була призначена судово-психологічна експертиза. Згідно з висновком експерта-психолога від 27.07.2020 року, що складений спеціалістом психологом [PERSON] , встановлено, що внаслідок дій органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи №1-722/11 в період з 16.04.2008 року по 20.12.2018 року [PERSON] дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода) грошовий еквівалент якої можна оцінити в розмірі від 3 000 000,00 грн. Також експерт у висновку зазначив, що психотравмуюча ситуація ще себе не вичерпала і продовжує свою дію. Відповідно перелік стрес-факторів, виявлений обсяг та глибина моральних страждань (моральної шкоди), а також грошовий еквівалент цих моральних страждань (моральної шкоди) не є остаточним і встановлені на дату проведення дослідження. Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (стаття 3 вказаного Закону). Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації. Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19 та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (на час вирішення спору) мінімальна заробітна плата з 01 січня 2021 року становить 6 000,00 грн. Як встановлено судом, позивач зазнав моральної шкоди у зв`язку із безпідставним перебуванням його під слідством та судом, у зв`язку з обвинуваченням позивача, його було звільнено з місця роботи, для поновлення порушених прав [PERSON] вимушений був звертатись до суду. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди з врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого мінімально гарантована вказаним Законом сума шкоди яка визначається, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили складає 732 800,00 грн. за період з 16.04.2008 року по 20.06.2018 року (122 місяці 4 дні) = 122 місяці х 6000,00 грн. + 4 дні х 200,00 грн. При цьому варто зауважити, що це мінімально можливий розмір, визначений Законом, але враховуючи, що позивач в період з 16.04.2008 року по 20.06.2018 року, тобто більше 10 років перебував під слідством та судом, з яких з 18.04.2008 року по 12.11.2010 року перебував під вартою (2 роки та майже сім місяців), що призвело до негативних наслідків, пов`язаних з цим душевних та моральних страждань і переживань, внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду позивачу було завдано страждання у вигляді душевних переживань, занепокоєності, постійного нервування, приниженості, страху, відчаю. Перебування під вартою призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими. У зв`язку з тривалим перебуванням під слідством він не міг налаштувати звичайний для себе ритм життя. Крім перебування під слідством та судом, позивач втратив заробіток та був незаконно звільнений з роботи, що встановлено рішенням суду, а для відновлення зазначеного права позивач звертався до судових органів для можливості відновлення права на працю,був вимушений витрачати додаткові зусилля на подолання штучно створених перешкод шляхом судового захисту його прав, а тому враховуючи тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках позивача, зниження репутації, час та зусилля, що потрібні для відновлення попереднього стану, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, тривалу неможливість самореалізації в сферах сімейних та дружніх стосунків, [PERSON] зазнав душевні та моральні страждання і переживання, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн. з Державного бюджету України (Державної казначейської служби України). Представник третьої особи зазначала в поясненнях, що висновок експерта складений з порушенням вимог діючого законодавства, а тому він не може бути належним та допустимим доказом. Проте варто зауважити, що психологічна експертиза, згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) не відноситься до криміналістичних, а тому не є обов`язковим її проведення в державній експертній установі. Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. В судовому засіданні, яке відбулось 04.03.2020 року судом були оглянуті документи [PERSON] , які підтверджували що він є фахівцем в галузі психології. Проте копії таких документів до матеріали справи не долучались. Згідно із статтею 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним витрати за проведення експертизи в сумі 27 000,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial