Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

23 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до міського комунального підприємства (далі МКП) «Очаківводоканал». Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 жовтня 2016 року наказом № 123-К його було звільнено з роботи з посади заступника директора МКП «Очаківводоканал» з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України. Таке звільнення вважав незаконним, оскільки воно відбулося з грубим порушенням законодавства про працю. Так, його було звільнено, незважаючи на те, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення оскаржувався ним в судовому порядку. Вважав, що через незаконне звільнення його було позбавлено на гарантоване Конституцією України права на працю, йому довелося вдаватися додаткових зусиль для організації нормального способу життя, а тому відповідачем йому заподіяно моральну шкоду. Посилаючись на викладене, просив поновити його на роботі на посаді заступника директора, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2016 року по день ухвалення рішення суду, а також 5\~000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяних внаслідок порушення його трудових прав. Перед закінченням розгляду справи доповнив свій позов вимогою про скасування наказу відповідача від 20 вересня 2016 року № 110-к про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та збільшив розмір моральної шкоди, що її належить стягнути з відповідача, до 10\~000 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. При цьому пояснив, що його пропозиції як щодо поліпшення фінансового стану підприємства, так і стосовно оптимізації водопостачання та відновлення застарілих водопровідних мереж директором підприємства до уваги не брались. Вважав, що його звільненнябуло спланованим, з єдиною метою позбутися працівника, який не підтримує керівника підприємства. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала,вважала вимоги позивача безпідставними, посилаючись на те, що [PERSON] було звільнено на законних підставах, оскільки він не проводив роботу з боржникам щодо погашення заборгованості в позасудовому порядку. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з копії трудової книжки (а. с. 5) позивач [PERSON] працював у відповідача на посаді заступника директора МКП «Очаківводоканал». З копії відповідного наказу № 123-к вбачається, що 24 жовтня 2016 року позивача було звільнено з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 11). Згідно з п. 3 ст. 43 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до розяснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд зясовує, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. З копій відповідних наказів № 84 від 25 серпня 2016 року та № 110-к від 20 вересня 2016 року вбачається, що позивачеві [PERSON] двічі оголошувалась догана за порушення трудової дисципліни (а. с. 6, 7). Разом із тим, як вбачається з рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року, що набрало законної сили 15 лютого 2017 року згідно з ухвалою апеляційного суду Миколаївської області (а. с. 41, 59), цим рішенням повністю задоволено позов [PERSON] до МКП «Очаківводоканал»: визнано незаконним та скасовано наказ відповідача від 25 серпня 2016 року № 84 про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника директора [PERSON] та оголошення йому догани. У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним вище рішенням суду встановлено, що оголошена [PERSON] догана є необґрунтованою,оскільки позивач довів в суді, що зазначене в наказі порушення трудової дисципліни є неконкретним, не містить в собі визначення дисциплінарного проступку, який ним було вчинено, а крім того ним надавались пропозиції керівництву щодо покращення роботи по збору платежів за водопостачання, однак вони не були враховані адміністрацією підприємства. Відтак, наказ відповідача № 110-к від 20 вересня 2016 року, який було винесено за аналогічних обставин, є також незаконним та підлягає скасуванню. Отже, вказані вище обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог КЗпП України, що призвело до порушення встановленого порядку звільнення працівника за п. 3 ст. 40 цього Кодексу. Показання допитаного судом в якості свідка директора МКП «Очаківводоканал» [PERSON] вказані висновки суду не спростовують. За таких обставин суд вважає звільнення позивача з роботи незаконним, а відтак, його позовні вимоги в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до пп. «з» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, крім іншого, він застосовується й до випадків вимушеного прогулу. Як випливає зі змісту п. 2 Порядку, у випадку розрахунку середньомісячної заробітної плати для оплати вимушеного прогулу, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Згідно з п.п. 5 та 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. При цьому нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. З довідки про середню заробітну плату позивача (а. с. 64) вбачається, що його заробітна плата на посаді заступника директора МКП «Очаківводоканал» складала: у серпні 2016 року 5873 грн, у вересні 2016 року 5 907 грн 92 коп.. Середньоденна заробітна плата позивача для оплати вимушеного прогулу складає 193 грн 13 коп., що також підтверджується цією довідкою. З моменту незаконного звільнення позивача до дня ухвалення цього рішення минуло 111 робочих днів. Відповідно, заробітна плата за його вимушений прогул складає 20 492 грн 35 коп., з урахуванням суми в розмірі 945 грн 08 коп., що її було одержано позивачем у період з 15 листопада по 19 грудня 2016 року на іншій роботі (а. с. 70). Вирішуючи спір в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, що існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду Україні від 25 квітня 2012 року у справі №6-23цс12 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх судів України. Таким чином, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що оскільки позивача було незаконно звільнено, йому довелось докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань. В звязку з втратою роботи він був позбавлений можливості належним чином утримувати свою сімю, що не могло не викликати у нього відчуття несправедливості та образи, що позначилось на психологічному стані. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачеві моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, а тому належна до компенсації моральна шкода судом оцінюється в 2 000 грн. Дослідивши всю сукупність наданих сторонами доказів, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки від сплати судового збору при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial