Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

22 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач періодично брала продукти харчування в борг у неї в магазині, який, для зручності, вона називає магазином «Україночка», що розташований в с.Малаївці Окнянського району Одеської області. Деякий час відповідач частину коштів за отримані товари їй сплачувала, але борг повністю повернутий не був та станом на січень 2016 року його розмір склав 3370 грн. 21 січня 2016 року відповідач написала розписку, якою зобовязалася віддати вказану суму до 15 лютого 2016 року, а в разі неповернення коштів до вказаної дати зобовязалася сплатити 5% від суми боргу за кожен день прострочення. Однак, до цього часу відповідач борг в сумі 3370 грн. не повернула. Тому вона звернулася до суду з зазначеним позовом та просила стягнути з відповідача 55605 грн., з них: 3370 грн. борг та 52235 грн. відсотки за прострочення боргу (5% від 3370=168,50 грн. за кожен день прострочення; кількість прострочених днів 310; 168,5 грн. х 310 = 52235 грн.) та судові витрати. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, надавши аналогічні пояснення. Представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнала частково, пояснивши, що дійсно вона періодично брала у позивача в магазині «Україночка» продукти харчування в борг. Станом на січень 2016 року сума боргу склала 3370 грн. Однак частину боргу позивачу вона вже повернула. Так, двічі вона передавала позивачу кошти через свою сестру [PERSON], а саме 2000 грн. у лютому 2016 року, отримавши через сестру від позивача папірець з залишком боргу за вирахуванням цих 2000 грн., та ще 900 грн. - у березні 2016 року. Тому, на даний момент, залишок боргу складає 470 грн., а не 3370 грн., як зазначає позивач, у звязку з чим вона погоджується на стягнення з неї на користь позивача лише 470 грн. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем /а.с.8/. Відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON], в магазині «Україночка», який належить позивачу, товари на суму 3370 грн. без оплати цих товарів, обіцяючи повернути вказану суму до 15 лютого 2016 року, а в разі неповернення боргу до вказаної дати - зобовязалася сплатити 5% від суми за кожен день прострочення, про що написала розписку /а.с.21/. Належність вказаної розписки саме відповідачу та факт отримання відповідачем товарів у позивача в магазині на зазначену суму, останньою не оспорюється. Так, позивач, яка є фізичною особоюпідприємцем, в результаті підприємницької діяльності на власні кошти придбала товар, який продала відповідачці, однак остання зобов»язалася в майбутньому здійснити оплату придбаного нею товару. Зазначені обставини підтверджуються також свідками [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що дії сторін не суперечать чинному законодавству та не порушують чиї-небудь права, так як відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Згідно п.1 ч.1 ст.664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не допускається, крім того, ст. 526 ЦК України, чітко встановлено, що зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов, які були передбачені договором, що усно уклали сторони, та підтвердили розпискою, яку склала та підписала відповідач [PERSON] Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що позивач надала достатньо доказів, які підтвердили факт укладення між сторонами договорів купівлі - продажу продовольчих товарів та товарів повсякденного вжитку на суму 3370 грн. Посилання відповідача на те, що вона частково сплатила за придбаний товар і несплачений залишок складає лише 470 грн, не знайшли свого підтвердження при досліджені доказів у судовому засіданні. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили обставини, які суперечать як поясненням відповідача, так і іншим обставинам по справі. Так, відповідач стверджувала ,що повернула 2000 грн. на початку лютого 2016 року через свою сестру [PERSON], після чого позивач через ту ж [PERSON] передала їй записку із залишком боргу ,тоді як і свідок [PERSON], і свідок [PERSON] повідомили суду ,що при передачі позивачу [PERSON] коштів у сумі 2000 грн. остання поклала гроші у зошит для записів боргів і ні в усній, ні в письмовій формі не повідомила про залишок боргу. При чому досить сумнівними є твердження свідка [PERSON] про її присутність при передачі [PERSON] боргу позивачу [PERSON], так як і свідок [PERSON], і позивач [PERSON] підтвердили про неприязні стосунки між ними через неповернення [PERSON] боргу [PERSON] за придбані в магазині продукти, через що свідок [PERSON] тривалий час як до нібито факту передачі боргу [PERSON] ,так і до теперішнього часу взагалі не приходить до магазину «Україночка». Про передачу ще якихось коштів за боргом свідок [PERSON], не зважаючи на неодноразові запитання суду, не повідомляла і лише після фактично підказки відповідача [PERSON], свідок [PERSON] «нагадала», що віддавала [PERSON] на початку березня 2016 року ще 700 грн., але навіть після «згадки» обставини повернення та сума повернутих коштів та обставин повернення не збігаються із поясненнями відповідача. Тому заперечення відповідача у цій частині є суперечливими і, в порушення ст..60 ЦПК України ,не підтверджені належними доказами. Посилання відповідача на те, що у неї відсутні кошти, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як ст.625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 3370 грн. ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Виходячи з правової природи договору купівлі-продажу та з урахуванням положень ст.ст. 610, 611 ЦК України, продавець (кредитор) у випадку порушення зобов'язання щодо оплати товару покупцем (боржником) вправі вимагати, зокрема, стягнення боргу, сплати неустойки, відшкодування збитків, розірвання договору. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч. 2 ЦК України). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних в сумі 85,63 грн. (3370 грн. х 3% : 366 днів у році х 310 днів прострочення). Що стосується відсотків за прострочення виконання зобов»язання , а саме 5% від суми боргу за кожен день прострочення, що, за підрахунками позивача, складає 52235 грн., то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як у позовній заяві зазначає сама позивач, відповідач зобовязалась сплатити 5% від суми боргу за кожен день прострочення саме з метою запевнити позивача в неодмінному виконанні своїх зобовязань, тобто ці відсотки в договорі встановлені в якості способу забезпечення виконання відповідачем зобовязання. При цьому, ст.546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України, пеня та штраф є видами неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, договором фактично встановлена пеня в розмірі 5% від суми боргу за кожен день прострочення. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з листа Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.), суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобовязання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК). При цьому, відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тому суд повинен при вирішенні справи захищати законні права позивача, при цьому не порушуючи права відповідача. Враховуючи вищевикладене, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, а крім того, сторони підтвердили, що відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей, суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за пенею слід задовольнити частково, зменшивши розмір пені з 52235 грн. до 3455,63 грн. Тому суд приходить до висновку, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 6911,26 грн., з них: сума боргу 3370 грн., 3 проценти річних 85,63 грн., пеня 3455,63 грн. В задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial