Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

23.11.2020 року позивач [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Турківська РДА у Львівській області як служба у справах дітей, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку побачень з дитиною, в якій просить суд: 1. Зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , в тому числі необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та сином. 2. Встановити йому час спілкування із сином [PERSON] , [INFO] за місцем фактичного проживання батька або на його розсуд та поза місцем фактичного проживання та реєстрації сина, без присутності матері дитини [PERSON] , під час зустрічей за наступним графіком: щотижня у вівторок та четвер у період часу з 12.00 год. до 17.00 год; кожні вихідні дні тижня, а саме: у суботу та неділю, які припадатимуть на парне число місяця у період часу з 12.00 год. до 17.00 год; в святкові дні і дні релігійних свят, у день народження сина і день народження батька у період часу з 12.00 год. до 17.00 год; на час хвороби сина безперешкодне відвідування за місцем його знаходження; у разі настання змін в днях і/або годинах зустрічей з дитиною зобов`язати батьків дитини повідомляти особисто один одного про настання таких змін на наступний день з дня настання обставин. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що від шлюбу з відповідачкою у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 30.11.2017 шлюб між ними розірвано. За їх усною домовленістю після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Відповідно до рішення суду він сплачував на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином трьох років. Також на користь [PERSON] він сплачує і аліменти на утримання їх сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після того, як відповідачка його залишила, вона не дозволяла бачитись з сином і цинічно говорила, що дитина не його і, щоб він довів своє батьківство. Він подав до суду позовну заяву про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька, була проведена відповідна експертиза, яка встановила, що на 99,9% він є батьком дитини. Провадження у справі було закрито в зв`язку з його відмовою від позову. Відповідачка забороняє бачитись йому з сином, а при зустрічах зчиняє сварки при дитині, не дозволяє йому залишатись з сином без її присутності. З приводу цього він звертався до Органу опіки та піклування і рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Турківській РДА від 06.10.2017 було рекомендовано [PERSON] дозволити бачитись із своїм сином [PERSON] на 1-2 години два рази в тиждень, дитина не повинна виходити за межі поля зору матері (час та місце визначити за згодою сторін). Однак відповідачка продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з сином, не дозволяє їм бачитись з сином, а тому він змушений звернутись до суду з цим позовом. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 23.11.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 18.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідач [PERSON] 19.01.2021 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з сином, навпаки підтримує ініціативу позивача. Проте заперечує проти того, щоб побачення проводилися без присутності матері, оскільки переживає за психоемоційний стан малолітнього сина, його здоров`я. Просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Ухвалити рішення, яким встановити [PERSON] час спілкування з сином за місцем проживання реєстрації та проживання дитини в присутності матері двічі на місяць протягом трьох годин. Позивач [PERSON] 01.02.2021 подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, заперечив викладі у відзиві доводи. Ухвалою суду від 02.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені в позовній заяві. Пояснив, що відповідачка після народження сина залишила його і пішла проживати до себе додому. Після розірвання шлюбу, ініціатором якого була відповідачка, їх син залишився проживати з матір`ю. Він як батько хотів спілкуватись з сином, брати участь в його вихованні, але відповідачка в цьому перешкоджала, сказала, щоб він довів своє батьківство. Він неодноразово звертався до Служби у справах дітей і йому було встановлено графік побачень з сином, однак відповідачка його порушувала. Відповідачка не дозволяє бачитись з сином наодинці, а лише в її присутності, але тоді вона зчиняє сварки при дитині. Відповідачка також забороняє йому брати сина додому, щоб провідати бабусю, яка вже старенька. Коли одного разу він відвіз сина додому, то відповідачка зчинила там скандал, викидала взуття його співмешканки. На його думку, відповідачка думає, що він до неї повернеться, однак в нього є вже відносини з іншою жінкою. Вважає, що причиною заборони бачитись з сином є їх конфліктні взаємовідносини. Зазначив, що він сплачує аліменти, купує синові подарунки, продукти харчування. Не заперечив, що з грудня місяця 2020 року не відвідував сина, однак пояснив це тим, що відповідачка сказала, що доки не буде рішення суду, то він сина не побачить. Щоб не травмувати дитину, в присутності якої відповідачка постійно кричить і скандалить, він вирішив дочекатись вирішення справи в суді. В даний час він не працює, шукає роботу, однак аліменти виплатив. Просив суд його позов задовольнити, зокрема дозволити йому побачення з сином без присутності матері, щоб мати змогу спокійно проводити час з дитиною, без криків і сварок, брати сина додому, проводити з ним вихідні дні, святкові, дні народження, дати можливість синові бачити його бабусю. Представник позивача - адвокат Франків А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що між сторонами є спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Син [PERSON] проживає з матір`ю, але позивач з народження дбає про сина. Він сплачував аліменти на утримання колишньої дружини до досягнення сином трьох років та сплачує аліменти на утримання сина, заборгованості немає. Позивач дбає про сина з народження, піклувався про нього, коли той хворів. Відвідував сина за місцем його проживання, так як відповідачка не дозволяє бачитись без її присутності. Зазначила, що такі побачення батька з сином в присутності матері є складними, так як відповідач лається при дитині, підвищує голос. Відповідачка вцілому чинить перешкоди позивачу як батькові у спілкуванні з сином, а тому вважає позов підставним, а з врахуванням найкращих інтересів дитини вважає, що спілкування, побачення між сином та батьком доцільно проводити без присутності матері. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що жодним чином не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з сином. Навпаки, позивач сам не приходить до дитини, останній раз відвідував його в грудні 2020, не прийшов на день народження сина. Зазначила, що на час народження сина, вони з позивачем не проживали, однак він забрав їх з пологового будинку додому, і вони вирішили проживати як сім`я. 01.06.2017 між ними відносини припинились, через те, що він є «мамин син». Після народження сина, позивач та його матір не хотіли зареєструвати сина за їх місцем проживання. Їх шлюб було розірвано в судовому порядку і вона з сином проживає окремо. Не заперечила, що позивач відвідував сина, вони разом гуляли, перешкод в цьому вона не чинила. Однак не дозволяє бачитись позивачу з дитиною без її присутності, оскільки позивач не може дати ради з дитиною, він не здатний доглянути сина, між ними немає стійкого контакту, так як разом вони не проживають, позивач примушує дитину їсти, і їй не подобається таке відношення до дитини. Одного разу залишила сина з позивачем, то він нагодував його несвіжою їжею, не доглянув сина, коли вони гуляли, чим наразив його на небезпеку. На дозволяє також позивачу забирати дитину додому, так як хвилюється за безпеку сина, де в будинку небезпечні сходи, і за її сином там не доглянуть, бо він чужий. Позивач після звільнення з роботи не виплатив аліментів, останні 8 місяців не приходив до сина. Не заперечила, що у вересні 2020 не дозволила позивачу бачитись з сином, бо дитина була хвора, окрім того, позивач вказала, що позивач одного разу підняв на неї руку і син його боїться. Зазначила, що мати позивача може прийти до неї додому, щоб провідати онука. Вказала, що син називає позивача батьком, водночас не сприймає його як повноцінного батька. Не заперечила, що сказала позивачу зробити тест на батьківство. Вважає, що лише після досягнення сином 6-7 років, можна дозволяти побачення без її присутності. Щодо встановлення днів побачень з сином, то звернула увагу на режим дня дитини, зокрема їжі, сну, відвідування дитсадка. Не заперечила, щоб позивач приходив до сина, проводив з ним час, хоч кожен день, у святкові дні, дні народження, але в її присутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Турківської міської ради Самбірського району Львівської області - Лило М.В. в судовому засіданні пояснила, що позивач дійсно звертався у їх Службу з заявами, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Розглянувши заяву позивача, було винесено рішення про дозвіл бачитись батькові з сином 1-2 години два рази в тиждень, бо дитина ще маленька. В даний час вважає, що не має перешкод у побаченнях батька з сином без присутності матері, дитині потрібна любов двох батьків, а тому вважає, що позивач має право бачиться з сином і відповідачка неповинна в цьому чинити перешкод для забезпечення якнайкращих інтересів їх сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є хресним батьком дитини сторін. У вересні 2020 він разом із позивачем пішли провідати дитину. Коли постукали у двері, то вийшла колишня дружина позивача і не пустила до дитини, сказала, що дитина хвора, а дитина вийшла на коридор. [PERSON] кричала, висловлювалася нецензурно, подарунки не прийняла. Позивач хоче бачитися з сином, не курить, умови його проживання добрі. Відповідач говорила, що без рішення суду не дасть дитину позивачу. Після цього випадку позивач звернувся в поліцію. Більше конфліктів між сторонами він не бачив. Зазначив також, що бачив, як позивач гуляв з сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її братом, а відповідач є колишньою невісткою. Коли вони разом проживали, то в сім`ї були різні проблеми, бо відповідачка має складний характер, в неї були неприязні відносини з матір`ю позивача. Відповідачка говорила позивачу, щоб довів, що він є батьком дитини і це вона порядила йому записати таку розмову на диктофон. Після розлучення відповідачка не давала бачитись позивачу з дитиною, тому він звертався до соціальної служби, де його заяву задовольнили. Зазначила, що з племінником бачиться не часто, приходила на свято св. Миколая, але відповідачка не відчинила двері, хоча було чути звуки, що в квартирі хтось є. Вказала, що відповідачка проживає в однокімнатній квартирі, тоді як в позивача 2-х поверховий будинок, сім кімнат, куди може приходити його син. Вважає, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з сином позивачу через ревнощі так як в позивача є інша жінка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивача з дитинства, оскільки живуть на одній вулиці, відповідача знає візуально. Минулого року бачив, як позивач йшов за руку з сином. Позивач спокійний, ніколи не бачив, щоб він скандалив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає сторін у справі, зокрема, з позивачем працював, а з відповідачем живуть в одному під`їзді. Бачив, що позивач часто відвідував сина, вони з відповідачкою та сином гуляли разом. Це все було до осені 2020, а потім між ними відбувся скандал, чув, що позивач вдарив відповідачку, була поліція, однак не може ствердно сказати, чи був при цьому конфлікті їх син. За позивачем не помічав агресивної поведінки. Заслухавши пояснення сторін по справі, представника позивача, представника третьої особи та свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Сторони у справі перебували у шлюбі, який був зареєстрований 11.08.2016 Турківським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Турківським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 04.10.2016 (арк справи 19). Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 30.11.2017 шлюб між сторонами розірвано (арк. справи 8). Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 27.02.2018 вирішено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.12.2017 і до 23.09.2034 включно (арк. справи 7). Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 11.05.2018 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 17.11.2017 і до досягнення дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , трьох років (арк. справи 9). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Турківській РДА від 06.10.2017 вирішено рекомендувати [PERSON] дозволити своєму чоловікові [PERSON] , жителю [ADDRESS] бачитися зі своїм сином [PERSON] , 2016 р.н. на 1-2 години два рази в тиждень, дитина не повинна виходити за межі поля зору матері (час та місце визначити за згодою сторін) (арк. справи 24). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , складеного депутатом Турківської міської ради - Баган С.О. за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , її син [PERSON] проживає разом з матір`ю, батько із слів сусідів участь у вихованні не приймає (а.с. 46). Відповідно до довідки Турківського дошкільного навчального закладу №1 від 28.01.2021 за №01, дитина [PERSON] (23.09.2016 року) відвідує ДНЗ №1 з 25.09.2018, зі слів вихователів групи дитину приводить у дитячий садочок і забирає мама (арк. справи 58). Із повідомлення Служби у справах дітей Турківської РДА від 19.02.2018 №136/03-14 видно, що [PERSON] неодноразово звертався в службу у справах дітей щодо участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , 2016 р.н. (а.с. 26), а також 11.09.2020 звертався із письмовою заявою в Турківське відділення поліції Самбірського відділу ГУНП у Львівській області про те, що його колишня дружина [PERSON] не дозволяє бачитись з спільним з нею сином (а.с. 27). Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо порядку та участі батька у вихованні своєї малолітньої дитини. Вирішуючи цей спір, суд виходить з наступних норм закону. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено ст. 141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.157 СК України, ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Системний аналіз наведених норм законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. З аналізу норм ст. 158, 159 Сімейного кодексу України вбачається, що рішення ради опіки та піклування з цього питання є обов`язковим, як і обов`язковим є дотримання порядку щодо участі у вихованні дитини, який визначено цими статтями. В ч.1 ст.159 СК України зазначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ході судового розгляду справи, заслухавши сторін, свідків, суд встановив, що між сторонами у справі виникли та продовжують існувати непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з чим відносини між ними є емоційно напружені, в переважній більшості закінчуються словесними перепалками та конфліктами, що неодноразово мало місце під час судового розгляду справи. Водночас, така напруженість у їх відносинах не дає можливості їм мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку та способів спілкування батька з дитиною з урахуванням якнайкращих інтересів самої дитини. У зв`язку з цим, позивач звернувся за вирішенням спору до суду. Суд звертає увагу на те, що звернення позивача до суду з даним позовом, є прямим свідченням того, що позивач, як батько дитини, має намір приймати участь у вихованні сина і заінтересований у вирішенні спору. Крім того, позивач неодноразово намагався врегулювати питання щодо його участі у спілкуванні, вихованні сина шляхом звернення до відповідних служб, якими, зокрема було встановлено графік побачень з малолітнім сином, однак такий з урахуванням рекомендаційного характеру не був дотриманий відповідачем. У свою чергу, суд не встановив жодних обставин чи перешкод у спілкуванні батька з дитиною, а також негативних фактів поведінки позивача, як б могли зашкодити дитині. Так, позивач, який є батьком дитини та проживає окремо, виявляє піклування про сина, з народження дитини активно і наполегливо проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, сплачував аліменти на утримання дружини до досягнення сином трьох років та сплачує аліменти на утримання сина, не має заборгованості по аліментах, позитивно характеризувався за попереднім місцем праці, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах в Турківській ЦРП не перебуває, є працездатним, забезпечений житлом. Доводи відповідача про те, що в будинку позивача дитині загрожує небезпека, що позивач не здатний подбати про сина, заставляє його їсти, суд розцінює як такі, що спрямовані на негативну характеристику позивача, що викликано її відношенням до нього та їх конфліктними відносинами. Покликання відповідачки на те, що позивач з грудня 2020 року не відвідує сина, а отже не цікавиться ним, сам позивач спростував, вказавши, що відповідачка наголосила йому, що доки не буде рішення суду в даному спорі, доти вона його не пустить до сина. А тому, щоб не травмувати дитину черговими сварками, вирішив дочекатись вирішення спору. Наведеного відповідачка не спростувала, а тому суд надає віри таким доводам позивача. З прослуханого в судовому засіданні аудіозапису, наданого позивачем, суд встановив, що мав місце конфлікт між сторонами, який відбувався у присутності їх малолітнього сина. При цьому, відповідач дозволяла собі нецензурні висловлювання, крики. Відповідач пояснила, що позивач спеціально спровокував конфлікт. На думку суду, така поведінка відповідача як матері в присутності малолітньої дитини є неприпустимою, водночас, позивач також не припинив конфлікту, і як зазначив, свідомо здійснював такий аудіозапис. Наведене є доказом того, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні дитини, який породжений в першу чергу неприязними стосунками між сторонами у справі. Відповідач зазначила, що їх син називає позивача батьком, однак не сприймає його як повноцінного батька. Такі твердження відповідача свідчать про те, що саме в інтересах дитини буде правильним та необхідним забезпечити можливість спілкування дитини з батьком, участі батька у вихованні дитини, для того щоб дитина мала змогу відчувати любов, турботу та присутність в її житті не лише матері, а й батька. Вирішуючи цей спір суд, з урахуванням вимог закону, виходить перш за все з найкращих інтересів малолітньої дитини, яка потребує любові, розуміння, та коли це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості і що сприятиме її повному та гармонійному розвитку як особистості. А тому, особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати прав дитини, а визначений спосіб участі батька у вихованні дитини повинен максимально відповідати саме інтересам дитини. Як ствердили в судовому засіданні свідки, і що не заперечили сторони, що позивач дійсно відвідував сина, разом з відповідачкою і дитиною проводили час, гуляли. Сторони цього також не заперечили. Водночас, сторони не погоджувались на безперешкодне спілкування дитини з батьком, але позивач наполягав на визначенні способу його участі у вихованні та спілкуванні з сином саме без присутності матері, а відповідач - лише в присутності матері. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини. Як видно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Турківській РДА від 06.10.2017, вирішено рекомендувати [PERSON] дозволити [PERSON] бачитися зі своїм сином [PERSON] , 2016 р.н., 1-2 години два рази в тиждень, дитина не повинна виходити за межі поля зору матері (час та місце визначити за згодою сторін). Оцінивши наданий суду висновок Органу опіки та піклування - рішення комісії з питань захисту прав дитини при Турківській РДА від 06.10.2017, суд зазначає, що на час надання такого вік дитини був один рік, а тому беручи до уваги, що цей висновок має рекомендаційний характер, суд вважає за необхідне прийняти рішення щодо участі батька у спілкуванні з сином, з урахуванням отриманої в ході судового розгляду інформації про усі фактичні обставини справи, що мають істотне значення та з врахуванням найкращих інтересів дитини. Водночас, при встановленні способу спілкування позивача з сином, суд дотримується також і розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини та доцільність прийняття батьком участі у вихованні сина, враховує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає інтересам дитини. У зв`язку із зазначеним, враховуючи позицію відповідача, яка не заперечувала щодо участі батька у спілкуванні та вихованні сина, побачень батька з сином, однак за її участі, суд вважає, що способи участі батька у вихованні сина та спілкування з ним, які визначені в позові не в повній мірі відповідають як інтересам дитини, так і інтересам батьків. Так, на переконання суду за конкретних обставин цієї справи, враховуючи те, що протягом останнього часу, а саме з грудня 2020 року позивач не відвідував сина, не спілкувався з ним через заборону відповідачки та їх конфліктні відносини, перебування дитини весь час з матір`ю, що беззаперечно створює психологічну прив`язаність дитини до матері та відчуття захищеності та комфорту в присутності матері, з огляду на малий вік дитини (4,6 рочки), з метою поступової адаптації дитини до відновлення стосунків з батьком, необхідно визначити поступовий графік побачень позивача з сином, при цьому з урахуванням режиму харчування, сну, відвідування дошкільних та шкільних закладів дитиною, з можливістю відвідування місця проживання батька дитини в присутності матері [PERSON] до досягнення дитиною п`ятирічного віку, а після досягнення дитиною п`ятирічного віку - без присутності матері [PERSON] з обов`язковим поверненням дитини до місця її проживання з матір`ю, за наступним графіком зустрічей: щовівторка та щочетверга кожного тижня з 17.00 год. до 20.00 год., щосуботи першого та третього тижня кожного місяця з 10.00 год. до 13.00 год., щонеділі другого та четвертого тижня кожного місяця з 15.00 год. до 18.00 год., у святкові дні (державні, релігійні свята) - з 15.00 год. до 20.00 год., дні народження батька [PERSON] та дитини [PERSON] 4 години поспіль протягом дня за домовленістю між батьками, безперешкодне відвідування батьком на час хвороби сина за місцем знаходження дитини. У разі настання змін в днях і/або годинах зустрічей з дитиною батьки зобов`язані повідомляти особисто один одного про настання таких змін на наступний день з дня їх настання. Суд вважає, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, а також те, що визначення зустрічей батька зі своїм сином за постійної присутності матері дитини не призведе до відновлення теплих батьківських стосунків, а також не забезпечить дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей, з урахуванням напружених відносин між батьками дитини, а тому за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина. Саме такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків, який не буде порушувати її інтересів, сприятиме встановленню контакту батька з дитиною та забезпечуватиме розумний баланс і рівність прав обох батьків. Водночас суд вважає, що спілкування батька з сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а насамперед буде відповідати інтересам дитини. На переконання суду, з урахуванням відносин між сторонами, обґрунтованих побоювань відповідачки, як матері, щодо необхідності її присутності під час побачень сина з батьком через вік дитини, відсутність стійкого контакту між батьком і сином, в силу зокрема роздільного проживання, час до досягнення малолітнім сином сторін п`ятирічного віку, буде достатнім для того, щоб позивач мав змогу налагодити взаємозв`язок з сином, бути обізнаним про потреби, звички, вподобання сина, його розпорядок дня, графік сну, харчування, стан здоров`я тощо, щоб мати змогу в подальшому спілкуватись з сином без присутності матері, що в свою чергу відповідатиме найвищим і найкращим інтересам самої дитини. Відтак, з урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] в частині заявленого ним способу і порядку участі у вихованні сина та спілкуванні з ним підлягають до часткового задоволення. Окрім цього, з урахування вікових змін дитини, її розвитку та потреб, сторони не позбавлені у майбутньому права звернутися до суду із позовом про зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial