Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

22.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 05.07.1997 року. Від даного шлюбу він та відповідачка мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося, постійні суперечки негативно впливають як на нього, так і на відповідачку, та призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Однією сім'єю він та відповідачка не проживають. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить його інтересам. В судове засідання, призначене на 22.09.2015 року позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, за наданий судом строк для примирення з відповідачкою не помирився (а.с.43). В судовому засіданні 13.05.2015 року представник позивача [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі довіреності від 15.04.2015 року, підтримав позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснив, що позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як перебування в шлюбі суперечить його інтересам. Однією сім'єю з відповідачкою позивач не проживає з квітня 2015 року, має іншу сім'ю, в якій бажає узаконити стосунки. Розлад в сім'ї позивача та відповідачки носить тривалий характер. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 08.05.2015 року, в судове засідання не з'явилися повторно. Про дату, час та місце розгляду справи позивачка повідомлена належним чином (а.с.38, 42). Заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності відповідачка не подала. В судовому засіданні 13.05.2015 року відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали. Віповідачка щодо розірвання шлюбу з [PERSON] заперечувала, зсилаючись на те, що бажає зберегти сім'ю, вважає, що позивач передумає розлучатися, так як вони прожили разом 18 років, мають дітей, які потребують материнської та батьківської опіки і допомоги. Рішення чоловіка про розірвання шлюбу [PERSON] вважає передчасним та необдуманим. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.07.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали сварки та непорозуміння між подружжям. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сім'єю з квітня 2015 року і позивач має іншу сім'ю, в якій бажає узаконити відносини. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сім'ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу конфліктів щодо розв'язання питань спільного сімейного життя, що призвело до того, що сторони не проживають однією сім'єю. [PERSON], за клопотанням якої судом надався сторонам строк на примирення, не навела доказів того, що рішення [PERSON] про розірвання шлюбу безпідставне та передчасне, оскільки за час, наданий судом для примирення, сторони не помирилися, позивач і надалі наполягає на розлученні, тобто має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, який створив іншу сім'ю і бажає узаконити відносини в ній. Крім того, суд, при вивченні і оцінці мотивів розлучення та фактичних взаємин подружжя, не вбачає підстав для повторного вжиття заходів до примирення подружжя. Тому, у суду склалася переконаність, що є достатні підстави для розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні і має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а вжиті судом заходи до примирення, передбачені ст. 111 СК України, позитивного результату - примирення - не дали, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved