Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

23 березня 2018 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про припинення трудового договору та зобовязання вчинити певні дії, третя особа: Маріупольський міський центр зайнятості. Обґрунтування позову: 18.09.2012 р. між Позивачем та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір, згідно якого [PERSON] було прийнято на роботу на посаду фармацевта. Даний договір було зареєстровано в Маріупольському міському центрі зайнятості 19.09.2012 р. за №05421202178. Доповненням від 01.10.2014р. у звязку з вступом Позивача у шлюб та зміною прізвища, в даний договір було внесено відповідні зміни. На початку 2017 року відповідач [PERSON] припинила свою діяльність та не забезпечує Позивача ні роботою, ні заробітною платою, у звязку із чим трудові відносини між ними фактично було припинено, однак розірвання укладеного трудового договору оформлено не було. 21.11.2017 р. Позивачем було направлено поштою на імя Відповідача рекомендований лист №8751700800169 з вимогою про розірвання укладеного трудового договору на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України - за власним бажанням. Вказаний лист відповідачем [PERSON] отримано 22.12.2017 р., про що Позивачу стало відомо 26.12.2017 р. з отриманого рекомендованого повідомлення №8750300916293 про вручення поштового відправлення. Однак жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, Відповідач не вчинила. Згідно п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001р. №260, передбачено присутність обох сторін трудового договору при сповіщенні центру зайнятості про закінчення строку трудового договору або припинення його дії. Вказувала, що спільна явка Позивача та Відповідача до Маріупольського міського центру зайнятості з метою сповіщення про припинення вищезазначеного трудового договору є неможливим у звязку з ухилянням Відповідча. У звязку з цим, у реєстрації розірвання трудового договору посадові особи Маріупольського міського центру зайнятості відмовляють Позивачу з посиланням на розяснення, наведені у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 01.10.2009 р. №227/06/186-09. Посилаючись, зокрема на ст.43 Конституції України, ст.38 КЗпП України, просила суд: 1) припинити трудовий договір без номеру, укладений 18.09.2012 р. між [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]), зареєстрований в Маріупольському міському центрі зайнятості 19.09.2012р. за №05421202178; 2) зобовязати Маріупольський міський центр зайнятості (ідентифікаційний код ЄДРПОУ - 24815706) зняти з реєстрації трудовий договір без номеру, укладений 18.09.2012 р. між [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (РНОКПП - \~ \~ \~ \~[NUMBER]), зареєстрований в Маріупольському міському центрі зайнятості 19.09.2012 р. за №05421202178. Відзив на позов: Відзив на позов, відповідач [PERSON] не подала. Пояснення третьої особи: Третя особа Маріупольський міський центр зайнятості подав до суду заяву в якій зокрема зазначив, що проти позовних вимог не заперечує. Вказували, що відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №1168 від 29.10.2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначені строки провести передбачений законодавством розрахунок. Відповідно до п.5 Постанови, зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках, передбачених пунктом 4 цієї постанови, проводиться за умови подання фізичною особою: примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: - надсилання працівникові повідомлення про намірі розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; - проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Тобто, зняття з реєстрації трудового договору законодавством передбачено лише за участю працівника та роботодавця. Таким чином, Маріупольський міський центр зайнятості може зняти з реєстрації трудовий договір лише за рішенням суду, яке вступило в закону силу, в якому зазначено дата розірвання трудового договору та підстава розірвання трудового договору. Судовий розгляд: В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, але за участю її представника. Представник позивача [PERSON] в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник Маріупольського міського центру зайнятості в судове засідання також не зявився. До суду було подана заява про розгляд справи за відсутності представника центру. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово повідомлялася судом про виклик до суду за місцем своєї реєстрації, але в судове засідання не зявлялася, про причини своєї неявки суд не повідомляла. Таким чином, суд вважає, що з метою дотримання не тільки прав відповідача, але й права позивача на судовий розгляд протягом розумного строку, розгляд вказаної справи можна провести у заочному порядку. Фактичні обставини: Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з цим договором, [PERSON] зобовязувалася виконувати роботу фармацевта в аптеці за адресою: пр.Металургів, 64. 19.09.2012 року вказаний договір було зареєстровано у Маріупольському міському центрі зайнятості за №05421202178. 16.09.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON]. 01.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали доповнення до трудового договору №05421202178 від 18.09.2012 року в частині зміни прізвища працівника з «Кірей» та «Лєсна», та провели реєстрацію відповідних змін у Маріупольському міському центрі зайнятості за №62. 21.11.2017 року [PERSON] направила [PERSON] заяву від 16.11.2017 р. про розірвання трудового договору від 18.09.2012 р., зареєстрованого 19.09.2012 р. за №05421202178, відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Поштове відправлення №8750300916293. Відповідно до відомостей сервісу «Пошук поштових відправлень» - «Укрпошта», поштове відправлення №8750300916293 було вручено 26.12.2017 р. Доказів того, що станом на 19.06.2018 року, відповідач [PERSON] розірвала трудовий договір з [PERSON] та провела реєстрацію відповідної дії у Маріупольському міському центрі зайнятості, суду не надано. Оцінка суду: Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пункт 4 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачає, що підставою припинення трудового договору, зокрема є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належним чином виконала умову про попередження [PERSON] про розірвання трудового договору за ч.1 ст.38 КЗпП України. Відповідно до змісту постанови Кабінету Міністрів України від 29.10.2009 року №1168 «Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору, можливо лише за ініціативою фізичної особи, а не працівника, та за умови подання певних документів. В той же час, суд вважає, що реалізація права на працю [PERSON], яка передбачена ст.43 Конституції України, не може бути поставлена у залежність від дій [PERSON] та служби зайнятості, а тому приходить до висновку, що трудовий договір між [PERSON] та [PERSON] від 18.09.2012 року, зареєстрований 19.09.2012 року у Маріупольському міському центрі зайнятості за №05421202178 слід визнати розірваним. При цьому, суд вважає, що визнання договору припиненим не є належним способом захисту прав Позивача, оскільки в силу ст.36 КЗпП України, трудовий договір є припиненим за наявності певних підстави, зокрема у разі розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а тому визнання такого трудового договору припиненим в судовому порядку не вимагається. Крім того, відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В той же час, суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що Маріупольським міським центром зайнятості були порушені, невизнані або оспорюванні права [PERSON] під час зняття з реєстрації трудового договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобовязання Маріупольського міського центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір без номеру, укладений 18.09.2012 р. між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки дії Маріупольського міського центру зайнятості Позивачем не оскаржуються та не є предметом спору по цій справі. До того ж, спори фізичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, відповідно до ст.19 КАС України, розглядається за правилами адміністративного судочинства. На підставі викладеного,

Outcome: partial