Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

23 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного між ним та відповідачем [PERSON] 26 листопада 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франквіського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис 1882. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя не склалося, через різні погляди на життя, відсутність порозуміння та взаємоповаги, недбайливе ставлення одне до одного, що призводило до конфліктних ситуацій та сварок. Такі обставини, призвели до припинення подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, з червня 2015 року проживають окремо, збереження сім'ї та подальше спільне проживання є неможливим. Шлюб між ними існує формально. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлялася належним\~чином, однак причину неявки суду не повідомила, будь-яких клопотань, заперечень суду не надавала. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п'ятою\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої\~ст.56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 26 листопада 2008 року укладено шлюб у відділі\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Івано-Франквіського\~міського управління\~юстиції Івано-Франківської\~області,\~актовий запис\~1882 (свідоцтво про шлюб серії 1-НМ № 064034, а.с.4). Відповідно до статей 12,13 ЦПК України\~сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зіст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд бере\~до уваги\~ту обставину,\~що відповідач\~жодного разу\~не зявилася\~в судові\~засідання та\~не просила\~суд надати\~строк для\~примирення,\~а тому\~робить висновки\~про те,\~що шлюб\~між сторонами\~носить формальний\~характер. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згоден на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, та позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам, одного з них, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Питання про стягнення судового збору у відповідності до\~ст.141 ЦПК України\~позивачем не ставилося, а тому такий слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved