Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

22 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення судових витрат та відшкодування моральної шкоди. Обґрунтувавши вимоги тим, що в у листопаді 2012 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання протиправної відмови від підписання акту погодження меж земельної ділянки між домоволодіннями. В березні 2013 року відповідач звернувся до позивача з зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні ним будинку і земельною ділянкою та просив суд знести огорожу між нашими домоволодіннями в зв'язку з тим, що я нібито порушила межі земельної ділянки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22. 05. 2014 року в задоволенні позовних вимог мені було відмовлено. Зустрічний позов відповідача задоволений в повному обсягу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року апеляційна скарга позивача на рішення суду першої інстанції задоволена в повному обсягу, позовна заява до відповідача задоволена та визнана протиправною відмова [PERSON] від підписання акту погодження меж земельної ділянки між домоволодіннями. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до мене відмовлено. В зв'язку з тим, що рішення суду ухвалено на користь позивача, вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати судові витрати, пов'язані з розглядом цивільної справи в повному обсягу. Так, при розгляді цивільної справи я понесла наступні витрати: - судовий збір - 107 грн. 30 коп., що підтверджується квитанцією про оплату судового збору, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 0413/12012/2012; - судовий збір при подачі до суду апеляційної скарги - 121 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору; - правова допомога - 2670 гривень, що підтверджується оригіналами квитанцій які я надаю до позову; - проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи № 554 від 29.12.2014 року - 1500 гривень, що підтверджується квитанцією; - судовий збір - 121 грн. 80 коп. за подання даного позову, що підтверджується квитанцією. Крім того, позивач змушена була знову виготовлювати технічну документацію с землеустрою, робити топографічну зйомку та заводити реєстраційну картку, що також пов'язано з додатковими витратами, всього на суму 2610 грн. Таким чином, позивач [PERSON] понесла витрат на загальну суму - 7130 гривень 90 копійок. Крім того, вважає, що відповідачем завдано також моральної шкоди, яка складається з того, що він тривалий час вводив суд в оману, намагався доказати, що вона порушила його межу земельної ділянки, а також нібито порушила інсоляцію на його ділянці, що огорожа погрожує його здоров'ю, а на моїй ділянці будівлі заважають йому мешкати на своєму подвір'ї. Тому на його думку вона повинна взагалі знести як огорожу так і будівлю та ще й сплатити йому моральну шкоду. Відповідач закидав своїми скаргами про нібито скоєне позивачем незаконне будівництво на моїй ділянці, про що мене Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області навіть оштрафували на 850 гривень. Взагалі відповідач постійно писав на неї скарги в різні інстанції, внаслідок чого вона постійно змушена була надавати різні докази того, що вона не порушувала його прав і не здійснювала будь яких адміністративних порушень. Такі стосунки з відповідачем призвели до того, що позивач заради миру в сім'ї та зберігання свого здоров'я, разом із своєю сім'єю змушена була піти мешкати на інші квартиру. Договір найму від 2 квітня 2013р., по 16 червня 2014р., та з 16.06.14 р. до наступного часу надається. В зв'язку з цим позивач також повинна була нести додаткові витрати щодо найму квартири. Характеристика відповідача та його стосунків з сусідами також надається. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи № 554 від 29. 12. 2014 року визначено, що позивач не порушила межі земельної ділянки, а навпаки, [PERSON] порушив з свого боку межу, внаслідок чого розмір його земельної ділянки збільшився за рахунок ії земельної ділянки. Таким чином, виявилось, що ії незаконно оштрафували по скарзі [PERSON], оскільки при розрахунках експертизи відстань між збудованою мною будівлею та будинком [PERSON] відповідає будівельним нормам. Також відповідач тривалий час намагався доказати суду, що огорожа між земельними ділянками була встановлена мною без його згоди. Але його докази простувалися допитами свідків, які були допитані в судовому засіданні. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач три роки після встановленої огорожі не звертався з будь якими скаргами на порушення його прав, а почав чинити мені перешкоди як тільки я звернулася до нього з питанням підписання акту узгодження меж земельної ділянки. Судовий розгляд по справі тягнувся більш ніж два роки за виною відповідача та його надуманих претензій, скарг які взагалі не підтвердилися ніякими доказами. За цей час позивач не змогла продати свій будинок, покупці відмовилися чекати поки спір між позивачем та [PERSON] вирішиться в суді. Більш того, ціни на продаж будинків за цей час значно знизилися. З цих підстав позивач вважає що діями відповідача також було завдано моральної шкоди яку позивач оцінює в 30000 гривень. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено позивачу, представнику позивача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представник позивача, позивач судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Представник відповідача, відповідач в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Судом встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Управління Держкомзему міста [PERSON], содом визнано протиправною відмову [PERSON] від підписами [PERSON] акта погодження межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Митрофанова, 8. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом відновлення меж земельних ділянок між домоволодіннями № 8 та № 9 по вулиці Митрофанова в м. Кривому Розі і знесення огорожі на межі цих земельних ділянок, відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення і відмову в задоволенні цих позовних вимог. Стаття 220 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: - судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. На додаткове рішення може бути подано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Вимоги про стягнення судових витрат, понесених про розгляді іншої цивільної справи (№2/212/125/14) не можуть бути вирішені \~\~в іншому провадженні, ніж провадження в якому повинно було розглядатися таке питання (п.6.ч.1. ст. 214, п.4.ч.1. ст.215 ЦПК України), оскільки, такі витрати\~не є збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства і вони не можуть бути вирішені в межах розгляду іншої справи. Загальне правило розподілу витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сторона не повинна нічого втратити внаслідок судового процесу. Витрати відшкодовується лише в обсязі, який підтверджено документально, тобто письмовими доказами. Склад та обсяг судових витрат не може доводитися іншими засобами доказування.(ст. 88 ЦПК). У тому випадку, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. Тому, питання про судові витрати не вирішуються шляхом пред'явлення позову, а відтак вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Стаття 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Також не підлягає задоволенню позов \~\~щодо відшкодування моральної шкоди, яку \~\~сторона повязувала саме зі зверненням [PERSON] до суду та інших органів з скаргами та зверненнями. Так, ст. 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, \~\~захист прав і свобод людини і громадянина судом.(ст. 55). \~\~ Статтею 23 ЦК визначено поняття та підстави відшкодування моральної шкоди. З аналізу даних норм права, виходить, що звернення особи до суду та інших органів за захистом свого порушеного права, викладення доводів та надання доказів, а також\~термін судового розгляду, не становлять підстави для відшкодування шкоди. Тому, позовні вимоги в цій частині є такими, що не ґрунтуються на нормах права.

Outcome: dismissed