Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

22 липня 2013 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вони з відповідачкою є власниками домоволодінь [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS]. 25 грудня 2012 року рішенням Очаківської міської ради було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на його ім'я на посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0918 га для обслуговування житлового будинку [NUMBER] за вказаною вище адресою. Посилаючись на те, що відповідачка постійно руйнує огорожу, що він її встановлює на межі, та безпідставно відмовляє членам землевпорядної комісії у встановленні меж в натурі, просив відновити межу, що поділяє земельні ділянки вказаних домоволодінь, у відповідності з даними земельно-кадастрової документації. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вважала вимоги [PERSON] безпідставними, посилаючись на те, що рішенням Очаківської міської ради № 13 від 15 жовтня 2004 року їй було передано у власність земельну ділянку площею 0,0612 га для обслуговування житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS], ділянкою саме у такому розмірі вона володіє, суміжних з позивачем меж не порушує, натомість останній створює їй перешкоди у користуванні власним майном. Представник третьої особи - управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області в судовому засіданні зазначила, що вважає вимоги [PERSON] передчасними, оскільки межі земельної ділянки позивача в натурі (на місцевості) не закріплювалися довгостроковими межовими знаками встановленого зразку. Представник третьої особи - виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки свого представника третя особа суд не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши спеціаліста, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданим Очаківською міською філією ММБТІ № 28114294 від 24 листопада 2010 року (а. с. 9). Власницею домоволодіння [NUMBER] є відповідачка [PERSON], що підтверджується договором дарування від 29 лютого 1996 року, зареєстрованим в ММБТІ 30 липня 1996 року за № 1599 (а. с. 161-162). 15 жовтня 2004 року рішенням № 13 ХХІ сесії ІV скликання Очаківської міської ради відповідачці [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку в [ADDRESS], [NUMBER] площею 0,0612 га для обслуговування житлового будинку (а. с. 160 (звор. бік). При виготовленні технічної документації працівниками ПП «Земельно-кадастрове бюро» площа земельної ділянки була зменшена з 0,0612 га до 0,0515 га, що також підтверджується копією збірного кадастрового плану земельної ділянки (а. с. 165). На підставі рішення № 27 ІІІ сесії V скликання Очаківської міської ради від 26 травня 2006 року (а. с. 167) відповідачці був виданий державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку площею 0,0515 га для обслуговування житлового будинку (а. с. 51). 25 грудня 2012 року рішенням Очаківської міської ради № 33 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на ім'я позивача [PERSON] на посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0918 га для обслуговування житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS], без погодження меж із суміжним землекористувачем по [ADDRESS], [NUMBER] (а. с. 14). Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи № 1929-1930 від 31 березня 2014 року (а. с. 79-93), межі земельної ділянки в державному акті від 19 вересня 2006 року на ім'я [PERSON] не співпадають з межами земельної ділянки, вказаної в планах земельних ділянок первісної інвентаризації від 26 лютого 1966 року зі змінами від 23 липня 1980 року, а також згідно інвентаризації від 25 квітня 1990 року. Суміжна межа між домоволодіннями сторін порушена володільцем домоволодіння [NUMBER] по [ADDRESS] і відхилена в бік земельної ділянки домоволодіння [NUMBER] в середньому на 1,20 м. Вказане відхилення відбулося через помилку приватного підприємства «Земельно-кадастрове бюро» та погоджуючих організацій. Допитана в якості спеціаліста в судовому засіданні [PERSON], яка працювала директором ПП «Земельно-кадастрове бюро» на час видачі відповідачці державного акту, пояснила, що 24 липня 1984 року рішенням виконкому Очаківської міської ради Миколаївської області № 188 із користування [PERSON] (попереднього власника будинку [NUMBER]) було вилучено земельну ділянку площею 164,7 кв.м., з них: 1,70 м - вільної полоси для посадки дерна та укріплення схилу; 2,60 м - для облаштування під'їзду, який межував з під'їздом до будинку [NUMBER] по [ADDRESS], і який належав на той час [PERSON] та [PERSON]. Дане рішення зобов'язувало власників будинку [NUMBER] за власний рахунок встановити огорожу зі сторони садиби [PERSON], виконати благоустрій під'їзду з обладнання твердого покриття та відвести воду з під'їзду з метою запобігання затоплення сусідньої садиби. В результаті багаторічного зсуву ґрунтів ширина проходу до будинку відповідачки зменшилася. Межа земельної ділянки є умовною лінією, що відділяє її від іншої ділянки, а тому є спільною для обох земельних ділянок. Відтак, кожен із сусідніх власників земельної ділянки має рівні права на її встановлення та обов'язки щодо підтримання межі в належному стані. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Суди же розглядають справи за такими спорами тільки у разі незгоди сторін з рішенням органів місцевого самоврядування, що призупиняє виконання цих рішень. Враховуючи викладене, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування відповідно до наданих повноважень, визначених ЗК України, вправі прийняти рішення про затвердження технічної документації щодо проведення інвентаризації земельної ділянки щодо уточнення меж земельної ділянки. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності земельною ділянкою виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України № 6-12419 св 07 (п. 1 розділу V Правові позиції висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у зв'язку з винятковими обставинами у 2009 році)). Аналіз наведених норм закону свідчить, що відновлення меж за фактичним використанням земельних ділянок передбачає безспірність такого використання, тому вказане питання щодо відновлення меж судом не вирішується. Захист порушених прав власника на землю здійснюється заінтересованою особою шляхом звернення до суду з вимогою визнання недійсним відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, або ж визнання недійсним правочину, на підставі якого видавався державний акт. Вказані правовідносини судом не розглядались і предметом спору не були. Особа, право якої порушено,може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та впливає на порушника. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, а тому вимога про відновлення межі земельної ділянки є передчасною, тобто, оскільки межі спірних земельних ділянок не закріплювалися довгостроковими межовими знаками встановленого зразка у визначеному законом порядку, тому не підлягають захисту і заявлені позовні вимоги. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в зв'язку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed