Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

22.10.2019р. до місцевого суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 45758,98грн., а також відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн. В обґрунтування цієї вимог зазначила, що з відповідачем раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.05.2017р. у цивільній справі № 132/1191/17 стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.04.2017р. і до досягнення повноліття дитиною. Відповідач судове рішення не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 47999,98грн. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, заперечення з приводу правильності розрахунку неустойки (пені) не надав. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Паспортом громадянки України серії [NUMBER] , виданим 29.08.2012р. Корецьким РС УДМС України в Рівненській області, та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.03.2017р. Виконавчим комітетом Бережнянської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17.05.2017р. у цивільній справі № 132/1191/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, яке набуло 29.05.2017р. законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.04.2017р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно постанови, винесеної 07.07.2017р. головним державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заїки Б.В., за виконавчим листом № 132/1191/17, виданим 12.06.2017р. Калинівським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відкрите виконавче провадження. Відповідно до довідки-розрахунку Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом, виданим 12.06.2017р. Калинівським районним судом Вінницької області на підставі рішення від 17.05.2017р. у цивільній справі № 132/1191/17, станом на 01.01.2020р. становить 47999,98грн. Згідно цього розрахунку, зазначена заборгованість виникла за період з 20.04.2017р. по 01.01.2020р. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. З огляду на зміст заявлених вимог, предметом доказування у справі є обставини, пов`язані із виконанням боржником свого обов`язку по утриманню свого сина [PERSON] , [INFO] , та щодо виконання рішення суду із щомісячної сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, передбачена ст. 196 СК України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно примусового виконання рішення суду з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів. Виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами і наявність або відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність або відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Факт наявності заборгованості по сплаті аліментів підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця, при цьому, суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об`єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 6-81 цс13 від 11 вересня 2013 року, оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Суд погоджується з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, наданим позивачкою, оскільки він відповідає вимогам закону. За п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача в дохід держави повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 768,40грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявний у матеріалах справи Договір про надання правничої допомоги № 3, укладений 11.11.2019р. між [PERSON] та адвокатом Тарасюк Н.Г., розрахунок суми гонарару за надану правничу допомогу адвокатом, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, який підтверджений документально. З врахуванням виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн.

Outcome: approved