Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

22.09.2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення середнього заробітку в сумі 40288,22 грн. В позові зазначив, що 06.04.2009 року наказом Державного комітету України з державного матеріального резерву № 116-к позивач був звільнений з посади директора державної організації «Комбінат «Зірка» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Заводського суду м.Запоріжжя від 26.08.2009р. по справі № 2-1252/2009 позов [PERSON] про поновлення його на роботі був задоволений. В добровільному порядку Держагенство резерву України рішення суду про його поновлення на роботі не виконав, а тому позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з відповідною заявою з наданням виконавчого листа, виданого судом 26.09.2009 р., про примусове виконання рішення суду. 09.10.2009 р. було відкрито виконавче провадження в частині поновлення позивача на посаді, а 25.01.2010 р. - про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Незважаючи на зусилля державної виконавчої служби, рішення суду в частині поновлення позивача до цього часу не виконане. Оскільки Держагенство резерву України з моменту набуття чинності рішенням Заводського суду від 26.08.2009 року не виконав його, не поновив його на посаді, то на підставі ст.236 КЗпП України позивач в позові просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді, а саме за період з листопада 2013р. до вересня 2014р. в сумі 40288,22 грн. (Т.1 а.с.1-3). 16.10.2015р. позивач подав суду доповнену позовну заяву, в якій співвідповідачем зазначено також державне підприємство «Зірка», в позові зазначив, що у звязку із набранням чинності рішення суду по цій справі від 28.11.2014 року Державним казначейством йому була виплачена компенсація в сумі 40288,22 грн. за період затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді, а саме за період з листопада 2013р. до вересня 2014р. Але позивач вважає за необхідне доповнити позові вимоги, долучити в якості співвідповідача державне підприємство «Зірка» та просить суд стягнути з ДО «Комбінат «Зірка» середній заробіток в сумі 93449,97 грн. за період затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді, а саме за період з вересня 2014р. по жовтень 2015р. (Т.1 а.с.148-156). В судовому засіданні позивач підтримав обидва позови та пояснив, що всі обставини викладені в позовах, просив задовольнити їх. Представник державного підприємства «Зірка» [PERSON] в судовому засіданні позов, предявлений до ДО «Комбінат «Зірка», не визнав у повному обсязі, та пояснив, що розпорядником грошових коштів ДО «Комбінат «Зірка» є Держагенство резерву України, яке затверджує кошторис і штатний розклад підприємства, приймає своїм наказом на посаду керівника ДО «Комбінат «Зірка», а тому виконати рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] самостійно підприємство не взмозі, отже вини ДО «Комбінат «Зірка» не має в тому, що позивач не поновлений на роботі, в штатному розкладі наразі відсутня посада, на яку необхідно поновити позивача, наказ про його прийняття на роботу повинно приймати Держагенство резерву України. Тому просив в задоволенні позову до ДО «Комбінат «Зірка» відмовити і вважав, що компенсацію середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення повинно сплачувати Держагенство резерву України. Представник Державного агентства резерву України до судового засідання жодного разу не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином декілька разів, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов при розгляді справи у цьому складі суду не надав. В матеріалах справи міститься заперечення на позов, яке надійшло поштою до суду 15.10.2014р., в яких вказано, що Державне агентство резерву України просить відмовити в задоволенні позову до Держагенства з тих мотивів, що на сьогоднішній день у ДО «Комбінат «Зірка» не існує посади директора, на яку необхідно поновити [PERSON], окрім того, позивач мав трудові відносини з ДО «Комбінат «Зірка» і отримував зарплату на вказаному підприємстві, а тому вказане підприємство повинно сплачувати [PERSON] компенсацію по заробітній платі, просили в задоволенні позовних вимог до Державного агентства резерву України відмовити (Т.1 а.с.13-16). Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 30 червня 1993 року позивач працював директором Комбінату «ЗІРКА». 06 квітня 2009 року наказом Державного комітету України з державного матеріального резерву № 116-к позивач був звільнений з посади директора державної організації «Комбінат «Зірка» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці п.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки цей наказ був виданий в той час, коли позивач перебував на лікуванні, то після надання листків непрацездатності до Державного комітету України з державного матеріального резерву, його керівництво 16 червня 2009 року видало новий наказ № 176-к «Про внесення змін до наказу від 06.04.2009р. № 116-к», яким змінено п.1 попереднього наказу, а саме дата звільнення була змінена з 06 квітня на 16 червня 2009р. Тобто в частині визначення дати звільнення було дотримано вимог ч.3 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням з посади, позивач звернувся до суду з позовом до Державного комітету України з державного матеріального резерву про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Заводського суду м.Запоріжжя від 26.08.2009р. по справі № 2-1252/2009 позов був задоволений (Т.1 а.с.4). Запорізький апеляційний суд рішенням від 28.09.2009р. по справі № 22-4475/2009 змінив рішення Заводського районного суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а в частині поновлення на роботі рішення місцевого суду залишено без змін. Таким чином, рішення про поновлення на роботі набуло законної сили з 26.08.2009р. (Т.1 а.с.6-7). В добровільному порядку Державний комітет України з державного матеріального резерву рішення суду про його поновлення на роботі не виконав, а тому позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з відповідною заявою з наданням виконавчого листа, виданого судом 26.09.2009 р., про примусове виконання рішення суду. 09.10.2009 р. було відкрито виконавче провадження в частині поновлення позивача на посаді, а 25.01.2010 р. - про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Незважаючи на зусилля державної виконавчої служби, рішення суду до цього часу не виконане - на роботі позивач не поновлений. У період з моменту набуття чинності рішення про поновлення його на посаді по теперішній час він неодноразово звертався до суду з позовними вимогами до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, які кожного разу задовольнялись на користь позивача. Указом Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010р. Державний комітет України з державного матеріального резерву було перетворено на Державне агентство резерву України, що стало правонаступником вказаного Державного комітету. Так, в черговий раз, заочним рішенням Заводського суду м. Запоріжжя від 02.12.2013р., яке набуло чинності 09.01.2014 р., його позов був задоволений та вирішено стягнути з Державного агентства резерву України середній заробіток за час затримки виконання рішення гуду за період з 24.01.2013 року по 31.10.2013 р. в сумі - 35 832 грн. 38 коп. (Т.1 а.с.8). Відповідно до статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема, керівника підприємства, установи, організації, керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень. Стаття 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Оскільки Державне агентство резерву Україниз моменту набуття чинності рішенням Заводського суду від 26.08.2009 року не виконав його, не поновив його на посаді, то позивач має право на підставі ст.236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На час звільнення його середня заробітна плата за останні два календарні місяці роботи в березні-лютому 2009 року складала 185 грн. 66 коп. в день, що зазначено в рішенні апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2009 року, а за час з 01 листопада 2013 року по 15 вересня 2014 вже минуло 217 робочих днів, а тому загальна сума, яку Відповідач повинен сплатити, складає: 217 х 185,66грн. = 40 288 грн. 22 коп. Таким чином на користь позивача з Державного агентства резерву України належить стягнути 40288,22 грн. Але, як зазначив позивач у своїй уточненій позовній заяві від 16.10.2015р. (а.с.148-155), і цей факт не оспорювався сторонами, на виконання рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.11.2014р., яке приймалось по цій справі, Державне казначейство вже виплатило позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з листопада 2013 року по 15 вересня 2014 в сумі 40288,22 грн. Отже, суд вважає за необхідне зазначити в резолютивній частині рішення, що у звязку із фактичним виконанням на сьогоднішній день судового рішення стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення судув сумі 40288 грн. 22 коп. з Державного агентства резерву України на користь [PERSON] виконавчій лист по виконанню рішення в цій частині не видавати. До такого висновку суд приходить з метою недопущення повторного стягнення з Державного агентства резерву України грошових коштів в сумі 40288 грн. 22 коп., яке вже стягнуті у примусовому порядку на користь позивача. Суд також вважає за необхідне зазначити, що незважаючи на те, що вказані грошові кошти вже стягнуті з Державного агентства резерву України на користь позивача, все одно необхідно в цій частині приймати рішення про задоволення позовних вимог та стягнення вказаних грошових коштів, оскільки відповідно до ст.3 ЦПК України особа має право звернутись до суду за захистом не тільки порушених прав, а і також за захистом невизнаних або оспорюваних прав. Державне агентство резерву України право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення судув сумі 40288 грн. 22 коп. не визнає та оспорює, а тому вказане право позивача підлягає судовому захисту. Поворот виконання судового рішення по цій категорії справ не передбачений. Але слід відмітити, що у випадку відмови в задоволенні позову з мотивів фактичного отримання позивачем цих коштів, у Державного агентства резерву України може виникнути формальне право на предявлення позову до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, оскільки рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.11.2014р., яке було підставою для стягнення вказаних коштів, касаційною інстанцією було скасовано, а іншого судового рішення про стягнення таких коштів на користь [PERSON] іншими судовими установами не приймалось. При цьому згідно ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, тоді як по цій справі стягнення заробітної плати на користь [PERSON] відбувалось примусово на виконання рішення суду. Окрім того, суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог [PERSON], предявлених ним до Державного агентства резерву України. Але у випадку прийняття рішення про відмову в задоволення таких позовних вимог, суд буде позбавлений стягнути судовий збір з Державного агентства резерву України на користь держави, оскільки ст.88 ЦПК України не передбачає можливість стягнення чудового збору з відповідача, в задоволенні позовних вимог до якого відмовлено. Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з ДО «Комбінат «Зірка» суд вважає, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Як вбачається з рішення Заводського суду м.Запоріжжя від 26.08.2009р. (Т.1 а.с.4) по справі № 2-1252/2009 за позовом [PERSON] до Державного комітету України з Державного матеріального резерву (правонаступником якого є Держагенство резерву України) про поновлення [PERSON] на роботі, ДО «Комбінат «Зірка» відповідачем по тій справі не було. Як пояснили сторони суду, і зазначений факт ніким не оспорювався, при примусовому виконанні вказаного рішення суду від 26.08.2009р. ДО «Комбінат «Зірка» стороною виконавчого провадження не було. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015р., яка була прийнята по цій справі (т.1 а.с.137-138), зазначено, що відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, за затримку виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі законодавством передбачено відповідальність. Покладаючи відповідальність за затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі на Державне агентство резерву України, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не надали жодної правової оцінки та не дослідили того факту, що укладення контракту з керівниками державних організацій, регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» (далі постанова). Оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, проводяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства (п. 4 постанови). Зі змісту наведених норм вбачається, що встановлена процедура укладення контрактної форми трудового договору для всіх керівників підприємств, установ та організацій, що належать до державної власності (за винятком тих керівників державних підприємств, які призначаються (обираються) на посаду за результатами конкурсного відбору, проведеного відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 234). На підставі укладеного контракту виникають трудові правовідносини між керівником, як працівником, та відповідним підприємством, установою та організацією, що належить до державної власності, а не з органом, уповноваженим на укладення такого контракту. Суди на зазначене уваги не звернули, та дійшли до неправильного висновку про можливість покладення відповідальності за несвоєчасне виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі на комбінаті «Зірка» на Державне агентство резерву України. Усупереч вимогам ч. 4 ст. 10, 130 ЦПК України місцевий суд до участі у справі державну організацію «Комбінат Зірка» не залучив (за наявності клопотання про залучення зазначеного підприємства до участі у справі у якості співвідповідача), передбачених законом заходів для правильного вирішення спору не вжив. На виконання вказаної ухвали суду касаційної інстанції при новому розгляді справи в якості співвідповідача по справі за уточненим позовом [PERSON] було залучено ДО «Комбінат «Зірка». В ході розгляду справи судом були витребувані документи, на підставі яких було призначено нинішнього керівника вказаного підприємства, та досліджені штатні розклади і статутні документи ДО «Комбінат «Зірка». Відповідно до п.п.1, 10, 14, 22 п.4 Положення «Про Державне агентство резерву України», яке затверджено Указом Президента України № 463/2011 від 13.04.2011р., Держрезерв України: здійснює відповідно до законодавства управління об'єктами державної власності, що належать до сфери управління Держрезерву України; здійснює розрахунки з постачальниками за матеріальні цінності, що поставляються до державного резерву за державним контрактом (договором); здійснює у встановленому законодавством порядку фінансування витрат на утримання і розвиток системи державного резерву; Відповідно до п.п.2, 3 п.5 вказаного Положення «Про Державне агентство резерву України» Держрезерв України: здійснює в установленому порядку добір кадрів в апарат Держрезерву України та на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату Держрезерву України; організовує планово-фінансову роботу в апараті Держрезерву України, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; Відповідно до п.п.13 п.9 вказаного Положення «Про Державне агентство резерву України» Голова Держрезерву України: в установленому законодавством порядку укладає та розриває контракти з керівниками державних підприємств, установ, організацій, які належать до сфери управління Держрезерву України. Судом встановлено, що на сьогоднішній день генеральним директором ДО «Комбінат «Зірка» є [PERSON], який призначений наказом голови Держрезерву України № 250-к від 17.12.2015р. (т.2 а.с.2). Відповідно до п.1.3 Статуту ДО «Комбінат «Зірка» (т.2 а.с.3-8) засновником вказаного підприємства є держава в особі Державного агентства резерву України (далі уповноважений орган управління). Згідно п.5.2 Статуту майно ДО «Комбінат «Зірка» є державною власністю і закріплюється за ним тільки на правах оперативного управління. Згідно п.5.4 Статуту кошторис ДО «Комбінат «Зірка» затверджується уповноваженим органом управління (тобто Держрезервом України). Згідно п.7.2 Статуту керівник ДО «Комбінат «Зірка» призначається уповноваженим органом управління (тобто Держрезервом України). Згідно п.п.13 п.8.1 Статуту кошторис ДО «Комбінат «Зірка» на поточний рік затверджується уповноваженим органом управління (тобто Держрезервом України). Окрім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, в т.ч., інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників. Відповідно до п.3 вказаного Положення «Про Державне агентство резерву України» основними завданнями Держрезерву України є реалізація державної політики у сфері державного матеріального резерву та внесення пропозицій щодо її формування. Отже, розпорядником грошових коштів ДО «Комбінат «Зірка» є Державне агентство резерву України. При цьому тільки голова Держрезерву вправі приймати на роботу керівника ДО «Комбінат «Зірка». А відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим органом наказу про це. Повноваження про прийняття на роботу керівника ДО «Комбінат «Зірка» має тільки голова Держрезерву, а тому ДО «Комбінат «Зірка» позбавлено можливості виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі, що вказує на відсутність вини посадових осіб вказаного підприємства. З норми ст.236 КЗпП України вбачається обовязок виплати середнього заробітку працівнику у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. З матеріалів справи вбачається, що таким органом є Держрезерв України. Такий висновок кореспондується із розясненнями, які містяться в п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», в якому зазначено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Оскільки посадові особи ДО «Комбінат «Зірка» не мають повноважень приймати на роботу керівника вказаного підприємства, то суд приходить до висновку, що в їх діях відсутність вина за невиконання рішення суду щодо поновлення [PERSON] на роботі, а отже і відповідальність, передбачена ст.236 КЗпП України, повинна покладатись та розпорядника грошових коштів, які належать ДО «Комбінат «Зірка», а саме на Державне агентство резерву України. Вищезазначені обставини та письмові докази, які були встановлені судом першої інстанції, були надані суду тільки при повторному розгляді справи, а тому ще не були предметом розгляду та не досліджувались касаційною інстанцією. На підставі викладеного та

Outcome: partial