Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

22.06.2020 року з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , зареєстрованого 25.07.2017 року Малиновським районним у місті Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис 1824, до суду звернулась [PERSON] також позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, щомісячно з дня звернення до суду з дійсним позовом та до досягнення дочкою повноліття. До судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява щодо розгляду справи за його та позивача відсутності, в якій представник просить позовні вимоги задовольнити. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Стаття 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умов, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що сторони\~перебувають в\~шлюбі,\~зареєстрованому 25\~липня 2017\~року Малиновським\~ районним\~у місті\~Одесі відділом\~державної \~реєстрації актів\~цивільного стану\~ Головного\~територіального управління\~ юстиції\~в Одеській\~області,\~актовий запис\~про шлюб\~№1824, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13.01.2014 року відділом ДРАЦС у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ( а.с.12), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на повному утриманні позивача, оскільки між сторонами припинені шлюбні відносини, вони проживають окремо, однак між ними не вирішено питання щодо утримання дитини. Причинами розірвання шлюбу позивачем зазначено - відсутність між подружжям любові, взаємоповаги. Сторони проживають окремо ,спільного господарства не ведуть, подружні стосунки припинені. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно, щодо наявності спору про поділ майна подружжя в позові не йдеться. Малолітня [PERSON] [INFO] проживає разом з матір`ю. в позові зазначено, що після розірвання шлюбу дочка залишиться проживати разом з матір`ю. Відповідачем не\~було надано\~до суду\~жодних заперечень\~проти позову\~та доказів\~у підтвердження\~цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач розпорядилися на свій розсуд, відзиву на позов не надавав. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно з ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень\~ст. 51 Конституції України, ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи причину розірвання шлюбу та не бажання позивача\~\~примиритися, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить інтересам позивача. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбу обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Що стосується вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач здійснює догляд за дочкою, остання знаходиться на її утриманні, між нею та відповідачем не досягнуто угоди щодо порядку участі та розміру матеріального утримання малолітньої дочки. Згідно з нормами ч.1 та 2\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст.\~ст. 180-185 СК України. Нормами ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~\~ч.2\~ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання дочки до досягнення нею повноліття, однак позивачем не доведено, яку суму витрачає вона на утримання дочки, як і не доведено можливості відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Враховуючи той факт, що, суд не має відомостей щодо наявності у відповідача інших утриманців, місця йог оофіційного працевлаштування та розміру його доходів, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дітей, враховуючи, що ст.\~180\~СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму встановленому Законом\~України «Про\~Державний бюджет\~України на\~2020\~рік» - 2318,00\~гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову -22.06.2020 року та до досягнення донькою повноліття. Суд роз`яснює, що відповідно до положення ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~\~та\~ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Outcome: partial