Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

21 травня 2019 року позивач [PERSON] (згідно паспорта громадянина України [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказала, що їй належить земельна ділянка загальною площею 1,5 га, яка розташована в с. Броники Шепетівського району та відокремлена від інших земельних ділянок огорожею. За допомогою свого сина [PERSON] обробляє вказану земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції. На сільськогосподарський сезон 2018 року вирішили засіяти вказану земельну ділянку ячменем, у зв`язку з чим в грудні 2017 року внесли в ґрунт органічні добрива, а саме нітроамофос, та зорали землю. За вказану роботу найманим працівникам сплатила 500 грн. Навесні 2018 року здійснено дискування та культивацію земельної ділянки та посів ярого ячменю із внесенням аміачної селітри. В подальшому в процесі вирощування ярого ячменю внесено мінеральні добрива: карбамід, фунгіцид, абакус гербіцид, гранстар та інші, вартість яких складає близько 4000 грн. Зважаючи на процес визрівання ячменю та погодні умови весни-літа 2018 року розраховувала отримати урожай ячменю в межах 4 тонн з га. Однак 10 серпня 2018 року близько 6-ої години ранку її син [PERSON] виявив на засіяній земельній ділянці бездоглядних семеро коней, які поїдали колосся ячменю, одночасно витоптуючи його. В подальшому ними встановлено, що власниками коней є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON]. , які в добровільному порядку відшкодували їй завдані збитки, та [PERSON] , який власноручно написав розписку, в якій погодився, що саме належні йому коні зробили потраву ярого ячменю на площі 1,5 га та зобов`язався добровільно оплатити шкоду в розмірі 6000 грн. на протязі десяти днів, тобто до 20 серпня 2018 року. Вказуючи на те, що шкода, спричинена належними [PERSON] кіньми, їй не відшкодована, просила стягнути з відповідача завдану їй шкоду в розмірі 6000 грн. та понесені судові витрати. Відповідно до ухвали суду від 27 травня 2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано термін для усунення недоліків, оскільки позивачем не зазначено та не надано доказів, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, в т.ч., чим підтверджується розмір завданої шкоди та розрахунок загального розміру завданої шкоди, а також розрахунок розміру шкоди, завданої з вини відповідача. 04 червня 2019 року позивачем на виконання ухвали суду від 27 травня 2019 року про залишення без руху надано уточнений розрахунок збитків, завданих відповідачем [PERSON] та фото-таблицю із зображенням зібраного залишку врожаю. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 02 липня 2019 року. В справі за клопотанням сторін оголошувалися перерви до 22 липня 2019 року та 26 вересня 2019 року для виклику свідків та виклику позивача для надання особистих пояснень в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові. В обґрунтування вимог вказав, що позивачка є власником земельної ділянки, здійснювала на ній господарську діяльність, засіявши її ячменем, попередньо внісши в землю добрива. В подальшому за посівами доглядав її син. 10 серпня 2018 року позивачка виявила на засіяній ячменем земельній ділянці бездоглядних коней, про що повідомила сина. Ним було встановлено, що коні належать мешканцям села, в т.ч. відповідачу, з якими вони досягли домовленості про те, що після збору врожаю власники коней заберуть зібране зерно, відшкодувавши позивачці завдані збитки по 3000 грн. кожен, а відповідач 6000 грн., оскільки йому належить двоє коней, про що було складено відповідні розписки. Станом на час звернення до суду відповідач не відшкодував завданих збитків. Просив позов задовольнити. Зазначив, що позивачка очікувала отримати 5 тон зерна із земельної ділянки розміром 1,5 га, виходячи з врожайності попереднього року. Обрахунок шкоди визначили шляхом домовленостей між собою, про що склали розписки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Зазначила, що їй належить земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Після смерті чоловіка, вказану земельну ділянку обробляє її син [PERSON] , а вона надає йому кошти на придбання добрив, зерна тощо. В 2018 році син посіяв ячмінь, а в серпні бездоглядні коні зламали пліт та пошкодили врожай ячменю, про що вона повідомила сина. Син викликав власників коней і вони домовилися, що після збору врожаю, заберуть зерно, а їй відшкодують збитки грішми. На даний час всі повернули гроші, крім відповідача. Зазначила, що їй належить земельна ділянка розміром 0,86 га, крім того самовільно зайняли земельну ділянку біля лісу, яка межує з її земельною ділянкою та нікому не належить, і обробляли її. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що позовні вимоги не підтверджені жодними доказами. Зазначив, що у володінні відповідача є лише одна кобила, а в минулому 2018 році було ще лоша, яке харчувалося молоком. Розписку про відшкодування шкоди в сумі 6000 грн. відповідач написав під тиском сина позивачки. Заперечив причетність коней відповідача до пошкодження посівів ячменю на земельній ділянці позивачки. Вказуючи на відсутність доказів, просив відмовити у задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що є сином позивачки, якій 74 роки, а тому вона не в змозі обробляти належну їй земельну ділянку. У 2018 році він за власні кошти та власними силами обробив земельну ділянку, вніс добрива та засіяв зерно ячменю. Восени йому зателефонувала мати та повідомила, що на посіви ячменю зайшли коні. Приїхавши на місце, зателефонував власникам коней, які прийшли та забрали їх. Відповідач також забрав двоє коней: дорослу та молоду кобили. В подальшому всі зібралися та домовилися про те, що він мав би зібрати по 3 тони зерна з 1 га, вартістю по 5000 гривень. Всього мав би зібрати зерна на суму 22000 гривень. Фактично зібрав близько 2 тон зерна, яке забрали власники коней, і кожен мав відшкодувати збитки по 3000 грн. Власники 5 коней розрахувалися за завдані збитки, а відповідач, написавши розписку про відшкодування 6000 грн., до вказаного часу не розрахувався. Зазначив, що обробітком землі та посівом зерна займався він, витрачаючи власні кошти, а тому прибуток у вигляду врожаю мав отримати також він. Свідок [PERSON] суду показав, що в серпні 2018 року йому повідомили, що його кінь, разом з іншими кіньми, зайшов на поле позивачки та пошкодив посіви. Домовилися з [PERSON] про відшкодування завданої шкоди по 3000 грн. кожен, про що склали розписки. Оскільки у [PERSON] було двоє коней, він мав відшкодувати 6000 грн. [PERSON] зібрав врожай і кожному з власників коней дісталося по 6 мішків зерна, пізніше вони розділили між собою ще 12 мішків зерна, яке мав забрати [PERSON] , але відмовився. Свідок [PERSON] суду показав, що у 2018 році йому по телефону повідомили, що його кінь зайшов на земельну ділянку позивачки. Крім його коня були ще коні інших господарів, в т.ч. і двоє коней [PERSON] Фактично було витолочено до 0,5 га посівів. Домовилися, що син позивачки збере врожай, який власники коней розділять між собою, а кожен з них відшкодує по 3000 грн., про що склали розписки. Свідок [PERSON] суду показав, що в жнива 2018 року йому повідомили, що його кінь зайшов на посіви ячменю позивачки. Крім його коня були ще інші коні, в т.ч. [PERSON] Домовилися про відшкодування завданих збитків, виходячи з середньої врожайності та вартості зерна. [PERSON] спочатку погодився на такі умови, а потім передумав. Вислухавши позивачку, представників сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, предметом доказування в справах про відшкодування шкоди є: наявність та обсяг (розмір) шкоди, заподіяної особі, протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди і шкодою, завданою майну потерпілого. З пояснень сторони позивача та свідка [PERSON] , що є сином позивачки, слідує, що останній весною 2018 року обробив земельну ділянку, загальною площею 1,5 га, на що витратив 500 грн., вніс добрива, затративши близько 4000 грн. та засіяв всю площу зерном ячменю, очікуючи зібрати врожай в межах 3 тон з 1 га. 10 серпня 2018 року близько 6 години посіви ячменю на площі 1,5 га були витоптані, внаслідок чого завдано шкоди на загальну суму 21000 грн. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0,85 га, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №74986583 від 06 грудня 2016 року та №НВ-6803382242016 від 23 червня 2016 року та копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №001487, виданого [PERSON] , яка проживає в с. Броники Шепетівського району Хмельницької області, з якого слідує, що на підставі рішення Городнявської сільської Ради народних депутатів №16 від 25 березня 1994 року, останній передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 га в межах згідно з планом. Земельну ділянку передано: 0,25 га - для присадибної ділянки; 0,60 га -підсобне господарство. Вказаними доказами доведено належність позивачці на праві власності земельної ділянки площею 0,60 га для ведення підсобного господарства та спростовуються твердження сторони позивача про пошкодження врожаю на площі 1,5 га, оскільки інших правовстановлюючих документів на підтвердження розміру земельної ділянки для ведення підсобного господарства, що перебуває у власності чи користуванні позивачки, суду не надано. Факт пошкодження посівів ячменю на земельній ділянці позивачки підтверджено в судовому засіданні поясненнями позивачки та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були очевидцями правопорушення, що мало місце 10 серпня 2018 року. Відповідно до повідомлення Шепетівського ВП ГУНП за вих. №14418/124104.18 від 11 вересня 2018 року працівниками поліції по вказаному факту не виявлено ознак кримінального правопорушення та рекомендовано звернутися до суду, оскільки в діях відповідача вбачаються цивільно-правові відносини. Разом з тим, стороною позивача не надано доказів щодо площі земельної ділянки, на якій було пошкоджено посіви, а показання свідків в цій частині містять суперечливі відомості. З довідки виконкому Горднявської сільської ради Шепетівського району №252 від 26 червня 2019 року слідує, що станом на 01 січня 2019 року в дворогосподарстві [PERSON] рахується один кінь. Обґрунтовуючи позовні вимоги до відповідача про відшкодування збитків в розмірі 6000 грн., сторона позивача посилається на те, що обставини завдання збитків та розмір шкоди не підлягають доказуванню, оскільки визнавалися відповідачем, про що він склав розписку. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Заяви по суті справи від відповідача та його представника про визнання обставин завдання позивачці шкоди та щодо її розміру до суду не надходили. З наданої суду копії розписки від 10 серпня 2018 року слідує, що [PERSON] згідний з тим, що його коні 10 серпня 2018 року о 6 годині зробили потраву ярого ячменю власнику [PERSON] на площі 1,5 га, зобов`язаний оплатити 6 тисяч гривень на протязі 10 днів. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що розписка складена відповідачем [PERSON] під тиском сина позивачки [PERSON] Вказана розписка не може бути доказом визнання відповідачем викладених у ній обставин, оскільки не є заявою по суті справи та заперечується стороною відповідача, з посиланням на застосування погроз при її складанні. Крім того, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження розмір завданої шкоди. Так, стороною позивача надано розрахунок завданих збитків з розрахунку пошкодження посівів на площі 1,5 га, однак надано докази, що позивачка є власником лише 0,60 га земельної ділянки з цільовим призначенням підсобне господарство. При обрахунку розміру завданої шкоди враховано очікування сина позивачки отримати врожай в межах 4 тон з 1га, при цьому не надано жодних доказів про середню врожайність ячменю та його вартість у 2018 році. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином пояснення позивачки та показання свідків, як докази на підтвердження розміру завданої шкоди не відповідають вимогам щодо їх допустимості. Такі показання свідків можуть враховуватися судом лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та щодо відмови у їх задоволенні. Враховуючи, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , судові витрати у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на останню.

Outcome: dismissed