Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

23 липня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 1 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір №014/3271/74/636 за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 45 000 доларів США, під 13,85 % річних строком до 01.08.2028 року. В цей же день між сторонами було укладено договір за умовами якого відповідач передав в іпотеку однокімнатну квартиру [ADDRESS] в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, банк звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із позовом про стягнення боргу, за наслідками розгляду справи №686/7681/17, судом 12 липня 2017 року було ухвалене рішення, яким стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору 014/3271/74/636 в сумі 300 000 грн. Оскільки вищезазначене рішення до цього залишається невиконаним, позивач з огляду на приписи ст.ст.38,39 Закону України «Про іпотеку» просить звернути стягнення на іпотечне майно. Представником відповідача до суду було направлено відзив, в якому він проти позову заперечив та зазначив, що кінцевий термін повернення кредиту за умовами договору був визначений 01.08.2028 року, банк пред`явивши позов про стягнення коштів змінив строк виконання кредитних зобов`язань, який сплинув у липні 2018 року. Таким чином банк повинен був протягом трьох років з дня отримання рішення Хмельницького міськрайонного суду звернутися до суду за захистом свого права, тобто до 12 липня 2020 року, однак цього своєчасно не зробив. В судовому засіданні представник позивача, вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, з підстав пропуску строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні 1 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3271/74/636 за умовами якого позичальник отримав кошти в сумі 45 000 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] строком на 240 місяців до 1 серпня 2028 року, під 13,85% річних. Додатковою угодою від 24 березня 2009 року в період з 1 квітня 2009 року по 1 березня 2010 року було зменшено розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру процентів (встановлено кредитні канікули). 29 липня 2011 року додатковою угодою між сторонами було досягнуто згоди щодо порядку страхування, крім цього було досягнуто згоди і щодо строків позовної давності, які згідно п.2 цієї угоди становлять 70 років. 1 серпня 2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір, для забезпечення вимог іпотекодержателя, що витікають з Кредитного договору №014/3271/74/636 від 1 серпня 2008 року, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотеко держателем повернути в строк до 1 серпня 2028 року кредит в розмірі 45 000 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірі 13,85% річних, комісійну винагороду, неустойку в розмірі, строки та випадках передбачених Кредитним договором. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/7681/17 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/3271/74/636 позов було задоволено та стягнуто в солідарному порядку з обох відповідачів заборгованість в сумі 300 000 грн та судові витрати. 25 травня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до [PERSON] із вимогою про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором та попереджено про ініціювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення суду до цього часу залишається невиконаним. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час укладення договору іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Однак судом не береться до уваги заперечення представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки підставами для припинення іпотеки згідно статті 17 Закону України «Про іпотеку» є закінчення строку дії іпотечного договору, припинення основного зобов`язання, реалізація предметі іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним, знищення предмету іпотеки, інші підстави передбачені цим Законом. При цьому, умовами кредитного договору сторони визначили строк позовної давності пред`явлення вимог кредитором - 70 років. Таким чином, оскільки зобов`язання які вникли між сторонами залишаються невиконаними [PERSON] , рішення Хмельницького міськрайонного суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 300 000 грн також є невиконаним, підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності в межах заявлених вимог у даній справі відсутні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» є обґрунтованими у зв`язку із чим для погашення заборгованості в сумі 300 000 грн, яка визначена рішенням суду слід звернути стягнення на предмет іпотеки однокімнатну квартиру [ADDRESS] шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судові витрати по справі становлять 4 109 грн 52 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved