Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

22.02.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.09.2015 року вона уклала шлюб з відповідачем зареєстрований відділом ДРАЦС Новотроїцького РУЮ у Херсонській області складено актовий запис № 71. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Їх шлюб фактично розпався, в силу різних життєвих обставин вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, перестали поважати один одного, що привело до розпаду сімї, неодноразові спроби зберегти родину результатів не дали. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, примирення між ними не відбулося, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання неодноразово не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серія І-КГ №100496 від 18.09.2015 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберегти сімю не має, примирення між ними не відбулося, разом не проживають, а відповідач не заперечує, тому за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе та є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved