Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

23 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON] .. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 серпня 2007року між ним та відповідачами було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого він надав відповідачам у борг грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, а останні зобов`язалися повернути їх частинами не менше, ніж по 1 200 доларів США щорічно. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачами взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконані, просив стягнути з останніх на свою користь 13 800 доларів США в рахунок заборгованості за договором позики. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем та відповідачами 27 серпня 2007 року було укладено письмовий договір позики (а. с. 5), за умовами якого позивач [PERSON] надав відповідачам [PERSON] та [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, а останні зобов`язалися повернути їх частинами не менше, ніж по 1 200 доларів США щорічно. Викладене також підтверджується представленою суду розпискою відповідачів, згідно з якою останні повернули позивачеві частину боргу в сумі 1 200 доларів США (а. с. 6). Доказів протилежного відповідачами суду не представлено, і вказана розписка у будь-якому разі свідчить про визнання відповідачами боргу перед позивачем у вказаній сумі. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконали, вчасно суму боргу позивачеві не повернули, на день розгляду справи судом борг [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] складає 13 800 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 цієї статті допускає, що сторони можуть визначити в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Станом на день подання позову НБУ було встановлено офіційний курс гривні до долара США на рівні 25,15. Відтак, сума, що підлягає стягненню, складає 347 070 грн. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витратина сплату судового збору в розмірі 3 470 грн 70 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved