Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

22 травня 2018 року позивач [PERSON], місце проживання якої: 84553, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], звернулась з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: 84553, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 липня 2003 року належить квартира за №25 у будинку №9 по вулиці Борисоглібська у місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області, у якій зареєстрований син позивача [PERSON]. Згідно довідки про склад сімї №1558 від 04 травня 2017 року, яка видана Часовоярською міською радою син позивача зареєстрований в її квартирі, а згідно акту ОСББ «9-а рота» м. Часів Яр від 21 травня 2017 року син з липня 2014 року не проживає у квартирі, яка належить позивачу. Син позивача виїхав до Росії, повертатися до України він не збирається. З огляду на викладені обставини позивач вважає, що відповідач не може зберігати за собою право користування житловим приміщенням, належним позивачу, а наявність реєстрації відповідача у спірному приміщенні, практично позбавляє позивача використовувати дане приміщення для здійснення тих цілей, для яких воно було придбано: для особистого проживання та проживання членів сімї позивача, з огляду на що позивач звернулась до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 15 хвилин 02 липня 2018 року, яке в подальшому відкладено на 08 серпня 2018 року на 08 годину 30 хвилин у звязку з відпусткою судді. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2018 року у звязку з перебуванням судді Любчика О.В. у відрядженні на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. Судове засідання, призначене на 08 годину 30 хвилин 08 серпня 2018 року, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року відкладене на 03 вересня 2018 року на 08 годину 15 хвилин у зв'язку з неявкою сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного звязку, що оформлено відповідною телефонограмою. Нею подано до суду заяву, в якій вона просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до п. 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою від 05 червня 2018 року строк відзив на позовну заяву не надав. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири № 25, розташованої в будинку № 9 по вулиці Ворошилова (нині Борисоглібська) у місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 липня 2003 року (а.с. 9), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 серпня 2003 року за № 1171354 (а.с. 10) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованого судом 03 вересня 2018 року за № 136372180 (а.с. 35-36). З копії акту від 21 травня 2018 року, складеного головою ОСББ «9-а Рота» [PERSON] в присутності сусідів-свідків: [PERSON], який проживає у квартирі № 24, розташованої у будинку № 9 по вулиці Борисоглібська у місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області, та [PERSON], яка проживає у квартирі № 28, розташованої у будинку № 9 по вулиці Борисоглібська у місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області, вбачається, що внаслідок обстеження виявлено, що громадянин [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з червня 2014 року по час обстеження (а.с. 12). З відповіді начальника відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради [PERSON] за вхідним № 16377 від 01 червня 2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] з 2003 року по теперішній час (а.с. 18). Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі за текстом ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до\~статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ При розгляді справи судом встановлено, що відповідач користувався житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] до червня 2014 року, тобто у вказаній квартирі відповідач не проживає понад шість місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, повязані з розглядом справи, у вигляді судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved