Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

23 лютого 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем договору б/н від 31.07.2013 року відповідач отримав у позивача платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 21.01.2018 року у нього утворилась заборгованість в сумі 17988,55 грн., яка складається з: 6379,97 грн. - тіло кредиту; 4888,94 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5386,85 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 832,79 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 17988,55 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 1762,00 грн. Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. Позивач в судове засідання не з'явився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання 13.04.2018 року та 07.05.2018 року не з'явився, відзив на позовну заяву не надіслав. Судові повістки направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем проживання та були повернені підприємством поштового зв'язку через закінчення терміну зберігання. Зважаючи на те, що судом вживались всі можливі заходи для виклику відповідача в судове засідання, та з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України за наявними у справі доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що 31.07.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав у позивача кредитну картку «Універсальна», відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, обумовивши пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Відповідно до п. 2.1.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку на підставі заяви, належно заповненої і підписаної клієнтом. Згідно з Довідкою про умови кредитування, відповідач мав погашати кредит щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн. Відповідачем зобов'язання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, починаючи з червня 2015 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у зв'язку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 21.01.2018 року в сумі 17988,55 грн., яка складається з: 6379,97 грн. - тіло кредиту; 4888,94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5386,85 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 832,79 грн. - штраф (процентна складова). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Сума нарахованої банком пені, яка передбачена Довідкою про умови кредитування та п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг, підлягає стягненню в повному обсязі в сумі 5386 грн. 85 коп. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором б/н від 31.07.2013 року, а саме: 6379,97 грн. - тіло кредиту; 4888,94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5386,85 грн. - заборгованість за пенею Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в розмірі 1332,79 грн. (500 грн. - фіксована частина та 832,79 грн. - процентна складова), суд виходить з наступного. Тарифами обслуговування кредитних карт та пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено суму штрафу за порушення клієнтом строків платежів більш ніж на 30 днів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Водночас, Тарифами та пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг передбачено сплату позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Таким чином, сума штрафу та пені передбачені за однакове за характером порушення - порушення строків сплати обов'язкових платежів, і визначення підстав для сплати штрафу як порушення зобов'язань більше ніж на 30 днів, не змінює суті і характеру такого порушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. У зв'язку зі стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобов'язання, суперечить ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1621 грн. 04 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial