Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

23 листопада 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він позичив відповідачу 20350 грн, про що свідчить розписка, складена нею 7 грудня 2013 року і згідно з якою гроші повинні бути повернуті до 30 грудня 2013 року. Також він позичив відповідачу 15000 грн, про що свідчить розписка, складена нею в кінці лютого 2014 року, із зазначенням дати повернення боргу до 30 березня 2014 року. На виконання взятих на себе зобов'язань відповідач повернула йому 7 березня 2014 року 4300 грн, 4 грудня 2014 року 1100 грн, пізніше 6000 грн. В подальшому відповідач ухиляється від погашення боргу, тому просить стягнути із відповідача на його користь борг в розмірі 23950 грн та 1374,30 грн за прострочення грошового зобовязання та сплачені судові витрати. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року прийнято відмову представника позивача від частини заявлених позовних вимог, а саме, щодо стягнення із відповідача трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 1374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) грн 30 коп. і провадження у справі в цій частині була закрито. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач позов визнала частково в розмірі 3600 грн. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, зазначив, що відповідач позичала кошти на власні потреби, про що зазначила навіть в одній із розписок, зокрема на погашення боргів, які виникли у неї у звязку із ДТП та весіллям. В судовому засіданні відповідач, частково заперечуючи проти позову, пояснила, що вона дійсно відповідно до розписки від 7 грудня 2013 року була заборгувала позивачу 20350 грн. Частину коштів відшкодувала, після чого залишок боргу склав 15000 грн, про що вона склала нову розписку від 23.02.2015. Однак першу розписку не забрала у позивача. В подальшому також частково погасила борг в розмірі 11400 грн. Таким чином, заборгованість складає 3600 грн. Боргові зобовязання виникли, коли вона працювала на посаді продавця у магазині позивача та з власної ініціативи відпускала покупцям товар у борг, проти чого не заперечував позивач. В результаті накопичення боргу вона написала боргові розписки позивачу. Будь-яких доказів погашення нею частини боргу вона не має. До правоохоронних органів з приводу неправомірних дій позивача щодо неї вона не зверталася, так як не має тому доказів. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що 7 грудня 2013 року та 23 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали в простій письмовій формі два договори позики, які відповідають вимогам ст.ст.146, 1047 ЦК України, згідно з якими [PERSON] взяла у борг у [PERSON] гроші відповідно у розмірі 20350 грн із зобов'язанням повернення боргу до 30 грудня 2013 року та у розмірі 15000 грн - до 30 березня 2014 року, про що були складені письмові розписки (а.с.7, 8 - розписки). 7 квітня 2014 року погашено борг в розмірі 4300, 16 вересня 2014 року 1110 грн та 4 грудня 2014 року - 6000 грн. Розписки не повернуті відповідачу та знаходяться у позивача, що свідчить про невиконання відповідачем взятих ним на себе зобовязань (а.с.7, 8 - розписки). Таким чином, зібрані у справі докази та фактичні обставини справи з усією повнотою свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини двох договорів позики, які існують на час розгляду справи, що [PERSON] передав відповідачу грошові кошти у борг, а відповідач зобов'язувалася повернути їх, що доведено в судовому засіданні і судом визнано ці обставини достовірними. Відповідач у встановлений строк не виконала взяті на себе зобов'язання по цих договорах і не повернула суму позики в повному обсязі в строки, зазначені у договорах, тобто прострочила виконання грошового зобов'язання та не надала суду доказів, які б свідчили, що вона повернула борг позивачу. Розмір заборгованості станом на 23 листопада 2015 року становить 23950 грн (20350 грн + 15000 грн (4300 грн + 1100 грн + 6000 грн). При предявленні позову позивача сплатив судовий збір в розмірі 487,20 грн. (а.с.1). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або інші речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цьогоКодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов двох договорів позики, укладених між сторонами. Із відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved