Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

22.08.2019 року [PERSON] (далі\~по тексту\~ позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про розірвання шлюбу (а.с.1-2). Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 02.09.2019\~року по\~справі №\~495/7693/19\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відкрито загальне позовне провадження. У справі призначено підготовче судове засідання (а.с.18-19). Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності, у зв`язку зі складністю прибуття у судові засідання (а.с.28). Відповідач [PERSON] , відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надавав та в судові засідання 30.09.2019 року, 05.11.2019 року, 09.12.2019 року та 17.01.2020 року не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями, згідно яких судовий виклики та додані документи не можливо було йому вручити з невідомих причин (а.с.50-52). Крім того, відповідач повідомлявся про час та місце судового розгляду через оголошення на сайті судової влади України (а.с.40, 53) Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач [PERSON] , був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивачка [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2020 року постановлено розгляд справи 495/7693/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу провести у заочному порядку (а.с.55). У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 30.08.2017 року між позивачкою [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] ,\~ [INFO] , було зареєстровано шлюб Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеській області, про що 30.08.2017 року зроблено відповідний актовий запис за № 381, що підтверджується виданим 30.08.2019 року свідоцтвом про\~шлюб серії\~ [NUMBER] (а.с.3). Від сумісного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням\~позивачки, з липня 2018 року фактично припинення між нею та відповідачем шлюбні відносини. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, вони втратили почуття лобові та поваги один до одного. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. На думку позивачки, за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та на примирення вона не згодна. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Статтею 113 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та їх дитини, суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved