Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

22 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко\~Л. Л., в якому просить: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без шлюбу з 30 квітня 2008 року по день смерті [PERSON] [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування по закону після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 14\~березня 2003 року по 30 квітня 2008 року у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12 березня 2004 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , по Ѕ частині кожний. Розірвання шлюбу мало формальний характер, через необхідність оформлення кредиту для придбання автомобіля, та не мало фактичних наслідків, оскільки вони перебували і надалі у фактичних шлюбних відносинах, продовжували вести спільно господарство, мали спільний бюджет та піклувалися один про одного. Після раптової смерті [PERSON] , організацією похорону займалася позивач. На час смерті [PERSON] , позивач була зареєстрована та проживала з ним за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса від 16 жовтня 2020\~року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через відсутність родинних відносин між спадкодавцем та позивачем. Відтак, з посиланням на положення ЦК України та СК України позивач вважає, що має право на спадщину за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем більше п`яти років на час відкриття спадщини. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року відкрито провадження у справі; залучено приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівну до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; встановлено учасникам провадження строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2021 року витребувано у третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко\~Л.\~Л. належним чином завірену копію спадкової справи, яка заводилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 27 січня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 16/2020 після померлого [INFO] [PERSON] 03 лютого 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема у відзиві зазначено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім`єю, оскільки надані позивачем договори про участь у витратах на утримання будинку, про користування електричною енергією, надання послуг з централізованого водовідведення свідчать лише про наявність зобов`язальних відносин між померлим [PERSON] та відповідними комунальними підприємствами, а позивач не є стороною вказаних правочинів, що свідчить про відсутність саме спільного ведення господарства, а з копій квитанцій на придбання майна та проведення оплати за користування комунальними послугами неможливо встановити хто саме проводив таку оплату та чи брала позивач участь в утриманні житлового приміщення, а надана довідка про спільну реєстрацію не підтверджує їх спільне фактичне проживання. Також зазначено, що позивачем не підтверджено відсутності зареєстрованого шлюбу за період з 2008 2020 років. 15 лютого 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява представника позивача про долучення до матеріалів справи оригіналу Звіту про оцінку майна, копія якого була долучена до позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду; задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків. 14 квітня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява представника позивача про долучення до матеріалів справи відповіді Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 06 квітня 2021 року. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Представник позивача підтримав її позицію. Представник відповідача Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив. Третя особа у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позиції щодо позовних вимог не висловила. Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно з ст. 76 79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, 14 березня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції (м. Харків), в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, зроблено запис за № 221. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . 12 березня 2004 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] , [PERSON] (покупці) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Саутенко Н. В. 12 березня 2004 року. Згідно вказаного договору, [PERSON] та [PERSON] , стали власниками зазначеної квартири по Ѕ частці кожний. 30 квітня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції в Книзі реєстації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 410. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвища: йому [PERSON] , їй [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що 06 лютого 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 2001. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з Ѕ (однієї другої) частки однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальна площа квартири 32,5 кв. м, житлова площа 16,7 кв. м. 07 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 16 жовтня 2020 року постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , у зв`язку з тим, що із поданих документів не простежуються родинні відносини [PERSON] та [PERSON] , і таким чином відсутні підстави для закликання до спадкування за законом. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217, 1218, 1220 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були у зареєстрованому шлюбі з 14 березня 2003 року по 30 квітня 2008 року. За час перебування у шлюбі придбали квартиру [ADDRESS] , по Ѕ частці кожний. Після розірвання шлюбу вони продовжували бути однією сім`єю, оскільки намірів фактичного припинення шлюбу не мали, а факт його розірвання був зумовлений необхідністю оформлення кредиту для купівлі автомобіля. На підтвердження подальшого спільного проживання однією сім`єю позивачем надано квитанції про оплату комунальних послуг (а.\~с.\~31), чеками про купівлю побутової техніки, меблів, вхідних дверей, матеріалів необхідних для ремонтних робіт, сантехніки та побутових предметів тощо (а. с. 22 26). Згідно договору про надання послуг з централізованого водовідведення № 34802 від\~31\~жовтня 2008 року, тобто після розірвання шлюбу, кількість осіб, що користуються послугами зазначено 2, а саме: [PERSON] (основний) та [PERSON] (дружина) (а. с. 29). З довідки КП «Жилкомсервіс» від 23 червня 2011 року № 57/113/6340 слідує, що вона видана [PERSON] про те, що він та його дружина [PERSON] дійсно зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 13 лютого 2020 року, [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою з 14 квітня 2004 року (а. с. 17, 35). Відповідно до Договору-замовлення на організацію та проведення поховання та актів на ритуальні послуги, організацією поховання [PERSON] займалася саме [PERSON] (а.\~с. 13 15). Згідно інформації Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 06 квітня 2021 року за № 3134/22.1-10, актові записи про шлюб за період з 30 квітня 2008 року по 30\~березня 2020 року складених на [PERSON] , [INFO] , не виявлено (а. с. 148). Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що його родина з родиною [PERSON] та [PERSON] товаришували сім`ями близько 10 років. Вони були справжньою родиною, піклувалися один про одного. Під час спільного відпочинку, вони розповідали, що всі речі купують за спільні кошти. Називали себе «чоловік» та «дружина». Вони були подружжям, оскільки вели спільне господарство, спільно робили ремонт та купували необхідні для життя вжиткові речі. Також заначив, що [PERSON] постійно піклувалася про здоров`я чоловіка, оскільки він хворів туберкульозом та періодично проходив лікування у спеціалізованих медичних закладах, а вона його провідувала, готувала їжу та вела господарство. На час смерті [PERSON] , [PERSON] постійно проживала з ним у їхній спільній квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона з [PERSON] та [PERSON] знайома приблизно з 2004 року, оскільки мешкали на одній сходовій клітці у під`їзді та бачилися як сусіди біля будинку та у під`їзді. Про те, що [PERSON] та [PERSON] з 2008 року розірвали шлюб не знала, оскільки вони проживали разом до смерті [PERSON] та поводилися, як справжнє подружжя (разом ходили до магазину, він допомагав підносити тяжкі пакунки з магазину тощо), вели спільне господарство. Вони разом робили ремонт, купували вхідні двері, бойлер. У сім`ї не було проблем, називали один одного «чоловік» та «дружина». На час смерті [PERSON] , [PERSON] постійно проживала з ним у їхній спільній квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона з [PERSON] та [PERSON] товаришувала з 2004 року. Проживає через два будинки від них та 2, 3 рази на тиждень вона бачилась або з кимось із них або з ними обома. Називали себе «чоловік» та «дружина». Про їхнє офіційне розлучення та причини дізналася приблизно у 2015 році. Вони хотіли взяти кредит на автомобіль, проте так і не взяли. [PERSON] та [PERSON] були справжнім подружжям, оскільки вели спільне господарство, спільно робили ремонт та купували необхідні для життя вжиткові речі. Вона постійно опікувалася ним, а він нею, жили дружно. Вона допомагала йому справлятися з його хворобою. На час смерті [PERSON] , [PERSON] постійно проживала з ним у їхній спільній квартирі. Відтак, суд доходить висновку, що позивачем надано належні та допустимі письмові докази, які, підтверджують факт проживання позивача разом із [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що також підтверджено показаннями свідків, наданими в судовому засіданні та, як наслідок, обґрунтованість позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та необхідність їх задоволення. Доводи відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів спільного проживання [PERSON] та [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються встановленими в цій справі обставинами, дослідженими доказами та показами свідків. Судом також встановлено, що згідно спадкової справи, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою, [PERSON] на праві власності належить Ѕ частка квартири [ADDRESS] . Інші спадкоємці для прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталися, батьки [PERSON] померли, інформації про наявність дітей у [PERSON] , а також інших родичів, які б могли претендувати на спадщину, матеріали спадкової справи не містять, а судом не встановлено. Відтак, факти викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно після померлого [PERSON] є достовірними, підтверджені письмовими доказами та показаннями свідків, наданими в судовому засіданні, а тому сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що цей спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача у цьому випадку буде несправедливим.

Outcome: approved