Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

23.05.2017р. КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення (а.с. № 4-5). В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що надає відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, але у них станом на 01.01.2017р. утворилась заборгованість у розмірі 13 871 грн. 43 коп., крім того, інфляційне збільшення суми боргу складає 10\~921 грн. 43 коп. та сума 3% річних складає 2\~174 грн. 34 коп., яку позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів разом із судовими витратами, понесеними при предявлені позову. В наданій суду 19.09.2017р. заяві представник позивача - [PERSON] ( діє на підставі довіреності від 03.01.2017р.) вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 26). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали спільну заяву від 21.09.2017р., в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали частково, наголосили, що вони є інвалідами другої групи, мають многорічну заборгованість по причині важкого матеріального становища, просили застосувати строки позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання, яке призначались до розгляду на 21.09.2017р. не зявилася, про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка про вручення судової повістки на її ім,я родичу - брату (а.с. № 25), що відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані заяви двох відповідачів щодо предмету позову про часткове визнання позовних вимог (в межах строку позовної давності), на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України. Розгляд справи відбувався згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п.1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення ) у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Як вбачається з довідки про склад сімї, виданої Єдиним абонентський відділом Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» № 1396 від 18.01.2017р. за адресою: м. Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ), бул. Слави[ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 02.02.2006р., [PERSON] з 08.02.2001р., [PERSON] з 19.07.2005р. (а.с. № 10). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі свої зобовязання перед позивачем у частині сплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконували у повному обсязі, у звязку з чим у них станом на 01.01.2017р. виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 13 871 грн. 43 коп. Ці обставини підтвердили й відповідачі в своїй спільній заяві до суду від 21.09.2017р., отже в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню (а.с. № 29, 30, 31). У судовому засіданні судом встановлено, що нарахування плати за надані послуги водопостачання та водовідведення позивачем проводилось відповідно до тарифів. Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданому позивачем інфляційне збільшення суми боргу складає 10\~921 грн. 43 коп. та сума 3% річних складає 2\~174 грн. 34 коп. (а.с. № 6-9). 21.09.2017р. до суду від відповідачів надійшла спільна заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності (а.с. № 29, 30, 31). Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, заборгованість відповідачів перед позивачем з урахуванням строків позовної давності за період з березня 2014р. по грудень 2016р. склала 3\~199 грн. 17 коп., заборгованість за інфляційним збільшенням у сумі 1\~134 грн. 01 коп., та 3% річних у сумі 171 грн. 50 коп., а разом 4\~504 грн. 68коп. (а.с. № 27-28). Приймаючі до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідачі у встановлений законом строк не виконали перед позивачем своїх зобовязань за надані послуги водопостачання та водовідведення, суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з урахуванням строків позовної давності в розмірі 3\~199 грн. 17 коп. за період з березня 2014р. по грудень 2016р. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Враховуючи викладене,

Outcome: partial