Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

23.12.2014 року позивач Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: Автопідприємство Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України про стягнення суми матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну організації. В обґрунтування позову зазначено, що наказом Міністра Кабінету Міністрів України від 28.01.2013 року № 70-к [PERSON] був призначений директором Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України. Згідно Положення про Автопідприємство, затверджене 11.04.2008 року, Автопідприємство віднесено до сфери управління Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів. Керівництво Автопідприємством здійснюється його директором. Директор керує виробничо-господарською та фінансовою діяльністю підприємства і несе за неї персональну відповідальність, згідно з законодавством та цим Положенням. Згідно контракту укладеного між Господарсько-фінансовим департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України та [PERSON] від 28.01.2013 року, передбачено, що керівник Автопідприємства має право призначати та звільняти працівників Автопідприємства, накладати на працівників дисциплінарні стягнення відповідно до законодавства. Так, директором Автопідприємства [PERSON] було видано накази № 109 від 09.04.2013 року та № 112 від 11.04.2013 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування заходу у вигляді догани, які стали підставою для видання наказу Автопідприємства № 144 від 08.05.2013 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування заходу стягнення у вигляді звільнення на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Проте рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року у справі № 756/8335/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.10.2014 року накази про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності скасовано, застосування заходу стягнення у вигляді звільнення на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України визнано незаконним. Відповідач [PERSON] відмовився у добровільному порядку виконати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року та дав відповідне доручення підготувати та подати апеляційну скаргу, в задоволенні якої, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2014 року, було відмовлено. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2014 року у справі № 756/8564/14-ц стягнуто з Автопідприємства на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 7 362,08 грн. Таким чином, Автопідприємством Господарсько-фінансового департаменту в порядку добровільного виконання рішень Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у справі № 756/8335/13-ц та від 27 жовтня 2014 року у справі 756/8564/14-ц [PERSON] виплачено (без урахування сум, що були утримані): -середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.05.2013 року по 13.03.2014 року у розмірі 35 973, 80 грн.; -середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2014 року по 15.05.2014 року у розмірі 7 362,08 грн.; -компенсацію за моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн., а всього з урахуванням сум сплаченого судового збору, згідно зазначених рішень судів у розмірі 728,03 грн., Автопідприємством було понесено витрати у розмірі 45 063,91 грн. (без урахування сум, що були утримані). Зважаючи на викладене, посилаючись на норми чинного законодавства, враховуючи, що [PERSON], будучи матеріально відповідальною особою, несе у повному розмірі відповідальність за шкоду, заподіяну з його вини Автопідприємству, просили суд стягнути з [PERSON] 45 063,91 грн., у тому числі: виплачені [PERSON] на підставі рішень Оболонського Районного суду м. Києва від 13.03.2014 року у справі № 756/8335/13-ц та від 27.10.2014 року у справі № 756/8564/14 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.05.2013 року по 13.03.2014 року у розмірі 35 973,80 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2014 року по 15.05.2014 року у розмірі 7362,08 грн., компенсацію за моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн., а також суму сплаченого Автопідприємством судового збору згідно зазначених рішень судів у розмірі 728,03 грн. Представник позивача та третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Додатково зазначила, що відповідач був обізнаний з необхідністю виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року у справі 756/8335/13-ц вже 17.03.2014 року, відповідно до поданої директору [PERSON] заяви [PERSON], яка зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції Автопідприємства за № 65, проте розпорядження виконати вказане рішення не надав, та направив відповідну заяву до юридичного відділу з резолюцією «розібратися». Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що відсутні підстави для стягнення з її довірителя на користь позивача відшкодування у розмірі 37 458,23 грн., на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року, у зв'язку із набранням законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2016 року, оскільки в межах розгляду вказаної справи встановлено та не підлягає доказуванню, що наказ про звільнення [PERSON] з посади диспетчера Автопідприємства [PERSON] не видавав, наказ про звільнення [PERSON] був підписаний в.о. директора Автопідприємства [PERSON], у період з 07 по 27 травня 2013 року, тобто в період видання [PERSON] наказу про звільнення [PERSON] з роботи, [PERSON] не виконував своїх посадових обов'язків, у зв'язку з перебуванням у відгулах та на лікарняному, [PERSON] не давав [PERSON] будь-яких вказівок щодо підписання наказу про звільнення [PERSON] з роботи. Також зазначила, що посилання сторони позивача на обізнаність [PERSON] про наявність рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року вже 17.03.2014 року та його свідоме невиконання не підтверджено доказами, оскільки згідно заяви [PERSON], тексту рішення суду до заяви додано не було, а згідно журналу вхідної кореспонденції 03.04.2016 року до Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, надійшов лист з Оболонського районного суду м. Києва, водночас в журналі відсутній підпис директора [PERSON] про його отримання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, представника відповідача, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що згідно наказу №70-к від 28.01.2013 року, [PERSON] було призначено на посаду директора Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України з 28.01.2013 року. Того ж дня, а саме 28.01.2013 року між Господарсько-фінансовим Департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України та [PERSON] було укладено контракт на строк з 28 січня 2013 року по 01 лютого 2016 року. Судом також встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києві від 07 жовтня 2014 року, позовні вимоги [PERSON] до Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання протиправними наказів про застосування дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Скасовано накази директора Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України № 109 від 09 квітня 2013 року та № 112 від 11 квітня 2013 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування заходу стягнення у вигляді догани. Скасовано наказ в.о. директора Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України №144 від 08 травня 2013 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування заходу стягнення у вигляді звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України з 08 травня 2013 року. Поновлено [PERSON] на посаді диспетчера Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України з 08 травня 2013 року. Стягнуто з Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 08 травня 2013 року до 13 березня 2014 року у розмірі 35 973 грн. 80 коп., а також 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у розмірі 7 362 грн. 08 коп. Згідно довідки Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України від 22.12.2014 року по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої моральної шкоди [PERSON] Автопідприємством Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, згідно рішень суду від 13.03.2014 року № 2/756/147/14 та від 27.10.2014 року № 2/756/3676/14 виплачено всього 44 335,88 грн. Згідно довідки Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України № 657 від 22.12.2014 року, згідно рішення суду від 13.03.2014 року № 2/756/147/14 сплачено судовий збір згідно платіжного доручення № 297 від 17.11.2014 року на суму 484,43 грн., згідно рішення суду від 27.10.2014 року № 2/756/3676/14 сплачено судовий збір згідно платіжного доручення № 318 від 24.11.2014 року на суму 243,60 грн. Відповідно до ч.1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.03.2016 року за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року у справі № 752/19468/14-ц за позовом [PERSON] до Секретаріату Кабінету Міністрів України та Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, третя особа Господарсько-фінансовий Департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановлено, а отже не підлягає доказуванню, що вина [PERSON] у звільненні [PERSON], відсутня, оскільки наказу про її звільнення він не видавав та не підписував. Наказ про звільнення [PERSON] було видано та підписано в.о. директора [PERSON] та рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києві від 07 жовтня 2014 року, скасовано наказ в.о. директора Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України №144 від 08 травня 2013 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування заходу стягнення у вигляді звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України з 08 травня 2013 року. Також вищевказаним рішенням суду встановлено, що відсутні правові підстави вважати, що саме діями [PERSON], які полягають у незаконному звільнення [PERSON], Автопідприємству Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України було завдано збитків на загальну суму 44335,88 грн. Посилання сторони позивач в судовому засіданні на те, що Господарсько-фінансовим департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України було понесено витрати, у тому числі, внаслідок відмови [PERSON] добровільно виконати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року, наслідком чого стало стягнення з позивача на користь [PERSON] за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2014 року середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 7 362,08 грн., судом не приймаються з огляду на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Водночас, стороною позивача не надано жодного доказу, що відповідачем свідомо в добровільному порядку не було виконано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року в частині до негайного виконання. Так, заява [PERSON] від 14.03.2014 року не може бути прийнята судом як доказ того, що вже станом на 17.03.2014 року [PERSON], як директору Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, було достеменно відомо про наявність рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року, яким [PERSON] було поновлено на роботі, оскільки, як вбачається зі змісту даної заяви, до неї не було долучено як додаток копію зазначеного судового рішення. Крім того, з резолюції відповідача, вбачається, що останній дав розпорядження юридичному відділу розібратися із ситуацією, що склалася. Доказів того, що юридичним відділом за наслідками розгляду вказаної заяви, було рекомендовано [PERSON], як директору Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, поновити [PERSON] на займаній посаді, суду надано не було. Витяг з журналу реєстрації вхідної кореспонденції, також не може бути прийнятий судом як доказ того, що [PERSON] було отримано копію рішення Оболонського районного суду м. Києва 03.04.2014 року, зважаючи на відсутність підпису останнього в журналі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність вини [PERSON] у витратах, що були понесені Господарсько-фінансовим департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України, як наслідок виконання рішень Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у справі № 756/8335/13-ц та від 27 жовтня 2014 року у справі № 2/756/3676/14, а отже, необґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed