Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

24.05.2017 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 28.07.2005 року у виконавчому комітеті Іллінецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області між нею та [PERSON] (далі - відповідач) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 4. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що між ними зникли взаєморозуміння. Шлюбні відносини припинені між ними близько 5 років тому. Через вказані вище причини позивачка вважає, що їх спільне життя з відповідачем, як однієї родини, неможливе, а тому зберегти шлюб немає сенсу. Просить шлюб розірвати, після розірваннґя шлюбу зашити їй прізвище - [PERSON]. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність, просить суд розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання також не не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутність, позовні вимогим визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 28.07.2005 року у виконавчому комітеті Іллінецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 4, Свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]». Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені 5 років тому через те, що між ними зникли взаєморозуміння. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved