overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

23 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 25 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складаено відповідний актовий запис №443. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв убачається, що позивач позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 25 квітня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складаено відповідний актовий запис №443 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 21 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що сім?я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім?ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

23 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1999 року. Від цього шлюбу подружжя має дітей: дочку [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON] [INFO]. Причиною розпаду сімї позивач вказувала те, що на даний час вона проживає з іншим чоловіком, шлюбні відносини припинені з березня 2017 року, спільне господарство не ведеться. 27 жовтня 2017 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду (а.с.15). 3 січня 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов визнав, просив розгляд справи проводити у його відсутність (а.с.24). В звязку з набранням чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу, ухвалою суду від 11 січня 2018 року постановлено розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження та судове засідання, призначене на 9 годину 00 хвилин 11 січня 2018 року у цій справі, вважати підготовчим засіданням. В підготовчому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила її прізвище на дошлюбне не змінювати, судові витрати з відповідача на її користь не стягувати. У відповідності з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до положень Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони 24 липня 1999 року зареєстрували шлюб у Ромоданівській селищній раді Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 13 (а.с.3). Від цього шлюбу подружжя має дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.4), [PERSON], [INFO] (а.с.5), [PERSON], [INFO] (а.с.6), [PERSON], [INFO] (а.с.7), та [PERSON], [INFO] (а.с.8). На даний час сімя фактично розпалася, шлюбні відносини припинені з березня 2017 року. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, тому суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Оскільки позивачем не заявлено клопотання про зміну прізвища, суд вважає що підстав для зміни її прізвища на дошлюбне, що передбачено ст.113 СК України, немає. В звязку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

23 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03.05.2014 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейні відносини погіршились, в кінцевому результаті це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, просить шлюб розірвати. Спору про місце проживання дитини сторони не мають, майновий спір відсутній. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала, просить судові витрати залишити за нею. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 03.05.2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 35, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5). Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про визначення місця проживання між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем згідно її заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

23 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, вказуючи, що 15.09.2017р. померла її мати, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 382344, актовий запис 87. Після її смерті відкрилась спадщина, яку вона має намір успадкувати. Проте, через розбіжності у її Свідоцтві про народження, де помилково вказано прізвище матері «Онисівна» замість «Онисимівна», не може реалізувати своє право на спадщину, а також отримати не виплачену її матері за життя пенсію. Заявник в судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила заяву задовольнити. (а.с. 16) Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, проте голова Мончинської сільської ради Погребищенського району Вінницької області [PERSON] проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 17) Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Враховуючи те, що в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] дійсно є дочкою [PERSON], яка померла 15.09.2017р., зазначений факт необхідно встановити на підставі п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

23 жовтня 2017 року [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] селищної ради Шацького району Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Волі, буд. 13, в смт. Шацьк Шацького району Волинської області. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 07 лютого 2011 року помер чоловік позивача [PERSON], якому належало вказане нерухоме майно. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, у тому числі, на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, так як постійно проживала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] також є його діти: дочка [PERSON] та син [PERSON], які протягом встановленого законом строку відмовились від прийняття спадщини після смерті батька на користь дружини померлого [PERSON]. Право власності на вказане нерухоме майно ні за ким не зареєстровано. У звязку з відсутністю правовстановлювального документа про право власності спадкодавця на вказане спадкове нерухоме майно, [PERSON] відмовлено в нотаріальному оформленні її спадкових прав. Тому позивач просить суд визнати її право власності на це нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] в попереднє судове засідання не зявилася, подала суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] селищна рада Шацького району Волинської області свого представника в попереднє судове засідання не направила. Суду подано письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У заяві вказано, що [PERSON] селищна рада Шацького району Волинської області позовні вимоги визнає повністю. Проаналізувавши обставини справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, матеріалами спадкової справи на імя [PERSON], інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти та позов задовольнити і рішення про задоволення позову може бути ухвалене в попередньому судовому засіданні. На підставі статей 328, 392, 1217, 1220, 1261, 1268, 1269, 1296 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

23 жовтня 2017 року до Овідіопольського райсуду Одеської області звернулась позивачка з вищеназваним позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та примусово його зняти з реєстрації. В ході судового розгляду позивачка подала заяву в якій зазначила, що на позові наполягає, просить справу розглянути в її відсутність. Відповідач копію позову отримав належним чином, до суду направив заяву (лист ) з якої видно, що з позовом не погоджується. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Так судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] є власником 7/20 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). З матеріалів цивільної справи видно, що позивачка розірвала шлюб з відповідачем та після розірвання шлюбу у добровільному порядку відповідач виїхав з вищевказаного житлового будинку. В добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач не бажає. Власник житлового будинку - позивачка по справі при наявності майна відповідача несе додаткові витрати щодо користування житловим будинком, що обмежує її права як власника житлового будинку. Тому суд вважає, що відповідач перешкоджає здійснювати право власності. Відповідач на час розгляду справи перебуває в місцях позбавлення волі, при цьому до обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та засудження відповідача, останній у добровільному порядку знятись з реєстрації не бажав посилаючись на те, що позивачка створила нову сім`ю. З матеріалів справи видно, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою, склав іншу сім`ю, що підтверджуються роздруківкою тексту відеозапису, який був опублікований 17 жовтня 2019 року засобами масової інформації, а саме 24 ТВ. Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням вищевказаного будинку. Позивачка просить примусово зняти його з реєстраційного обліку, відповідно до ЗУ «Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні» до повноважень органів місцевого самоврядування входить постановка на реєстраційний облік та його зняття. Відповідачем по справі є фізична особа. Позивачка не зверталась з заявою про зняття відповідача з реєстраційного обліку до органів місцевого самоврядування, а тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги є передчасними. При подані позову позивачка сплатила судовий збір у повному обсязі, позивачка питання про розподіл судових витрат не ставить, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

23 жовтня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради без направлення. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора підозріла до оточуючих, напружена, тривожна, галюцинує, свої зорові галюцинації маячно трактує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - маячний розлад органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

23 жовтня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.10.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.10.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна С.М. лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий на місці не утримується. В розмову вступає охоче. На запитання відповідає не завжди в плані заданих. Мова прискорена за темпом, за типом монологу. Орієнтування всіх видів збережене. Мислення паралогічне, непослідовне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, маячний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

23 жовтня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.10.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.10.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко С.П. лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий маніакальний, не спить, агресивний до родичів. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизоафективний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved