Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

22 січня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 31.07.1999 р. Рибницьким районним відділом РАЦСом (актовий запис № 210), в якому народився неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та стягнути з відповідача на свою користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, посилаючись на те, що останнім часом між подружжям спільне життя не склалося у зв'язку з виявленням несумісності характерів, різних поглядів на життя з відповідачем, з яким вони втратили почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги, порозуміння, а також через постійні сварки між ними, внаслідок чого, їхній шлюб носить формальний характер і сторони припинили спільне проживання з лютого 2015 р., а також враховуючи, що спільне проживання з відповідачем неможливе і буде суперечити її правам та правам неповнолітньої дитини, якій відповідач, як батько, не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, лише періодично купуючи деякі речі їхньому сину. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надавши до суду письмове клопотання, в якому позов підтримала у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 17,18). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою листоноші «відсутній вдома» та поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки, і його інше місцезнаходження чи місце перебування суду невідоме, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 13-14,17). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 184 СК України передбачає - якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, розмір яких, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд встановив, що офіційно, сторони зареєстрували свій шлюб 31.07.1999 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Рибницьким районним відділом РАЦСом від 31.07.1999 р. (актовий запис № 210), в період якого у сторін народився неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2001 р., і який на сьогодні проживає разом із своєю матір`ю (позивачкою) (а.с. 7,8). З матеріалів позову вбачається, що між подружжям спільне життя не склалося у зв'язку з виявленням несумісності характерів, різних поглядів на життя позивачки з відповідачем, з яким вони втратили почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги, порозуміння, а також через постійні сварки між ними, внаслідок чого, їхній шлюб носить формальний характер і сторони припинили спільне проживання з лютого 2015 р., а також враховуючи, що спільне проживання з відповідачем неможливе і буде суперечити її правам та правам неповнолітньої дитини, яка проживає разом із позивачкою і спору з приводу місця проживання дитини між подружжям не має. Однак, повноцінно самостійно утримувати неповнолітнього сина у позивачки, яка працює вчителем в школі не має можливості, враховуючи її матеріальний стан і невеликий розмір заробітної плати. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин - буде суперечити інтересам позивачки, спільній неповнолітній дитині сторін, на утримання якої слід стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно починаючи з дати подачі позову і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати за розгляд позовних вимог в частині розірвання шлюбу та на користь держави в частині позовних вимог про стягнення аліментів.

Outcome: approved