Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

22.04.2015 року позивач [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.04.2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Миколаївської міської ради, актовий запис №22. Від спільного шлюбу вони мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя, між ними зникло почуття любові та поваги. З жовтня 2014 року вони мешкають окремо та спільного господарства не ведуть, вважає збереження шлюбу недоцільним, тому просила шлюб розірвати. Крім того, відповідач не бере участі у вихованні дітей і матеріальної допомоги не надає, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 18.04.2008 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Миколаївської міської ради, актовий запис №22. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з жовтня 2014 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання дитини судом не встановлено. Відповідач працездатний, інших утриманців немає, тому суд вважає можливим стягнути з нього аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини доходів. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не у повній мірі виконує у відношенні своїх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх належного утримання, чим порушує права дітей на достатній рівень життя, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимог ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладено,

Outcome: approved