Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

22 березня 2013 року позивач за первісним позовом [PERSON] (який помер 13 вересня 2013 року і у звязку з чим як правонаступник позивача з 27 березня 2014 року залучено [PERSON]) звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом, який був уточнений 24 квітня 2014 року, до відповідача [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти за договором позики від 07 червня 2012 року у сумі 100000 (сто тисяч) доларів США (еквівалент 1151285 гривень). В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON], на прохання [PERSON] 07 червня 2012 року були надані останній кошти в борг у сумі 140000 (сто сорок тисяч) доларів США, строком до березня місяця 2014 року. 03 липня 2012 року, 09 серпня 2012 року, 16 жовтня 2012 року та 10 грудня 2012 року відповідач повернула рівними частками 40000 (сорок тисяч) доларів США, тобто по 10000 (десять тисяч) доларів США кожного разу. Починаючи з січня місяця 2013 року жодної суми коштів в повернення боргу відповідач позивачу не сплатила. На дату подачі позову у позивача виникла крайня необхідність у коштах, які він надав в борг відповідачу в частині неповернутого боргу. Ця необхідність в коштах була викликана тим, що в травні місяці 2013 року йому було поставлено діагноз онкозахворювання. Позивач перебував на лікуванні в Сумському обласному онкодиспансері з 10.06.2013 по 08.07.2013, а потім з 23.07.2013 по 02.08.2013 в неврологічному відділенні Шосткинської ЦРЛ. За результатом консультації в інституті нейрохірургії ім. Академіка Радоманова, яка відбулась 31.07.2013, позивачу було рекомендовано систематичне лікування. Ефективне лікування позивачу змогли запропонувати лише в Ізраїльській лікарні сучасної онкологічної допомоги, яка має свою філію в місті. Таке лікування коштовне і коштує 80000 доларів США. Добровільно достроково повернути 100000 доларів США, що залишилась з суми позики відповідач відмовляється. 12 грудня 2014 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] у якому просить визнати недійсним договір позики від 07 червня 2012 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON], яка є дружиною [PERSON], 07 червня 2012 року було складено розписку про те, що [PERSON] за договором позики взяла в борг гроші у [PERSON] в сумі 140000 (сто сорок тисяч) доларів США, які зобовязалась виплатити до березня 2014 року. [PERSON] не було відомо про укладення його дружиною [PERSON] будь-якого договору позики і згоди у письмовій формі на укладення будь-якого договору позики він не надавав. 27 березня 2014 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області постановлено залучити до участі у справі у якості правонаступника [PERSON], який помер 13 вересня 2013 року [PERSON]. (а.с.39). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала заяву у якій позовні вимоги визнає та просить провести судовий розгляд за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В попередніх судових засіданнях в обґрунтуванні позову послалась на доводи викладені у позові. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений. (а.с.238). На попередньому судовому засіданні представник позивача суду повідомив, що [PERSON] і [PERSON] проживали як чоловік і жінка з 2005 року. Спочатку [PERSON] визнавала борг і повертала його частинами по 10000 доларів США, але через деякий час перестала це робити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. В обґрунтування причини неявки надала довідку про те, що знаходиться разом дітьми, які перебувають на стаціонарному лікуванні у Шосткинській дитячій міськлікарні. На попередньому судовому засіданні 31.10.2014 року відповідач суду повідомила, що фактично грошей від [PERSON] не отримувала, розписка була як страховка. Всі розрахунки з [PERSON] вів чоловік відповідача, але про розписку [PERSON] нічого не казала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить відкласти розгляд справи, оскільки хворіє і не має можливості зявитися. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений, про поважність причини неявки суд не повідомив. (а.с.241). В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України №1618-IV від 18 березня 2004 року (далі ЦПК України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а також те, що справа перебуває у провадженні суду тривалий час (більше двох років), відповідач та її представник документів, що підтверджують поважність причини неявки в попередні судові засідання (06.08.2015, 19.11.2015) до суду не надали, суд вважає за можливе на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін. В судовому засіданні 18 грудня 20155 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, у відповідності із ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи, оскільки відповідач повторно не зявилась в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, із розписки від 07.06.2012 вбачається, що [PERSON] взяла у борг гроші у [PERSON] у сумі 140000 (сто сорок тисяч) доларів США, та зобовязалася повернути останньому гроші до березня 2014 року. На зворотному боці розписки зазначено платежі: 03.07.2012 повернуто 10000 (десять тисяч) доларів США; 09.08.2012 повернуто 10000 (десять тисяч) доларів США; 16.10.2012 повернуто 10000 (десять тисяч) доларів США; 10.12.2012 повернуто 10000 (десять тисяч) доларів США. (а.с.3). Із інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи наданої Шосткинським МВ УДМС України в Сумській області від 28 серпня 2013 року вбачається, що у [PERSON] [PERSON], [INFO], місце проживання зареєстровано за адресою: [INFO]. (а.с.14). Із свідоцтва про смерть, бланк серії І-БП №201632, виданого 13 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області вбачається, що [PERSON] помер 13 вересня 2013 року про що 13 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області складено відповідний актовий запис №763. Місце смерті місто Шостка Сумської області. (а.с.26). Із заповіту від 16 серпня 2013 року посвідченого в цей день приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1813, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження яким все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось заповідав на користь [PERSON], [INFO]. (а.с.27). Із листа приватного нотаріуса Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] №49/02-14 від 25 березня 2014 року вбачається, що 16 березня 2014 року згідно заяви [PERSON] була заведена спадкова справа №60/2013 після спадкодавця [PERSON], померлого 13 вересня 2013 року. Від спадкоємця [PERSON] в установлений законом строк була подана заява про прийняття нею спадщини за заповітом, посвідченим 16 серпня 2013 року [PERSON], приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу за р.№1853, після спадковадця [PERSON] Від будь-яких інших спадкоємців в установлений законом строк для прийняття спадщини заяви не надходили. (а.с.37). Із паспорта громадянина України МА 408084 виданого Шосткинським МВ УМВС України в Сумській області 19 січня 1998 року вбачається, що [PERSON] народилася 21 вересня 1972 року у м.Шостка Сумської області. (а.с.115). Із свідоцтва про укладення шлюбу, бланк серії І-БП №491704, виданого 28 грудня 1991 року вбачається, що [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], уклали шлюб 28 грудня 1991 року про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу в цей день відділом ЗАГС Шосткинського міськвиконкому Сумської області зроблено запис за №986. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]. (а.с.125). Із рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленого 02 квітня 2015 року у справі №589/6874/14-ц вбачається, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики удаваним відмовлено. В мотивувальній частині рішення зазначено наступне: - як вбачається з матеріалів справи, сторони вчинили правочини договір купівлі продажу нежитлового приміщення 21 лютого 2012 року, та договір позики який укладений 07 червня 2012 року, тобто є два правочини, які існують окремо один від одного і не можуть бути повязані між собою датами як на це вказує сторона позивача та третя особа на стороні позивача, зокрема таким звязком є дата сплати по договору купівлі продажу нерухомості до першого березня 2014 року так і в договорі позики зазначена дата повернення боргу до березня 2014 року; - отже, дослідивши розписку надану в судове засідання стороною відповідача вбачається, що правовий зміст даного документу є договором з певними правами та обовязками. Позивач не заперечує факту написання розписки, заперечує лише факт отримання грошей по даній розписці. Крім того з досліджених в судовому засіданні розписок які надавались [PERSON] вбачається, що останній отримував в якості оплати за магазин кошти 16 лютого 2012 року, 29 грудня 2012 року, 09 квітня 2012 року, що знову ж таки вказує на те, що існують два різні договори укладені між сторонами як то договір купівлі продажу з порядком проведення розрахунку та договір позики з умовами повернення коштів що в свою чергу регулюється частиною першою статті 1049 ЦК України згідно якої за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором; - крім того як пояснила сама позивач кошти за договором купівлі продажу повністю сплачено. (а.с.215, 216). Із ухвали Апеляційного суду Сумської області постановленої 15 липня 2015 року у справі №589/6874/14-ц вбачається, що апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилено, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2015 року в даній справі залишено без змін. (а.с.217). Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року за №435-ІV (далі ЦК України), одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти встановленої Національним банком України станом на 18 грудня 2015 року 100000 доларів США становить 2348767,5 гривні. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року вбачається, що: - письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику; - договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права; - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми або речей. Так, судом встановлено, що [PERSON] взяла у [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 140000 доларів США, які відповідно до розписки від 07 червня 2012 року зобовязалася повернути до березня 2014 року. В подальшому, 03.07.2012, 09.08.2012, 16.10.2012 та 10.12.2012 відповідач частково повернула [PERSON] 40000 доларів США рівномірними виплатами по 10000 доларів США. 13 вересня 2013 року [PERSON] помер, його спадкоємцем (правонаступником) є [PERSON] Відповідач, як у визначений розпискою термін, так і станом на час розгляду справи, взяті на себе зобовязання не виконала. А тому, враховуючи те, що розписка є грошовим зобовязанням і після її підпису позичальником всі зобовязання покладаються на позичальника, яким в даному випадку є [PERSON], суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в межах заявлених вимог, тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти отримані відповідачем за розпискою від 07 червня 2012 року, за виключенням вже повернутих сум, в розмірі 100000 доларів США. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 07 червня 2012 року з огляду на наведені обставини задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року за №3674-VI (далі Закон №3674-VI) в редакції станом на 22.08.2013, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п.п1 п.1 ч.2 ст.4 Закону №3674-VI в редакції станом на 22.08.2013, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» №5515-VI, установлено у 2013 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення працездатних осіб: з 1 січня 1147 гривень. З врахуванням вищезазначеного, з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3441 гривні (1147х3).

Outcome: approved