Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

23.05.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив виключити відомості про нього, як батька, з актового запису № 17 від 25 грудня 2001 року про народження 29 листопада 2001 року [PERSON]. Позов обґрунтований тим, що з 22.06.2001 року по 03.01.2003 року [PERSON] був одружений із відповідачем [PERSON] 29 Листопада 2001 року у них народилася донька - [PERSON]. Позивач записаний батьком дитини. Враховуючи те, що колишня дружина одного разу обмовилася, що він не являється рідним батьком [PERSON], позивач [PERSON] звертається до суду з даним позовом, посилаючись на норми ст.136 Сімейного кодексу України. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. В заяві вказано, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві вказала, що не визнає позовні вимоги. Представник третьої особи Приазовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, який належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не зявився. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених копій рішення суду та свідоцтва про розірвання шлюбу судом встановлено, що з 22 червня 2001 року до 03 січня 2003 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. 03.01.2003 року рішенням Приазовського районного суду шлюб розірвано. 19 Березня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Приазовського районного управління юстиції Запорізької області в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 17 та видане свідоцтво про розірвання шлюбу в серії І-ЖС № 156617. 29 Листопада 2001 року (в період шлюбу) у подружжя народилася донька [PERSON], батьком якої записаний [PERSON], відповідно до ст.54 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на час народження. Згідно висновку експерта № 246 від 28.09.2016 року [PERSON] може бути батьком дитини [PERSON] та ймовірність даної події складає 99,9997%. Оскільки правовідносини виникли у 2001 році, то в силу п.1 Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року і за загальним правилом застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності. З цих підстав посилання в позові на норми Сімейного кодексу України є помилковим, так як дані правовідносини регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 р. Походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків (ст.52 КпШС України). Згідно ст.54 КпШС України батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Відповідно до вимог ст.56 КпШС України, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Про проведений запис в актовому записі про народження дитини та те, що [PERSON] є батьком дитини, позивач, як встановлено судом, знав з дня реєстрації дитини. Але, до суду звернувся тільки 23.05.2016 року, майже через п'ятнадцять років після реєстрації народження. Протягом року після реєстрації народження дитини та внесення відповідного запису про батька дитини до актового запису про народження дитини позивач із зазначеними вимогами не звертався. Цей строк є припинувальним і продовженню не підлягає. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз'яснено, що предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Згідно наведених вище висновків експерта, позивачем не доведено відсутність кровного споріднення між ним та дитиною [PERSON], [INFO]. Оскільки позивач пропустив річний строк, передбачений ст. 56 КпШС України для оспорювання свого батьківства, а також у зв'язку з недоведеністю відсутності кровного споріднення між батьком і дитиною, відсутні правові підстави для задоволення позову. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати не підлягають присудженню з відповідача, згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed