Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

21 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 04 лютого 2013 року Хотинським районним судом, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено частково та з відповідача зобов'язано сплачувати аліменти в сумі 400 гривень щомісячно на утримання сина [PERSON] до його повноліття. Вказує, що на даний час він, [PERSON], є повнолітнім. Однак, продовжує навчатись у Харківському національному університеті внутрішніх справ на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Тому підтримуючи вищевикладене позивач просить суд задовольнити позовну заяву та стягувати з відповідача на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення ним навчання. Аліментні платежі за один місяця просить стягнути негайно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати у його відсутності, позовну заяву підтримує, просить задовольнити її в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього на адресу суду надійшла заява відповідно до якої він заперечує щодо задоволення позову позивача. Оскільки, являється інвалідом третьої групи, не працює, підприємницькою діяльністю не займається, доходів не має, хворіє. Вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріальне становище сторін у справі та інші істотні обставини, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги слід відмовити. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до довідки № 2/1599 від 28.01.2016 року, виданої Харківським національним університетом внутрішніх справ, [PERSON] дійсно є студентом ІІ курсу денної форми навчання за державним замовленням. Зарахований з 18.08.2014 року. Термін закінчення навчання - червень 2018 рік (а.с.14). Згідно довідки № 2/416 від 20.10.2015 року виданою Харківським національним університетом внутрішніх справ, вбачається, що [PERSON] перебуває на посаді курсанта за званням рядовий міліції (а.с.8). Так, згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, згідно із роз'ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вищенаведеного спроможність надавати матеріальну допомогу є предметом доказування. Так, на підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається із виписки з історії хвороби № 2125 від 29.02.2016 року виданою лікарнею швидкої медичної допомоги м. Чернівці, [PERSON] знаходився на лікуванні з 17.02.2016 року по 29.02.2016 рік із різними захворюваннями (а.с.21). Відповідно до довідки № 406788 від 19.03.2015 року, [PERSON] призначено третю групу інвалідності за загальними захворюваннями (а.с.22). Згідно довідки № 1548 від 04.04.2016 року виданою Управлінням праці та соціального захисту населення м. Чернівці, [PERSON] отримує держану соціальну допомогу як інвалід третьої групи в розмірі - 1074 гривень (а.с.25). Відповідно до направлення Владичанської амбулаторної загальної практики сімейної медицини від 11.05.2016 року, вбачається, що [PERSON] направлений до лікаря кардіолога для огляду з діагнозом ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз (а.с.26). Як вбачається з протоколу УЗД органів черевної порожнини виданою Лікарнею швидкої медичної допомоги м. Чернівці від 16.02.2016 року, [PERSON] проходив обстеження (а.с27). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №21906205 від 28.04.2016 року, вбачається, що [PERSON] підприємцем не являється та підприємницькою діяльністю не займався (а.с.29). Згідно довідки №461 від 04.04.2016 року виданою виконкомом Шировецької сільської ради про те, що до складу ім'ї [PERSON] входять: син [PERSON] [INFO], донька [PERSON] [INFO], онук [PERSON] [INFO] (а.с.30). За таких обставин, судом встановлено, що відповідач [PERSON] хворіє загальними захворюваннями, регулярно лікується, являється інвалідом третьої групи, не працює, підприємницькою діяльністю не займається, інших доходів, окрім пенсії не отримує. Суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів щодо його витрат пов'язаних з навчанням, а тому суд позбавлений можливості встановити, яку матеріальну допомогу він потребує та не може визначити розмір аліментів на покриття цих витрат. Крім того, суду не надано доказів про відсутність доходів безпосередньо у позивача [PERSON], на підтвердження того, що на час навчання він потребує допомоги. Також, позивачем не подано жодного доказу, який би свідчив про наявність у відповідача змоги надавати йому матеріальну допомогу, через що у суду немає передбачених законом підстав для висновку про наявність у відповідача можливості надавати повнолітньому сину - позивачу по справі - матеріальну допомогу. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі за позовом позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed