Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

22.06.2016 року Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» через свого представника Романюка О.О. звернулося до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення вказаних осіб з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Під час розгляду справи судом позивач, в порядку ст. 31 ЦПК України, уточнив позовні вимоги в частині суб'єктного складу відповідачів та просив: виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], в інтересах яких діє [PERSON], з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва Серії [NUMBER] від 18 вересня 1998 року позивач є власником гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - гуртожиток). При цьому, позивач вказує, що 03.04.1990 року на ім'я [PERSON] було видано Розпорядження №77 на право зайняття останньою та членами її сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кімнати [NUMBER] гуртожитку. Разом з тим, в ході внутрішньої перевірки, проведеною позивачем стосовно законності проживання мешканців в належних йому на праві власності гуртожитках, було встановлено, що окрім кімнати [NUMBER] відповідачі також займають кімнату [NUMBER] гуртожитку. В свою чергу, позивач зазначає, що відповідачі проживають в кімнаті [NUMBER] гуртожитку за відсутністю будь-яких правових підстав на це, адже адміністрацією підприємства не приймалося жодних рішень як про надання відповідачам житлової площі в кімнаті [NUMBER] гуртожитку, так і щодо видачі спеціального ордеру на вселення в спірну кімнату. За вказаних обставин, а також з урахуванням того, що відповідачі, незважаючи на отримання позасудової вимоги стосовно добровільного звільнення кімнати [NUMBER] гуртожитку, продовжують незаконно в ній проживати, позивач, посилаючись на неможливість вільно розпоряджатися та користуватися своєю власність, просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та наголосила, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, відповідно до чинного законодавства України не припустимо зменшення або обмеження прав та охоронюваних законом інтересів дітей, при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Таким чином, виселення відповідачів разом з їх малолітніми дітьми без надання їм іншого жилого приміщення є порушенням прав дітей на житло. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві колективної власності Публічному акціонерному товариству «Трест «Київміськбуд - 2», про що свідчить копія Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 18.09.1998 року, Серії [NUMBER] (а.с. 6). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 03.04.1990 року на ім'я [PERSON] було видано Розпорядження №77 на право зайняття останньою та членами її сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кімнати [NUMBER] вищевказаного гуртожитку. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що під час проведення інвентаризації у гуртожитку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» на підставі наказу №70 від 25.11.2015 року комісія позивача встановила факт фактичного проживання відповідачів в кімнаті [NUMBER] гуртожитку. Вказаний висновок суду ґрунтується на наявній в матеріалах справи копії Акту огляду кімнати [ADDRESS] Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, відповідачі проживають в кімнаті [NUMBER] гуртожитку за відсутністю будь-яких правових підстав на це, адже адміністрацією підприємства не приймалося жодних рішень як про надання відповідачам житлової площі в кімнаті [NUMBER] гуртожитку, так і щодо видачі спеціального ордеру на вселення в спірну кімнату. Так, відповідно до ч.2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Положеннями ст. 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. При цьому, як роз'яснив Верховний Суд України в п.22 своєї постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Як встановлено в судовому засіданні, в тому числі й з пояснень представника позивача, будь-яких рішень про надання відповідачам жилої площі в гуртожитку адміністрацією ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» та його профкомом не приймалось, спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення гуртожитку, на відповідачів не видавався. При цьому, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Вимоги ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 29.01.2016 року за №0187, про добровільне звільнення відповідачами спірної кімнати, відповідачі, незважаючи на її отримання ще 04.02.2016 року, продовжують незаконно в ній проживати (а.с. 9). В свою чергу, відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 317 та ст. 391 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого приміщення. При цьому, у відповідності до п.44 Примірного положення про гуртожитки громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Також, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст. 57 та ч.1 ст. 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, врахувавши всі обставини по справі, зокрема те, що відповідачі як на час звернення позивача до суду, так і станом на час розгляду справи без законних на те підстав продовжують проживати в кімнаті [NUMBER] гуртожитку, чим, в свою чергу, порушують права позивача, як власника вказаного гуртожитку, суд приходить до висновку, що відповідачі підлягають виселенню з кімнати [NUMBER] гуртожитку без надання їм іншого житла на підставі ст. 391 ЦК України. При цьому, приймаючи рішення про необхідність виселення відповідачів зі спірної кімнати, судом не беруться до уваги заперечення проти позову третьої особи, зокрема щодо неможливості виселення відповідача та її неповнолітньої дитини з кімнати гуртожитку, адже право на проживання в гуртожитку позивача дітей відповідача є похідним від прав на вказане проживання відповідача, який у відповідності до вимог ст.ст. 55, 150, 180 Сімейного кодексу України та ст. 27 Конвенції про права дитини зобов'язаний виконувати свої обов'язки по утриманню дитини та забезпечення її усім необхідним для життя, в тому числі й житлом, а відтак підстави для покладення такого обов'язку на ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», відсутні. Крім того, в порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» у рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп., а саме по 344 грн. 50 коп. з кожного. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст.ст. 321, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 128, 129 Житлового кодексу Української РСР та

Outcome: approved