Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

23 жовтня 2017 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на будинковолодіння. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після смерті 06.06.2016 року [PERSON] відкрилась спадщина на будинковолодіння, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушена звернутись до суду. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка в судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно із ч.4 ст.169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. 16.04.2012 року померла мама позивачки - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, до якого належить 1/2 частина будинковолодіння. Відповідно до ст.1261 ЦК України спадщину прийняв [PERSON], оскільки являвся її чоловіком (свідоцтво про одруження серії ІІ-АГ №1056138 від 28.11.1978), однак не встиг у встановленому законом порядку оформити спадщину. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК Україна [PERSON] прийняв спадщину вчасно, оскільки дійсно проживав із своєю дружиною [PERSON] на час відкриття спадщини. Доглядав її, обходив господарство, поховав померлу та продовжував проживати в житловому будинку, до дня смерті, що підтверджується довідкою Угриньківської сільської ради №651 від 13.07.2017 року Позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті 06.06.2016 року [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №206204 від 06.06.2016 року), оскільки за життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Угриньківської сільської ради 19.11.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №60, відповідно до якого все своє майно заповів своїй доньці - [PERSON]. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається із будинковолодіння, яке розташоване в с.Угриньківці по вул.Л.Українки, №31 а, Заліщицького району, Тернопільської області, вартістю 252817 грн. та складається із житлового будинку А, веранди а, стайні Б, стодоли В, курника в, погрібу Пг, літньої кухні Г, огорожі 1, воріт з хвірткою 2 та належало до колгоспного двору. Відповідно до довідки Угриньківської сільської ради від 11.07.2017 року №637, в колгоспному дворі в с. Угриньківці по вул.Л.Українки. 31А, Заліщицького району станом на 01.07.1990 року членами двору були: [PERSON] [INFO] голова двору та [PERSON] [INFO]. Згідно довідки Угриньківської сільської ради №651 від 13.07.2017 року [PERSON] дійсно проживав із своєю дружиною [PERSON] на час відкриття спадщини. Доглядав її, обходив господарство, поховав померлу та продовжував проживати в житловому будинку, до дня смерті. У відповідності до ст. 17\~Закону України «Про власність»\~майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б)\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~(із змінами внесеними згідно з \~Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON], то кожному із них фактично належала 1/2 частина колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1993 року №4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування, та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу [PERSON] №581/02-14 від 14.09.2017 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті 06.06.2016 року [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця, інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON]. Позивачка фактично прийняла спадщину, вступивши в управління спадковим майном, у відповідності до 1268 ЦК України, так як проживає у житловому будинку та продовжувала проживати протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавців. Як вбачається із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивачка є спадкоємцем майна, згідно заповіту і прийняла спадщину, інші особи не претендують на спадок, до неї правомірно перейшли права та обов'язки (спадщина), отже за нею слід визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved