Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

23.07.2012 року [PERSON] звернулась до суду з вище зазначеним позовом, який в подальшому уточнила і просила: « 1. Усунути перешкоди у спільному користуванні сторін земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] наступним чином: зобов'язати [PERSON] знести самовільну прибудову до будинку [ADDRESS]. 2. Зобов'язати [PERSON] привести земельну ділянку у попередній стан (до початку самовільного будівництва). 3. Визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] згідно із фактичним порядком користування земельною ділянкою - де границя фактичного порядку користування земельною ділянкою поділяє на ділянки: 7,6 м., 11,85 м., 6,3 м від точки 7,60 від будинковолодіння №62 до житлового будинку далі вбік будинковолодіння №58, відступивши від зовнішньої стіни прибудови літ а-3 1 метр далі по межі розподілу з будиковолодінням 58 розділивши на відрізки 8,0м, 2,95м, 10,15 м. Від точки 5,3 м від будинковолодіння 58. Границя розподілу земельної ділянки з боку гаража літ. «З» до домоволодіння 62 поділяє ділянки 7,60 м., 3,85 м., та 4.30 м. В користування [PERSON] виділити земельну ділянку площею 0,0388 м. 4. Зобовязати відповідача [PERSON] вікно у прибудові літ. «а-3», що виходить безпосередньо на часину земельної ділянки, що знаходиться у користуванні [PERSON] зробити невідкритим.» (текст уточненої позовної заяви відтворено дослівно - т.1 а.с.217-218). Вказані вимоги позивач обґрунтувала тим, що користування земельною ділянкою має бути згідно порядку, який склався фактично між співвласниками. Позивач посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори р/н 5-2859 їй належить 7/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На належну їй частину житлового будинку в користуванні знаходяться наступні приміщення: житлові кімнати № 1-4 розміром 16,7 кв.м., № 1-3, розміром 9,8 кв.м., коридор №1-2 розміром 7,1 кв.м., кухня І-1 розміром 5 кв.м., тамбур 1 розміром 0,6 кв.м., та надвірні будівлі : літня кухня «Б», льох « В», сарай літ. « Д», та гараж літ «З». 5/12 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями на праві власності належать відповідачу [PERSON] і у її користуванні знаходяться наступні приміщення: кімната №2-3 розміром 10,0 кв.м., №2-2 площею 8,3 кв.м., кухня №2-1 площею 5,9 кв.м., сіні П площею 6,5 кв.м., та надвірні будівлі : льох літ « Е», вбиральня літ «И». Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 584 кв.м., яка була виділена під будівництво будинку на умовах безстрокового користування земельною ділянкою 04.04.1950 року. З 2007 року, відповідачка самовільно здійснює будівельні роботи на даній земельній ділянці, звела прибудову до будинку. В результаті самовільної забудови земельної ділянки відповідачем вона не може вільно здійснювати своє право володіння та користування земельною ділянкою і своєю частиною житлового будинку, оскільки відстань від вікна будівлі [PERSON], яке розташовано у самовільно побудованій прибудові до вхідної двері до її частини будинку, складає 60 см. і це вікно є не глухим. Вважає, що відповідачем порушено вимоги ДБН В .1.1-7-2002 П. 4,28 де вказано, що протипожежні вікна не повинні відчинятися. У технічному висновку ТОВ « Арбудпроект» зазначено, що в ході реконструкції домоволодіння, у зовнішній стіні прибудови літ. А-1, яка належить відповідачу [PERSON], побудовано вікно, що не відповідає протипожежним нормам відносно флігеля літ «Б», який належить позивачу [PERSON]; що до проведення відповідачкою самовільної реконструкції вищевказане вікно знаходилось у підсобному приміщенні. Позивач посилалася також на те, що [PERSON] самовільно встановила паркан і тепер вона не має вільного доступу для обслуговування гаражу літ «З». (т.1 а.с.2-4, 216-218). 07.11.2012 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою в якій просила суд: - визнати за нею право власності на самовільно побудовану прибудову А1-1, розташовану за адресою: [ADDRESS]; - визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] у відповідності до висновку технічної експертизи Харківського міського БТІ №20 від 01.04.1971р. по цивільній справі №2-345/71, що знаходилась у провадженні народного суду Ленінського району м.Харкова; - зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні нею земельною ділянкою, знести гараж літ. «З»; - стягнути з [PERSON] судові витрати.(т.1 а.с.74-77) В поданій суду заяві від 27.05.2014 року представник [PERSON] - [PERSON] уточнив п.3 вимоги зустрічної позовної заяви і просив визначити порядок користування земельною ділянкою згідно 2-го варіанту судової будівельно-технічної експертизи №33 від 28.02.2014 року. (т.1 а.с.215) В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] посилалась на те, що їй на праві власності належить 5/12 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 584 кв.м., яка виділена у довічне користування із правом забудови на підставі договору від 04.04.1950 року. У 2007 році вона разом зі своїм чоловіком за власні кошти прибудувала прибудову А1-1 до житлового будинку. У зв'язку з чим вона просить визнати за нею право власності на прибудовану будівлю на підставі вимог ст. 376 ч.5 ЦК України. Також вважає, що дана прибудова прав інших осіб не порушує. Відповідно до рішення народного суду Ленінського району м. Харкова від 28.06.1971 року по справі № 2-345/71 був визначений порядок користування земельною ділянкою між попередніми співвласниками. Згідно цього рішення попередньому власнику перед [PERSON] виділено у користування земельну ділянку площею 341 кв.м., з боку сусіднього домоволодіння [ADDRESS], а попередньому власнику частини будинку, що належить [PERSON], залишено в користування земельну ділянку площею 243 кв.м. Дане рішення набрало законної сили і скасовано не було. Таким чином, інших договорів, які б змінювали порядок користування земельною ділянкою немає. На її думку [PERSON] порушує її права на користування належною їй частину земельної ділянки, так як нею використовується гараж літ. «З», який був побудований та оформлений з порушенням прав інших співвласників, які не давали дозвіл на його будівництво. Більш того, гараж побудований на тій частині земельної ділянки, яка виділена попередньому власнику майна [PERSON] і вихід з даного гаражу зроблений безпосередньо до стіни її будинку. У зв'язку з чим, вона вважає, що даний гараж потребує знесенню. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30.05.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Суд вирішив: «Зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спільному користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом знесення самовільно побудованої прибудови до будинку [ADDRESS] та привести земельну діяльну попередній стан. Визначено між [PERSON] та [PERSON] порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] згідно із фактичним порядком користування земельною ділянкою - де границя фактичного порядку користування, земельною ділянкою поділяє на ділянки : 7,6 м, 11,85 м., 6,3 м., від точки 7,70 від домоволодіння № 62 до житлового будинку далі по лінії розподілу житлового будинку, далі вбік домоволодіння № 58, відступивши від зовнішньої стіни прибудов літ а-3 - 1 метр, далі до межі розподілу з домоволодінням № 58 розподіливши на відрізки 8,0 м., 2,95 м., 10,15 м., від точки 5.3 від домоволодіння № 58. Границя розподілу земельної ділянки з боку гаража літ. «З» до домоволодіння № 62 поділяє на ділянки 7,60 м., 3,85 м., 4.,30 м. Виділити в користування [PERSON] земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 0,0388 м. В користування [PERSON] виділити земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0201 м. Зобов'язано [PERSON] зробити невідкритим вікно у прибудові літ «а-3» за адресою [ADDRESS], що виходить безпосередньо на частину земельної ділянки, що знаходиться у користуванні [PERSON]. В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] .....відмовити». (т.1 а.с.228-232). В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON] просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове, яким зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що прибудова А1-1 до житловогобудинку була побудована відповідачкою [PERSON] за власний кошт, на земельній ділянці, якою вона фактично користувалася з моменту отримання спадщини після смерті батька - [PERSON], згідно фактичного розподілу земельної ділянки, який склався з 1971 року. Також прибудова А1-1 була зроблена до частини житлового будинку, який був виділений батьку [PERSON] в натурі (у відповідності до рішення суду від 28.06.1971 року), тому зазначена прибудова не могла і не може порушувати права інших співвласників або інших осіб. Крім того, у прибудові на даний час зареєстровані та мешкають [PERSON], її чоловік - [PERSON], її дочка - [PERSON] (1988 року народження) та неповнолітня [PERSON] (1996 року народження), та її онук - малолітній [PERSON] 2012 року народження Іншої житлової нерухомості у власності [PERSON] немає, тому знесення цієї прибудови порушує конституційне право зазначених осіб на житло (ст. 47 Конституції України). Апелянт вказує, що позивачкою [PERSON] не наведено жодної обставини, не надано жодного доказу, які б свідчили про порушення її прав внаслідок існування прибудови А1-1. У матеріалах справи містяться фотознімки будинку [ADDRESS], які свідчать про те, що частина будинку, яка належить [PERSON] конструктивно поєднана із прибудовою А1-1, а саме: другий поверх частини будинку, який належить [PERSON] Тому знесення прибудови А1-1 потягне за собою руйнування частини будинку, яка належить позивачці [PERSON], що також є самовільним будівництвом, оскільки під час будівництва прибудови А1-1 [PERSON] позивачка [PERSON], скориставшись нагодою, також зробила прибудову та разом з [PERSON] підняли дах спільного будинку на 20 см. В суді апеляційної інстанції [PERSON] та її представник [PERSON] апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити у повному обсязі, а [PERSON] та її представник просили відхилити апеляційну скаргу, залишивши рішення суду без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду має бути змінене за таких підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому особа на власний розсуд обирає той чи інший спосіб захисту відповідно до приписів ст.ст.15,16 ЦК України. Разом з тим, з огляду на передбачені ст.10 ЦПК України засади змагальності та вимоги ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, передбачених главою 5 розділу 1 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, згідно вимог ст.11 ЦПК України, зобов'язаний розглянути справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] і [PERSON], які є родичами, виник спір з приводу реалізації ними прав власності на майно - житловий будинок з надвірними спорудами, та щодо порядку користування земельною ділянкою, на які вони розташовані. У якості захисту своїх прав сторони обрали і такий радикальний спосіб захисту, як знесення самочинно здійсненого об'єкту будівництва, передбачений ч.7 ст.376 ЦК України, а також просили визнати право на самочинне будівництво та визначити порядок користування земельною ділянкою. Судом встановлено, а сторони не заперечують, що позивач [PERSON] є власником 7/12, а [PERSON] - 5/12 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок збудований на земельній ділянці площею 584 м.кв., виділеній у довічне користування з правом забудови гр-ну [PERSON], дідові [PERSON], згідно договору про право забудови і безстрокового користування земельною ділянкою від 04.04.1950р., укладеного на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих від 13.12.1949 року №44 «Про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку...». Народним судом Ленінського району м.Харкова від 28.07.1971 року по справі №2-345/71 за позовом [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про розділ будинку з надвірними будівлями вирішено виділити в користування [PERSON] і [PERSON] на 7/20 частин будинку по [ADDRESS] приміщення 1-1, 1-2, частину веранди, з надвірних будівель кухню літ. «Б», льох літ. «В», вбиральню літ. «Г», ворота №1, частину паркану №4, №3, а іншу частину будинку і надвірних будівель залишити іншому співвласнику - [PERSON] Земельну ділянку цим же рішенням розподілено сторонам згідно висновку технічної експертизи БТІ від 01.04.1971 року, а саме: в користування співвласників [PERSON] і [PERSON] виділено ділянку площею 341 м.кв. з боку сусіднього будинку [ADDRESS], а решту 243 м.кв. залишити в користуванні [PERSON] (а.с.86). При вирішенні даної справи судом за клопотанням позивача [PERSON] була призначена і проведена ХНДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса судова будівельно-технічна експертиза, за висновком якої №33 від 28.02.2014 року суду запропоновано для розгляду чотири варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою з урахуванням зазначеного вище рішення суду від 28.07.1971 року та фактично порядку користування, який склався станом на час виникнення спору. Однак жоден з цих варіантів позивач [PERSON] не визнала прийнятним для себе і просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою на умовах, запропонованих її представником Арутюновою Н.О. у відповідності з технічним висновком ТОВ «Арбудпроект», затвердженого його директором Арутюновим Е.Р. (а.с.27, 216-218). Приймаючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] і Харківської міської ради в частині вимог про визнання права власності на самовільно збудовану прибудову літ. А-1-1суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] не надала суду доказів, які б свідчили про здійснення нею дій з метою набуття у передбаченому законом порядку права власності на цю будівлю, не надала належних доказів, які б свідчили про законність будівництва, відповідність зведеної будівлі технічним нормам, доказів погодження з відповідними службами. Колегія суддів погоджується з цією частиною рішення, оскільки дійсно позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність підстав, передбачених ст.331 ЦК України для набуття права власності на новостворене майно, та перешкоджання з боку відповідача -Харківської міської ради - у реалізації такого права. Разом з тим, судова колегія не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову [PERSON] та зобов'язання [PERSON] знести зведену нею прибудову до будинку і зробити невідкритим вікно у прибудові літ «а-3», а також в частині визначення порядку користування за варіантом, вказаним в уточненій позовній заяві представника [PERSON], який є відмінним від усіх чотирьох варіантів, запропонованих судовим експертом ХНДІСЕ у висновку судової будівельно-технічної експертизи №33 від 28.02.2014 року, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків в суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у частині зазначених позовних вимог. Колегія суддів приходить також до висновку, що і позовні вимоги [PERSON] про знесення прибудови А1-1 [PERSON] та переобладнання вікна у прибудові літ «а-3» таким чином, щоб воно не відкривалося, і позовні вимоги [PERSON] за її зустрічним позовом до [PERSON] про знесення гаража не підлягають задоволенню, оскільки за змістом частини 7 ст.376 ЦК України знесення самочинної збудованого об'єкту є крайнім заходом і застосовується лише у тому випадку, коли має місце відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушення будівельних норм і правил, а відповідна перебудова з метою усунення цих істотних порушень неможлива або особа, яка здійснила будівництво, ухиляється від проведення такої перебудови. Визначальним для прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог сторін про знесення вказаних об'єктів є те, що сторони не довели шляхом надання належних та допустимих доказів існування обставин, за наявності яких маються підстави для застосування такого способу захисту їх прав, передбаченого ч.7 ст.376 ЦК України, як знесення самочинного будівництва. При розгляді справи представник позивача [PERSON] заявляв суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою з'ясування того, чи відповідає житлова прибудова А1-1 вимогам будівельних норм та чи можлива її експлуатація, однак суд, відмовив у задоволенні цього клопотання, позбавивши сторони можливості отримати належні докази про обставини, які мають суттєве значення для вирішення їх позовних вимог у повному обсязі. ( т.1 а.с. 91, 129). Сторони та їх представник у подальшому з таким клопотанням до суду не зверталися. В суді апеляційної інстанції сторона, яка ініціювала перегляд рішення суду першої інстанції, також не побажала проведення такої експертизи, обмежившись наданням висновку про технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку [ADDRESS], який також не може вважатися належним доказом для задоволення позовних вимог та задоволення вимог апелянта у повному обсязі. (т.2 а.с.37-60) . З пояснень [PERSON] вбачається, що вона просить суд ухвалити рішення про знесення гаража [PERSON] з тих підстав, що внаслідок відкриття і закриття воріт гаража металеві ворота створюють значний шум, який їй заважає, створює незручності. З доводів [PERSON] та її представника вбачається, що позовна вимога про зобов'язання [PERSON] переобладнати вікно у прибудові літ. «а-3» таким чином, щоб воно не відкривалося, обумовлена тим, що існуючий стан цього вікна дозволяє відповідачу [PERSON] та членам її сім'ї відкривати це вікно, спостерігати за її, [PERSON], територією, порушуючи право на приватне життя. Позовна вимоги [PERSON] про переобладнання вікна і позовна вимог [PERSON] про знесення гаража не підлягають задоволенню, оскільки обраний ними спосіб задоволення їх інтересів не є співмірним з тими негативними для них наслідками, які можуть бути обумовлені звуком відкриття металевих воріт гаража та можливістю іншої сторони, тобто [PERSON], спостерігати за тією частиною території володіння [PERSON], яка знаходиться безпосередньо перед вікном. Доказів того, що користування гаражем та вікном створюють загрозу життю та здоров'ю сторін, або завдають суттєвого обмеження їх прав, сторонами не надано, а матеріали справи таких не містять. Посилання [PERSON] та її представника на технічний висновок ТОВ «Арбудпроект» щодо порушення ДБН В.1.1-7-2002 суперечать акту приймання закінченого будівництвом об'єкту системи газопостачання до житлового будинку [ADDRESS] замовника [PERSON] та змісту листа Голови Правління ПАТ «Харківміськгаз» про те, що саме за заявою [PERSON] сервісним центром ВАТ «Харківміськгаз» було розроблено проект газопостачання до її [ADDRESS], а в подальшому прийнято до експлуатації вказаний об'єкт, який відповідає нормам та вимогам «Правил безпеки систем газопостачання України та ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання». Крім того, сторонами не доведено, що вказані ними порушення їх прав іншою стороною можуть бути усунені лише шляхом знесення гаражу та переобладнання вікна саме таким способом. Позовні вимоги сторін про визначення порядку користування земельною ділянкою підлягають частковому задоволенню шляхом визначення такого порядку, який вказано у запропонованому експертами ХНДІСЕ другому варіанті висновку №33 судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2014 року, оскільки він більш наближений до фактично існуючого порядку та тим часткам, які належали попереднім співвласникам, та визначеним рішенням народного суду Ленінського району м.Харкова від 28.06.1971 року.

Outcome: partial