Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

22 червня 2018 року позивач ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 2132,72 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 1762 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 16 червня 2017 року о 18 год. 39 хв. у місті Дніпрі по пр. Гагаріна, буд. 8-А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Мерседес\~Бенц 200Д», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача, та транспортного засобу «Шевролет Епіка», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес Бенц200Д» була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] від 12 травня 2017 року. 19 червня 2017 року страхова компанія тримала заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від потерпілої сторони. 18вересня 2017 року позивачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 2132,73 грн., яке було перераховано на рахунок потерпілого. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2017 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Оскільки у визначені законом строки відповідач не повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, позивач просив стягнути з останнього суму сплаченого потерпілій страхового відшкодування. Представник позивача направила на адресу суду клопотання, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] 16 червня 2017 року о 18 годині 39 хвилин, керуючи транспортним засобом «Мерседес-Бенц», д/н [NUMBER], під час руху заднім ходом в районі буд. № 8-а по пр. Гагаріна в м. Дніпрі, не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Шевроле», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Транспортний засіб «Мерседес-Бенц200Д», державний номерний знак [NUMBER], був застрахований в ПрАТ «СК «Українська страхова група» на умовах полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] від 12 травня 2017 року (а.с.5). 19 червня 2017 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від третьої особи. (а.с.6) Страховик

Outcome: dismissed