Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

23 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недостовірною та спростування інформації. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09.10.2018 року, [PERSON] , являючись керівником громадської організації «Хмельницьке міське товариство захисту тварин «СОЄ», перебуваючи за адресою - м. Хмельницький, вул. Пушкіна, 15, з метою дискредитації позивача, приниження честі, гідності та ділової репутації, надала журналісту ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» [PERSON] наступну інформацію: «Звісно догхантери є, але так конкретно, поетапно робити такі підтруєння може або населення, або люди, які працюють в цій структурі. Як кажуть, Бог нам допоміг і ми їх спіймали на гарячому. Це робітники « Спецкомунтрансу », конкретно на заказ роблять такі речі, які ми бачили на відео. Ми поговорили з усіма учасниками і дійшли висновку, що цей заказ був зроблений [PERSON] , начальником ЖКГ міста. Він, зрозуміло, сам не працює теж. А працює з [PERSON] . [PERSON] надоїли ці собаки, [PERSON] - надоїли ці собаки. [PERSON] не будує притулок, він нам тільки обіцяє. Лише одні обіцянки-цяцянки, ми його вже назвали мер-«обіщалкін», який ще й труїть собак. Ми конкретно пропонуємо повнісню поміняти цю бригаду і покарати замовників. Влада, яка до цього причетна має піти з посади. Якщо наша доблесна поліція вияснить, що там дійсно мер брав участь, то і його зняти. Звільнили лише виконавців. Ми вже знаємо, що наказ дав [PERSON] , бо він живе в тому районі і ці собаки йому заважали, на нього вказали хлопці, які труїли. Ми поговорили з усіма учасниками і дійшли висновку, що цей заказ був зроблений [PERSON] , начальником управління ЖКГ міста…[PERSON] - надоїли ці собаки….Ми вже знаємо, що наказ дав». Вказана інформація опублікована редактором Vsim .ua [PERSON] на офіційному ресурсі ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» за посиланням: « [INFO] ». Позивач вважає, що своїми умисними діями, які виразились у поширенні завідомо недостовірної інформації у ЗМІ, що принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи, [PERSON] вчинила дії, що суперечать ст. 28 Конституції України, ст.ст. 270, 297, 299 ЦК України. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить суд визнати недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що поширена відповідачем 09.10.2018 року інформацію про те, що позивач «дав наказ на отруєння собак, бо він живе в тому районні і ці собаки йому заважали» та зобов`язати [PERSON] у п`ятнадцяти денний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену відповідачем 09.10.2018 року недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена, оприлюднивши заяву наступного змісту: « Шановний [PERSON] ! Прийміть мої щирі вибачення за висвітлення у засобах масової інформації, а саме на сайті vsim . ua , свідомо не правдивої та не підтвердженої інформації щодо надання Вами наказів працівникам комунального підприємства щодо отруєння безпритульних тварин. Мої амбіційні бажання зайняти посаду директора притулку для тварин не дають об`єктивно оцінювати ситуацію, тому мною були висловлені мої власні припущення, які не підтверджені жодними документами та фактами, для приниження Вашої гідності і з метою завдання шкоди Вашій репутації. Приношу свої вибачення за висловлений наклеп. Вказана у статті інформація про те, що [PERSON] дав наказ на отруєння собак, бо він живе в тому районні і ці собаки йому заважали - це об`єкт моєї фантазії, що не відповідає дійсності»; зобов`язати редактора ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» [PERSON] у п`ятнадцяти денний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням забезпечити спростування відповідачем ( [PERSON] ) поширеної інформації, що визнана судом недостовірна, шляхом опублікування інтерв`ю у ресурсі: https://[INFO] ; стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі 1 536 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача від 28 листопада 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа-Холдинг «Всім». Ухвалою суду від 03 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 28 квітня 2020 року представник третьої особи подав до суду письмові заперечення щодо позову, вказавши, що редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб, а тому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] 19 травня 2020 року [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, щопоширена третьою особою 09.10.2018 року інформація є її особистою думкою, яка була озвучена не для друку та не стосувалась ціле направленого обвинувачення позивача; вказана інформація не була належним чином оформлена як пряма мова; вона висловила оціночне, критичне судження, яке редактором ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» було записано та запропоновано загалу через засоби масової інформації та інтернет; вважає себе неналежним відповідачем, оскільки її не було зазначено як автора статті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченні проти позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 09.10.2018 року редактором Vsim .ua [PERSON] на офіційному ресурсі ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» за посиланням: « [INFO] » було опубліковано наступну інформацію: «Звісно догхантери є , але так конкретно, поетапно робити такі підтруєння може або населення, або люди, які працюють в цій структурі. Як кажуть, Бог нам допоміг і ми їх спіймали на гарячому. Це робітники « Спецкомунтрансу », конкретно на заказ роблять такі речі, які ми бачили на відео. Ми поговорили з усіма учасниками і дійшли висновку, що цей заказ був зроблений [PERSON] , начальником ЖКГ міста. Він, зрозуміло, сам не працює теж. А працює з [PERSON] . [PERSON] надоїли ці собаки, [PERSON] - надоїли ці собаки. [PERSON] не будує притулок, він нам тільки обіцяє. Лише одні обіцянки-цяцянки, ми його вже назвали мер-«обіщалкін», який ще й труїть собак. Ми конкретно пропонуємо повнісню поміняти цю бригаду і покарати замовників. Влада, яка до цього причетна має піти з посади. Якщо наша доблесна поліція вияснить, що там дійсно мер брав участь, то і його зняти. Звільнили лише виконавців. Ми вже знаємо, що наказ дав [PERSON] , бо він живе в тому районі і ці собаки йому заважали, на нього вказали хлопці, які труїли. Ми поговорили з усіма учасниками і дійшли висновку, що цей заказ був зроблений [PERSON] , начальником управління ЖКГ міста… [PERSON] - надоїли ці собаки…. Ми вже знаємо, що наказ дав». Вказану інформацію журналісту ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» надала керівник громадської організації «Хмельницьке міське товариство захисту тварин «СОЄ» [PERSON] . Позивач [PERSON] вважає дану інформацію недостовірною та вимагає її спростування, оскільки, на його думку, дана інформація принижує його честь гідність та ділову репутацію як фізичної особи, порушує особисті немайнові права та є прямим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - ст. 68 Конституції України, ст. ст. 269, 270, 297, 299, 302 Кримінального Кодексу України. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України). Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України). Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 4, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суд перевіряє чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19. Суд дійшов висновку, що, викладена в публікації 09.10.2018 року редактором [INFO] [PERSON] на офіційному ресурсі ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» інформація щодо позивача за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки [PERSON] щодо зазначених в них обставин. Викладена у зазначених статтях інформація становить суспільний інтерес, її стилістика та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, по що свідчить зазначення на початку статті: «… такі підтруєння може або населення, або люди які працюють в цій структурі (мається на увазі МКП «Спецкомунтранс»)…». Тобто, сама [PERSON] не стверджує беззаперечно, що працівники МКП «Спецкомунтранс» труять безпритульних собак, а передбачає можливість вчинення таких дій населенням, тобто будь-ким. Разом з тим, у наведеній 09.10.2018 року на офіційному ресурсі ТОВ «Медіа-Холдинг «Всім» інформації суд не вбачає наклепу або вираження в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію. Отже, баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Таким чином, установивши, що висловлювання [PERSON] щодо позивача [PERSON] , як начальника управління Житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради, є її суб`єктивною думкою і не містять будь-яких фактичних даних, а тому не є недостовірною інформацією, що підлягає спростуванню відповідно до статті 277 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Зважаючи на те, що інші позовні вимоги є похідними від вимог про визнання недостовірної інформації та її спростування, суд відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed