Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

22 червня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський хлібороб», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області про визнання договору неукладеним та витребування майна з незаконного використання. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, а саме земельну ділянку під [NUMBER], масив [NUMBER] площею 5.5978 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області. Між [PERSON] та ТОВ «Безрезівський хлібороб» було укладено договір оренди вище вказаної земельної ділянки [NUMBER] від 06.05.2008 року, термін дії договору становить десять років. Позивач зазначив, що договір оренди земельної ділянки не набув чинності, оскільки не була проведена його належна державна реєстрація. [PERSON] за життя зверталася двічі з письмовою заявою до відділу Держземагенства у Березівському районі Одеської області щодо надання інформації стосовно укладення вищезазначеного договору оренди земельної ділянки, на що отримала відповідь про те, що в книгах реєстрації договорів оренди Березівського районного відділу Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» відсутній запис про державну реєстрацію договору оренди землі [NUMBER] від 06.05.2008 року. 27.01.2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом та здійснено реєстрацію виникнення права власності на земельну ділянку за [NUMBER] масив [NUMBER] площею 5.5978 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області. 02.06.2015 року [PERSON] звертався до відділу Держземагенства у Березівському районі Одеської області щодо надання інформації стосовно укладення вище зазначеного договору оренди земельної ділянки, на що отримав відповідь про те, що в книгах реєстрації договорів оренди Березівського районного відділу Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» відсутній запис про державну реєстрацію договору оренди землі [NUMBER] від 06.05.2008 року. Також позивач зазначив, що умови договору від 06.05.2008 року не виконувались, виплату орендної плати за 2014 рік не здійснював відповідач, а тому він неодноразово звертався до директора ТОВ «Березівський хлібороб» з питання укладення нового договору оренди земельної ділянки, на що отримав письмову відповідь про небажання виконувати умови запропоновані [PERSON] У судовому засіданні 24.11.2015 року позивач підтримав позовні вимоги з обставин, викладених у позовній заяві та додатках. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні вимог [PERSON] до ТОВ «Березівський хлібороб» про визнання договору неукладеним та витребування майна з незаконного використання у повному обсязі. Відповідач свої вимоги мотивував тим, що державну реєстрацію договору оренди землі було здійснено 06.05.2008 року державним реєстратором Березівського районного відділу Одеської регіональної філії ДП «ЦДЗК» згідно процедури, передбаченої чинним законодавством України, а отже ТОВ «Березівський хлібороб» має законне право користування земельною ділянкою до [INFO]. Більш того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки договір оренди землі був укладений 06.05.2008 року, а тому строк позовної давності сплив [INFO], однак позивач звернувся до суду з позовною заявою у червні 2015 року. Також, представник відповідача посилався на практику Верховного Суду України. Представник відділу Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області у судове засідання 24.11.2015 року не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце слухання справи, про що свідчить розписка (а.с.160), а тому справа розглядалась за її відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. У минулих судових засіданнях представник 3-ї особи пояснив суду, що договір має оригінальну печатку, підпис уповноваженої на проведення реєстрації договорів особи, номер, але відсутні будь які відомості про реєстрацію договору оренди між сторонами від 06 травня 2008 р. за №379у книзі реєстрації договорів. Дослідивши матеріали справи, врахувавши обставини, викладені позивачем та відповідачем, представником третьої особи у судових засіданнях, оцінивши і проаналізувавши докази, суд встановив наступне. Згідно договору оренди землі від 06.05.2008 року орендодавець [PERSON] передала ТОВ «Березівський хлібороб» в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництватерміном на десять років (а.с.34-35). На виконання договору був складений акт прийому передачі земельної ділянки від 06.05.2008 року. (а.с.36) Згідно відповіді з відділу Держгеокадастру Березівського району Одеської області (колишній Держкомзем у Березівському районі) від 15 жовтня 2012 р. за №26-77 (а.с.12) та від 17 жовтня 2013 р. за [NUMBER]-4-05/1882 (а.с.13) договір оренди землі, укладений між [PERSON] і ТОВ «Березівський хлібороб» за [NUMBER] від 06 травня 2008 р. в книгах реєстрації договорів оренди Березівського районного відділу Одеської регіональної філії державного підприємства «Центру державного земельного кадастру» не значиться. Судом також встановлено, що 06 травня 2014 року померла [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.01.2015 року, [PERSON], яка померла 06 травня 2014 року, заповідала [PERSON] земельну ділянку під [NUMBER], масив [NUMBER], площею 5,5978 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с.15-17) Позивач неодноразово звертався до керівництва відповідача із заявами проукладення нового договору оренди земельної ділянки та повернення йому земельної ділянки, оскільки не має відомостей про реєстрацію укладеного між ними договору. Судом також встановлено що згідно заяви №16/13/15930 (а.с.37-38) та платіжного доручення №72 від 06 травня 2008 р. ТОВ «Березівський хлібороб» було сплачено за реєстрацію земельної ділянки 1260 гривень (а.с.39), у тому числі за договір оренди між [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача пояснив суду, що Договір між [PERSON] і ТОВ «Березівський хлібороб» був зареєстрований, про що свідчить оригінальна печатка, підпис реєстратора, та кадастровий номер на договорі. Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України від 16.01.2013 року зі змінами та доповненнями (далі -ЦК України): «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди». Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою від 25 грудня 1998 р. за №2073 (який діяв на час підписання договору), державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженим державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. За приписами статті 13Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент, укладання вищенаведеного договору, «договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства». Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що «договір оренди укладається у письмовій формі…», статтею 18 цього ж Закону встановлено, що «договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації». Статтею 20 Закону України «Про оренду землі», передбачено, що «укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація оренди землі проводиться у порядку встановленому законом». Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Як вбачається з договору оренди землі від 06 травня 2008 р. між сторонами, вказаний договір був зареєстрований у Березівському районному відділі Одеської регіональної філії ДП «ЦДЗК» за реєстраційним номером [NUMBER], завірений оригінальною печаткою реєстраційної установи, та підписаний уповноваженою особою, яка провела державну реєстрацію, до договору були додані всі документи, які необхідні для його реєстрації, дотримана необхідна письмова форма, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було спрямоване на укладання договору оренди. Сама по собі відсутність з невідомих причин запису про реєстрацію договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Березівський хлібороб» від 06.05.2008 року у книгах реєстрації договорів оренди у відділі Держгеокадастру Березівського району Одеської області не може свідчити про те, що реєстрація не відбулась, оскільки у наданому для огляду суду оригінал та копія договору оренди земельної ділянки значиться реєстраційний номер, підпис та печатка реєстратора. Відповідно до акту прийому-передач земельної ділянки від 06.05.2008 року [PERSON] передала ТОВ «Березівський хлібороб» строком на 10 років вищевказану земельну ділянку. Разом з цим, суд звертає увагу на договір від 01 вересня 2004 року між [PERSON] та СФГ «Люкс» (а.с.73-75) (договір діяв до 31 грудня 2009 рок) та угоду про розірвання договору оренди (а.с.135). Договір від 01 вересня 2004 року зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів (а.с.136-137). Однак, положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено: «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права». У рішенні Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року зазначено: Наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Право орендаря на користування землею має економічну цінність та юридично належить орендарю і очікування набути майно або майнове право відповідно до закону або за договором (що має місце в даній справі) вважається законним та обґрунтованим, а відібрання в особи наданого їй права є порушенням Конвенції. У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Таким чином ТОВ «Березівський хлібороб» на підставі договору оренди землі правомірно володіє та користується земельною ділянкою під [NUMBER], масив [NUMBER], площею 5,5978 га кадастровий номер [NUMBER], в якому значиться реєстраційний номер, підпис та печатка реєстратора. Більш того, суд звертає увагу, що укладаючи договір строком на 10 років, ТОВ «Березівський хлібороб» виконував належним чином його умови перед [PERSON] тривалий час (6 років), а саме: надавав у розрахунок орендної плати земельного паю у натуральній формі продукцію, про що свідчать відповідні розрахунки та відомості (а.с.130-134), а тому відповідач обґрунтовано й підставно розраховував на добросовісне виконання й орендодавцем взятих на себе за договором зобов'язань та покладених на неї відповідно до Закону обов'язків. Позивач у судовому засіданні зазначив, що дійсно відбувався розрахунок як з [PERSON], так і з ним, однак за 2014 рік вони не розрахувались, оскільки він не вступив у спадкові прав та не в повній мірі розраховувались за інші роки. Суд вважає, що приймання [PERSON] продукції за орендну плату, фактично є тим, що вона погодилась із істотними умовами договору від 06.05.2008 року, отже, укладення договору оренди відповідало її внутрішній волі. Крім цього, підписавши договір у 2008 році, правомірно використовуючи землю, сплачуючи земельний податок і орендну плату, ТОВ «Березівський хлібороб» «виправдано очікував» і «законно сподівався», що зможе ефективно користуватися орендованою землею протягом десяти років відповідно до умов укладеного договору оренди та отримати комерційну вигоду (дохід), власне, для чого і брав землю в оренду. Посилання позивача на те, що відсутні відомості про реєстрацію договору оренди землі від 06.05.2008 року на увагу не заслуговують, оскільки беззаперечно не підтверджують факту непроведення такої реєстрації і спростовуються наявністю на договорі гербової печатки, підпису реєстратора та реєстраційного номеру. Більше того, в контексті положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому будь-яка особа, звертаючись до компетентного органу держави чи посадової особи про вчинення певних дій, виправдано сподівається на дотримання останніми при вчиненні таких дій вимог закону. З огляду на вказане, ТОВ «Березівський хлібороб» надавши договір оренди землі для реєстрації до Держземкадастру не мав і не повинен був мати жодних розумних сумнівів щодо повноти вчинення останнім таких дій у межах наданих йому повноважень та у спосіб, встановлений законом, у зв'язку з чим на нього не може покладатися відповідальність за помилку чи неправильність вчинення дій щодо реєстрації договору і, тим більше, це не може породжувати певні правові наслідки для договірних зобов'язань, що виникли й тривають між сторонами договору відповідно до їхнього вільного волевиявлення та виконуються ними, оскільки це буде створювати непропорційне й невиправдане втручання у реалізацію учасниками правочину своїх прав. Наведене цілком узгоджується із правовим принципом «належного урядування». Так, у своїх рішеннях у справах «Рисовський проти України», «Беєлер проти Італії», «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Лелас проти Хорватії» Суд зазначав, що коли йдеться про питання щодо таких основоположних прав людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, оскільки на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик їхніх помилок і сприятимуть визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. У рішенні в справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» Суд вказав, що потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу, а ризик будь-якої помилки державного органу чи посадової особи повинен покладатися на саму державу і самі помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Окрім цього, пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року передбачено, що «Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.». Водночас, суд вважає зазначити щодо клопотання представника відповідача про відмову у задоволені позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, - наступне: Відповідно до ст. 256 ЦК України, «позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу». Відповідно до ст. 257 ЦК України, «загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки». Згідно ст. 267 ЦК України «позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові». Так, представником ТОВ «Березівський хлібороб» в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (а.с.121), оскільки позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з таким позовом, та нічим не підтверджено, що зазначений строк переривався, поважних причин його пропуску позивачем також не наведено. Однак, як вбачається з листа відділу Держкомзему у Березівському районі Одеської області №26-77 [PERSON] 15.10.2012 року отримала відповідь, що у книгах реєстрації договорів земельної ділянки вказаний договір від 06.05.2008 року не значиться. Позивач, у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] приблизно у вересні 2012 року звернулась до відділу Держкомзему у Березівському районі. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила». Таким чином, оскільки [PERSON] дізнавшись про порушення її прав саме у жовтні 2012 року, тому саме з цього часу почав плинути три річний строк на оскарження. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вище викладених обставин справи, які були встановлені у судовому засіданні, та нормативних положень Законів України, що регулюють питання укладання та виконання договору оренди землі, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed