Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

23.01.2017 року АТ «ПРАВЕКС БАНК»\~ (далі «Позивач») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі «Відповідач»), третя особа - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначив наступне. 05.02.2008 року між Позивачем та Відповідачем був укладений кредитний договір №1049-003/08Р, за умовами якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 34 629,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,99 %\~ річних та строком погашення до 05.02.2015 року. Відповідач зобовязувався виконати зобовязання згідно з Кредитним Договором у повному обсязі, у тому числі але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. Втім, Відповідач не виконав своєчасно свої обовязки щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушив умови укладеного договору. За розрахунком Позивача станом на 23.08.2016 року Відповідач має заборгованість в розмірі 35 903,70 доларів США яка складається з наступного: - 250 789,47 доларів США заборгованість за кредитом; - 77 073, 41 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; - 26 310,77 доларів США заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту; - 28 866,59 доларів США заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення відсотків. Зазначивши, що до теперішнього часу Відповідачем борг не погашено, Позивач просив стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором №1049-003/08Р від 05.02.2008 року у загальній сумі 21 159,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.01.2017 рік становить 575 535,41 грн. та судові витрати у розмірі 8 633,30 грн. Ухвалою суду від 02.11.2018 року справу було прийнято до свого провадження даним складом суду та призначено підготовче судове засідання на 28.11.2018 року. 04.09.2018 року у встановлений судом строк на адресу суду від представника Відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що Відповідач повністю заперечує проти позовних вимог з наступних підстав (а.с. 100-102). По-перше: щодо невідповідності фактичних обставинам справи даним, на які посилається Позивач. Так, у позовній заяві той не зазначає чітко яку суму було отримано Відповідачем. У той же час, відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, чого не зробив Позивач. Крім того, у додатках до позовної заяви не міститься доказів, які б підтверджували даний факт. По-друге, згідно п.4.1 Кредитного договору №1049-003/08Р від 05.02.2008 року, видача кредиту здійснюється шляхом видачі грошових коштів із каси банку після укладення договору застави і надання Позичальником банку документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь банку. Представник Відповідача зазначає,\~ що у Позивача відсутні докази надання Відповідачу кредиту в іноземній валюті. По-третє, посилаючись на пропуск Позивачем строку позовної давності, представник Відповідача зробив відповідну заяву та просив застосувати такий строк (а.с. 103). Посилаючись на приписи Цивільного кодексу України та правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, просив у задоволенні позову відмовити повністю. У підготовче судове засідання 28.11.2018 року представник Позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив (а.с. 129). Засобами поштового звязку направив суду лист №2962/11-06 від 07.11.2018 року у якому повідомив наступне. З 28.03.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС БАНК» перейменовано на Акціонерне товариство «ПРАВЕКС БАНК». Акціонерне товариство «ПРАВЕКС БАНК» є правонаступником всіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС БАНК». 31.05.2017 року право вимоги за кредитним договором №1049-003/08Р від 05.02.2008 року, укладеним з [PERSON], відступлено до ТОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» на підставі ст.512 Цивільного кодексу України (відступлення права вимоги). Після укладення договору про відступлення права вимоги, новому кредитору було передано всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, зокрема і витребувані судом документи. Враховуючи вищевикладене АТ «ПРАВЕКС БАНК» повідомляє суд про неможливість виконати вимоги ухвали суду від 12.10.2018 року, та надати суду витребувані документи та інформацію, в звязку з їх відсутністю. При цьому, у подальшому, у разі виникнення питань, Позивач порадив суду звертатись до нового кредитора, а саме до ТОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ», що знаходиться за адресою: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8 (а.с. 125, 126). Будь-яких письмових доказів (копії договору, витягу із реєстру боржників тощо) зазначених у листі обставин Позивач суду не надав. У судовому засіданні 10.01.2018 року, яке відбулось за відсутності представника повідомленого належним чином Позивача, суд задовольнив клопотання представника Відповідача та залучив до участі у справі у якості третьої особи ТОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» (а.с. 142-144). При цьому явку представника Позивача, Відповідача та третьої особи судом було визнано обовязковою. Також судом було повторно постановлено ухвалу про витребування доказів, а саме витребування від АТ «ПРАВЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» належним чином засвідчених копій документів (платіжного доручення, меморіального ордеру, квитанції тощо), що підтверджують надання [PERSON] грошових коштів в іноземній або національній валюті відповідно до кредитного договору №1049-003/-8Р від 05.02.2008 року (а.с. 118, 145). При цьому, вказану ухвалу суду було направлено із супровідним листом на адресу як Позивача, Відповідача, так і третьої особи, якій суд повідомив про її залучення до участі у справі та запропонував до дати наступного судового засідання надати суду письмові заяви та пояснення щодо позовних вимог. Сторонам та третій особі було повідомлено про визнання судом явки їх представників у судове засідання обовязковою. До листа було додано як ухвалу суду, так і копію позовної заяви з додатками для третьої особи, а також судові повістки виклики до суду (а.с. 146). Вказаного листа з ухвалою суду та іншими додатками було отримано як Позивачем так і третьою особою 21.01.2019 року, тобто рівно за місяць до наступного судового засідання, яке було призначено на 21.02.2019 року (а.с. 151, 154). У підготовчому судовому засіданні 21.02.2019 року, яке відбулось за участі представника Відповідача та за відсутності належним чином повідомлених представників Позивача та третьої особи, суд виконав передбачені ст. 197 ЦПК України дії, необхідні для забезпечення розгляду справи та постановив ухвалу про закриття підготовчого судового засідання (а.с. 155-158). 13.03.2019 року засобами поштового звязку від\~ ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» на адресу суду надійшли копії документів, проте жодних письмових заяв, пояснень до них або по суті позову третьою особою надано не було\~ (а.с. 166 - 176). Відповідно до приписів\~ ч.8, ч.9 ст.83 ЦПК України ці докази судом до розгляду не приймаються, оскільки їх подано після закриття підготовчого судового засідання, не у встановлений законом та судом строк, а третя особа не обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Крім того, нею не надано підтвердження надіслання (надання) копій цих доказів іншим учасникам справи. У наступне судове засідання 18.03.2019 року представник Позивача та третьої особи\~ не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило (а.с. 164, 165). У судовому засіданні 18.03.2019 року представник Відповідача заперечував проти задоволення позову. Надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Повідомив, що претензій від нового кредитора на адресу Відповідача не надходило. Посилаючись на безпідставність, недоведеність, необґрунтованість вимог, а також пропуск Позивачем строку позовної давності, у задоволенні вимог Позивача просив відмовити повністю. Враховуючи наявні в матеріалах справи клопотання Позивача про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 49, 65), а також з урахуванням думки представника Відповідача, який наполягав на розгляді справи та ухваленні рішення,\~ суд розглянув справу та ухвалив дане рішення на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника Відповідача, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 05.02.2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір №1049-003/08Р, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 34629,00 доларів США (а.с. 9-14). Втім, із наданих Позивачем доказів, враховуючи заперечення представника Відповідача,\~\~ неможливо встановити ані розмір фактично виплачених Відповідачу коштів, ані розмір його заборгованості за кредитним договором. Так у описовій частині позовної заяви щодо розміру заборгованості Позивач зазначає: 250 789,47 доларів США сума заборгованості за кредитом; - 77 073, 41 доларів США сума\~ заборгованість за відсотками; - 26 310,77 доларів США розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; - 28 866,59 доларів США розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, що очевидно перебільшує розмір кредиту відповідно до умов договору та не співпадає і з сумою позову (а.с. 3). Крім того, в доданому до позову розрахунку заборгованості Позивач зазначає інший\~ розмір складових заборгованості Відповідача: 17366,68 кредит; 12261,31 - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 3792,71 відсотки; 2483,00 пеня за несвоєчасне погашення відсотків (а.с. 16). Саме для встановлення вказаних обставин судом і визнавалася обовязковою явка представника Позивача та третьої особи, а у судове засідання неодноразово відкладалося або у ньому оголошувалася перерва. Проте такі процесуальні рішення суду були як Позивачем, так і третьою особою проігноровані. У той же час, відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК Україн що кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. Таким чином, суд погоджується з доводами представника Відповідача щодо того, що Позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Крім того, враховуючи положення пунктів 4.4. та 4.5. статті 4 кредитного договору від 05.02.2008 року щодо порядку погашення заборгованості за кредитом шляхом щомісячних платежів, суд приходить до висновку про те, що Позивачем було предявлено даний позов з порушенням загального строку позовної давності, який ст.257 ЦК України встановлено тривалістю 3 роки. Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено можливість збільшення позовної давності за домовленістю сторін, договір про що укладається у письмовій формі. Втім, належних, достатніх та достовірних доказів укладення такого договору між сторонами Позивачем суду не надано. Не заявлено ним і про поважність причин пропуску такого строку в порядку ч.5 ст.267 ЦК України. У відзиві на позовну заяву, окремою заявою та у своїх усних поясненнях в судовому засіданні представник Відповідача просив суд застосувати до вимог Позивача позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови у позові на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок Відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право Позивача вважається порушеним з моменту порушення Відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) Відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), кредитодавець вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, висновки щодо застосування якої враховує суд при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України. Розглядаючи дану цивільну справу суд також керується наступними нормами права. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з практикою ЄСПЛ до такого майна відносяться й грошові кошти. У той же час, ЄСПЛ зазначає, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав Відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року). Крім того, як убачається із листа №2962/11-06 від 07.11.2018 року, направленого позивачем на адресу суду, з відступленням права вимоги за кредитним договором з [PERSON] до ТОВ «ФК ДОВІРА та ГАРАНТІЯ», позивач втратив статус кредитора по відношенню до цього відповідача (а.с. 126). У свою чергу, будучі залученим судом до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог, ТОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» самостійних вимог до відповідача в порядку ст.52 ЦПК України не предявило, будь-яких заяв суду не заявило. Також як і позивач, будь-яких доказів переходу до нього права вимоги до Відповідача суду не надало.\~\~ Враховуючи, що будь-яка вимога має бути заснована на праві, а право у свою чергу встановлюється законом або договором, зазначені обставини також мають бути підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами. Тому ненадання суду будь-яких письмових доказів відступлення права вимоги за кредитним договором з відповідачем, також унеможливлює прийняття будь-якого іншого рішення по суті, окрім відмови у задоволені позову. Висновки суду. З огляду на викладене, суд погоджується з аргументами представника Відповідача про недоведеність Позивачем його позовних вимог та пропуск ним позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. Щодо судового збору. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні основних позовних вимог, не підлягають задоволенню й вимоги про покладення на Відповідача судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed