Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

22 березня 2017 року заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Чернігівській області» з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 9758 грн. 85 коп. Прокурори у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме в сумі 1317 грн. 73 коп., тобто щодо витрат медичної установи на лікування потерпілого [PERSON], що полягають у відшкодуванні вартості медикаментів, продуктів харчування та комунальних послуг. В іншій частині вимог відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що відшкодуванню підлягають лише фактичні витрати, а сума заробітної плати та відповідних нарахувань невідомо яким чином обрахована, так як на лікуванні у медичному закладі перебували і інші особи та медична допомога надавалась потерпілому [PERSON] не всіма медичними працівниками. Заслухавши пояснення прокурорів, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 08 січня 2016 року о 17.10 год., [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ 21013, р.н. [NUMBER], в районі будинку № 24/1 по вул. Підводника Кітицина проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину у невстановленому місці зліва направо відносно руху автомобіля. Внаслідок наїзду пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, у зв'язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Чернігівській області» з 27 січня 2016 року по 11 лютого 2016 року. Згідно довідки Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Чернігівській області» від 18 квітня 2016 року № 33/45-436 вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні в кардіологічному відділенні з 27 січня 2016 року по 11 лютого 2016 року (15 ліжко-днів) і вартість лікування за цей період становить 9758 грн. 85 коп. (а/с 6). Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2016 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12016270010000204 за ч. 1 ст. 286 КК України відносно [PERSON] - закрито (а/с 7). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Оскільки витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоров'я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день, а тому доводи відповідача з приводу неправильності розрахунку таких витрат суд вважає безпідставними. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved