Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна , який уточнив протягом слухання справи (а.с. 54-55), посилаючись на слідуючі обставини. З жовтня 2001 року позивач проживав з [PERSON]. Від фактичного шлюбу у них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання сторони придбали житловий будинок, розташований по вул. Клюшнікова №14 в м. Татарбунари Одеської області, оцінка якого, згідно звіту оцінювача, складає 141913 грн. Разом з житловим будинком, вони придбали земельну ділянку площею 0,0708 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). Оцінка земельної ділянки складає 11307 грн. Договір купівлі-продажу зазначеного майна оформили на відповідачку [PERSON] у звязку з тим, що позивач працює моряком на посаді четвертого механіка і дуже часто відсутній вдома. На теперішній час позивач [PERSON] бажає провести поділ вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки, які належать їм на праві спільної сумісної власності, але відповідачка у добровільному порядку не бажає займатися питанням поділу спільного сумісного майна. Посилаючись на норми статтей 60, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК України, позивач вважає, що їх частки є рівними, а тому доля позивача у грошовому виразі у спільному майні складає 129971, 24 грн. ( 141913+118029):2 = 129971, 24 грн., що складає ціну позову). Зазначені обставини стали причиною звернення останнього до суду з вказаним позовом про поділ спільно нажитого майна. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.63). Відповідачка в судове засідання не зявилась, надавши до суду заяву з проханням заслухати справу у її відсутність, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.64). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з наступних підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідно до ст.ст.10,11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору, суд виходить з того, що набуття майна за час проживання однією сім'єю жінки та чоловіка, не перебуваючи у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, це означає, що ні жінка, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у період сумісного проживання. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, відповідно до ч.2 ст.74 СК України, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (право спільної сумісної власності подружжя). Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст. 70 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному,дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, будь-якої домовленості щодо поділу майна немає. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває, шлюб з [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №230 від 10.08.2005 року, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖД №002592 (а.с.7) та штампу в паспорті позивача (а.с.3зворот). В період фактичного шлюбу з відповідачкою [PERSON], у сторін по справі народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8,9) та не заперечувалось відповідачкою [PERSON] Відповідно до договору купівлі - продажу, укладеного 22 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3525, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок, розташований по вул. Клюшнікова, 14 в м. Татарбунари Одеської області, до складу якого входять земельна ділянка площею 0,0708 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належна продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №243904, виданого 26.11.2010 року (а.с.10-11). Із копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №14 по вул. Клюшнікова в м. Татарбунари Одеської області, виготовленого 07.07.2016 року (а.с.12-14), замовником якого є відповідач [PERSON], вбачаються характеристики будівель та споруд, план будинку та схематичним план земельної ділянки. Звітом про оцінку житлового будинку, розташованого по вул. Клюшнікова, 14 в м. Татарбунари Одеської області від 31.08.2016 року визначено вартість домоволодіння по вул. Клюшнікова, 14 в м. Татарбунари Одеської області, загальною площею 83,9 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м , яка становить 141913 грн. 00 коп.(а.с.15-28). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26.08.2016 року, проведених за участю депутата міської ради [PERSON], секретаря міської ради [PERSON]В, заступника міського голови Татарбунарської міської ради [PERSON], (а.с.36) слідує, що в житловому будинку №14 по вул. Клюшнікова м. Татарбунари Одеської області проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] К,С., [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Довідкою за №1529, виданою виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області від 29.08.2016 року (а.с.37) підтверджується, що [PERSON], [INFO] проживає та зареєстрована [INFO]. До складу її сім'ї входять: співмешканець [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Із копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.08.2016 року за №НВ-51032748520116, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови (а.с.57-58) за адресою вул. Клюшнікова, 14 в м. Татарбунари Одеської області слідує, що кадастровий номер земельної ділянки площею 0,0708 га, належної [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 243904, виданого 26.11.2010 року значиться як 5125010100:02:002:0119. Із витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки за № Ш-924/0-321/6-16 від 19.10.2016 року (а.с.59) вбачається, що вартість земельної ділянки загальною площею 0,0708 га, розташованої по вул. Клюшнікова, 14 в м. Татарбунари Одеської області, власником якої є [PERSON], складає 118029 грн. 48 коп. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований за адресою: вул.Клюшнікова, 14 в м. Татарбунари Одеської області та присадибна ділянка до нього загальною площею 0,0708 га, придбані відповідачкою [PERSON] в період сумісного проживання з відповідачем однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі між собою чи в будь-якому іншому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2010 року, зареєстрованому в реєстрі за №3525 (а.с.10-11), однак власником вказаної нерухості значиться лише остання, що підтверджується також копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №14 по вул. Клюшнікова в м. Татарбунари Одеської області, замовником якого є [PERSON] (а.с.12-14). Вартість вказаної нерухомості станом на 31.08.2016 року визначена висновком суб'єкта оціночної діяльності, відповідно до наданих їй законом повноважень (а.с.15-28), в сумі 141913 грн., вартість земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) складає 118029 грн. 48 коп., відповідно до витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.59). Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час сумісного проживання сторін, а саме: житловий будинок за №14 по вул. Клюшнікова в м. Татарбунари Одеської області, загальною площею 83 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., земельна ділянка площею 0,0708 га, що розташована за вищевказаною адресою, цільове призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 5125010100:02:002:0119, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , тому, за відсутності можливості врегулювання спору між сторонами в досудовому порядку, суд вважає, що права позивача мають бути захищені шляхом задоволення позовних вимог та визнанням за ним та відповідачкою права власності по 1/2 частині в ідеальній частці кожному житлового будинку з будівлями та спорудами та присадибної земельної ділянки до нього, розташованих по вул. Клюшнікова, 14 в м.Татарбунари Одеської області.

Outcome: approved