Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

22.06.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] районної ради Полтавської області, [PERSON] центральної районної лікарні, голови [PERSON] районної ради [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зазначивши в позовній заяві, що розпорядженням голови [PERSON] районної ради Полтавської області № 52 від 22.10.2014 року його з 23.10. 2014 року було призначено виконуючим обовязки головного лікаря [PERSON] центральної районної лікарні до вирішення питання призначення керівника даної установи на сесії районної ради. Тобто між ним та районною радою було укладено строковий трудовий договір. Розпорядженням голови [PERSON] районної ради Полтавської області № 18 від 10.06. 2015 року позивача звільнено з даної роботи з посиланням на п. 2 ст. 36 КЗпП України (припинення трудового договору за закінченням строку). Оскільки, питання про призначення головного лікаря [PERSON] центральної районної лікарні Полтавської області станом на 10.06.2015 року й до цього часу ще не вирішено, позивач вважає що для його звільнення не має законних підстав, так як строк трудового договору ще не закінчився. Позивач просить суд поновити його на роботі виконуючого обовязки головного лікаря [PERSON] ЦРЛ, стягнути з [PERSON] центральної районної лікарні на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. 09.07.2015 року позивач надав суду доповнення до свого позову, в якому просить суд скасувати розпорядження голови [PERSON] районної ради № 18 від 10.06.2015 року, зобовязати [PERSON] центральну районну лікарню видати йому належно оформлену трудову книжку та стягнути з [PERSON] центральної районної лікарні середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, а також надав позовну заяву із раніше викладеними вимогами та змінами, де як третіх осіб зазначив [PERSON] районну державну адміністрацію, департамент охорони здоровя Полтавської обласної державної адміністрації. В судовому засіданні 28.07.2015 року позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] надали суду уточнення до позовної заяви та розрахунок коштів, які вони прохають стягнути із [PERSON] центральної районної лікарні середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 16915 грн. 80 коп. та середнього заробітку за час затримки трудової книжки - 20640 грн. 60 коп. Представники відповідачів [PERSON] районної ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] центральної районної лікарні [PERSON], відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] визнали частково, а саме визнали, що при оформленні та видачі трудової книжки після звільнення [PERSON] за власним бажанням 22.06.2015 року співробітником кадрової служби [PERSON] ЦРЛ були допущені порушення, які підлягають усуненню, а тому необхідно видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку та виплатити йому середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки. Представник третьої особи [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] вважає, що рішення у справі слід ухвалити відповідно з трудовим законодавством України. Суд, заслухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] розпочав свою трудову діяльність на посаді лікаря-інспектора по спецроботі з відпрацюванням робочого часу лікаря-анестезіолога з 16.08.1977 року та продовжував працювати в [PERSON] ЦРЛ лікарем офтальмологом, лікарем - анестезіологом - реаніматологом за виключенням проходження клінічної ординатури при Дніпропетровському медичному інституті в 1978 році. З 09.09.1999 року [PERSON] був призначений виконуючим обовязки головного лікаря [PERSON] ЦРЛ, а з 22.10.1999 року відповідно до наказу № 69-к п. 9 від 27.10.1999 року призначений на посаду головного лікаря [PERSON] ЦРЛ та продовжував перебувати на посаді головного лікаря до 23.10.2009 року, коли із ним в установленому законом порядку в черговий раз був укладений контракт, як із керівником закладу, що належить до спільної власності територіальних громад Кобеляцького району із терміном дії до жовтня 2014 року ( а.с. 112-113). 22.10.2014 року головою [PERSON] районної ради [PERSON] було видане розпорядження № 51 про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Кобеляцького району з 22.10.2014 року в звязку із закінченням строку трудового договору (терміну дії Контракту) п.2 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 21). Цього ж дня, 22.10.2014 року, розпорядженням № 52 голови [PERSON] районної ради [PERSON] був призначений виконуючим обовязки головного лікаря [PERSON] центральної районної лікарні з 23 жовтня 2014 року до вирішення питання призначення керівника даної установи на сесії районної ради. 09.06.2015 року відбулася чергова тридцять сьома сесія [PERSON] районної ради, на розгляд якої було внесено питання про призначення головного лікаря [PERSON] ЦРЛ, в бюлетень для таємного голосування по обранню головного лікаря було внесено три кандидатури, серед яких був і позивач [PERSON] За результатами проведеного таємного голосування, жоден із кандидатів не набрав достатньої кількості голосів та не був обраний ( а.с. 27-35). 10.06.2015 головою [PERSON] районної ради було винесено розпорядження № 18 про звільнення [PERSON] від виконання обовязків головного лікаря [PERSON] центральної районної лікарні з 10 червня 2015 року відповідно до пункту 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України ( а.с.26). В цей же час позивач продовжував перебувати в трудових відносинах із [PERSON] ЦРЛ, як сумісник із частиною - 0,5 ставки лікаря анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ЦРЛ та трудовий договір із ним припинений на підставі поданої ним заяви за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України та наказу № 51- к о/с від 23.06.2015 року( а.с. 158). Однак належно оформлена трудова книжка особисто [PERSON] видана не була, так як в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них наявний підпис особи та запис «за [PERSON]М.». Як пояснив в судовому засіданні позивач [PERSON], він не доручав своїй дружині [PERSON] одержувати у відділі кадрів [PERSON] ЦРЛ свою трудову книжку, та трудова книжка на даний час йому ніким не передана. Суд вважає, що між позивачем та відповідачем [PERSON] районною радою було укладено угоду, яка повністю відповідає волевиявленню [PERSON], в частині, що стосується посади, яку він бажає обійняти та строку, протягом якого він бажає виконувати свої трудові обов'язки, сторонами такий строк було узгоджено, а тому між позивачем і відповідачем укладено строковий трудовий договір. Відсутність в розпорядженні голови [PERSON] районної ради про призначення виконуючим обовязки головного лікаря [PERSON] ЦРЛ посилання на конкретну календарну дату припинення договору чи посилання на конкретну кількість років, місяців чи днів протягом яких позивач мав виконувати трудові обов'язки, не спростовує того факту, що сторонами строк дії договору визначено до вирішення питання призначення нового керівника даної установи на сесії районної ради. Суд знаходить, що є обґрунтованим звільнення позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, відповідно до якого підставами припинення трудового договору є: закінчення строку ( пункти 2 і 3 статті 23), оскільки строк дії укладеного з ним трудового договору закінчився з моменту призначення на посаду виконуючого обов'язки головного лікаря [PERSON] центральної районної лікарні [PERSON], тобто з 10.06.2015 року. Відсутність укладеного контракту між [PERSON] та [PERSON] районною радою, не є підставою вважати, що з позивачем укладено безстроковий трудовий договір. Твердження представника позивача [PERSON] про те, що як виконуючий обов'язки особа може працювати лише протягом двох місяців, після спливу яких має вважатися, що ця особа вважається, що працює не за строковим трудовим договором, є безпідставними, оскільки вимоги закону на які посилається представник позивача не містять положень щодо трансформування особи, яка виконує обов'язки протягом двох місяців, у стан постійного виконання обов'язків. Відповідно до п.2 частини першої ст.23 КЗпП України трудовий договір укладається на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Укладання трудового договору, як визначено у ст.24 КЗпП України, оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк, цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатися часом настання певної події. Судом встановлено, що відповідно розпорядження № 52 від 22.10. 2014 року, [PERSON] було призначено виконуючим обов'язки головного лікаря [PERSON] ЦРЛ з 23 жовтня 2014 року, згідно поданої ним заяви, на період до вирішення питання призначення керівника у встановленому законом порядку. Розпорядженням № 19 від 10.06.2015 року [PERSON] призначили з 10.06.2015 року на посаду виконуючого обов'язки головного лікаря [PERSON] центральної районної лікарні Полтавської області. З цієї ж дати, з 10.06.2015 року позивач [PERSON] сам фактично не міг виконувати обовязки головного лікаря, так як захворів й знаходився на лікуванні в терапевтичному відділенні [PERSON] ЦРЛ (а.с. 122). Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а, відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів у їх сукупності. Отже, виходячи з того, що строковий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за угодою сторін, при цьому закон ніяк не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії, а позивач звертаючись з заявою, власноручно складеної ним, визначив для себе подальшу поведінку, щодо призначення його виконуючим обов'язки головного лікаря [PERSON] ЦРЛ на період до вирішення питання призначення керівника в законодавчому порядку, відповідно до якої голова [PERSON] районної ради, видав розпорядження про призначення виконуючим обовязки головного лікаря з 10.06.2015 року [PERSON], саме виконуючим обов'язки керівника на період до призначення керівника в установленому законодавством порядку, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір ( а.с.26). Між позивачем і відповідачем було укладено угоду, яка повністю відповідає волевиявленню позивача, в частині, що стосується посади, яку він бажає обійняти та строку, протягом якого він бажає виконувати свої трудові обов'язки. Згідно ч. 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Відповідно до роз'яснень викладених в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зі змінами, при укладенні трудового договору на визначений строк, цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну службу строкову військову або альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Положення ст.241-1 КЗпП України не охоплює всі види строків, передбачених трудовим правом, та всі способи їх обчислення, та не виключають можливості визначення строків виконання трудових обов'язків настанням певної події, як то призначення керівника, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду. Єдиною важливою умовою є те, щоб строк було узгоджено сторонами. Тому доводи позивача щодо призначення його виконуючим обов'язки керівника [PERSON] ЦРЛ, та подальше звільнення у порушення норм трудового законодавства, оскільки наступного керівника також прийнято виконуючим обов'язки, є безпідставними. За загальними правилами Роз'яснень Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року №30/39-1, зі змінами внесеними відповідно до Постанови Держкомпраці СРСР № 521/30-18 від 11 грудня 1986 року, яке діє на території України у відповідності з постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР» від 12 вересня 1991 року № 1545-Х11, призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Таке призначення можливо тільки за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління. В цьому разі керівник підприємства, установи, організації не пізніше місячного строку з дня прийняття працівника на роботі повинен надати документи для його призначення на посаду до вищого органу управління, який в місячний строк з дня отримання документів повинен розглянути питання і повідомити керівникові про результати. У разі не затвердження на посаді робітника, прийнятого керівником не з числа робітників даного підприємства, установи, організації, і при відсутності іншої роботи з урахуванням кваліфікації або відмови робітника від запропонованої роботи, він вивільняється від роботи на підставах, передбачених законодавством, наприклад, за погодженням сторін. Зазначене роз'яснення не містить положень щодо автоматичного переходу працівника із стану виконуючого обов'язки в стан постійного виконання обов'язків, а саме займання посади, яка передбачає особовий вид трудового договору - укладання трудового контракту. Крім того, вимоги позивача в частині визнання укладеного ним з відповідачем договору безстроковим, не відповідають нормам трудового законодавства. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» з керівниками підприємств, що є у державній власності, які приймаються на роботу або працюють на зазначеній посаді укладаються або переукладаються контракти. Той факт, що [PERSON] з 10.06.2015 року перебував на лікарняному та виконував обов'язки керівника [PERSON] ЦРЛ, не можуть свідчити про те, що укладений між ним та відповідачем трудовий договір, вважається продовженим на невизначений строк, оскільки з 10.06.2015 року обовязки головного лікаря виконувала [PERSON] Однак, [PERSON] продовжував перебувати в трудових відносинах із [PERSON] ЦРЛ за посадою лікаря - анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії на 0,5 ставки за сумісництвом та 23.06.2015 року його звільнено з вказаної посади за ст. 38 КЗпП ( наказ № 51-к о/с від 23.06.2015 року) за власним бажанням. Оскільки, з 23.06.2015 року по день ухвалення рішення в цивільній справі, позивачеві не видано належним чином оформлену трудову книжку та вказаний факт визнали представники відповідачів, то вимоги позивача в частині забовязання [PERSON] центральної районної лікарні видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку та стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, підлягають до задоволення. Статтею 235 КЗпП України передбачено: у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимущеного прогулу. Так як, позивач [PERSON] 23.06.2015 року звільнявся із посади лікаря анестезіолога, то обрахування розміру втраченого заробітку провадиться за час затримки видачі трудової книжки, виходячи із розміру оплати праці за посадою за якою проведено звільнення. Отже, вимоги позивача про скасування розпорядження голови [PERSON] районної ради про звільнення його від виконання обовязків головного лікаря та поновлення на роботі виконуючого обовязки головного лікаря [PERSON] ЦРЛ, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та не підлягають задоволенню. Тоді як, вимоги про зобовязання [PERSON] центральної районної лікарні видати позивачеві належно оформлену трудову книжку та стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки слід задовольнити. [PERSON] ЦРЛ в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487 грн. 60 коп.

Outcome: partial