Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

22.05.2013 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приват Банк» (далі [PERSON]) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 48809,86 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 18.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №NKXRRK09430025, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5146,89 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на вказані обставини та на порушення відповідачем своїх зобов'язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з [PERSON] 48809,86 грн. заборгованості з яких: 3996,76 грн. - заборгованість за кредитом; 472,30 грн. - заборгованість за відсотками; 1441,16 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 40099,17 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 2300,47 грн. (процентна складова). Заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.07.2013 року позов Банку задоволено. Увалено: стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 48809,86 грн. Ухвалою суду від 07.08.2015 року заочне рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.07.2013 року скасовано, та справу призначено до розгляду. 29.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 16890,36 гривень. Посилаючись на невиконання [PERSON] зобовязань за договором №NKXRRK09430025 від 18.12.2007 року, просили стягнути суму заборгованості у розмірі 16890,36 грн., яка виникла після винесення заочного рішення від 05.07.2013 року. Ухвалою суду від 30.11.2015року цивільні справи за позовами Банку від 22.05.2013 року та 29.01.2015 року обєднані в одне провадження. Представник позивача у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги Банку підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги Банку до [PERSON] не визнає. Посилаючись на пропуск Банком строків позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 18.12.2007 року [PERSON] на підставі Заяви позичальника за №NKXRRK09430025, Умов і правил надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 5146,9 грн. на строк з 18.12.2007 року по 18.12.2010 рік, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 5 по 10 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 274,3 грн. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за Договором щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість. Згідно позову Банку від 22.05.2013 року заборгованість [PERSON] станом на 29.04.2013 року складає 48809,86 грн., з яких заборгованість за кредитом 3996,76 грн., заборгованість за відсотками 472,30 грн., заборгованість з комісії 1441,16 грн., заборгованість з пені 40099,17 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2300,47 грн. Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості, останній платіж був здійснений відповідачем [PERSON] 07.10.2008 року в сумі 42,19 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього, ч. 1 ст. 259 зазначеного Кодексу передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне число останнього місяця строку. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено момент вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії договору, як з певними моментами, які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Виходячи з умов договору та змісту зазначених правови норм, у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та комісії, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі №6-116цс13 від 06.11.2013 року. Враховуючи, що останній платіж [PERSON] був здійснений 07.10.2008 року, позов був поданий 22.05.2013 року, суд приходить до переконання, що Банком пропущений строк позовної давності звернення до суду. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви від 22.05.2013 року Баком додано «Умови і правила надання бінківських послуг», відповідно до п.1.7.31 яких, строк позовної давності стосовно вимог повернення кредиту, сплати відсотків, пені, штрафу складає 50 років. До позовної заяви Банку від 29.01.2015 року додані «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка»»Стандарт», відповідно до 5.5. яких термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагородим, неустойки, пені за оговором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Зазначені обставини свідчать, що в різний період часу Банком приймались та затверджувались різні Умови і правила надання банківських послуг. Проте які саме умови діяли на момент укладання договору між сторонами від 18.12.2007 року однозначно не можливо встановити. Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Як вбачається з позовних вимог позову від 29.01.2015 року, [PERSON] просить стягнути з відповідача нараховану суму пені після винесення заочного рішення від 05.07.2013 року та штрафні сакції (штраф). Примаючи до уваги, що судом встановлено, що Банком пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення основної суми боргу, суд вважає не підлягаючими задоволенню позовні вимоги Банку від 29.01.2015 року щодо стягнення з [PERSON] пені та штрафних санкцій. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed