Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

24.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь [PERSON] на утримання дітей: синів [PERSON] та [PERSON], за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 3.10.2006 року, за період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року в сумі 24060,40 грн. В обґрунтування позову зазначив, що в червні 1998 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, від якого він та відповідачка мають двох дітей: синів [PERSON] та [PERSON]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, тому в жовтні 2006 року шлюб розірвано. Ще до розірвання шлюбу, рішенням Шаргородського районного суду від 3.10.2006 року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання синів: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 18.09.2006 року і до їх повноліття. 3.10.2006 року [PERSON] був виданий виконавчий лист, однак вона з ним до відділу ДВС Шаргородського РУЮ не звернулася, виконавче провадження відкрите не було та з його заробітної плати аліменти не стягувалися. Після розлучення він продовжував добровільно забезпечувати їхніх дітей. Через рік він з відповідачкою почав спільно проживати без повторної реєстрації шлюбу, при цьому вони вели спільне господарство, займалися вихованням та спільним утриманням дітей. Він витрачав на забезпечення сім'ї всі доходи. В травні 2013 року він та відповідачка знову почали проживати окремо, та, незважаючи на це, він продовжував надавати добровільну допомогу на утримання дітей. Однак [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення з нього аліментів та 17.09.2013 року її заяву було задоволено. 3.10.2013 року [PERSON] звернулася у ВДВС Шаргородського РУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження. Головним державним виконавцем відділу ДВС Шаргородського РУЮ Заграй Н.М. 4.10.2013 року було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу Шаргородського районного суду від 3.10.2006 року, при цьому, за зверненням [PERSON], виконавцем йому нараховано заборгованість по сплаті аліментів за останні три роки за період з 10.10.2010 року по 1.10.2013 року в сумі 24060,40 грн. Він визнає свій обов'язок по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей з моменту звернення відповідачки до відділу ДВС Шаргородського РУЮ, тобто з 3.10.2013 року, але з нарахуваною заборгованістю не погоджується. В період з 3.10.2006 року по 30.09.2013 року він не переховувався, місце проживання та роботи не змінював, відповідачка в цей час з виконавчим листом в відділ ДВС Шаргородськго РУЮ не зверталася, що доводить той факт, що у вказаний період і відповідачка, і діти були ним забезпечені в повній мірі, тому, на його думку, відповідачка безпідставно не звернула своєчасно до стягнення виконавчий лист. Строк затримки для пред'явлення до виконання виконавчого листа: з 3.10.2006 року по 3.10.2013 року. 27.11.2013 року він надіслав начальнику Шаргородського РУЮ скаргу, на яку в кінці грудня 2013 року отримав відповідь від начальника управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області, про те, що відповідно до вимог ч.2 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження», оскарження боржником рішення, дій або бездіяльності державного виконавця здійснюється виключно в судовому порядку, в тому числі і спір щодо розміру заборгованості по аліментах вирішується між сторонами в судовому поряду. У зв'язку із чим він змушений звернутися із вказаним позовом до суду, оскільки вважає, що [PERSON] без поважних причин не пред'явила виконавчий лист про стягнення аліментів до виконання і державний виконавець неправомірно нарахував заборгованість по аліментах в сумі 24040,60 грн. за період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє за довіреністю від 15.11.2013 року, підтримали позовні вимоги. Просили звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах, що стягуються на користь відповідачки [PERSON] на утримання дітей: синів [PERSON] та [PERSON] за період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року в розмірі 24060,40 грн., у зв'язку з тим, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання. Суду пояснили, що з 1998 року по 2006 рік позивач перебував у шлюбі з відповідачкою. Після розірвання шлюбу з [PERSON] у жовтні 2006 року позивач та відповідачка до 2007 року проживали окремо. В цей час діти проживали із відповідачкою в [ADDRESS], тоді як позивач залишився проживати в [ADDRESS]. 3.10.2006 року з позивача на користь [PERSON] на утримання дітей було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). З жовтня 2007 року позивач та відповідачка помирилися і проживали однією сім'єю спільно із дітьми в будинку позивача в [ADDRESS]. У період з жовтня 2006 року по 2007 рік, коли він працював у ТОВ «Луї Дрейфус ЛТД», з нього стягувалися аліменти, оскільки [PERSON] пред'явила виконавчий лист про стягнення аліментів до стягнення. У 2007 році позивач звільнився з роботи у вказаному Товаристві, але так як він уже на той час проживав спільно із позивачкою без реєстрації шлюбу, вів спільне господарство, утримував дітей, то відповідачка не зверталася у ВДВС про стягнення з нього аліментів і звернулася тільки в жовтні 2013 року, після отримання в Шаргородському районному суді дублікату виконавчого листа. Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС Шаргородського РУЮ нараховано позивачу заборгованість за три минулих роки, тобто з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року в сумі 24040,60 грн., що вважають незаконним, оскільки відповідачка без поважних причин не пред'явила виконавчий лист до стягнення. Тобто розмір заборгованості по аліментах, від сплати якого вони просять звільнити позивача, складає 24060,40 грн. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 9.04.2014 року позовні вимоги [PERSON] визнала, проте зазначила, що протягом останніх трьох років позивач не утримував дітей матеріально, хоча вони і проживали однією сім'єю, в основному, утриманням дітей займалася вона. Крім того, суду пояснила, що у 2006 році дійсно в Шаргородському районному суді отримала виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів на її користь на утримання дітей, звернула його до виконання в ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва, так як [PERSON] працював у ТОВ «Луї Дрейфус ЛТД», центральний офіс якого знаходився у м. Києві. Після звільнення позивача з роботи у 2007 році виконавчий лист не повернули їй і не надіслали його на виконання у ВДВС Шаргородського РУЮ, тому у 2013 році вона звернулася до Шаргородського районного суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа. Отримавши дублікат, у жовтні 2013 року вона звернулася із заявою у ВДВС Шаргородського РУЮ про стягнення аліментів з позивача. В заяві про відкриття виконавчого провадження вона просила державного виконавця стягнути з позивача заборгованість по аліментах за три останні роки, оскільки [PERSON] вживав спиртні напої і не утримував дітей належним чином, хоч вони і проживали однією сім'єю після розірвання шлюбу, з жовтня 2007 року до травня 2013 року. Раніше із заявою про видачу дублікату виконавчого листа вона до Шаргородського районного суду не зверталася, оскільки проживала з позивачем однією сім'єю у його будинку, тому не могла цього зробити, хоча їй ніщо не заважало, поважних причин для цього не було. Представник третьої особи - ВДВС Шаргородського РУЮ - Заграй Н.М. в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що в 2012 році та в 2013 році кілька разів відповідачка зверталася на прийом до неї з приводу того, що з [PERSON] на її користь не сплачуються аліменти. Прийом відповідачки проводився усно і в Журналі прийому громадян нею не реєструвався. Нею було роз'яснено відповідачці, що при втраті виконавчого листа вона має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, а також було встановлено при перевірці Єдиного реєстру виконавчих проваджень, що з 2007 року по Україні виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] не було. 3.10.2013 року [PERSON] подала у ВДВС Шаргородського РУЮ заяву про стягнення аліментів з [PERSON] і надала дублікат виконавчого листа від 3.10.2006 року. 4.10.2013 року нею було відкрито виконавче провадження. При відкритті виконавчого провадження нею [PERSON] було роз'яснено ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» про стягнення аліментів за минулий період, але не більше ніж за три роки. [PERSON] написала заяву про стягнення заборгованості. Боржник [PERSON] був повідомлений нею про це і йому було запропоновано подати документи на підтвердження того, що він утримував дітей, але така пропозиція позивачем залишена без реагування, тому нею було прийнято рішення про стягнення заборгованості по аліментах з [PERSON] за три останні роки, виходячи із мінімальної заробітної плати. На даний час заборгованість по аліментах з позивача не стягується, так як у нього недостатня заробітна плата. Вважає, що нею порушень законодавства не допущено при здійсненні цього виконавчого провадження. При прийнятті рішення у даній справі покладається на вирішення суду. Вирішуючи спір, суд встановив, що з 10.06.1998 року по 7.05.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу (а.с.96, 97). Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 25.10.2006 року (а.с.100), проте, розірвання шлюбу зареєстровано лише 7.05.2014 року (а.с.97). Від шлюбу позивач та відповідачка мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.90, 91). За рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 3.10.2006 року з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від заробітку, але не менше 30 % неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2006 року і до їх повноліття (а.с.92). 3.10.2006 року, відповідно до заяви, [PERSON] видано виконавчий лист (а.с.93). З приводу примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей було відкрито виконавче провадження, яке перебувало на виконанні в ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. 30.12.2010 року державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист за належністю до ВДВС Шаргородського РУЮ (а.с.94). З пояснень в судовому засіданні представника ВДВС Шаргородського РУЮ Заграй Н.М. вбачається, що виконавчий лист до ВДВС не надходив. З заявою про видачу дублікату виконавчого листа за рішенням Шаргородського районного суду від 3.10.2006 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду тільки 9.09.2013 року. Ухвалою Шаргородського районного суду від 17.09.2013 року заяву [PERSON] задоволено (а.с.95). Дублікат виконавчого листа за вказаним рішенням видано [PERSON] 17.09.2013 року (а.с.7). Виконавче провадження за вказаним дублікатом виконавчого листа та заявою [PERSON] від 3.10.2013 року відкрито 4.10.2013 року головним державним виконавцем ВДВС Шаргородського РУЮ Вінницької області Заграй Н.М. (а.с.9). Як вбачається із заяви [PERSON] від 3.10.2013 року про відкриття виконавчого провадження, яка надійшла у ВДВС Шаргородського РУЮ 3.10.2013 року (а.с.55), відповідачка просила нарахувати заборгованість по аліментах за минулий час - з 10.10.2010 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.63), головний державний виконавець ВДВС Шаргородського РУЮ Вінницької області Заграй Н.М. нарахувала заборгованість по аліментах [PERSON] за період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року. Станом на 10.10.2013 року заборгованість, відповідно до означеного розрахунку, складає 24060,40 грн. Із довідки про доходи, виданої [PERSON] ПП «Водолій» від 29.04.2013 року вбачається, що з 1.04.2013 року по 30.09.2013 року заробіток позивача склав 8000 грн. (а.с.10), а з жовтня 2013 року по березень 2014 року - 3720,60 грн., при цьому, за вказаний період з заробітної плати позивача, нарахованої в сумі 7170 грн. утримано аліменти в сумі 3449,40 грн. (а.с.99). 28.10.2013 року державним виконавцем Заграй Н.М. винесено постанову про відрахування із заробітку боржника, відповідно до якої, крім відрахування аліментів, із заробітку позивача щомісячно передбачено відрахування 20% до погашення заборгованості в сумі 24060,40 грн., про що повідомлені сторони виконавчого провадження та ПП «Водолій», де працює позивач (а.с.65-66). Проте, державний виконавець не врахував, що виконавчий лист видано відповідачці [PERSON] 3.10.2006 року, що виконавче провадження закінчено за цим виконавчим листом державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві 30.12.2010 року, а із заявою про видачу дублікату виконавчого листа відповідачка звернулася до суду тільки 9.09.2013 року, пред'явила вона його до стягнення лише 3.10.2013 року, посилаючись на те, що не пред'являла виконавчий лист до примусового виконання, так як проживала з позивачем на одному погосподарському номері, вела спільне господарство, поважні причини непред'явлення до виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з позивача відсутні. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах по с. Рахни-Лісові за 2006-2010 роки та за 2011-2015 року (а.с.86,85). Відтак, по 30.12.2010 року виконавче провадження про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей перебувало на виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, а за період з 30.12.2010 року по 3.10.2013 року виконавчий лист не був пред'явлений відповідачкою до виконання без поважних причин. Тому заборгованість по аліментах в сумі 24060,40 грн. у період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року (а.с.63-64) нарахована [PERSON] державним виконавцем ВДВС Шаргородського РУЮ Заграй Н.М. безпідставно, у зв'язку із чим він підлягає звільненню від її сплати на користь [PERSON] Вказаний факт в судовому засіданні підтверджений поясненнями відповідачки [PERSON], котра підтвердила, що написала заяву про видачу дублікату виконавчого листа за рішенням Шаргородського районного суду тільки в вересні 2013 року, а, отримавши дублікат виконавчого листа, заяву про відкриття виконавчого провадження тільки в жовтні 2013 року. Доказів того, що [PERSON] не отримувала аліментів до закриття виконавчого провадження 30.12.2010 року, або що з часу закриття виконавчого провадження зверталася із відповідною заявою про видачу їй дублікату виконавчого листа для примусового виконання рішення суду нею суду не представлено. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-184, 194, 197 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, або частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст.184 СК України). Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання (ч.1 ст.194 СК України). Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти (ч.3 ст.197 СК України). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що права позивача непред'явленням без поважної причини виконавчого листа до виконання [PERSON], на користь якої присуджено аліменти, порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання синів [PERSON] та [PERSON], зазначаючи, що проживав однією сім'єю з відповідачкою та дітьми, ніс обсяг витрат на утримання дітей на рівні з відповідачкою, від матеріального утримання дітей не ухиляється, тому відповідачка не мала поважних причин для звернення до виконавчої служби із виконавчим листом про стягнення з нього аліментів. За видачею дублікату виконавчого листа відповідачка звернулася тільки у 2013 році, після того, як вони перестали проживати спільно однією сім'єю, тому не пред'явила виконавчий лист до стягнення без поважних причин і заборгованість по аліментах за минулий час нараховано йому державним виконавцем безпідставно. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.06.1998 року по 7.05.2014 року, хоча шлюб розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 25.10.2006 року; що вони з 2007 року по травень 2013 року проживали однією сім'єю, вели спільне господарство; що вони мають від шлюбу спільних дітей: синів [PERSON] та [PERSON], утриманням яких позивач займається на рівні з відповідачкою, а з жовтня 2013 року по даний час на утримання дітей позивач сплачує аліменти, від утримання дітей не ухиляється та не ухилявся в період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року; що відповідачка не пред'явила виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей без поважних причин, у зв'язку із чим нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментах за минулий період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року в сумі 24060, 40 грн. є безпідставним. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментах [PERSON] за минулий період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року в сумі 24060, 40 грн. є безпідставним, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved