Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

23 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав суду поштою вказаний позов. Вимоги обгрунтовує тим, що 02 липня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань, станом на 31 січня 2017 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 35116 грн. 59 коп., з яких: 3188 грн. 54 коп. заборгованість за кредитом, 26917 грн. 74 коп. заборгованість по процентам, 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісія, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1660 грн. 31 коп. - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] просила застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] шляхом оформлення заяви позичальника, яку підписала відповідач було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, в розмірі 500 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості. Підписавши вказану заяву позичальника, [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які складають даний договір. У п.п 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, зазначено про те, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт може бути змінено банком одноособово. Згідно з пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до умов кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» пеня нараховується у розмірі базової процентної ставки за договором за кожен день прострочення кредиту до якої додається 1% заборгованості у місяць за наявності прострочки по кредиту або відсоткам на 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. (а.с.8). На виконання вказаного кредитного договору видано кредитну карту № 5211 5373 1640 7696 із терміном її дії до квітня 2016 року. За підрахунками банку станом на 31 січня 2017 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором склала 35116 грн. 59 коп., з яких: 3188 грн. 54 коп. заборгованість за кредитом, 26917 грн. 74 коп. заборгованість по процентам, 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1660 грн. 31 коп. - штраф (процентна складова). За таких встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст. 526, 530, 599, 610 ЦК України та умов договору, [PERSON] допустила заборгованість по основному платежу, сплаті відсотків, що в силу ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України надає право в повному обсязі стягнути з неї на користь кредитора неповернуту суму заборгованості за кредитним договором, нараховані відсотки та пеню. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідачка має кредитну картку, строк дії якої до кінця квітня 2016 року. Зважаючи на те, що банк звернувся до суду з позовом 23 лютого 2017 року, суд вважає, що строк позовної давності на стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за користування грошима, банком не пропущено. Щодо стягнення заборговаості по пені, то відповідно до положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, вона підлягає стягненню в межах річного строку до моменту звернення до суду з позовом в межах позовних вимог із 23 лютого 2016 року по 31 січня 2017 року. Таким чином, ураховуючи, що [PERSON] допустила заборгованість по погашенню банківського кредиту, а тому має її повернути, зокрема: 3188 грн. 54 коп. заборгованість за кредитом, 26917 грн. 74 коп. заборгованість по процентам, 1100 грн. - заборгованість за пенею. Вимога про стягнення комісії є безпідставною, оскільки жодних обґрунтувань про її стягнення у зазначеному в позовній заяві розмірі матеріали справи не містять. Разом з тим, суд не вбачає законних підстав і для задоволення позову в частині стягнення штрафів, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошового зобовязання по кредитному договору є порушенням вимог статті 61 Конституції України про заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Тому, в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів, у розмірі 250 грн. та 1660 грн. 31 коп. слід відмовити, оскільки стягнуто пеню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15), яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування. Судові витрати підлягають розподілу у передбаченому ст.88 ЦПК України порядку, пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 88,86 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1421 грн. 76 коп. (1600 грн. х 88,86 %).

Outcome: partial