Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

24.03.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.02.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, який в послідуючому на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2013 року між сторонами було розірвано. Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просила стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 18.02.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, який в послідуючому на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2013 року у цивільній справі №127/18972/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, між сторонами було розірвано (а.с.9). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 25.12.2006 року (а.с.8). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час неповнолітня дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою ПП «Бокуд» вих.№597 від 09.04.2015 року (а.с.21). В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини, матеріальне становище позивача. Окрім того, суд враховує особу платника аліментів, який являється молодою, фізично здоровою людиною працездатного віку. Окрім того, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять інформації щодо місця, посади роботи відповідача, розміру його сукупного заробітку (доходу). А тому, з огляду на вищенаведене та

Outcome: partial