Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

23 жовтня 2021 року Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації спільно з службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації звернулись до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом, яким просили позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на користь [PERSON] , починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду і до досягнення повноліття; накласти заборону на відчуження нерухомого майна, яке на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] та знаходиться за адресою : [ADDRESS] (РНМ 28699685); неповнолітню [PERSON] передати органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації для подальшого забезпечення дитини сімейними формами виховання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Дитина ніде не навчається, проживає разом з матір`ю в будинку без водопостачання та світла, в занедбаному стані. Дівчинка також перебувала на лікуванні в дитячому відділенні № 12 ТМО «Психіатрія». Мати [PERSON] неналежно виконує батьківські обов`язки, не піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Вказані дії є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Крім цього, позивач зазначає, що відповідно ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 150 ЦПК України слід накласти заборону на відчуження майна та житла дитини, яке на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] та знаходиться за адресою : [ADDRESS] (РНМ 28699685). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року цивільну справу №752/21900/19 передано для судового розгляду за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. 30 квітня 2020 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області прийнято цивільну справу №752/21900/19 до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 01 червня 2020 року. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 09 лютого 2021 року. Представник позивачів та представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість подали до суду заяви, якими просили розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань до суду не направила. Відзив на позовну заяву до суду не подала. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15 березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). В графі «Батьки» зазначено, що батьками дитини є : [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 вказаного Закону України вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року за № З «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Верховний Суд України зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно довідки № 479 виданої 27 вересня 2019 року Санаторною школою-інтернат І-ІІ ступенів № 21 Оболонського району м. Києва встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно навчалася в Київській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті І-ІІ ступенів № 21 в період з 12 листопада 2012 року по 28 травня 2014 року та в період з 01 вересня 2014 року по 05 січня 2015 року, не на повному державному утриманні (а.с. 12). Судом також встановлено, що 03 вересня 2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті державної адміністрації надійшло повідомлення від офіцеру сектору ювенальної превенції Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві, що до НДСЛ «Охмадит» з території Київського суднобудівного-судноремонтного заводу на острові Водників доставлено малолітню [PERSON] , [INFO] , ученицю ЗОШ №124, 9-г клас, прож. [ADDRESS] (зі слів). Діагноз: отруєння невідомою речовиною, під питанням), множинні садна тіла, зґвалтування (під питанням). На місці події також перебувала її мати [PERSON] , [INFO] (зі слів) - (підозра на отруєння невідомою речовиною). Встановлено, що о 23 год. 40 хв. дитину знімали з складського приміщення за допомогою співробітників ДСНС. Ні мати, ні дитина нічого не пояснюють, перебувають в неадекватному стані. Мешканці острова та охорона бази пояснюють, що вказані особи тривалий час проживають у занедбаному будиночку, без світла та водопостачання, поводять себе неадекватно, можливо психічнохворі. По даному факту слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у місті Києві відкрито кримінальне провадження ЄРДР № 12019100010007430 від 03 вересня 2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 152 КК України. В подальшому було встановлено, що [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , яка перебувала в період з 13 вересня 2019 року по 05 травня 2010 рік на обліку дітей, що опинились в складних життєвих обставинах (а.с. 4). Згідно листа НДСЛ «Охматдит» від 12 вересня 2019 року за № 1279, неповнолітня [PERSON] була доставлена машиною швидкої допомоги у супроводі матері до травматолог-гічного пункту лікарні, оглянута дитячим ортопедом-травматологом, дитячим хірургом, токсикологом, гінекологом. Діагноз: гематома грудної клітки, верхніх кінцівок. Кровотеча зі статевих шляхів, спроба зґвалтування? Матір дитини від стаціонарного лікування відмовилась та забрала дитину додому (а.с.13). 03 вересня 2019 року спеціалістом Служби спільно з інспекторами сектору ювенальної превенції ВП Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання дитини вбачається, що перевірити умови проживання родини не виявилося можливим, оскільки двері будинку ніхто не відчинив, на прибудинковій ділянці брудно, територія ділянки має занедбаний вигляд. Maтері неповнолітньої дитини залишено повідомлення щодо необхідності з`явитися до Служби у справах дітей сім`ї на 04 вересня 2019 року (а.с. 6). Проте, [PERSON] до Служби у призначений день та час не з`явилась. В ході розгляду інформації, за допомогою Єдиної інформаційно-аналітичної системи «Діти», стало відомо, що [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , яка з 13 вересня 2005 року по 05травня 2010 року перебувала на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у Службі у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.14-16). 04 вересня 2019 року спеціалістом Служби разом з інспектором зв`язків з громадськістю Управління патрульної поліції ГУ НП у м. Києві та інспектором сектору ювенальної превенції Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві повторно здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] . Перевірити умови проживання родини [PERSON] не виявилося можливим, оскільки двері будинку знову ніхто не відчинив. Зі слів сусідки [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] неналежно виконує батьківські обов`язки, жорстоко поводиться з [PERSON], а саме: дитина постійно голодна, в брудному одязі, на тілі дитини сусідка неодноразово помічала синці, дитина ніде не навчається, у літній період дівчинка крала овочі та фрукти з сусідських ділянок, оскільки була голодною. У другій половині дня 03 вересня 2019 року [PERSON] йшла до сусідів за допомогою. Дівчинка перебувала в неадекватному стані та повідомила, що не хоче бути з матір`ю [PERSON] . У зв`язку з цим сусіди викликали бригаду швидкої медичної допомоги, яка доставила неповнолітню [PERSON] до ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у дитяче відділення №12 (а.с. 7). За інформацією, наданою Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 жовтня 2019 року за № 10658-2272, відповідно наказу за № 139 від 13 вересня 2005 року, сім`я [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , перебувала на обліку Служби у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON] , 2004 року народження. Зокрема, матір не відвідувала дитячу поліклініку для своєчасного огляду дитини, не створювала належних умов для проживання та повноцінного розвитку дитини. У квартирі постійно виникали сварки побутового характеру між мешканцями, бабусею та сестрою [PERSON] 24 січня 2009 року, у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини, Подільською районною у місті Києві державною адміністрацією було прийнято рішення про відібрання [PERSON] , 2004 року народження, від матері [PERSON] та поміщення дитини до дитячої клінічної лікарні. Після проведення відповідної роботи, дитина була повернута матері. 05 травня 2010 року наказом № 19 служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації неповнолітню [PERSON] знято з обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, у зв`язку зі зміною місця проживання. Матеріали щодо [PERSON] , яка опинилася в складних життєвих обставинах, направлено до служби у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації, для подальшої роботи з соціально-правового захисту дитини (а.с. 14). Згідно листа Щасливської сільської ради, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , створені несприятливі житлові умови, бігають щури, сморід, в квартирі довгий час проживав безхатько. Дитина за даною адресою майже не проживала. В навчальних закладах села Щасливе [PERSON] не навчалась та не перебувала на обліку у Щасливській медичній амбулаторії (а.с. 18). Схожа інформація надійшла від депутата Щасливської міської ради [PERSON] , в якій зазначено, що власницю квартири [PERSON] сусіди бачили близько року тому, з квартири доносяться неприємні запахи, двері в квартиру зламані, періодично там проживають люди без постійного місця проживання, дитини взагалі ніхто з сусідів за даною адресою не бачив (а.с. 19). З листа Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 Голосіївського району м. Києва від 16 жовтня 2019 року за № 0510-646 вбачається, що в обліковій документації АЗПСМ №8 КНП «ЦПМСД №1» відсутня інформація щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , дитина та її матір ніколи не зверталися до лікарів медичного закладу, декларація на медичне обслуговування ні з ким із лікарів не укладена (а.с. 24). Згідно наказу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 жовтня 2019 року за № 88 [PERSON] , [INFO] , поставлена на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків (а.с. 21). Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 126-128). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ним своїх обов`язків. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не піклується про її фізичних, духовний та моральний розвиток, дій, які б свідчили про усвідомлення нею своїх вчинків відповідач не вчинила, суд вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . Крім того, відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відомостей про офіційне працевлаштування відповідача немає, інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на її утриманні немає. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Враховуючи вказані обставини суд приходить висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дитини відповідно ст. 181 СК України з визначенням їх розміру у частці всіх видів доходу платника аліментів. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачами та відповідачем. В ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максималь-ного розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У зв`язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , слід визначити у розмірі ј частки всіх видів доходу платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 23 жовтня 2019 року. З приводу позовної вимоги про накладення заборони на відчуження нерухомого майна, яке на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] та знаходиться за адресою : [ADDRESS] (РНМ 28699685), суд прийшов висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного. За змістом ч. 3 п. 3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд, у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. У відповідності до ст. 18 вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно ч.4 ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право: на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла, така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 180111173, сформованої 06 вересня 2019 року, відповідач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , 2004 року народження є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] в рівних частках по Ѕ кожній (а.с. 8). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку, що слід накласти заборону на відчуження нерухомого майна, яке на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та знаходиться за адресою : [ADDRESS] (РНМ 28699685). Щодо вимог позивачів про передачу дитини органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації для подальшого забезпечення сімейними формами виховання слід зазначити наступне. Згідно п. Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини постанов Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» за № 866 від 24 вересня 2008 року соціальний захист дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах здійснює служба у справах дітей та сім`ї, а також забезпечує виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, за місцем їх проживання (перебування), надання їм послуг у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» місце походження дитини-сироти і дитини, позбавленої батьківського піклування, - місце проживання або перебування її біологічних батьків на момент їх смерті або виникнення обставин, що призвели до позбавлення дитини батьківського піклування. У разі, якщо батьки та їх місце проживання чи перебування невідомі, місцем походження дитини визначається місце, де дитину знайшли, або місце розташування медичного закладу, де дитину залишили. З досліджених матеріалів справи встановлено, що дитина проживала разом з мамою за адресою : [ADDRESS] та останнім часом, за адресою : [ADDRESS] та перебувала на відповідних обліках в службі у справах дітей та сім`ї Подільської районної м. Києва державної адміністрації та в службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної м. Києва державної адміністрації. Крім того, дитину виявлено та їй надавались послуги саме на території Голосіївського району м. Києва. Доказів проживання, перебування, виявлення чи поставлення на облік за місцем реєстрації та знаходження Ѕ частини квартири у с. Щасливе суду сторонами не надано. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що дитина за адресою : [ADDRESS] взагалі не проживала. Відтак, місцем походження дитини є м. Київ і облік за нею здійснювала саме служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної м. Києва державної адміністрації, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. В ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Згідно ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави Україна в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial