Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

23.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №14 в будинку №4 по вулиці Курсанта Єськова в місті Чернігів Чернігівської області по причині відсутності там без поважних причин понад шести місяців. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачі в судове засідання не прибули, відповідач [PERSON] (як законний представник інших малолітніх відповідачів) в поданих запереченнях від 15.02.2016 року позов не визнала (а.с.41-42). Представник третьої особи [PERSON] вважає, що позов задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторонам по справі, а саме подружжю [PERSON] та [PERSON], а також їх малолітнім дітям - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] відповідно до ордера №37, який виданий 24.03.2008 року Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, була надана трьохкімнатна службова квартира [ADDRESS] житловою площею 42,7 кв. м, де сторони зареєстровані у встановленому порядку(а.с.6,8). Відповідно до п.2.3 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №304 від 20.12.2010 року та на підставі клопотанням начальника Чернігівського гарнізону - статус помешкання із службового було змінено на житлове та закріплене за сторонами по справі (а.с.7). Шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] був розірваний в судовому порядку Деснянським районним судом міста Чернігова 03.06.2013 року (справа №750/1961/13-ц), але по справі відсутні докази про те, що подружжя визначило за угодою між собою чи в судовому порядку з ким із батьків будуть проживати діти. Згідно комісійного акту, затвердженого начальником Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської роди 22.12.2015 року, відповідачі 1-4 в квартирі [ADDRESS] не проживають з серпня 2014 року (а.с.9). На переконання суду неповнолітні відповідачі до 14 років не мають права самостійно обирати власне місце проживання в силу положень ст.29 ч.ч.2,4 Цивільного кодексу України, виходячи з їх віку та враховуючи те, що їх реєстрація була здійснена за місцем проживання позивача та в адресному листі прибуття відповідача 1, а тому відповідачі не втратили право користування вищевказаним помешканням, оскільки згідно вимог ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка підписана та ратифікована Республікою Україна, інтереси, житлові та соціальні права неповнолітніх відповідачів в першочерговому порядку захищаються та забезпечуються державою, в тому числі судами з метою благополуччя дітей, що узгоджується з нормами національного законодавства статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких діти, як члени сімї наймача, мають право користуватись приміщенням нарівні із наймачем. З викладених мотивів суд не кладе в основу судового рішення комісійний акт, затверджений начальником Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської роди 22.12.2015 року та відхиляє доводи позивача про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом в порядку ст.71 Житлового кодексу України. Встановлені судом обставини є підставами для відмови в задоволенні позову, із віднесенням на рахунок позивача судових витрат по справі, які він поніс із сплати судового збору.

Outcome: dismissed