Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

23.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] розірвання шлюбу. В обґрунтування поданого позову вказує, що відповідач не приділяє їй належної уваги, не цікавиться сімєю, спільно вони як подружжя не проживають, господарство не ведуть. За таких обставин позивач вважає, що подальше існування шлюбу не можливе, а тому просить його розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просить шлюб розірвати, оскільки його подальше збереження є неможливим. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19.07.2009 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що засвідчується свідоцтвом про шлюб серії 1- БВ №062275 від 19.07.2009 р., виданим Старокривинською сільською радою Славутського району Хмельницької області, актовий запис №8 (а.с.6). Згідно даних свідоцтв про народження від 17.12.2009 р., 02.12.2010 р., 26.07.2013 р., від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.7-9). Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд враховує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний, якщо він розпався остаточно та безповоротно і існує лише формально. З позовної заяви видно, що сторони, подружніх стосунків не підтримують, взаємна повага та любов відсутні. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалась, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved