Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

22.11.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерного банк «Експрес -Банк», згідно вимог якої позивач просить визнати за нею право власності на вклад за заповітом, укладений між [PERSON] договору-банківського вкладу №523-597-10.08/0209 від 24.03.2014 року та стягнути із ПАТ КБ «Експрес Банк» суму депозиту в розмірі - 53417 грн.; відсотки в розмірі - 3472.11 грн.; суму трьох відсотків річних в розмірі - 7533 грн. загалом: 64 422 грн. 11 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , яка є тіткою позивача та залишила заповіт за яким все своє рухоме та нерухоме майно заповідала - [PERSON] , в тому числі і кошти за договором банківського вкладу №523597-10.08/0209, що і послугувало підставою для звернення до суду з метою повернення вкладу позивачу. 27.02.2019 ухвалою суду, вказану позовну заяву було прийнято до провадження судді Ільєвої Т.Г., та призначено підготовче судове засідання. Одночасно вказаною ухвалою залучено Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «Індустріал» в якості правонаступника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Експрес Банк» у справі №207/4125/18-ц. 30.05.2020 року представником відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Індустріал» подано до суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. Ухвалою від 04.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду повідомлена належним чином, подала в до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення у відсутність сторін. Судовим розглядом встановлено, що між [PERSON] та АБ «Експрес-Банк» укладено договір № 523597-10.08/0209 від 24.03.2014р. банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний». Відповідно до п.3.4 договору №523597-10.08/0209 банківського вкладу банк був зобов`язаний видати [PERSON] суму депозиту в день закінчення його строку, визначеного п.п.3.4договору, тобто 25.06.2014 року. Одночасно під час судового розгляду встановлено, що у провадженні Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 12014042000000015 від 09 серпня 2014 року, за фактом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України. Крім того, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12014042000000040 від 04.10.2014 року, за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України 20.10.2014 року об`єднано в одне провадження з кримінальним провадженням внесеного до ЄРДР за №12014042000000015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за єдиним номером №12014042000000015. Кримінальне провадження №12014042000000040 від 04.10.2014 року внесено з наступною фабулою: «03.10.2014 року до чергової частини УМВС України на Придніпровській залізниці поштою надійшла письмова заява від гр. [PERSON] , [INFO] , про те, що 24 вересня 2014 року по телефонній розмові з представником КБ «Експрес Банк», вона виявила відсутність своїх грошових коштів у сумі 53 417 грн. за депозитним договором №523597-10.08/0209 від 24.03.2014 року, який укладала з нею колишній начальник Дніпропетровського міського відділення КБ [PERSON] , [INFO] , чим останній матеріальну шкоду на вищезазначену суму.» Під час здійснення досудового розслідування колишньому начальнику Дніпропетровського міського відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» гр. [PERSON] , [INFO] повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, а саме у незаконному заволодінні грошовими коштами клієнтів ПАТ «АБ «Експрес-Банк». У зв`язку з переховуванням підозрюваної [PERSON] від правоохоронних органів 16.04.2015 року досудове розслідування по кримінальному провадженню за №12014042000000015 на підставі п. 2 ст. 280 КПК України зупинено та на підставі ст. 281 КПК України (розшук підозрюваного) підозрювану гр. [PERSON] оголошено у розшук. Досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження триває. У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 Цивільного Кодексу України). Дана позиція до квітня 2016 року активно застосовувалась судами на підставі наступної правової позиції Верховного Суду України. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014р. у справі №?6?149цс13, покладення на особу передбаченої статтею 1172 Цивільного Кодексу України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов`язань, зокрема статей 1058?1060 ЦК України. Слід відмітити, що відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб, є обов`язком банку (частина 3 статті 1058, частина 2 статті 1068 Цивільного Кодексу України, п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року №?516. Тому відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і, як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу слід кваліфікувати як невиконання саме банком своїх обов`язків, внаслідок вчинення працівниками банку протиправних дій. За вказаних обставин, суд відноситься критично та не приймає до уваги, доводи відповідача щодо того, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу (оформленого відповідно до законодавства) на підтвердження факту внесення грошової суми в розмірі 53 417,00 грн. на вкладний (депозитний) рахунок вкладника у відповідача та як наслідок не дотримана письмова форма договору вкладу, у зв`язку з чим договір № 523597- 10.08/0209 від 24.03.2014р. банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний», між [PERSON] та АБ «Експрес-Банк» є нікчемним згідно ст. 1059 ЦК України. За вказаних обставин, слід дійти висновку, що між [PERSON] та АБ «Експрес-Банк» укладено договір № 523597-10.08/0209 від 24.03.2014р. банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» та сума депозиту [PERSON] видана не була. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво. Відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (частина друга статті 1228 ЦК України). Згідно із частиною п`ятою статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Оскільки сторонами договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов`язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов`язаним з особою вкладника, таке зобов`язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-157цс13. За правилами частини першої статті 1222, статті 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] , а тому успадкувала належні їй грошові кошти, розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерного банк «Експрес -Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «Індустріал», за договором № 523597-10.08/0209 від 24.03.2014р. банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний», що підтверджується матеріалами спадкової справи [PERSON] , 1937 року народження, яка померла [INFO] (№ 640/2016 зареєстрована в реєстрі за № 1-14). Наряду з вказаним, представник відповідача заявив про сплив позовної давності та застосування відповідних правових наслідків до вимог про стягнення трьох процентів річних за період з 25.06.2014 по 22.11.2015 р. Так, відповідно до ч.4 ст.267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «Юкос проти Росії», пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Так, до суду із позовом про визнання права власності на вклад за заповітом та повернення коштів позивач звернувся 22.11.2018 р., а свідоцтво на спадщину отримала 06.01.2017, а відтак суд приходить до висновку, що позивач звернулася до суду в межах визначеного строку статтею 256 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і про стягнення із ПАТ КБ «Експрес Банк» суму депозиту в розмірі - 53417 грн.; відсотки в розмірі - 3472,11 грн.; суму трьох відсотків річних в розмірі - 7533 грн., що загалом складає 64 422 грн. 11 копійок., враховуючи, о стороною відповідача вказаний розрахунок спростований не був. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved