Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

23\~листопада 2018\~року позивач\~[PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON],\~третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~Виконавчий комітет\~Мукачівської міської\~ради про\~визнання [PERSON],\~таким,\~що втратив\~право на\~користування житловою\~площею у\~квартирі №\~11,\~розташованій в\~будинку № 148 по вулиці Франка Івана в місті Мукачево Закарпатської області. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач являється власником вищевказаної квартири, яка належить йому на підставі договору купівлі продажу квартири від 07.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області [PERSON], реєстр № 2114. Відповідно до п.5.2 Розділу 5 Договору купівлі продажу квартири, продавці зобовязувалися звільнити квартиру від належних їм речей домашньої обстановки та вжитку, а відповідач зобовязувався зняти себе з реєстрації місця проживання не пізніше 20 листопада 2018 року. Однак, останній по незрозумілих та невідомих позивачу причинах в добровільному порядку не виконав зобовязань по Договору та не зняв себе з реєстрації місця проживання. Жодних даних про теперішнє місце проживання позивачу не відомо, а тому врегулювати спір в позасудовому порядку не виявилося можливим, а його реєстрація негативно відображається на володінні і користуванні належною позивачу квартирою, оскільки ускладнює можливість отримання субсидії, отриманні різного роду довідок, переоформлення абонентних книжок на оплату комунальних послуг та інші незручності та зайві витрати по утриманню житла, в тому числі оплату за відповідача житло комунальних послуг, розрахунок за які здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, натомість в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, відзиву на позовну заяву суду не надавав. Представник третьої особи Виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не зявився. Подали до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, рішення по даній справі залишили на розсуд суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.\~\~\~\~ Згідно з даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.11.2018 року квартира, за адресою\~[ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Дана квартира набута позивачем на підставі договору купівля продажу від 07.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстровано в реєстрі за № 2114. (а.с.10, 11-14). Реєстрація відповідача у квартирі підтверджується довідкою ЦНАП Виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 23.11.2018 року № 9102/0/99-18 (а.с. 17). Відповідно до п.5.2 Розділу 5 вищевказаного Договору купівлі продажу квартири, [PERSON] зобовязувався зняти себе з реєстрації місця проживання не пізніше 20 листопада 2018 року. Однак, свого обовязку згідно договору не виконав. На сьогоднішній день, відповідач не проживає у квартирі за адресою [ADDRESS]. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно зі \~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом п. 3 частини другої\~ст. 15 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до\~ст. 20 Цивільного кодексу України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. У\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV\~передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень\~ст. 8 Конституції\~та\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1\~ст. 9 Конституції\~ратифікована\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої\~ст.321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами частини першої\~ст.316 Цивільного кодексу України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою\~ст.318 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Частиною другою п.15 пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що\~ст.\~33\~Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідача у квартирі, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний обєкт нерухомості, перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Отже, вимога за предметом позову у повній мірі відповідає законодавчо встановленому способу захисту порушеного права (ст.ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України), яке не визнається відповідачем. Як встановлено по справі, позивач є власником квартири у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями\~ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб. \~Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст.\~316,\~318 Цивільного кодексу України).\~\~ Поряд з цим, будь\~яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивача права власності на квартиру, чи наявності у відповідача права на користування нею, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що в квартирі зареєстрований відповідач. Відповідно до інформаційного листа ВССУ про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла.\~У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Таким чином , у судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] 07.11.2018 року за договором купівлі-продажу квартири набув у власність квартиру [ADDRESS]. За даною адресою залишився зареєстрованим колишній власник квартири - відповідач [PERSON], який за даною адресою не мешкає. Оскільки у відповідності до чинного законодавства України припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла має похідним втрату права користування зазначеним житловим приміщенням колишнього власника житла та припиняється разом з припиненням його права власності, то\~\~суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.\~\~ Оскільки позивач не ставив вимоги про стягнення на його користь судового збору то такі слід віднести на його рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved