Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

23.10.2018р. до суду звернулось АТ «КБ «ПриватБанк» із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 22.09.2010р. у розмірі 111789,39грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5909грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 22.09.2010р. по 31.01.2018р. у розмірі 105880,39грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 1762грн. В обґрунтування цієї вимоги зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.09.2010р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р. та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком - Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Натомість відповідачка у порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст. 509, 1054 ЦК України, своїх зобов'язань за Договором не виконала, а саме не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, та іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідачка станом на 30.09.2018р. має заборгованість у розмірі 189689,19грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 5909грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 179282,06грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4498,13грн. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, то позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 22.09.2010р. у розмірі 111789,39грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5909грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 22.09.2010р. по 31.01.2018р. у розмірі 105880,39грн., а також стягнення судового збору у розмірі 1762грн., які просить задовольнити. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 24.10.2018р. за даним позовом відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву, відповідачка [PERSON] просить у задоволенні позовної заяви АТ «КБ «ПриватБанк» відмовити, оскільки анкета-заява від 22.09.2010р., яка додана позивачем до позовної заяви у якості доказу укладення кредитного договору, не містить розміру кредиту та умов кредитування (процентної ставки, розміру пені, штрафу, терміну кредитування). Крім цього, до позовної заяви позивачем не долучено витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, та не надано доказів про ознайомлення з останніми її, крім того вони не містять дати складання та інформації про час їх дії. Також, банк в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку, однак доказів про повідомлення відповідача про їх зміну суду не надав. Зазначає, що розрахунок боргу по кредитній картці за період з 22.09.2010р. по 30.09.2018р. суперечить нормам ст.ст. 549-550, 1048 ЦК України, які передбачають, що проценти за договором позики нараховуються саме на суму позики, тобто на суму отриманих від кредитора коштів, і не нараховуються на проценти від суми позики, які за своєю правовою природою являються винагородою за надану грошову суму позики. Крім того, Банком не надано доказів строку дії кредитної картки, а оскільки її строк закінчився 26.09.2012р., останній платіж здійснений 23.09.2015р., натомість із позовом позивач звернувся лише 11.10.2018р., тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України, а тому якщо суд прийде до висновку про необхідність стягнення заборгованості по кредитному договору, просить застосувати строк позовної давності та у зв'язку з цим відмовити Банку у позові. Заперечуючи проти доводів викладених відповідачем у поданому відзиві на позов, позивач АТ «КБ «ПриватБанк» у наданій відповіді зазначає, що зміст кредитного договору між сторонами зафіксовано в декількох документах, а саме в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, а отже між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином, не суперечить чинному законодавству України. Таким чином, між сторонами були здійсненні всі необхідні дії, задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України, вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Надана копія анкети-заяви від 22.09.2010р. містить наступну інформацію: персональні дані, адресу проживання. та іншу додаткову інформацію необхідну для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила наступне, що «Я, згодна з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…». Підписана відповідачем власноруч «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» засвідчує, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Таким чином, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. З наданої копії виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що остання користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором, погашення якої відображено в графі «Сума погашення за наданим кредитом». Таким чином, виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції), яка є належним та допустимим доказом у справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічну експертизу з метою з'ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не заявлено та не проведено. Оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між сторонами було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. На підтвердження факту укладення кредитного договору та наявності не виконаних кредитних зобов'язань, Банком надані: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорту відповідача, виписка по рахунку, фото клієнта з карткою. Щодо підвищення процентної ставки, то під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік, яка в подальшому була змінена наказами банку. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (зазначеної в наказі), що давало можливості у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачці було направлено 15.08.2014р., 15.03.2015р. та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від останньої до Банку не надходило. Таким чином, зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг, правомірність зміни умов якого також підтверджується постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відносно строків позовної давності, то відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Згідно Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік), яка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Оскільки, строк дії картки відповідача встановлено до останнього дня 04.2016р., позивач звернувся до суду із вказаним позовом 16.10.2018р., а тому строк позовної давності не порушено. Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, де просить справу розглянути за його відсутності його представника, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулась до суду з письмовою заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просить заявнику відмовити у повному обсязі. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.2 ст.247 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно кредитного договору б/н від 22.09.2010р. укладеного між позивачем та відповідачем, останній надано грошові кошти у розмірі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідачка в порушення ст.ст. 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України та умов договору, своїх зобов'язань не виконала, що призвело до створення заборгованості перед позивачем. Згідно наданих розрахунку та виписки з карткового рахунку, заборгованість становить 111789,39грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5909грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 22.09.2010р. по 31.01.2018р. у розмірі 105880,39грн. Заборгованість в сумі 111789,39грн. документально підтверджена, в передбаченому законом порядку її розмір не спростований, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Доказами відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3, 4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідачка [PERSON] не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень з приводу позову, викладених у відзиві на нього. Крім того, всі ці заперечення, зокрема щодо недоведення до відома та неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, невідповідності розрахунку умовам укладеного кредитного договору та вимогам діючого національного законодавства, незаконного застосування підвищеної процентної ставки, а також порушення строків позовної давності при зверненні до суду із вказаним позовом, в повному обсязі спростовуються аргументованими поясненнями позивача, викладеними у відповіді на відзив, з якими погоджується суд, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved