Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

\~\~ 22 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту смерті особи в певний час. В обґрунтування заяви зазначила, що 29 липня 2018 року в м. Горлівка помер її чоловік [PERSON]. На даний час органи ДРАЦС на території м. Горлівка діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Надати лікарське свідоцтво про смерть чоловіка відповідного державного зразка вона не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України в м. Горлівка немає. У звязку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON] у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про його смерть відповідного державного зразка\~ іншим чином аніж як через звернення до суду, заявниця вимушена була звернутися до суду із даною заявою, та просити суд\~ ухвалити рішення яким встановити факт того, що [PERSON], уродженець Локоть, Рильського району, Курської області, громадянин України, помер 29 липня 2018 року в м. Горлівка. Заявниця будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] міського ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Відділу, рішення просив ухвалити згідно із вимогами діючого законодавства. Згідно із вимогами\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~\~(зі змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про одруження серія: ІІІ-НО № 356267, 14 червня 1980 року заявниця [PERSON] (до шлюбу - Симонова) Т.М., зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с. 7). Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть № 1653 від 30 липня 2018 року та довідкою про причину смерті до форми № 106/у № 1653 від 30 липня 2018 року, [PERSON], [INFO] помер 29 липня 2018 року у віці 67 років. Причиною смерті стала гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний коронарокардіосклероз (а.с. 8). Згідно із свідоцтвом про смерть серія ДНР № 119003, виданим 30 липня 2018 року Горлівським міським ВДРАЦС, [PERSON], [INFO], помер 29 липня 2018 року в Центрально-Міському районі м. Горлівка (а.с. 9). Судом були досліджені також договір замовлення на організацію поховання [PERSON] (а.с. 10) та фотокартки із зображенням могили на імя [PERSON], який народився 05 травня 1951 року та помер 29 липня 2018 року (а.с. 13). Згідно із відмовою у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] міського ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 569/17.2-106 від 21 серпня 2018 року, заявниці було відмовлено у проведенні реєстрації смерті [PERSON] у звязку із тим, що на підтвердження його смерті було предявлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 14). Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~від 01\~липня 2010\~року №\~2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:\~ 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто зазначені лікарське свідоцтво про смерть, свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті [PERSON] видані на тимчасово окупованій території України, не створюють правових наслідків. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.\~У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від\~ 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Таким чином суд бере до уваги відомості, які зазначені в лікарському свідоцтві про смерть, свідоцтві про смерть, довідці про причину смерті [PERSON] враховуючи неможливість у інший спосіб отримати відомості, зазначені в цих документах, хоча й не визнає зазначені лікарське свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть офіційними документами.\~\~ Факт, про встановлення якого просить заявниця має для неї юридичне значення, оскільки породжує для неї правові наслідки отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відділі ДРАЦС на території підконтрольній державній владі України, та оформлення спадкових прав після смерті чоловіка. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені\~ [PERSON] вимоги про встановлення\~ факту\~ смерті\~ [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.\~\~\~\~\~ Відповідно до положень ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України. Враховуючи, що м. Горлівка тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення суду.

Outcome: approved