Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

22.07.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про виділення земельної ділянку в натурі до відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області 24.07.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позовна заява залишена без руху в зв`язку з виявленими недоліками. 11.08.2020 року позивачем усунені виявлені недоліки. 12.08.2020 ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 30.09.2020 року. 30.09.2020 року справа не розглядалась в зв`язку з хворобою судді. Справа призначена до розгляду на 18.11.2020 року 18.11.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 11.01.2021 року . Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 11.01.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог за поданою позовною заявою позивач просить виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку (пай), розміром 6.35 га., яка перебувала у колективній власності бувшого КСП ім. «Шевченко» із земель запасу чи резерву, що розташована на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року. \~ \~ \~В обґрунтування\~ позовних\~вимог \~позивач \~посилається на\~наступне: в період з 1990 року по 1997 рік він був членом КСП ім. «Шевченко», яке знаходилося на території Першготравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В 1995 році землі КСП ім. «Шевченко» були розпайовані, тому він як член колгоспу, набув право на земельну ділянку (пай) КСП ім. «Шевченко», проте на час розпаювання земель вищевказаного КСП до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) не був внесений. У списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. «Шевченко» від 03.04.1995 року позивач не значиться та не значиться в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що видаються членам КСП ім. «Шевченко», сертифікат на його ім`я не виготовлявся. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року за ним було визнане право на земельну частку (пай) розміром 6.35 умовних кадастрових гектарів на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області згідно Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. «Шевченко», виданого 03.04.1995 року. На підставі даного рішення 12.12.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року із земель запасу чи резерву розміром 6.35 га., на що отримав відмову, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі,давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник відповідача, Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в судове засіданні не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення, згідно яких навів правове обґрунтування права на земельну частку пай та порядку виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) та повідомив, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не є розпорядником земель даної категорії. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ Судом\~встановлено,\~що \~згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року за позивачем було визнане право на земельну частку (пай) розміром 6.35 умовних кадастрових гектарів на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області згідно Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. «Шевченко», виданого 03.04.1995 року, що підтверджується рішенням суду. Рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України - Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 12.12.2019 року позивач звернувся до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року. Проте повідомленням від 17.03.2020 року Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області позивачеві відмовлено у виділенні земельної частки паю з посиланням на те, що на сьогоднішній день на території Верхньодніпровської міської ради відсутні земельні ділянки комунальної власності, придані для передачі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Питання залишається на контролі і у разі передачі в комунальну власність земельних ділянок, придатних для передачі в якості земельної частки (паю), порушене позивачем питання буде повторно розглянуте. Позивач в судовому засіданні пояснив, що до часу розгляду справи відповідачем будь-яких повідомлень про повторний розгляд його заяви та вирішення питання щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) йому не надходило. Відповідно до\~ст. 14 Конституції України\~та ч. 2\~ ст. 1 Земельного Кодексу України\~право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Частиною 1\~статті 81 Земельного кодексу України\~встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі. Відповідно до частини одинадцятої статті 118\~ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Статтею 122 ЗК України\~визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту, а саме: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв). Відповідно до ст.2\~Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 3\~Закону\~України «Про\~порядок виділення\~в натурі\~(на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» підставами для виділення земельних часток у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради Статтею 5\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» передбачено,\~що \~сільські,\~селищні,\~міські ради\~в межах\~їх повноважень\~щодо виділення\~земельних часток\~(паїв)\~у натурі\~(на\~місцевості): розглядають\~заяви власників\~земельних часток\~(паїв)\~щодо виділення\~їм в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); Таким чином повноваженнями, щодо виділення на місцевості земельних часток (паїв) наділені сільські, селищні, міські ради і такими повноваження не наділені районні державні адміністрації. Тому суд погоджується доводами представника відповідача Верхньодніпровської районної державної адміністрації, що він є неналежним відповідачем у справі і відповідні повноваження не можуть бути покладені саме на нього. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається додержавного акту\~на право колективної власності на землю,набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта,і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України,у тому числі й у випадку,коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи,яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95«Пропорядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема, виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Законом України від 10.07.2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель с/г призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні»\~доповнено статтею\~21\~Розділ\~Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Встановлюється, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного\~Закону\~переходять до комунальної власності. Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, та передано такі функції до органів місцевого самоврядування. Отже, з 01.01.2019 р.., з\~дня набрання чинності вказаним вище Законом, органи місцевого самоврядування отримали нові повноваження у розпорядженні колективними землями та з 01.01.2025 р. зможуть поповнити свої землі не витребуваними частками (паями) та не розподіленими землями. З`являються нові можливості для проектування власних соціально-побутових об`єктів та отримання додаткових доходів від сплати за землю, шляхом передачі її в оренду/власність. Отже, сільські ради на своїй території можуть розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), в тому числі із земель запасу, резервного фонду. Вказаним вище\~Законом № 2498-VIII від 10.07.2018, внесено зміни та доповнення до\~Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», де головним тимчасовим розпорядником не витребуваних та нерозподілених земель є органи місцевого самоврядування, а не районні державні адміністрації, як це було раніше (доповнено статтею 14-1). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» - У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскільки за рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 р. за позивачем, [PERSON] , було визнано право на земельну частку (пай) члена КСП ім. «Шевченко» на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області розміром 6,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, але питання щодо виділення вказаної земельної ділянки позивачеві на місцевості Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області у позасудовому порядку не вирішує, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо покладення відповідних обов`язків на відповідача, Верхньодніпровську міську раду Дніпропетровської області Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі в загальній сумі 1783 грн. 04 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача. \~ \~ \~\~\~\~

Outcome: approved