Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

22 листопада 2016 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт», третя особа [PERSON], про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, посилаючись на наступні обставини. 03 січня 2016 року на пр. ім. Газети «Правда», біля е/о 545 у м. Дніпрі, за участю автомобіля «Шкода Фабія» д/з АЕ 2991 НС, під керуванням позивача, та тролейбусу ЮМЗ інв. номер 1027, під керуванням водія [PERSON], відбулась дорожньо-транспорта пригода та пошкоджено транспортні засоби. 12 січня 2016 року інспектором ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Жигіром С.О. було складено висновок, у якому зазначено, що наслідки дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 03 січня 2016 року, настали по незалежним від [PERSON] та [PERSON] обставинам, а відтак в їх діях порушення вимог ПДР України не вбачається. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4125 від 26.10.2016 року щодо визначення матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу «Шкода Фабія» д/з АЕ 2991 НС, встановлено, що розмір матеріальних збитків пошкодженням автомобіля станом цін на 21.10.2016 рік становить 26\~869 грн. 28 коп. та вартість за проведення товарознавчої експертизи складає 700 грн. Відтак, позивач просить стягнути з Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» на свою користь за завдану матеріальну шкоду - 27\~569грн. 28 коп. (враховуючи вартість товарознавчої експертизи), та за оплату судового збору - 551 грн. 20 коп., всього стягнути - 28\~120 (двадцять вісім тисяч сто двадцять) грн. 48 коп. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на не надання позивачем належних та допустимих доказів та відсутності доказів, підтверджуючих фактичних витрат на від ремонтування свого пошкодженого автомобіля. Третя особа у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, заперечень щодо розгляду справи суду не надано. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 03 січня 2016 року, на пр.Слобожанському (колишнє «Пр-кт ім.Газети «Правда») в районі е/о 545 у м. Дніпрі, за участю автомобіля «Шкода Фабія» д/з АЕ 2991 НС, під керуванням позивача, та тролейбусом ЮМЗ інв. номер 1027,, під керуванням водія [PERSON], під час виконання останнім трудових обовязків на МКП «Дніпропетровський електротранспорт», відбулась дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено транспортні засоби. Також встановлено, що [PERSON] працює у МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на посаді водія, що не спростовується у запереченнях відповідача. Відповідно до висновку МОЗ України КЗ «Дніпропетровський обласний наркологічний диспансер» ДОР» у позивача 03.01.2016 року о 10:20 ознак спяніння не виявлено. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4125 від 26.10.2016 року щодо визначення матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу «Шкода Фабія» д/з АЕ 2991 НС, встановлено, що розмір матеріальних збитків пошкодженням автомобіля станом цін на 21.10.2016 рік становить 26\~869 грн. 28 коп. та вартість за проведення товарознавчої експертизи складає 700 грн. Встановлено, що 12 січня 2016 року інспектором ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Жигіром С.О. було складено висновок, який міститься в матеріалах перевірки ЄО ДВП ГУНП № 29 від 03.01.2016р., оригінали яких оглянути в судовому засіданні, у якому зазначено, що наслідки дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 03 січня 2016 року настали по незалежним від [PERSON] та [PERSON] обставинам, а відтак в їх діях порушення вимог ПДР України не вбачається. Положення ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. Згідно з ч. 1 та ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також, відповідно до ч. 5 с. 1187 ЦК України зазначено: «Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого». Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відповідно до вказаної постанови, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до ст. 1192 ЦК України «З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Беручи до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності доказів фактичних витрат на проведення ремонтних робіт, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192\~ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відтак, суд приходить до висновку, що позивач надав усі необхідні докази про визначення вартості матеріального збитку КТЗ (виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі) який складається з: вартість ремонтно-відновлюваних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість необхідних для ремонту деталей з урахуванням коефіцієнту зносу та величини втрати товарної вартості, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 4125 від 26 жовтня 2016 року. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність постанови про притягнення [PERSON] до відповідальності за адміністративне правопорушення не позбавляє відповідача (юридичну особу, яка є роботодавцем [PERSON]В) обов'язку відшкодувати завдану шкоду, враховуючи, що вона була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховується, що відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). А відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином спростовуються заперечення відповідача щодо розміру стягнення коштів на ремонт автомобіля позивача. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовну заяву [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Квітанцією (а.с.1) підтверджено факт оплати позивачем судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. Витрати позивача на оплату експертизи підтверджені квитанцією прибуткового касового ордеру (а.с.17), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved