Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

22.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 3 000.00 грн. та щомісячні додаткові витрати на її лікування у розмірі 2 000.00 грн. При цьому позивач вказує на те, що вона є пенсіонеркою за віком, розмір пенсії, що вона отримує від держави складає 1 345.20 грн., що не вистачає їй на харчування, оплату комунальних послуг та лікування , тому вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON], [INFO], є її рідною донькою, яка є фізичною особою - підприємцем, за станом здоров'я має можливість надавати їй матеріальну допомогу в зазначеному розмірі. Як зазначає позивач [PERSON], вона знаходиться на межі бідності, крім пенсії, інших джерел доходів не має. Крім того, вона є хворою людиною, має важкі хронічні захворювання. Багато коштів вона витрачає на ліки. В той же час єдиним її доходом є пенсія, яка не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання. Вона змушена економити, не купує собі нові речі, оскільки витрачає кошти на харчування, інші людські потреби. Посилаючись на викладені обставини, ст. 51 Конституції України, положення Сімейного кодексу України, [PERSON] просить задовольнити її позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 3 000.00 грн. та щомісячні додаткові витрати на її лікування у розмірі 2 000.00 грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просила суд про ухвалення рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно. Зазначила, що має ще одну доньку - [PERSON], яка проживає окремо, має на утриманні двох дітей. Тому вона не висуває вимоги щодо надання матеріальної допомоги на її утримання з іншої доньки, яка сама утримує двох дітей. Пояснила, що відповідач являється фізичною особою - підприємцем, заміжня, її сім»я має стабільний дохід, їх донька проживає за кордоном, їй відомо, що вона висилає кошти відповідачу. Крім того відповідач має заміський будинок, дві земельні ділянки. На даний час відповідач по справі подала до суду позов про її виселення з квартири, де вона постійно мешкає, жити їй немає де, оскільки її будинок, що знаходиться в с. Жукин Вишгородського району Київської області згорів ще у 2007 році. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову своєї довірительки в повному обсязі та просила суд про їх задоволення. Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову. При цьому стверджувала, що позивач [PERSON] належним чином не виконувала свій обов»язок по її утриманню та вихованню, тому між ними немає теплих родинних стосунків. Проте, вона як може так і допомагає матері, а саме привозить їй овочі з свого городу. Квартира в якій проживає матір належить на праві власності її донці, яка відправляє переводами гроші, а вона сплачує за квартиру комунальні послуги. Дійсно, на даний час в провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться позов про виселення її матері з квартири [ADDRESS], проте це було рішення її доньки. Також, відповідач вказує на те, що вона офіційно не працює за станом свого здоров'я, і має також ряд захворювань. Відповідач вказує на те, що позивач отримує пенсію, що дає їй можливість повністю утримувати себе без будь-якої сторонньої матеріальної допомоги. Доказів того, що позивач має потребу в допомозі чи матеріальній підтримці, а вона (відповідач) від надання такої допомоги ухиляється та має можливість таку допомогу надавати, [PERSON] не надано. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав пояснення своєї довірительки та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка [PERSON], суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір»ю двох повнолітніх дочок: [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] з 2001 року є пенсіонеркою за віком, перебуває на обліку в Лівобережному об»єднаному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві, отримує пенсію у розмірі 1345.20 грн. 93 коп. (а.с.7). Як вказує позивач, вона знаходиться на межі бідності, крім пенсії, інших джерел доходів не має. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання. Вона змушена економити, не купує собі нові речі, оскільки витрачає кошти на харчування, інші людські потреби. Крім того, вона є хворою людиною, має важки хронічні захворювання. Як зазначає позивач її донька, відповідач по справі, є повнолітньою, хоча і не працює, однак, може надавати допомогу на її утримання. Підстав, які б звільняли відповідача від обов»язку по її (матері) утриманню, не має. В судовому засіданні відповідач надала суду довідку видану ДПІ у Деснянському районі м. Києва про те, що з 24.06.2003 року вона перебуває на обліку в ДПІ як платник податків фізична особа - підприємець. З 01.01.2015 року по 31.12.2015 року підприємницьку діяльність здійснювала на загальній системі оподаткування. Відповідно до поданої декларації про майновий стан і доходи - доходів не отримувала (а.с. 49). Інша донька позивача проживає окремо, має на утриманні двох дітей, яких сама виховує та матеріально забезпечує. Даний факт відповідачем по справі в судовому засіданні визнавався. Суд вважає, що вказані доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч.1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов»язку утримувати матір, батька та обов»язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялись від виконання своїх батьківських обов»язків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є непрацездатною, оскільки з 2001 року є пенсіонеркою за віком, що є однією з підстав виникнення обов»язку повнолітніх дітей утримувати її. Другою підставою на утримання з боку повнолітніх дітей є потреба батьків в матеріальній допомозі, яка має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Державним бюджетом України прожитковий мінімум для непрацездатних осіб на 2016 рік визначено у розмірі 1074 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуває на обліку в Лівобережному об»єднаному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві з 2001 року отримує пенсію у розмірі 1345 грн. 20 коп., що є незначно вищим за прожитковий мінімум, встановлений для непрацездатних осіб. Суд також враховує, що позивач є хворою людиною, має хронічні захворювання - стенокардія напруги ВК ІІ, атеросклеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, венечних артерій, гіпертонічна хвороба 2-го ступеня, ризик (дуже великий), сінусова брадикардія, суправентрикулярна шлункова екстрасистолія ІІ-ІІІ градації, розповсюджений остеохондроз позвонка. (а.с. 10) у зв»язку з чим вона змушена нести витрати на підтримку свого здоров»я, купівлю ліків. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач є непрацездатною особою та, виходячи з розміру пенсії 1345 грн. 20 коп. та необхідних щомісячних витрат, потребує матеріальної допомоги з боку повнолітньої доньки - відповідача [PERSON] Суд вважає, що обов»язок повнолітніх дітей щодо утримання непрацездатних батьків не може залежати від їх матеріального стану, оскільки обов»язок батьків утримувати дитину не залежить від їх матеріального стану. Доказів того, що позивач не піклувалася про своїх дітей (в тому числі і відповідачем [PERSON]І.), не займалася їх вихованням та не утримувала їх належним чином, відповідач суду не надала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що разом з відповідачем ходила до дитячого садка, потім в школу. Матір відповідача одягала своїх дітей трохи гірше ніж виглядали всі інші діти. До того, як відповідач [PERSON] поступила в 16 років до навчального закладу, її утримувала матір, а потім вона почала отримувати стипендію і сама купувала собі речі. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про обгрунтованість вимог позивача [PERSON] та часткове задоволення її вимог, а саме: у розмірі 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб на 2016 рік, що становить 537 гривень. Крім того, судом враховується те, що позивачем подано позовну заяву лише до одного повнолітньої доньки вимог майнового характеру до іншої вона не має. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача то згідно вимог ст.ст.79,88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовій збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial