Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

22 вересня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 70 845 гривень без урахування податків, зборів та інших платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 06.01.1993 по 20.10.1995, і з 25.05.2005 по 10.12.2011 перебував у трудових відносинах з відповідачем, та працював на посаді підземного механіка дільниці тресту «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда», підземним електромеханіком проходки шахти «Октябрська». Рішенням МСЕК від 23.03.2011 позивачу було встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням - хронічне обструктивне захворювання легень. В подальшому висновком МСЕК від 23.03.2012 позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню - хронічне обструктивне захворювання легень безстроково. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває стійкий біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, підвищену втому, перебої в роботі серця, підвищення артеріального тиску, головний біль, позивача турбує задишка при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, кашель з утрудненим виділенням харкотиння, внаслідок приступів кашлю у позивача порушується сон, що не дозволяє йому нормально відпочивати. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 16 жовтня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що крім підприємства відповідача позивач протягом тривалого часу працював на інших підприємствах у шкідливих умовах праці. Вказав, що сам факт роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах не доводить наявності вини відповідача у виникненні професійного захворювання позивача. Також зазначив, що відсоток втрати працездатності визначений позивачу за весь період трудової діяльності, а тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» не може відповідати за шкоду, яка може бути заподіяна іншими підприємствами. Вказав, що у період роботи позивача на підприємстві відповідача 28.12.2017 йому було надано нецільову благодійну матеріальну допомогу у розмірі 35 000 гривень, за заявою останнього. Посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджені належними доказами, позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Вказав, що відповідач протиправних дій, які б знаходилися у причинному зв`язку з настанням у позивача хронічного професійного захворювання не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за завдану останньому шкоду. Також зазначив, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу на підприємстві, не порушував технологію виробництва, позивач з власної волі виконував роботу на підприємстві відповідача, з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки та виходу на пенсію на пільгових умовах, саме недбайливе ставлення позивача до свого здоров`я призвело до виникнення професійного захворювання. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.01.1993 по 20.10.1995, працював на посаді підземного механіка дільниці тресту «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда», з 25.05.2005 по 25.05.2011 працював підземним електромеханіком проходки шахти «Октябрська» правонаступником, яких є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», 25.05.2011 переведений провідним інженером механіком відділу капітального будівництва комбінату, і був звільнений з підприємства 20.05.2019 за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 32-45) Відповідно до Акту №1 розслідування хронічного професійного захворювання від 03.02.2011, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (Пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст., із зазначенням його причини - робота протягом 28 років в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК (а.с.11-14) Згідно пункту 16 згаданого Акту професійне захворювання виникло за таких обставин, працюючи з 01.1993-10.1995 в тресті «КШБ» в/о «Кривбасруда» підземним механіком дільниці, з 05.2005 по теперішній час в ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком» підземним електромеханіком проходки шахти «Октябрська», [PERSON] виконував комплекс робіт в підземних умовах, де з причин, мавших місце порушень нормативного провітрювання і незастосування комплексу пилеподавлення запиленість повітря робочої зони перевищувала ГДК. Працюючи раніше: 10.1979-07.1981 підземним слюсарем по ремонту обладнання дробильної фабрики Південного ГЗК, 08.1984-12.1992 підземним механіком дільниці, підземним гірничим майстром тресту «Кривбасшахтопроходка», 11.1995 -05.2005 підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, підземним механіком ШБУ ВАТ «Суха Балка» [PERSON] також підпадав під вплив пилу, концентрація якого перевищувала ГДК. Відповідно до пункту 19 вказаного Акту, особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво: Південний ГЗК , Трест «Кривбасшахтопроходка», Трест «Кривбасшахтобуд» в/о «Кривбасруда», ВАТ «Суха Балка», ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком» у період роботи [PERSON] на цих підприємствах, порушення - ст. 153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці». Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 23.03.2011 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 30% (15% первинно внаслідок професійного захворювання по ХОЗЛ, 15% повторно по трудовому каліцтву) з 14.03.2011 по 01.04.2012, без встановлення групи інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серії 10 ААА №007828 від 23.03.2011 (а.с.8) В подальшому [PERSON] пройшов переогляд МСЕК, і відповідно до копії виписки довідки МСЕК серії 10 ААА №073487 від 23.03.2012, йому при повторному переогляді було встановлено 30% втрати професійної працездатності (15% по ХОЗЛ, 15% по трудовому каліцтву) з 01.04.2012 безстроково, без встановлення групи інвалідності (а.с.10) Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби, виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень (а.с.15-31) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 15% та у подальшому 15%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває стійкий біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, підвищену втому, перебої в роботі серця, підвищення артеріального тиску, головний біль, задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, кашель, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 28 років в шкідливих умовах, з яких на підприємстві відповідача протягом 08 років 09 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, однак в подальшому його стан здоров`я не поліпшився і йому було повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням без визначення групи інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 40 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial