Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

23 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Дмитрів, Радехівського р-ну померла його баба [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина -земельна ділянка (пай) розміром - 1,9713 га на території Дмитрівської сільської ради. Спадщину фактично прийняв її чоловік, а дід позивача - [PERSON] , але свідоцтва про право на спадщину не отримав оскільки [INFO] помер в с. Дмитрів. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина - житловий будинок розташований в [ADDRESS] , та земельна ділянка, яку [PERSON] успадкував після смерті дружини [PERSON] , та земельна ділянка яка належала [PERSON] розміром - 0,3689 га. Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом успадкувала його донька, а мати позивача [PERSON] , яка свідоцтва про право на спадщину не отримала, оскільки [INFO] померла в с. Дмитрів. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є відповідачі по справі - батько позивача [PERSON] та брат позивача [PERSON] . Все спадкове майно, яке належало [PERSON] фактично прийняв позивач, оскільки відповідачі належних їм за законом часток не прийняли. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на будинковолодіння [ADDRESS] , на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільгоспвиробництва розміром - 1,9713 га згідно Державного акта IV-ЛВ №028850, на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільгоспвиробництва розміром - 0,3689 га згідно Державного акта IV-ЛВ №028849, та судові витрати з відповідачів на його користь просить не стягувати (а.с.7-8). Позивач в підготовче судове засідання не з`явився. Скерував в адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.30). Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явився. Скерували в адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять суд їх задовольнити (а.с.28.29). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області 23.06.1998 року (а.с.11). Спадкове майно, що залишилось після її смерті, становить земельна ділянка площею 1,9713 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок площею 0,3745 га, площею 0,2019 га, площею 1,3011 га та площею 0,0938 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №028850, виданого 29.12.1999 року Радехівською районною радою, на підставі рішення IX сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 4640 (а.с.15-15 зворот). [PERSON] після смерті дружини [PERSON] прийняв правовстановлюючі документи на зберігання та шляхом фактичного проживання у будинку і, здійснюючи опіку над спадковим майном прийняв спадщину та вступив у фактичне володіння майном, що кореспондується із вимогами статті 549 ЦК УРСР, норми якої були чинними на момент виникнення правовідносин. [INFO] в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області 20.01.2006 року (а.с.12). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 0,3689 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,2016 га, площею 0,0938 га та площею 0,0734 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №028849, виданого 29.12.1999 року Радехівською районною радою, на підставі рішення IX сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 4639 (а.с.14-14 зворот). Окрім земельної ділянки, до складу спадкового майна увійшло будинковолодіння [ADDRESS] , яке відповідно до Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого 18 травня 1989 року Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації, належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] (а.с.16). За життя спадкодавець [PERSON] , зробив розпорядження своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 08.04.1998 року секретарем Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрований в реєстрі за №26, згідно з яким все своє майно заповів дочці [PERSON] (а.с.17). Із копії довідки Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09.04.2002 року №568 вбачається, що [PERSON] , 1968 року народження дійсно є спадкоємцем Державного акту на право приватної власності на землю померлої [PERSON] (а.с.18). [PERSON] протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Однак, позивач фактично постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та таким способом прийняла спадщину. [INFO] в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області 23.08.2012 року (а.с.13). Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є відповідачі по справі - батько позивача [PERSON] та брат позивача [PERSON] . Все спадкове майно, яке належало [PERSON] фактично прийняв позивач, оскільки позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та таким способом прийняв спадщину. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved