Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

23.10.2018 р. представником позивача адвокатом Тихошею Д.С. від імені [PERSON] подано позовну заяву до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку [ADDRESS] , від 09.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Пермяковою Л.І., зареєстрованого у реєстрі № 746 укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачеві [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого нотаріусом Першої Херсонської нотаріальної контори Тюжиною М.Т. 27.05.1957 року за р. №1-5538 та Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинку, затвердженого рішенням №59 виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів від 09.07.1999 року, належав житловий будинок [ADDRESS] . Проживаючи тривалий час самостійно, без стороннього догляду і допомоги, у вересні 2015 року, після погіршення стану здоров`я позивач вирішив укласти договір довічного утримання, оскільки вже не був спроможний самостійно себе доглядати та утримувати. Про своє бажання позивач сповістив відповідачів. За спливом декількох днів, 09.09.2015 року між позивачем та відповідачами укладено, як вважав позивач договір довічного утримання, за умовами якого відповідачі брали на себе зобов`язання по догляду та його утриманню, а він, в свою чергу, розпоряджався передати у власність відповідачів житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Після укладення договору дарування позивач продовжував проживати за своїм місцем реєстрації, у тому будинку який передавався за договором та, іноді, отримував допомогу матеріального характеру від [PERSON] . Однак, на початку літа 2018 року позивач перестав отримувати будь-яку матеріальну або фізичну допомогу від будь-якого із відповідачів і почав висловлювати їм своє обурення стосовно невиконання ними умов договору, у відповідь на що дізнався, що у 2015 році ним було укладено не договір довічного утримання, а договір дарування, за яким він не мав жодних прав на його утримання. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає договір дарування, таким, що укладений з істотним порушенням законодавства, під впливом помилки, а отже відповідно до приписів ЦК України є недійсним. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року відкрите провадження у справі, призначене підготовче судове засідання на 12 грудня 2018 року, яке було відкладене на 08.01.2019 р. за клопотанням представника позивача, у зв`язку з необхідністю ознайомитись із відзивом. 12 грудня 2018 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Веріковською Т.А. надано відзив на позовну заяву в якому вказано, що з позовними вимогами позивача відповідач [PERSON] не згоден, оскільки твердження представника позивача про намір [PERSON] укласти з відповідачами, начебто, договору довічного утримання, а не договору дарування належного йому на той час на праві власності майна, є надуманим, необґрунтованим та безпідставними. З самого тексту договору дарування вбачається, що укладаючи спірний договір сторони діяли добровільно і перебували при здоровому розумі та ясній пам`ять, розуміли значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), розуміли українську мову та не потребували перекладу тексту договору на будь-яку іноземну мову. Так, у березні 2015 року батько відповідача [PERSON] [PERSON] , запропонував матері відповідача [PERSON] [PERSON] , яка є його рідною сестрою, що він буде здійснювати догляд та повне утримання позивача, а [PERSON] , в свою чергу, не буде претендувати на спірний житловий будинок. У відповідь на вищевказану пропозицію [PERSON] повідомила, що ні вона ні [PERSON] не є спадкоємцями [PERSON] . Спадкоємцями за законом останнього є матір [PERSON] та відповідно рідна племінниця позивача [PERSON] , а також [PERSON] , яка померла [INFO] і була рідною сестрою [PERSON] . З метою недопущення сварок між [PERSON] та [PERSON] , щодо володіння житловим будинком [ADDRESS] , позивач вирішив подарувати належне йому на той час майно своїми правнучатим племінникам, [PERSON] та [PERSON] . Про свій намір позивач сповістив батьків відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене всі ті обставини на які посилається представник позивача в обґрунтування позовних вимог не вказують на існування безумовних підстав для встановлення дефекту волевиявлення позивача при укладанні договору дарування належного йому будинку. Разом з тим, представник відповідача [PERSON] , зазначає, що при особистому спілкуванні з позивачем їй стало відомо, що [PERSON] не звертався до адвоката з метою отримання правової допомоги у даній справі, договір із вказаною особою не укладав. Адвоката [PERSON] позивач взагалі не знає. Про наявність даного спору у суді йому взагалі нічого не відомо. Крім того, просила застосувати строки позовної давності. 08.01.2019 р. через канцелярію суду надійшли клопотання представника позивача [PERSON] про допит свідків, визнання явки відповідачів обов`язковою, витребування справи у нотаріуса щодо договору дарування, виклик свідка, долучення до матеріалів справи листа ПФУ, оптичного диска з відеозаписом пояснення позивача щодо подання заяви та його розуміння природи правочину, що вчинявся 09.09.2015р., клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 січня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Пермякової Л.І. копію справи щодо засвідчення договору дарування від 09 вересня 2015 року дарувальник [PERSON] , обдаровані: [PERSON] , [PERSON] ; задоволено заяви адвокатів про виклик свідків; підготовче засідання відкладено на 20.02.2019 р.; визнано обов`язковою явку в підготовче засідання позивача [PERSON] , відповідачів [PERSON] , [PERSON] ; зобов`язано адвоката Тихошу Дмитра Сергійовича надати для огляду в підготовче засідання договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженої законом для надання правової допомоги від 28.09.2018 року, на підставі якого ним виданий ордер серії ХС № 145712 від 22.10.2018 року; зобов`язано адвоката Веріковську Т.А. надати в підготовче засідання оригінал ордеру серії МК № 68622 від 10.12.2018р. 23.01.2019 року через канцелярію суду від приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Пермякової Л.І. надійшла належним чином завірена копія договору дарування від 09.09.2015 року. 20.02.2019 року через канцелярію суду надійшла заява адвоката Тихоши Д.С. який діє від імені та в інтересах позивача [PERSON] про відвід судді. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2019 року заявлений адвокатом Тихошею Д.С. відвід визнано необґрунтованим та провадження по справі було зупинено до розгляду заявленого відводу. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 26.02.2019 року заяву адвоката Тихоши Д.С. про відвід головуючому судді Ус О.В. залишено без задоволення. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2019 року поновлено провадження у справі та продовжено підготовче засідання. 25.04.2019 р. через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про долучення до матеріалів справи оптичного диску з відеозаписами з яких вбачається, що позивач не звертався до адвоката з метою надання правової допомоги та докази утримання [PERSON] умисно у будинку з метою унеможливлення його явки в судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 16.10.2019 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач в судовому засіданні пояснив, що йому тяжко розуміти, що відбувається, він не дарував будинок, а залишав відповідачам у спадщину, але після того, як [PERSON] все з будинку вивезла та він залишився без своїх речей, він не бажає залишити будинок її сину. Вважає, що у нотаріуса підписував договір, що йому будуть допомагати. До адвоката його возили не один раз, адвоката знає. Представник відповідача [PERSON] адвокат Веріковська Т.А. позов не визнала та дала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, вважала, що позивач не укладав договір з адвокатом, не звертався з позовом до суду, адвокат представляє інтереси відповідача Гонтар А.В. в іншій судовій справі. Нотаріус Пермякова Л.І. вважала позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Зазначила, що [PERSON] все розумів, бажав лише дарування, прочитав та підписав договір. Він говорив, що буде продовжувати проживати у будинку. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, суд вважав можливим закінчити розгляд справи у їх відсутність, незважаючи на визнання їх явки обов`язковою, оскільки справа тривалий час перебуває в суді. Суд, заслухавши вступні слова сторін, дослідивши письмові докази та заслухавши свідків, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 09 вересня 2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пермяковою Л.І. за реєстровим №746 посвідчено Договір дарування житлового будинку. За умовами даного договору [PERSON] (дарувальник) передає майно, яке належить йому на праві приватної власності, у власність [PERSON] та [PERSON] (обдаровуваним) по 1/2 частці кожному безоплатно, а обдаровувані приймають це майно. Відповідно до п. 1.2 Договору предметом договору є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] . Пунктом 1.3 Договору встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого нотаріусом І Херсонської нотконтори [PERSON] 27 травня 1957 року за р. №1-5538 та Акту закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинку, затвердженого рішенням №59 виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів від 09 липня 1999 року. Право власності на житловий будинок зареєстроване 27 липня 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні за номером №10609410, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно №41463320 від 30.07.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №691803165101. У пункті 3.1 Договору зазначено, що сторони підтверджують, що цей Договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (арк. справи 10-11). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №43535091 від 09.09.2015 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] , приватним нотаріусом Пермяковою Л.І. на підставі договору дарування, виданим 09.09.2015 року за реєстровим №746 - 1/2 частина за [PERSON] та 1/2 частина за [PERSON] (арк. справи 12-13). В матеріалах справи міститься копія заповіту посвідченого 17.08.2000 року державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Руссол В.І. за реєстровим №2-1665 відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належний йому жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , заповів [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 51). [PERSON] народився [INFO] (арк. справи 9 копія паспорта) та на момент підписання спірного договору йому було 80 років. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] (її подруга) доглядала без будь-яких договорів за [PERSON] , який є її похилим родичем, дуже багато років, він хворів, мав перелом, вона забирала його до себе купатися, стирала його речі. Їй відомо, що спочатку у [PERSON] був заповіт, а потім він вирішив подарувати будинок [PERSON] та [PERSON] . Це їй відомо зі слів [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що йому відомо, що спочатку [PERSON] склав заповіт на його маму [PERSON] . [PERSON] та дядька [PERSON] , пізніше заповіт скасували (у матері та дядька є своє житло) та вирішили, що будинок подарують його старшому брату [PERSON] та двоюрідному брату [PERSON] . Про договір дарування знає лише зі слів родичів. Знає, що між братами існує конфлікт щодо ремонту, прибирання. Потім почався суд та дядько [PERSON] не дає їм спілкуватися з дідом. Його брат у будинку ніколи не проживав. Вони завжди відвідували діда та допомагали йому, коли він просив. Свіок [PERSON] суду пояснила, що позивач її рідний дядька. Сержанов подарував дом її онукам [PERSON] та [PERSON] , але він проживав та проживає у цьому будинку один. Дядько боявся, що у нього відберуть будинок, а тому була необхідність оформлення будинку. Спочатку [PERSON] склав заповіт на її дітей, але оскільки у них свої сім`ї, він вирішив подарувати онукам, для того, щоб вони приїжджали до нього частіше. Є конфлікт між її дітьми [PERSON] та [PERSON] , оскільки необхідно їздити до [PERSON] та доглядати за будинком. Донька їздила менше ніж син. Син [PERSON] сказав, що подасть на суд на [PERSON] . Оскільки [PERSON] їздить частіше до [PERSON] , то він має на нього більший вплив. Просили [PERSON] забрати заяву. Коли вона особисто приїжджала до [PERSON] , він говорив, що не звертався до суду. Фактично конфлікт пов`язаний з тим, що через оформлення договору дарування онуки повинні доглядати [PERSON] , але їх ніхто не зобов`язував, це ініціатива сина. Свідок [PERSON] суду пояснила що їй в грудні 2018 року стало відомо про суд. У 2008 році у [PERSON] був інсульт та вона доглядала за ним, поновлювала його здоров`я. У 2000 році дядько бажав залишити будинок на неї та брата за заповітом. У 2015 році він сказав, що потрібно оформити будинок, з`ясувалося, що [PERSON] на себе будинок не переоформляв, а тому переоформленням займався її брат та вона заплатила йому половину від суми, що він витратив 7,5 тис. грн. Нотаріус розмовляла з дідом окремо, вони не домовлялися доглядати діда. Після дарування її сини 2 роки возили діду їжу, а у 2017 році вона поїхала в будинок, коли її молодший син став доросліше, та вирішила привести будинок у порядок, з цього часу почався конфлікт дід її вигнав. У діда ніколи претензій до [PERSON] та [PERSON] не було. З [PERSON] у неї конфлікт, тому що вона не приїжджала доглядати діда, коли у неї народилася третя дитина. [PERSON] та [PERSON] погані стосунки на ґрунті поділу домоволодіння. [PERSON] вимагав від [PERSON] гроші, які вони витратили на будинок. За станом здоров`я дід не мав можливості самостійно їхати до адвоката. Коли вони були у Сержанвоа 04.12.2018 року та 24.10.2019 р. він говорив, що нічого не знає про суд. Сержанов іншого житла не має. Попередньо до нотаріуса ходила разом з [PERSON] , на оформлення дарування також возили діда разом з [PERSON] . Дід збирався продовжувати жити в будинку, її мати пропонувала забрати [PERSON] до себе доглядати, але він відмовився. Дід самостійно виявив бажання подарувати будинок у неї вдома у присутності [PERSON] . Питання щодо довічного утримання не піднімалося. Сержанов особисто читав договір дарування у нотаріуса. Вважає, що сам [PERSON] не мав бажання розірвати договір. Свідок [PERSON] суду показав, що оформили договір дарування, але з домовленості доглядати за Сержавновим. Сторона [PERSON] за дідом не доглядала з 2018 року, внаслідок чого дід захотів передати будинок йому. Сержанов іншого житла не має. Домовилися з сестрою [PERSON] , що будуть доглядати за дідом, а він подарує будинок їх дітям, оскільки договір дарування був самим дешевим за ціною. Про інші договори не розмовляли, про можливість укладення договору довічного утримання нотаріус не роз`яснювала. Сержанов мав бажання подарувати будинок з метою, що за ним доглядали та чужі люді не заволоділи будинком. До 2015 року сестра допомагала, доглядала за дідом, а після дарування дуже рідко бувала, а з 2017 року взагалі перестала приїжджати до [PERSON] . Стверджував, що Сержавнов говорив у нотаріуса, що він укладає договір, щоб за ним доглядали, у нього дуже різко погіршувався зір. З сестрою ніяких письмових домовленостей щодо догляду за дідом не укладали. Він не утримував [PERSON] від спілкування, ініціатором позову був сам [PERSON] , а не він. Сержанов чекав, що [PERSON] будуть йому допомагати. З пояснень допитаних свідків у їх сукупності вбачається, що на момент підписання спірного договору позивач був людиною похилого віку, який за станом здоров`я, віком потребував сторонньої допомоги, його купали та допомагали по господарству свідки [PERSON] , [PERSON] та члени їх сім`ї. Свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що раніше [PERSON] оформлював на їх ім`я заповіт, він дуже боявся, що у нього відберуть будинок, а тому хотів його оформити. Саме свідки [PERSON] та [PERSON] оформлювати будинок, їздили до нотаріуса, з`ясовували яким чином оформити договір дарування, свідок [PERSON] стверджував, що договір дарування був по оформленню самими дешевшим за грошима, а про довічне утримання йому не роз`яснювали, тому такий договір ними не розглядався. Також свідки домовлялися про те, що будуть допомагати [PERSON] , оскільки він їх родич та в міру своїх можливостей здійснювали таку допомогу. Зокрема, свідок [PERSON] з 2008 року по 2015 рік включно, а потім з 2017 року. Свідки не заперечували, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги та мав поганий зір. У зв`язку з різним наданням допомоги [PERSON] виникли конфліктні відносини між свідками [PERSON] та [PERSON] , а також між їх синами відповідачами [PERSON] а [PERSON] щодо витрат на утримання будинку. Відеозаписи, надані стороною відповідача [PERSON] не є належними та допустимими доказами. Вказані відео файли містять розмови позивача та деяких свідків, адвоката. Відповіді [PERSON] на задані йому питання не можуть прийматися судом як відсутність волевиявлення позивача на звернення до суду з позовом та його необізнаність про справу, оскільки достовірність таких відповідей фактичним обставинам позивач в суді не підтвердив. Одночасно, з відеозапису, наданих представником позивача, [PERSON] підтверджує наявність спірних правовідносин, звернення до адвоката тощо. Саме наявність сумніву з цих питань і було підставою для визнання обов`язковою явки в судове засідання позивача для надання особистих пояснень. Докази, подані представником відповідача [PERSON] 18.12.2019 р. на підставі ч.9 ст. 81 ЦПК України, суд також не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні позивач [PERSON] від позову не відмовився та не заперечував укладення договору з адвокатом. Угода про надання юридичної допомоги від 28.09.2018 р. передбачає наділення адвоката всіма правами, передбаченими ЦК та ЦПК України, з правом підпису усіх документів. Питання щодо адвокатської етики не є предметом позову, в даному процесі адвокат Тихоша Д.С. не приймає участь як представник відповідача [PERSON] . Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що позивач мав можливість визнати недійсним договір дарування в частині лише її довірителя, суд вважає недоречним, оскільки підставою позову не є невиконання відповідачами обов`язків щодо утримання позивача. В даному випадку позивач просить розірвати договір з підстав помилки у його суті. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Згідно зі\~статтею 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає на підставі встановлених під час судового розгляду обставин конкретної справи. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, постановах Верховного Суду від 24.02.2020 р. у справі №487/2184/18, від 24.01.2020р. у справі №360/939/17, тощо. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими\~\~обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті\~229\~та статей\~203\~і\~717 ЦК України\~у сукупності вважаються правильно застосованими. Позивач, будучи особою похилого віку (80 років), за своїм станом здоров`я потребував стороннього догляду, тому, укладаючи оспорюваний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами, вважав, що договір забезпечує догляд за ним. Сам по собі факт прочитання позивачем тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. З огляду на пояснення позивача в судовому засіданні та досліджені у сукупності докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] при укладенні оспорюваного договору вважав, що було узгоджено надання йому довічного догляду та матеріальної допомоги, як особі похилого віку. Отже, фактично позивач помилився відносно правової природи правочину. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність у [PERSON] іншого нерухомого майна, отже спірне майно є його єдиним житлом, що не оспорюється відповідачами. Відтак, вказане свідчить про відсутність фактичної передачі обдарованим дарунку за оспорюваним договором дарування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку\~статті 229 ЦК України.\~\~ Представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності, а представником позивача про поновлення строку з огляду на те, що про порушення своїх прав [PERSON] дізнався влітку 2018 року. 02.03.2020 року від представника позивача надійшла письмова заява, відповідно до якої він наполягає на тому, що строки позовної давності позивачем не пропущені, оскільки до 2017 року позивачеві надавали в повному обсязі допомогу, що не давало йому підстав сумніватися, що ним було укладено договір довічного утримання. В судовому засіданні 02.03.2020 року представник відповідача Земляннікова [PERSON] наполягала на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності, вважала, що строк пропущено. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність\~встановлюється\~тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки про порушення своїх прав він дізнався, виходячи з обґрунтування позову з того часу, як відповідачі перестали надавати йому допомогу, а щодо правової природи договору після консультації з адвокатом. Крім того, суд вважає, що про порушення своїх прав позивач [PERSON] повинний був дізнатися у 2017 році, коли [PERSON] , як він стверджує, вивезла його речі з будинку (свідок [PERSON] вказала, що вона робила прибирання та викинула не потрібні речі), а тому, строк звернення до суду позивачем не пропущено. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог та задоволення позову в повному обсязі. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору по 352,40 грн. з кожного. Про наявність інших судових витрат попередньо чи до закінчення судових дебатів не заявлялося. Запобіжні заходи судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 04.03.2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved