Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

23.03.2016 року представник позивачів [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 16.08.1996 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з 2/3 частки з житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруджень, які знаходяться в м.Вознесенську Миколаївської області по вул. Соловїна (Крупської), 137. Єдиними спадкоємицями після його смерті є діти померлого позивачі: [PERSON] та [PERSON], які у передбачений законом строк оформили спадкові права після смерті по 1/3 частці кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори від 17.01.1997 року №2-28 та зареєстрованого у Вознесенському БТІ 23.01.1997 року за № 3564. В подальшому [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області від 15.05.2001 року реєстр. № 876 та зареєстрованого у Вознесенському БТІ 20.06.2001 року за реєстр. № 3564, придбала у [PERSON] 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруджень, які знаходяться в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Соловїна (Крупської) 137. Таким чином на час звернення до суду [PERSON]І належать 2/3 частки вищевказаного будинку, а [PERSON]І 1/3 частка. У січні 2016 року позивачі вирішили продати належний їм на праві спільної часткової власності житловий будинок, у звязку з чим звернулися до приватного нотаріуса. Проте, приватним нотаріусом було відмовлено у здійсненні правочину щодо відчуження вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки на якій він розташований, у звязку з тим, що земельна ділянка, надана для обслуговування вказаного житлового будинку не належить позивачам на праві власності, її власниками згідно державного акту на право приватної власності на землю від 22.04.1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3116, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів від 16.11.1993 року №282, є [PERSON] та [PERSON] - колишні співвласники житлового будинку. Крім того, приватним нотаріусом було зауважено, що державний акт містить помилки. При зверненні до управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області щодо виправлення вказаних помилок, була отримана відповідь, що відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право власності на землю та право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди виправлення у державних актах не допускається та містилася рекомендація щодо вирішення вказаного питання у судовому порядку. У звязку з цим позивачі були змушені звернутися з даним позовом до суду. В позовній заяві представник позивачів просить визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Вознесенської міської Ради Миколаївської області №282 від 16.11.1993 року Про закріплення земельних ділянок в частині передачі у приватну власність [PERSON]С по вул.Соловїній (Крупській), 137 в м.Вознесенську Миколаївської області земельної ділянки площею 1116 кв.м. для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства , а також визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, загальною площею 0,1000 га, що призначена для обслуговування житлового будинку №137 з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями по вул. Соловїній (Крупській) в м.Вознесенську Миколаївської області, який видано 22.04.1994 року на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради Миколаївської області №282 від 16.11.1993 року та зареєстровано у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3116. В судове засідання представник позивачів не з*явився, у заяві на ім*я суду просив справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги позивачів підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з*явився, у заяві на адресу суду просив справу слухати за його відсутності, вирішення справи по суті залишив на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. У заяві на ім*я суду просила справу слухати за її відсутності. Позовні вимоги позивачів визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи - управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з*явився, у заяві на адресу суду просив справу слухати за його відсутності, вирішення справи по суті залишив на розсуд суду. Дослідивши та оцінивши матеріали справи на підставі наявних доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.144 Конституції України, ч.ч.1,10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (від 21.05.1997 року з послідуючими змінами та доповненнями), вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції України та Законам України визнаються незаконними з ініціативі заінтересованих осіб в судовому порядку. Проте, згідно ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними та фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов*язані з реалізацією певних суб*єктивних прав та охоронюваних законом інтересів та суб*єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни та припинення. В силу ч.ч 1,2 ст. 67 ЗК України 1990 року передбачено, що власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громодянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані БТІ тощо). У державному акті на право приватної власності на землю, виданого 22.04.1994 року (а.с.15) на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради Миколаївської області №282 від 16.11.1993 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3116 (а.с.16) містяться помилки, а саме: - згідно вищевказаного рішення земельна ділянка була закріплена у приватну власність для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства за [PERSON], однак у державному акту її прізвище вказано «Старинец», також в акті надруковано додаткове прізвище (яке відсутнє в рішенні) «Харламов» та в подальшому виправлено на «[PERSON]; - згідно того ж рішення земельна ділянка площею 0,1116 га, розташована по вул.Соловїній (Крупській), 137 в м.Вознесенську Миколаївської області, була передана для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, натомість державний акт виданий на земельну ділянку площею 0,1000 га з одним цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку; - крім того, відповідно до ст. 17 ЗК України 1990 року, «Порядку передачі земельних ділянок в приватну власність громадянам України» затвердженого наказом «Держкомзему від 15.02.1993 року №10, «Інструкції про порядок , затвердженої наказом N 28, видачі державного акту повинно передувати виготовлення відповідної документації із землеустрою, що зроблено не було. Попереднім власником 2/3 часток житлового будинку по вул.Соловїній (Крупській), 137 в м.Вознесенську Миколаївської області, у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Вознесенською державною нотаріальноюконторою 17.10.1991 року та зареєстрованого у Вознесенському БТІ 05.11.1991 року за реєстр. №3564 була [PERSON] В подальшому батько позивачів [PERSON] став власником даного будинку на підставі договору міни, посвідченого [PERSON] старшим державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори 18.02.1994 року реєстр. №347 та зареєстрованого у Вознесенському БТІ 11.03.1994 року за реєстр.№ 3564 (а.с.14). Крім того стало відомо, що колишня співвласниця житлового будинку, розташованого по вул.Соловїній (Крупській), 137 в м.Вознесенську Миколаївської області [PERSON] померла, 19.05.2001 року (а.с.40). Відповідно до ст.126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом. В силу ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно п.п. 1.7, 1.10 2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею має бути виготовлена технічна документація, яка повинна містити обриси обміру земельної ділянки, план земельної ділянки, збірний план землевласників і землекористувачів, відомість обчислення площ, матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами, виправлення в державному акті не допускаються. В судовому засіданні встановлено, що технічна документація на підставі якої виготовлено спірний Державний акт, відсутня. Згідно із ч.3 ст.\~, ст.\~\~- захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема,\~\~визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved