Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

24.01.2017 року до суду з позовом звернулася позивачка, в якому просить суд, визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після померлої 28.03.2016 року заповідачки [PERSON] Лукинічни, а саме на ? (одну другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Шевченка, 59 в с. Камянка Олевського району Житомирської області, як спадкоємцю за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що заповідачка [PERSON], мала у власності зазначений житловий будинок, однак позивачці було відмовлено в оформленні спадщини на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили право власності на вказане нерухоме майно спадкодавця. Позивачка надала до суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської рада Житомирської області у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву щодо розгляду справи за відсутності їхнього представника. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки Камянської сільської ради Олевського району Житомирської області № 2199 від 08.08.2016 року що будинок № 59 по вул. Шевченка в с. Камянка Олевського району Житомирської області рахується за [PERSON] Лукинічною, який був побудований і зданий в експлуатацію в 1967 році. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 28.03.2016 року (а.с.13). За життя [PERSON] 26.10.2011 року склала заповіт відносно свого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, земельною ділянкою, що знаходиться по вул. Шевченка, 59 в с. Камянка, Олевського району Житомирської області на користь племінниці [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією заповіту зареєстрованого в реєстрі № 52 від 26.10.2011 року секретарем виконавчого комітету Камянської сільської ради Олевського району Житомирської області. Заповіт не змінено та нескасовано (а.с.14). Позивачка на час відкриття спадщини, в шестимісячний строк подала заяву до [PERSON] державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.5). При зверненні до [PERSON] державної нотаріальної контори Житомирської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], позивачці було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується відповідною постановою [PERSON] державної нотаріальної контори від 26.01.2017 року.(а.с.6).\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши і оцінивши всі докази по справі, прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.1217, 1220 -1222, 1233, 1234, 1235, 1248 ЦК України, з яких слідує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. У статтях 1268 та 1269 ЦК України зазначено також, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як слідує із матеріалів справи, на час побудови і здачі в експлуатацію зазначеного будинку (1967 рік), реєстрація домоволодіння в сільській місцевості здійснювалася у виконкомі сільської ради, про що робився відповідний запис у погосподарській книзі з відкриттям особового рахунку, а реєстрація будинків органами БТІ проводилася лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959 року, та інструкцією Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року. Таким чином, житловий будинок № 59 по вул. Шевченка в с. Камянка Олевського району Житомирської області, з врахуванням наведених нормативно-правових актів, в органах БТІ зареєстрований не був, оскільки законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ. Разом із тим, відповідно до Положення про державний нотаріат УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 31.08.1964 року № 941, яке мало чинність до набуття чинності нового Цивільного кодексу України (01.01.2004 р.), слідує, що підтвердженням належності будинку, можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся. Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок (частина будинку) державний нотаріус вимагає правовстановлюючий документ про належність будинку (частини будинку), квартири спадкодавцю, довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящихся. Разом з тим відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», слідує, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За таких обставин, належність вказаного нерухомого майна спадкодавця, за його життя стверджується вищевказаною довідкою Камянської сільської ради Олевського району Житомирської області № 2199 від 08.08.2016 року, що виписана органом місцевого самоврядування на підставі погосподарських книг, оскільки на час забудови і здачі в експлуатацію житлового будинку № 59 по вул. Шевченка в с. Камянка Олевського району Житомирської області інвентаризація нерухомого майна у даному населеному пункті органами БТІ не проводилась, а здійснювалася у виконкомі сільської ради відповідно до погосподарських книг. Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом будинку № 59 з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шевченка в с. Камянка Олевського району Житомирської області, а право власності на спадкове майно належне померлій [PERSON] повністю підтверджене, однак позиваці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового майна померлій [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved