Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

22 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] померла [INFO] . У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшли земельні ділянки загальною площею 2,4188 га, відомості про які викладені у Державному акті на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 030441. 16 серпня 1996 року [PERSON] склала заповідальне розпорядження, що посвідчене секретарем виконкому Лопатинської селищної ради і зареєстровано в реєстрі за № 85, відповідно до якого усі належній їй майнові та не майнові права заповіла своїй дочці - [PERSON] . В заповіті вказано по батькові маму, як « [PERSON] », хоча вона вірно значиться « [PERSON] ». На момент смерті спадкодавця із нею була зареєстрована та проживала позивач, а [PERSON] , хоча і була зареєстрована, проте не проживала за вказаною адресою. Достеменно знаючи зміст заповідального розпорядження [PERSON] та проживаючи із спадкодавцем на час смерті останньої, до моменту звернення до нотаріуса, позивач вважала себе належним спадкоємцем. Проте, нещодавно нотаріус позивачу зауважила, що вона пропустила визначений законодавцем строк для прийняття спадщини, а на спадкову масу претендують також мама позивача, особа, яку позивач зазначила в якості відповідача і, яка заявляє свої права на частку в спадковому майні. Тобто, за наявності спору щодо спадкового майна, нотаріус позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, нотаріусом було зауважено, що у свідоцтві про народження позивача «мати» вказано « [PERSON] », хоча вірно повинно бути « [PERSON] », тобто не доводиться факт родинних відносин. Просить встановити факт, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Встановити факт, що заповіт [PERSON] посвідчений 16 серпня 1996 року секретарем виконкому Лопатинської селищної ради та зареєстрований в реєстрі за № 85, на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 2,4188 га, що складається з двох земельних ділянок площею 0,5756 га із кадастровим номером 4623955000:06:000:0295 та площею 1,8431 га із кадастровим номером 4623955000:06:000:0156, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також судові витрати просить віднести на сторону позивача (а.с.4-7). У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задоволити, розгляд справи здійснювати без її участі (а.с.48). Представника позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] скерувала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, просила розгляд справи проводити без її участі (а.с.50). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в смт. Лопатин Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області 05 січня 2011 року (а.с.22). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] (а.с.21). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 14 січня 1979 року (а.с.23). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00029045965, свідоцтвом про укладення шлюбу позивача, свідоцтвом про народження відповідача, серії [NUMBER] , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 18 березня 1948 року (а.с.13-19,24). 16 серпня 1996 року [PERSON] склала заповідальне розпорядження, що посвідчене секретарем виконкому Лопатинської селищної ради і зареєстровано в реєстрі за № 85, відповідно до якого усі належні їй майнові та не майнові права заповіла своїй дочці - [PERSON] (а.с.20). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030441, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 17 липня 2000 року за № 10516, з якого вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,4188 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.25-37). З довідки №37 виданої виконкомом Лопатинської селищної ради 22 січня 2021 року, вбачається, що померла [PERSON] на день смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день смерті разом з нею була зареєстрована та проживала внучка. Дочка була зареєстрована. але не проживала. Дочка - [PERSON] , [INFO] , внучка- [PERSON] , [INFO] (а.с.38). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67594116 від 02.12.2021, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі відомості відсутні (а.с.52). Окрім цього, факт, що [PERSON] є матір`ю позивача - [PERSON] , підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якого в суду підстав немає (а.с.56). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved