Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

24.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Товарна біржа «Слов`янська універсальна біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, поділ майна подружжя, усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що на підставі договору купівлі-продажу , укладеного на Товарній біржі «Нове століття» 02.11.2001 року, є власником квартири [ADDRESS]. На даний час Товарна біржа «Нове століття» ліквідована, її правонаступником є Товарна біржа «Слов`янська універсальна біржа». Право власності на вказану квартиру зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ», про що в реєстрову книгу №8 стр.14, зроблено запис №14. Купівля квартири відбулася в період шлюбу позивача з відповідачем [PERSON], шлюб з якою на теперішній час розірвано і стало питання про поділ майна. З березня 2014 року позивач не має змоги потрапити до вищевказаної квартири, оскільки [PERSON] змінила замки на дверях, на його звернення не реагує, в зв'язку з чим він вимушений був звернутися до правоохоронних органів. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений на Товарній біржі «Нове століття» 02.11.2001 року, визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] вказану квартиру та поділити вказане майно визнавши за кожним з них на ? його частину, усунути йому перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення у вищевказану квартиру та стягнути понесені ним судові витрати з відповідача [PERSON] на його користь. У судове засідання сторони та третя особа не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідачі заперечень щодо вимог позивача не надали (а.с. 18-20, 23-31, 38 - повідомлення, оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я»). Представник позивача [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с. 33, 35 - заява, довіреність). Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи слідує, що 02.11.2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 61,50 кв.м., житловою площею 44,50 кв.м.. Відповідно до умов даного договору відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] придбав у свою власність вказану квартиру. Договір купівлі-продажу квартири укладався та був зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття». Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ», про що в реєстрову книгу №8 стр.14, зроблено запис №14 (а.с. 7-8 - копія договору, технічного паспорту). Укладання та реєстрація договору купівлі продажу квартири не суперечила діючому на час виникнення правовідносин законодавству - ЗУ «Про товарну біржу», згідно до ст. 15 якого договір подальшому нотаріальному завіренню не підлягає, та ст. 9 ЖК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, згідно до якої громадяни мають право придбати на біржових торгах квартири (будинки). Відповідно до змісту договору купівлі продажу, квартира продана, продавець отримав гроші, виконання в цій частині умов договору купівлі продажу сторонами не заперечуються, тобто відбулося повне виконання умов договору. Відповідно до ст. 47 ЦК України 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З часу укладання договору позивач володів, користувався придбаною на біржі квартирою, претензії щодо неправомірного придбання квартири ніким не пред'являлися, питання про недійсність договору купівлі продажу також ніким не ставилося, у зв'язку з чим договір не суперечить діючому законодавству, може бути визнаний дійсним, що відповідає принципу справедливості. Згідно ст.ст. 12, 13 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин, об'єктами права приватної власності є будинки, квартири, дачі, на які громадяни придбають право власності в результаті спадкування або укладання других угод, які не заборонені Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо одна зі сторін цілком чи частково виконала договір, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення договору, вправі за вимогою сторони, що виконала договір, визнати його дійсним. Позивач виконав умови договору, він сплатив відповідачу вартість квартири, одержавши її у власність. Тобто всі умови договору купівлі-продажу квартири сторонами дотримані. Тому суд вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути визнаний дійсним, а вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Крім того судом встановлено, що на час укладення вищевказаного договору [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі ( а.с. 6 - копія паспорту з відміткою). Відповідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зважаючи на викладені обставини, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. При поділі вказаного майна між сторонами суд вважає за необхідне виділити кожному з сторін по ? частині вказаної квартири. Відповідно до ч.1 ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як слідує з вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначив позивач на теперішній час відповідачем [PERSON] йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою шляхом заміни замків на вхідних дверях та перешкоджанням в доступі до квартири, що підтверджується його зверненням до Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України з заявою та роз'ясненням наданим начальником Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України ( а.с. 36-37 - копія заяви та роз'яснення). Відтак, позовні вимоги про усунення позивачеві перешкод у користуванні його 1/2 часткою спірної квартири шляхом його вселення до квартири є обґрунтованими, позаяк право позивача користуватися та розпоряджатися своїм майном передбачено ст. ст. 321 та 358 ЦК України, а ст.391 цього ж Кодексу передбачено право власника вимагати усунення йому перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог до неї а саме у розмірі 434 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved