Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

24.01.2019 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті дружини [PERSON], [INFO], яка померла 17.12.2018 року на тимчасово окупованій території в м. Єнакієво Донецької області. В обґрунтування своїх вимог вказує, що його дружина [PERSON] померла 17.12.2018 року на тимчасово окупованій території за місцем реєстрації в м. Єнакієво Донецької області. Причиною смерті став внутрішньомозковий субкортікальний крововилив при ішемічній хворобі, в звязку з чим видана довідка про смерть №414 від 18.12.2018 року. На окупованій території заявник здійснив захоронення дружини, що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення захоронення. Після повернення до фактичного місця проживання звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, щоб зареєструвати смерть дружини. Але отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту її смерті предявив документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме довідку про причину смерті від 18.12.2018 року №414, видану КП «Міська лікарня №2 м. Єнакієво» [PERSON] У відповідності до ч.2 ст.317 ЦПК України справу розглянуто невідкладно, про що повідомлені сторони у справі, які не заперечували проти судового розгляду за їх відсутності. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що з 29.12.1973 року заявник перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що свідчать дані свідоцтва про шлюб серії І-НО № 430650, зареєстрованого міським РАЦС м. Єнакієво Донецької області, актовий запис № 959. [PERSON] померла 17.12.2018 року, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть серії ДНР № 129681, виданого 18.12.2018 року в м. Єнакієво Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Згідно довідки про причину смерті, виданої КЗОЗ «Міська лікарня №2 м. Єнакієво» 18.12.2018 року №414 причиною смерті [PERSON] став внутрішньомозковий субкортікальний крововилив при ішемічній хворобі. З довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №6306000041 від 21.10.2014 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Валківської РДА [PERSON] з 25.06.2014 року перемістився з тимчасово окупованої території в Харківську область, Валківський район, с. Заміське, вул. Центральна, 8. Як вбачається з листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 2429/15.11-06-02 від 26.12.2018 року [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 17.12.2018 року у місті Єнакієво Донецької області, оскільки заявником предявлено медичний документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Як передбачено ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч.ч.2,3 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.315 ЦПК України в окремому провадженні суд, зокрема, розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, яка викладена у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «laizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих та такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а де становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. З огляду на викладене, встановлення факту смерті [PERSON] необхідне для державної реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть на території України. На сьогоднішній час Свідоцтво про смерть, видане відділом РАЦС тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті [PERSON] на території України, тому заявник позбавлений можливості зареєструвати її смерть іншим способом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Outcome: approved