Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

23.07.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, як органу опіки та піклування, про поновлення батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.04.2020 року її було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина у зв`язку з тим, що її співмешканець [PERSON] спричиняв дитині тілесні ушкодження. Після ухвалення рішення вона порвала з [PERSON] будь-які стосунки та на даний час проживає одна. Вказує, що веде добропорядний спосіб життя, має постійне місце проживання та роботи, а тому бажає виконувати свої батьківські обов`язки відносно свого сина, приймати участь у його житті, піклуватися про нього, опікуватись його здоров`ям, навчанням, вихованням, сприяти його фізичному, духовному та моральному розвитку. У зв`язку з тим, що з моменту позбавлення її батьківських прав, вона кардинально змінила свою поведінку, переоцінила її та зробила відповідні висновки, також з огляду на те, що відпали підстави, які були причиною позбавлення її батьківських прав, вважає, що існують підстави для поновлення за нею батьківських прав, що відповідатиме інтересам дитини. В підготовче засідання сторони не з`явились, направили письмові заяви в яких просять розглянути справу у підготовчому судовому засіданні, без їх участі. Позивач вказує, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача зазначає, що не заперечує проти задоволення позову [PERSON] та вважає за доцільне поновити [PERSON] у батьківських правах відносно малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що представник відповідача визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Положеннями ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України визначено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Дослідивши письмові докази у їх сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.04.2020 року [PERSON] , позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-17). Відповідно до ч.1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно частини 4 цієї статті, суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. З довідки від 01.06.2020 року наданої директором школи-інтернату за № 265 та психолого-педагогічної характеристики, вбачається. що [PERSON] ,[INFO] , з 01.09.2019 року навчається у 2 класі Рацинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату. Мати [PERSON] , за період навчання, систематично відвідувала сина, забирала на вихідні та святкові дні, спілкувалась у телефонному режимі, цікавилась навчанням, вихованням, здоров`ям, фізичним та моральним розвитком дитини (а.с. 10, 12). [PERSON] проживає та зареєстрована спільно з малолітнім сином за адресою: [ADDRESS] . Працює в ВП «Южно-Українська АЕС» з 13.04.2004 року та обіймає посаду садівника Управління з ремонту та обслуговування об`єктів соцкультпобуту, має сталий дохід (а.с. 11, 13, 14). Рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 306 від 15.10.2020 року було затверджено висновок органу опіки та піклування Южноукраїнської міської Ради №306 від 15.10.2020 року згідно якого, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним поновити [PERSON] в батьківських правах, відносно малолітнього сина [PERSON]. 2012 року народження. З даного висновку вбачається, що під час обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] спеціалістами служби у справах дітей було встановлено, що остання проживає в трикімнатній квартирі одна, в квартирі прибрано, наявні меблі, побутова техніка та інші предмети тривалого вжитку. Для [PERSON] є окрема кімната, в якій є ліжко, комод для речей, місце для ігор, дитячі речі відповідно до сезону, дитячі засоби гігієни. [PERSON] пояснила працівникам служби, що вона усвідомила причини та наслідки позбавлення її батьківських прав, бажає повернути сина та мати змогу піклуватись про нього. Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 12.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Відомості про батька, до актового запису про народження [PERSON] , внесено відповідно до ч.1 с. 135 СК України (за вказівкою матері), актовий запис №295 від 28.08.2012 року, що вбачається з копії рішення суду від 24.04.2020 року (а.с. 15-17). Оцінивши представлені докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку перевіривши законність підстав для поновлення позивача в батьківських правах, суд приходить до висновку, що з часу позбавлення [PERSON] батьківських прав минув тривалий час, обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав, на даний час суттєво змінилися, позивач здатна та має бажання виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини, а також змінила своє ставлення до свого сина та свого життя. Сам факт звернення [PERSON] до суду з позовом суд розцінює, як критичне ставлення позивача до своєї поведінки в минулому стосовно дитини, а її ініціативу у вирішенні питання про поновлення батьківських прав, дають суду підстави вважати, що позивач здатна виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини. З гляду на викладене, суд не вбачає перешкод до поновлення позивача у батьківських правах, а тому, вважає за доцільне позов задовольнити та поновити [PERSON] у батьківських правах по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що на думку суду, насамперед відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 840.80 грн. (а.с. 1), однак питання про відшкодування судового збору нею не ставиться.

Outcome: approved