Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

23 травня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстровано 08 жовтня 2011 року та стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття та аліменти на її утримання, як дружини, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною у розмірі 1/6 частин усіх видів його заробітку до досягнення донькою [PERSON] 3-х річного віку. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не слалося через різні погляди на сімейне життя та обовязки, внаслідок цього в сімї відбувалися сварки, що призвело до втрати почуттів. Сторони більше двох місяців не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що примирення не можливе, оскільки\~ це суперечить\~ інтересам її та їхнім дітям. Крім того, відповідач\~ матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач утримує дітей самостійно, тому вважає, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від матеріального утримання дітей в добровільному порядку. Також позивачка вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання, так як вона не може працювати та забезпечувати себе самостійно, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.\~ В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього через канцелярію суду надійшла заява, відповідно до якої він не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (\~стаття 11 ЦПК України\~) встановив наступне. 08.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстрований шлюб між [PERSON] та Дяченко (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON],\~ про що зроблений відповідний актовий запис № 305 (а.с.5). Від спільного подружнього життя сторони мають дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 201559, виданим 10.01.2012 року Виконавчим комітетом Волинської сільської ради Фастівського району Київської області та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 311754, виданим 17.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 6-7). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин. Спору про поділ майна подружжя немає. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх спільних дітей, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в заяві просила залишити їй шлюбне прізвище«Дубовик». Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~і\~ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (\~ст. 181 Сімейного кодексу України). За правилами\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу.\~\~ Таким чином, передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей та порядку сплати аліментів не досягнуто. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів у частковому відношенні не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, сімейний та майновий стан відповідача, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі однієї третьої частини від заробітку (доходу) їх батька [PERSON] Позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла 3-х річного віку,\~ потребує матеріальної допомоги, оскільки додаткових\~ джерел прибутку не має, проживає окремо від чоловіка з їхніми дітьми. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, при визначенні розміру аліментів суд, разом з тим, відповідно до ст. 182 СК України ураховує матеріальне положення платника аліментів і приходить до висновку про те, що відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти як на утримання дітей, так і на дружину у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно до досягнення старшою дитиною трирічного віку. У разі зміни обставин сторони не позбавлені можливості і мають право ставити вимоги в суді про збільшення чи зменшення присудженого розміру аліментів. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своїх неповнолітніх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1\~статті 79 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам\~статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Стосовно визначення місця проживання дітей суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З наведених обставин, враховуючи відсутність спільної домовленості батьків щодо місця проживання дітей, суд відмовляє у задоволені вимог в цій частині. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивача, на користьякогоухваленесудоверішення, у встановленому законом порядку звільненовід оплати судовихвитрат при зверненні до суду, тому відповідно до положеньчастини 3\~статті 88 ЦПК України\~при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохіддержави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial