Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

22 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] витрат на лікування в розмірі 6815 грн та 22000 грн моральної шкоди. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 24 січня 2012 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача в с. Камянка Очаківського району Миколаївської області, вона отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забиття колінного суглобу, забійної рани лоба тощо. Після ДТП вона потрапила до лікарні, де проходила лікування і витрачала власні кошти всього на загальну суму 6815 грн. Оскільки відповідач обіцяв повернути витрачені кошти на лікування, однак кошти не повернув, чим спричинив їй матеріальну шкоду на суму 6815 грн та моральну шкоду в розмірі 22000 грн, [PERSON] звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що 11 червня 2012 року постановою інспектора з дізнання відділення ДАІ Очаківського МВ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України відмовлено. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та позбавлено права керування всіма транспортними засобами строком на один рік. Також пояснила, що з 2010 року вона хворіє на онкологію, а з 2012 року, тобто після ДТП, ще й на цукровий діабет. У тому ж році їй встановлено групу інвалідності. Оскільки після ДТП вона витратила 6\~815 грн на лікування, а відповідач зазначені кошти їй не відшкодував, вона просила суд задовольнити позовні вимоги. Крім того, позивачка пояснила, що з вини відповідача вона змушена була тривалий час лікуватися, оскільки отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани лоба та правого колінного суглоба. Вказані тілесні ушкодження підірвали її здоровя та призвели до втрати працездатності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву та пояснення, в яких просив розглянути справу за його відсутності, долучити до матеріалів справи докази, а саме: розписку, складену [PERSON] про те, що вона претензій до нього не має, письмові пояснення судово-медичного експерта [PERSON], з яких вбачається, що отримані позивачкою тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких. В письмових поясненнях відповідач послався на те, що [PERSON] на стаціонарному лікуванні не перебувала, відразу після ДТП вона дійсно звернулася до лікарні. Відповідач придбав необхідні медикаменти за рецептом лікаря та сплатив відповідачці 50 грн. Остання склала розписку, що претензій вона не має, однак після цього вона та її родичі почали дзвонити та вимагати кошти. Відповідач також послався на те, що долучені до позовної заяви чеки були зібрані в аптечних пунктах, проте вказані в них лікарські препарати жодного відношення до виявлених у позивачки тілесних ушкоджень не мають. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 січня 2012 року приблизно о 09 годині 00 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ (номерний знак [NUMBER]), на підїзді до міста Очакова Миколаївської області не впорався з керуванням, в результаті чого допустив зіткнення з перешкодою деревом. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Спеціальною нормою ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Постановою Київського районного суду міста [PERSON] від 06 липня 2012 року за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік (а.с. 5). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, з огляду на що факт вчинення відповідачем правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП, є встановленим постановами суду та не потребує доказування. Згідно з п. 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та письмових пояснень судово-медичного експерта [PERSON] вбачається, що внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани правого колінного суглоба та забійної рани лоба. Вказані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких (а.с. 44, 45, 75). Факт отримання позивачкою перелічених тілесних ушкоджень також підтверджується виписним епікризом №231(а.с. 8). Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста судово-медичний експерт Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] пояснив, що тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани лоба та колінного суглоба відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. На думку експерта, виявлена у позивачки хвороба, а саме діабет, не може бути повязана із травмами, отриманими внаслідок ДТП. Так, цукровий діабет це захворювання, повязане із підшлунковою залозою. Крім того, з моменту ДТП до моменту виявлення у позивачки цього захворювання минуло майже півроку, що дає підстави ставити під сумнів зв'язок між цими двома подіями. На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачка надала до суду фіскальні чеки (а.с. 9-29). Зі змісту вказаних чеків вбачається, що розрахункові операції проводилися з мінімальною різницею в часі та стосуються захворювань, що не повязані між собою, а також не повязані з виявленими у позивачки тілесними ушкодженнями. Так, фіскальні чеки видано на «санорин», «віброцил», «евказолін», «фармазолін», «риназолін», що є краплями від нежитю, «флюколд», «фервекс», «гропрінозин», «терафлекс», «пігулки від кашлю», «декатилен», «тантум верде спрей», що є противірусними та протизапальними препаратами, «феністил» - засіб від алергії, «сорбекс», «крем корега», ополіскувач для ротової порожнини, мінеральну воду, крем для рук, крем для обличчя, піхтову олію, репяхову олію, олію насіння гарбуза, ватні диски та ватні палички, рідке мило, серветки «Зева», сечеприймач для дітей. Позивачка пояснила, що листок призначення ліків в неї не зберігся, у звязку із чим їй було розяснено її право клопотати перед судом про виклик свідків та обовязок доказування у цивільному процесі. Остання своїм правом не скористалася та пояснила, що сукупність наданих нею доказів, на її думку, повністю підтверджує заявлені позовні вимоги. Суд критично ставиться до пояснень позивачки про те, що через травму вона не могла підводитися і користувалася підгузками. Так, у чеку № 308267014055 зазначений товар підгузок памперс юніор 11-25 кг, який, і це вбачається з назви, призначений для дітей з відповідною вагою (а.с. 23). Чеки №8895, №45125 датовані 23 січня 2012 року (а.с. 9), тоді як ДТП сталася 24 січня 2012 року. Разом із тим, серед наданих позивачкою чеків містяться чеки від 24 січня 2012 року на придбання протизапального засобу «Диклофенак гель», рентген-плівки та повязки на колінний суглоб (а.с. 9, 10) усього на суму 45 грн 73 коп.. Допитавши спеціаліста, дослідивши письмові докази, що стосуються виявлених у позивачки тілесних ушкоджень, суд дійшов висновку, що саме в цій сумі підтверджено позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди. За таких обставин, позов в цій частині вимог підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи позов про стягнення з відповідача суми завданої його діями моральної шкоди, суд виходить з такого. Згідно з нормою ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від наявності вини, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачка внаслідок ДТП з вини відповідача отримала тілесні ушкодження у вигляді травм голови та коліна, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на її користь суми завданої їй моральної шкоди. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не повинен призводити до збагачення особи, а тому вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 22\~000 грн підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд також надає правову оцінку наявній в матеріалах справи розписці, складеної 24 січня 2012 року (а.с. 85), за змістом якої [PERSON] з приводу пригоди претензій до [PERSON] не мала та не має. Враховуючи ту обставину, що позивачка проходила лікування після дорожньо-транспортної пригоди і за станом здоровя у день ДТП в силу душевного стану могла не усвідомлювати, яку суму коштів доведеться витратити на відновлення здоровя та окрім цього, не могла знати про всі наслідки отриманих травм, суд дійшов висновку, що надана відповідачем розписка не може свідчити про відшкодування ним понесених позивачкою витрат. Зі змісту розписки не можливо встановити, чи було відповідачем взагалі відшкодовано яку-небудь суму. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з того, що сторони у справі є інвалідами. Так, позивачці встановлено першу групу інвалідності (а.с. 6), а відповідачу другу (а.с. 65). Оскільки і позивачка, і відповідач в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial