Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

24.06.2016 позивачі звернулися до суду із позовом до Вишевицької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме визнати по 1/2 на кожного з позивачів право на земельні ділянки, видані на ім'я [PERSON] згідно Державного акта серії [NUMBER] площею 2,53 га та [PERSON], Державний акт серії [NUMBER] площею 2,08 га. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батьків позивачів залишилось спадкове майно, інші спадкоємці на дане майно не претендують, тому просять суд визнати за ними у порядку спадкування після смерті батьків право власності на зазначене спадкове майно. У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області, у Свідоцтві про народження від 19.07.1955 серії [NUMBER] її батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.6-7,11,16). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] у с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області, у Свідоцтві про народження від 30.10.1965 серії [NUMBER] її батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.8-9,12,17). Згідно матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] у віці 79 років в с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 28.04.2015 серії [NUMBER] (а.с. 18), а [PERSON], померла [INFO] у віці 86 років в с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 14.01.2016 серії [NUMBER] (а.с. 19). Згідно матеріалів справи до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] та [PERSON], входить : - право власності на земельну ділянку розміром 2,08 га для ведення селянського господарства, яка розташована на території Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка належала [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25.02.2003 року (а.с.20); - право власності на земельну ділянку розміром 2,53 га для ведення селянського господарства, яка розташована на території Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка належала [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 03.06.2003 року (а.с.21). За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно він заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (спадкова справа а.с.6). За життя [PERSON] склала також заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (спадкова справа а.с.5 зворот). Згідно матеріалів спадкової справи № 52/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] та спадкової справи № 167/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON], у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини після смерті останніх до нотаріуса звернулись [PERSON], [PERSON]. [PERSON] звернувся із заявами про відмову від прийняття спадщини (спадкова справа № 52/2016 а.с.14 зворот, спадкова справа № 167/2015 а.с.10). Згідно наданих приватним нотаріусом Мельниченко Н.М. позивачеві роз'яснень вбачається, що в зв'язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (через неточності у написанні прізвищ), позивачу рекомендовано звернутися до Радомишльського районного суду для вирішення питання в судовому порядку (а.с.47,48). Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.04.2016 у цивільній справі № 289/376/16-ц, встановлено факт, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області який помер [INFO] та [PERSON], [INFO], уродженка с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області яка померла [INFO], Є БАТЬКАМИ - [PERSON], [INFO], уродженки та жительки с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області та [PERSON], [INFO], уродженки с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області, проживаючої в м. Києві, а вони відповідно їх дочками (а.с.22). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з ч. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивачів на оспорювані земельні ділянки, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved