Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

23.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 28.12.2003 року їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] є її зятем, і прописаний у належному їй до-моволодінні, але тривалий час ним не користується, мешкає у іншому приміщенні. На прохання пози-вачки знятися з реєстрації відповідає відмовою. Також вказувала, що реєстрація відповідача в належному їй будинку перешкоджає отриманню субсидії. Позивачка [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право кори-стування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволен-ні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, щзо він не може користу-ватися житловим приміщенням позивачки через тривалий конфлікт з нею та членами її сім'ї. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача? дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних під-став. Судом встановлено, що відповідно договору дарування від 28.12.2003 року позивачка є влас-ником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.3-4). У відповідності акту обстеження від 17.03.2016 року, відповідач [PERSON] є зятем пози-вачки [PERSON] і зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS], але фактично не проживає в ньому. У вказаному акті також зазначено, що діти від-повідача [PERSON] зареєстровані і проживають у вказаному будинку (а.с.6). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що між позивачкою та відповідачем існує тривалий конфлікт, через який вони не можуть проживати разом, в одному помешканні. З постанови про закриття кримінального провадження від 21.06.2014 року вбачається, що між відповідачем [PERSON] та членами сім'ї позивачки [PERSON] існують тривалі неприязні відносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Ко-дексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом мате-ріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнан-ня) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. В ч.2 цієї статті зазначено, що суд може за-хистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести відповідними дока-зами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому по-рядку. У відповідності ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбав-леною свого житла. Зазначене узгоджується із ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний ви-бір місця проживання в Україні» № 1383-ІV від 11.12.2003 року, яким встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або під-ставою для їх обмеження. В судовому засіданні судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] та відпові-дач [PERSON] перебувають у тривалих неприязних відносинах, а тому [PERSON] тимчасово вимушений проживати у іншому помешканні. Вказану обставину суд не може визнати вибуттям на інше місце проживання (ст.107 ЖК Ук-раїни), оскільки [PERSON] реєстрацію місця проживання не змінював, і не може користуватися житловим приміщенням через неприязні відносини з власником житла, що суд вважає поважною при-чиною. За наведених підстав, суд вважає надуманою позицію [PERSON], що [PERSON] добровільно виселився та виїхав на інше місце проживання і не користується житловим будинком [ADDRESS], без поважних причин, адже існування між сторонами неприязних відносин є достатньою і поважною підставою непроживання [PERSON] у житловому приміщенні, яке належить [PERSON]. Крім того, суд не вважає, що сама по собі наявність реєстрації відповідача утворює пере-шкоди у здійсненні прав позивачки, як власника житла. Обов'язки, які виникають з оплати кому-нальних послуг та утримання житла не є перешкодою у здійсненні прав позивачки, оскільки не дове-дено, що позивачка зобов'язана оплачувати та оплачує комунальні послуги за відповідача. Позивачка має право захисти свої майнові права щодо утримання житла шляхом звернення до суду із відповід-ним позовом. Таким чином, суд вважає, що, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, позивачкою не наведно доказів порушення [PERSON] її законних прав та інтересів, як власника, а тому її позов слід ви-знати необгрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed