Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

23.06.2016 року позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Зазначає, що у спірній квартирі, крім неї, значиться зареєстрованим, зокрема, відповідач [PERSON], який з вересня 2013 року виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації та з тих пір жодного разу до спірної квартири для проживання не повертався. Позивач посилається, що відповідач не проживає у вказаній вище квартирі, квартирою не цікавиться, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, що порушує права останньої, як власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном. Позивач вважає, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад рік, а тому втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду свої пояснення в яких просила замінити третю особа на відділ реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 15.03.2005 року та Договором дарування частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу частки від 05.05.2006 року (а.с.6-7). Відповідно до довідки Форми №3 від 19.08.2015 року вбачається, що у вказаній вище квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.11). Згідно акту від 11.03.2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з вересня 2013 року (а.с.14). З позовної заяви вбачається, що відповідач у спірній квартирі не проживає з вересня 2013 року без поважних причин, квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, місце його фактичного проживання не відоме. Також з позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно пішов зі спірної квартири та перешкод у користуванні позивач відповідачу не чинив. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Згідно ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Згідно з частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як встановлено вище, позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад рік, позивач жодних перешкод відповідачу у користуванні житлом не чинила. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач не цікавиться спірною квартирою, не приймає участі в її утримані та не сплачує комунальних платежів. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад рік без поважних причин. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача, таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved