Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

23 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 2000 доларів США. Передача грошей у позику була оформлена письмовою розпискою, яку відповідач написав і підписав особисто, відповідач зобовязався повернути гроші до 12.07.2014 року. На момент подачі позову до суду заборгованість відповідно до офіційного курсу НБУ у гривневому еквіваленті складає 44042,92 грн. Незважаючи на його неодноразові звернення і прохання, у добровільному порядку повернути отриману за договором суму позики в обумовлений строк відповідач відмовився, посилаючись на відсутність у нього грошей. Відповідач не повернув борг, тим самим прострочив виконання грошового зобовязання, тому він просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 44042,92 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1716,97 грн., трьох процентів річних у розмірі 1353,87 грн., а також проценти за час користування позикою у розмірі 1506,51 грн. та понесені ним судові витрати у сумі 486,21 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак до суду надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив суд слухати справу у його відсутності, вимоги позивача визнач частково у сумі основного боргу, та не визнав суму індексу інфляції у розмірі 1716,97 грн., та трьох процентів річних у розмірі 1353,87 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Частина перша статті 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З розписки, наданої [PERSON] [PERSON], 12.02.2014 року, вбачається, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 2000 доларів США., які зобовязався повернути у строк до 12.07.2014 року (а.с. 7). Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язаннівизначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договоромабо законом чи іншим нормативно-правовим актом. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мало місце укладення договору позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, однак своєчасно не повернув суму позики і таким чином прострочив виконання грошового зобовязання, у звязку з чим сума боргу, станом на 12.07.2014 року, на підставі вимог ст.ст. 533, 1049 ЦК України підлягає стягненню у примусовому порядку, у сумі 44042,92 грн., оскільки відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 22.07.2015 року 100 доларів США складає 2202,146. (а.с. 8). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму простроченої позики станом на 23.07.2015 року, яка складає 44042, 92грн. (2000 доларів США х 2202,146). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Судом встановлено, що розмір і порядок одержання позикодавцем процентів в борговій розписці не зазначено, а тому в цьому випадку при відсутності домовленості сторін, розмір процентів повинен визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України і виплачуватися щомісяця до дня повернення позики, що станом на 23.07.2015 року складає 1506,51 грн.: -з 12.02.2014 року по 14.04.2014 року : 44042,92 грн. х 62 дня /365 х 6,5% облікової ставки НБУ =486,28 грн; -з 15.04.2014 року по 12.07.2014 року : 44042,92 грн. х 89 дня /365 х 9,5% облікової ставки НБУ =1020,23 грн. Зобовязання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 ЦК). У спірному правочині між сторонами винятки з цього правила не встановлювались. Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому з відповідача на користь позивача належить стягненню 3% річних від простроченої суми, станом на 22.07.2015 року у розмірі 1353,87 грн.: -з 13.07.2014 року по 22.07.2015 року : 44042,92 х 374 дня /365 х 3% річних = 1353,87. Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4). З урахуванням встановленого за повідомленнями Державного комітету статистики України індексу споживчих цін (індексу інфляції) [PERSON] повинен повернути позику [PERSON]. з урахуванням втрати від зростання споживчих цін з 13.07.2014 року по 01.06.2015 року становлять 1716,97 грн.: - з 13.07.2014 року по 31.07.2014 року: 100,4% х 44042,92 грн. = 8,69 грн. (неповний місяць); - з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року: 100,8% х 44042,92 грн. = 29,93 грн.; - з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року: 102,9 % х 44042,92 грн. = 104,98 грн.; - з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року: 102,4 % х 44042,92 грн. = 89,78 грн.; - з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року: 101,9 % х 44042,92 грн. = 68,78 грн.; - з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року: 103,0 % х 44042,92 грн. = 112,22 грн.; - з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року: 103,1 % х 44042,92 грн. = 115,96 грн.; - з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року: 105,3 % х 44042,92 грн. = 179,07 грн.; - з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року: 110,8 % х 44042,92 грн. = 403,99 грн.; - з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року: 114,0 % х 44042,92 грн. = 506,80 грн.; - з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року: 102,2 % х 44042,92 грн. = 82,29 грн.; - з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року: 100,4 % х 44042,92 грн. = 14,48 грн.. Таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, яка у загальному розмірі становить 44042,92 грн., 3% річних у сумі 1353,87 грн., процентів у розмірі 1506,51 грн., суми індексу інфляції у розмірі 1716,97 грн. Як наголошується в частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача стягується з відповідача на його користь пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 486,21 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved