Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

21 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги представник позивача обґрунтовувала тим, що 21 квітня 1998 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0045. Обидві сторони виконали всі умови договору, відповідачка передала позивачу у власність зазначений вище житловий будинок, а він його прийняв та сплатив відповідачці ціну, обумовлену договором. Посилаючись на те, що позивачем та відповідачкою виконані всі умови договору, проте позивач не має можливості розпорядитися належним йому майном, оскільки вказаний договір було посвідчено Південою товарною біржею, а не нотаріально, в зв`язку з суперечністю законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, і він вважається недійсним, просила визнати угоду укладену між сторонами дійсною. Крім того, просила визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за вищевказаною адресою, оскільки у відповідності зі ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, при переході права власності на побудови, разом з цими об`єктами в розмірах, передбачених ст. 67 даного Кодексу, переходить і право власності та користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій вона також зазначила, що вони повністю підтримують заявлені вимоги та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Представник третьої особи - Південної товарної біржі - в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 21 квітня 1998 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] який посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0045, що підтверджується цим письмовим договором (а.с. 8). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов`язання, а саме відповідачка передала у власність позивача продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачці ціну цього майна, обумовлену угодою, що також підтверджується зазначеним вище договором. З копії технічного паспорту вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] в розмірі частки власності 1/1 (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. Відповідно й вимога позивача про визнання за ним права власності на земельну ділянку є обґрунтованою, оскільки це право виникло в нього внаслідок укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності на земельну ділянку, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. Як вбачається з договору купівлі-продажу, зміст ст. 30 ЗК України сторонам, що підписали договір, роз`яснено. За таких обставин, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: approved