overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

23.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.06.2015 року (справа №750/1688/15-ц) у частині відновлення електропостачання в будинок [ADDRESS] протягом 23.07.2015 року - 21.11.2016 року. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.06.2015 року (справа №750/1688/15-ц) відповідач був зобов'язаний здійснити відновлення електропостачання у помешкання позивача - будинок [ADDRESS]. Вказане судове рішення набрало законної сили 23.07.2015 року і станом на 21.11.2016 року електропостачання будинку позивача не відновлено. Згідно положень ст.3 ч.1, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до змісту ст.13 ч.ч.2-3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Відповідач, маючи статус юридичної особи, зловживаючи монопольним становищем на енергетичному ринку Чернігівської області, тривалий час (більше шістнадцяти місяців), без поважних причин відмовляється виконати вищевказане судове рішення, яке набрало законної сили, такою бездіяльністю відповідач умисно утримує позивача в стані невизначеності та душевних страждань, що мають ознаки нелюдського поводження з ним, а тому ці обставини є підставами для задоволення позову. На підставі ст.13 ч.6 ЦК України, виходячи з необхідності захисту порушених прав позивача - суд виходить за межі позовних вимог та зобов'язує Публічне акціонерного товариства «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» припинити зловживання своїм правом щодо відновлення електропостачання в помешкання [PERSON] - будинок [ADDRESS]. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

23.08.2016року позивач звернувся до суду з позовом і свої доводи обґрунтовує тим, що 14.03.2011року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК і відповідач, [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6100,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За станом на 30.06.2016року сума заборгованості, включаючи відсотки за користування кредитом склала: 35492,71грн., яка складається з наступного: - 5940,25грн. заборгованість за кредитом; - 25436,14грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 1950,00грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500,00грн. штраф ( фіксована частина); - 1666,32грн. штраф ( процентна складова). Тому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 35492,71грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву слухати справу без його участі, на позові наполягає. Відповідач до судового засідання не зявився, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Ст. 625 ЦК України передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Так, у судовому засіданні встановлено, що 14.03.2011року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК і відповідач, [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6100,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За станом на 30.06.2016року сума заборгованості, включаючи відсотки за користування кредитом склала: 35492,71грн., яка складається з наступного: - 5940,25грн. заборгованість за кредитом; - 25436,14грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 1950,00грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500,00грн. штраф ( фіксована частина); - 1666,32грн. штраф ( процентна складова). Тому, суд стягує з відповідача заборгованість перед банком у сумі 35492,71грн. На підставі ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1378грн. судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

23.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що працює та погодився сплачувати 30% заробітку. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживаєь разом із позивачем, що підтверджується копією довідки ОЖБК № 2637 від 22.08.2016 року (а.с. 4). У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за, наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, що відповідач є працездатний, не повідомив про інших утриманців. А також враховуючи той факт, що позивачем не доведено, що відповідач має нерегулярний дохід, інші суттєві обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

23.08.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судовому засіданні наполягала на своїх позовних вимогах з підстав зазначених в позові та просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з*явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Ухвалою суду прийняте рішення розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що: Відповідач по справі є батьком своєї неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.8), яка знаходиться на утриманні матері позивача [PERSON] (а.с.12,13), відповідач допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця на утримання своєї неповнолітньої дитини . Неявку відповідача до судового засідання про яке він був повідомлений у передбаченому законом порядку, суд розцінює як небажання відповідача оспорювати пред'явлений до нього позов, оскільки він не надав суду відомостей про причину своєї неявки, та заперечень щодо позову, пред'явленого до нього. Таким чином є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. Крім того згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн., а також на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за 1 місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

23.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 15.11.2011 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між нею та [PERSON], актовий запис № 244. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що сімейні стосунки не склалися через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, втрату нормальних відносин. Шлюбні відносини з відповідачем припинено в 2015 році, тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження родини неможливо. На судове засідання сторони не з'явилися. Позивач мініна О.О. подала письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги позивача, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить справу розглянути без його участі. Справа розглядається у відсутність позивача, відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 15 листопада 2011 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №244, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №163309, яке долучено до матеріалів справи. При реєстрації шлюбу позивач прізвище не змінювала. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 358990, копію якого долучено до матеріалів справи, де батьком дитини вказаний [PERSON] Син проживає з матір'ю позивачем у справі. Протягом подружнього життя відносини не склалися через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, втрату нормальних відносин. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено в 2015 року, з цього часу загальне господарство не ведуть, проживають окремо, при цьому позивач вважає, що відновити родину неможливо, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що позивач не висловлює вільної згоди на подальше перебування у шлюбі з [PERSON], відповідач з свого боку також не бажає підтримувати сімейні стосунки з [PERSON], суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

23.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 18.08.2009 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між ними припинені через відсутність взаєморозуміння. Відновлення сімейних відношень вважає неможливим, на примирення позивачка не згодна. Просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.08.2009 року у відділі РАЦС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №575, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.107 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали, справи суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні та позов підлягає задоволенню, тому що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

23.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 26.11.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між ними припинені через відсутність взаєморозуміння. Відновлення сімейних відношень вважає неможливим, на примирення позивачка не згодна. Просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.11.2008 року у відділі ДРАЦС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №925, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають неповнолітню дитину. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.107 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали, справи суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні та позов підлягає задоволенню, тому що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

23.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що сім'я розпалась в результаті того, що в них неприязні стосунки один до одного. Саме це негативно впливало на їх сімейні стосунки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Посилаючись на неможливість спільного проживання позивачка просить розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про дату та час слухання був повідомлений вчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заперечень проти позову не надавав. Суд ухвалив розглянути справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 14.05.2011 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили, спільне господарство ними не ведеться. Поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. У зв'язку з викладеним шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають 551 грн. 20 коп. витрат понесених на сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

23.08.2016 року Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у місті Києві звернулося до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу (а.с.1). Заяву мотивує тим, що: - «До ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у місті Києві 22.08.2016 р. о 12.10 за направленням СПБ№6 доставлена [PERSON], [INFO]„ яка мешкає за адресою [ADDRESS] Згідно Рішення УРСР Шевченківського районного суду м. Києва № 2-84/90 від 16.01.1990 р. визнана недієздатною, згідно Рішення Шевченківського районного суду м. Києва справа № 761/5380/13-ц від 30.04.2013 р. призначено опікуна: [PERSON]. [PERSON], [INFO]. страждає на тяжкий психічний розлад у формі: Шизофренія. Параноідна форма. Безперервний тип перебігу. Виражений апатико- дисоціативний тил дефекту. При огляді пацієнтка виявляє розлади сприйняття в вигляді вербальних галюцинацій, висловлює маячні ідеї відношення і отруєння, заявляє, що оточуючі «навмисно смітять і знущаються з мене», відчуває на собі вплив чоловіка, який керує поступками і діями, що обумовлює неадекватні вчинки та поведінку хворої. Зі слів родичів, пацієнтка, виходячи з дому, не вимикає у квартирі газ та воду, при цьому не може прогнозувати наслідки своїх дій. Мислення паралогічне, з асоціативними розривами. Емоційно неадекватна. Критика до свого стану відсутня. У зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням стану [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра. Однак згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Також згідно зазначеного рішення Конституційним судом України рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідність до цього рішення. Крім того відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

23.08.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.04.2013 року та судових витрат по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору № б/н від 03.04.2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і відповідач дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які є невід'ємною частиною договору, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Банком нараховуються відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Позивачем виконано взяті на себе зобов'язання шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому договором. Відповідач всупереч умов договору та ст.ст.526, 527, 530 ЦК України не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором у встановлений строк, у результаті чого станом на 31.05.2016 року виникла заборгованість в розмірі 18 795,24 грн., з яких: 1582,48 грн. - заборгованість за кредитом, 12841, 56 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3000 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,20 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного та

Outcome: approved