Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

22.12.2020 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить: встановити факт її спільного проживання разом із сином [PERSON] , який помер [INFO] , в житловому будинку [ADDRESS] в період з березня 2007 року по [INFO]; визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що уклавши 05.05.2006 року кредитний договір у ВАТ КБ «Надра» на ім`я сина [PERSON] отримала кредит в розмірі 19800 доларів США для придбання житла для іншого сина [PERSON] . Того ж дня [PERSON] уклав з банком договір іпотеки, за умовами якого позивач з сином передали в іпотеку банку в якості предмету забезпечення повернення кредиту належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , яку продали 06.12.2006 року та погасли кредит. За життя 18.03.2006 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] 14.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] - дружиною [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Як зазначає позивач, вона спільно проживала у вказаному житловому будинку з покійним сином та його дружиною [PERSON] з березня 2007 року по день смерті сина, вели спільне господарство. На даний час вона продовжує проживання у даному домоволодінні, сплачує всі комунальні послуги, тобто фактично прийняла спадщину. Відповідач [PERSON] після смерті [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до м. Харків, ніякого відношення до житлового будинку не має, не цікавиться ним, як майном, та його технічним станом. Вважає, що оскільки відповідач з її покійним сином прожила в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2006 року по 15.11.2007 року, тобто не тривалий час, а спадковий будинок був куплений за її кошти та кошти сина [PERSON] , взяті в кредит ще до реєстрації шлюбу між відповідачем та її покійним сином, вона має право на оформлення права власності на спадщину за заповітом на весь спірний житловий будинок. Зазначила, що для оформлення спадкових прав після смерті сина зверталася до Валківської ДНК Харківської області, де їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 15.01.2021 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням за всіма відомими адресами, але згідно довідок Укрпошти відправлення повернуто, оскільки адресат відсутній. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 30.12.2020 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик [PERSON] , як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та в газеті «Слобідський край». Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. При цьому позивач пояснила, що з дня народження синів проживали разом в квартирі в м. Харкові. В 2006 році [PERSON] одружився з відповідачем, яка також стала проживати з ними, доки не купили в липні 2006 року будинок. Для цього на прохання [PERSON] з [PERSON] взяли на себе кредит. Чому [PERSON] не захотів на себе оформляти кредит, не знає. За кредитні кошти купили по будинку кожному сину, після чого продали квартиру та погасили кредит. При цьому домовилися, що позивач буде проживати із старшим сином, а менший - окремо. [PERSON] попросив його будинок оформити на дружину - відповідача у справі. Проте, навіть продавець [PERSON] може підтвердити, що гроші за житловий будинок передавала позивач особисто. З 24.12.2006 року проживала в спірному будинку разом із сином та невісткою, яка після смерті [PERSON] зникла, місце її перебування до сьогоднішнього дня невідоме, не дивлячись на численні звернення до відповідних органів. З того часу проживає в будинку одна, хоча зареєстрована у іншого сина. До купівлі будинку в 2006 році [PERSON] склав заповіт на все своє майно саме на позивача, яка з 2007 року самостійно сплачує всі комунальні послуги та утримує житловий будинок. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України, проти чого позивач не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданих 13.02.1979 року та 10.01.1981 року м. Харків палац новонароджених, актовий запис №№1536,281 відповідно. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.07.2006 року відділом РАЦС по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області, 07.07.2006 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.04.2006 року № [NUMBER] , виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради [PERSON] та [PERSON] мали на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . 05.05.2006 року між АТ КБ «Надра» (іпотекодержатель) та [PERSON] (позичальник), [PERSON] (поручитель) укладено договір іпотеки №6/1/2006/980/І-247 щодо зобов`язання повернути до 04.05.2011 року кредит в сумі 19800 доларів США за кредитним договором №6/1/2006/840-К/245 від 05.05.2006 року, предметом договору іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] . 06.12.2006 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милиця М.Л., зареєстрований в реєстрі за №2369. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 14.11.2006 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О., зареєстрованого в реєстрі за №2683, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 08.11.2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Валківського РУЮ у Харківській області, актовий запис №11. За інформацією Валківської ДНК Харківської області №543/02.14 від 12.06.2020 року, після померлого [INFO] [PERSON] 14.01.2008 року відкрита спадкова справа №7/2008 на підставі заяви про прийняття спадщини дружини спадкодавця [PERSON] , яка на той час проживала по [ADDRESS] . Заява зареєстрована в Журнал реєстрації вхідних документів 12.01.2008 року з №30 та 14.01.2008 року в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №15. Житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] є спільним майном подружжя, оскільки був придбаний на загальні кошти в період шлюбу 14.11.2006 року та зареєстрований на ім`я дружини спадкодавця [PERSON] , яка станом на 12.06.2020 року не направляла до нотаріальної контори будь-які заяви про згоду на виділення померлому чоловіку Ѕ частки у спільному майні подружжя, тому визначення частки померлого [PERSON] у спільному майна подружжя має бути вирішено в судовому порядку. За життя 18.03.2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської ДНК Ребровою І.С., зареєстрований в реєстрі за №2-435, яким заповів все своє майно [PERSON] . Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №12452628 від 14.01.2008 року заповіт є чинним, за життя не змінений і не скасований заповідачем. Однак, у встановлений законом 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини позивач не подала до нотаріальної контори заяву про її прийняття, також відсутні відомості про її спільне проживання зі спадкодавцем на день його смерті. З наданих позивачем пояснень вбачається, що вона спільно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому є спадкоємцем, який прийняв спадщину. Однак, факт спільного проживання не підтверджується наявними документами про місце реєстрації, що має бути стверджено в судовому порядку. Зі змісту довідок виконавчого комітету Костівської сільської ради Валківського району Харківської області №146,157 від 19.06.2020 року та 26.06.2020 року та акту обстеження фактичного місця проживання громадян від 09.06.2020 року слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , де по день смерті проживав [PERSON] . З наданих позивачем квитанцій видно, що комунальні послуги та витрати за утримання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з 2007 року по теперішній час сплачує особисто позивач. До купівлі спірного житлового будинку позивач разом із синами проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками ЖЕД 176 №276 від 11.04.2000 року та №583 від 18.02.2006 року. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності (ст.319 ЦК України). Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ст.1226 ЦК України). З огляду на викладене, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки матеріали справи свідчать, що позивач більше 30 років до часу відкриття спадщини постійно спільно проживала разом із сином [PERSON] , який помер [INFO] . Від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичної особи, але законом не визначено іншого порядку його встановлення, тому суд задовольняє заяву, що відповідає положенням ч.2 ст.315 ЦПК України. Враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] придбаний [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] , належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Реєстрація права власності на нерухоме майно на ім`я одного з подружжя не позбавляє права іншого на Ѕ частину цього майна. Суд визнає частки нерухомого майна сторін рівними. За таких обставин, суд доходить висновку, що [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті сина [PERSON] набула права власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , яка належала померлому на праві спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: partial