Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

22.11.2013 року позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовом про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, і набуте в період часу з 11 липня 1998 року, коли зареєстровано шлюб, і до 12.11.2013 року, коли набрало законної сили рішення Овідіопольського районного суду у справі № 509/4651/13 про розірвання шлюбу. Позивач просила розподілити спільне майно, що складається з житлового будинку і господарчих будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] Овідіопольського району Одеської області, автомобілю HYUNDAI ACCENT, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] та рухомого майна, а саме: дивану з дитячої кімнати, ліжка і матраца, стола-книжки, дивану розсувного, шафи-пеналу, холодильника, морозильної камери, пральної машини, комп'ютера, кондиціонера, телевізора, бетономішалки. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.11.2013 року провадження у справі відкрито. 21.05.2014 року відповідач за первісним позовом звернувся до суду із зустрічним позовом і просив визнати спільною сумісною власністю їх з позивачем подружжя нерухоме майно - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Кірова, 66-а в смт.Овідіополь, Овідіопольського району Одеської області, а також визнати за ним право власності на ? частину зазначеного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. При цьому відповідач у зустрічному позові посилався на ті обставини, що у період шлюбу з позивачем вони суттєво поліпшили вищевказане нерухоме майно - збільшили площу будинку, добудувавши його та здійснивши прибудову приміщень кухні, санвузлу і ванної кімнати, провівши водопостачання, каналізацію, змінивши полове покриття і дах, збудувавши капітальні господарчі будівлі та споруди, змінивши земляну поверхню двору на тротуарну плитку. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеськ4ої області від 22.05.2014 року зустрічну позовну заяву об'єднано в одне провадження з первісним позовом. 09.10.2014 року позивач за первісним позовом звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з заявою про залишення без розгляду позовні вимоги про розподіл автомобілю і рухомого майна. Ухвалою Овідіопольського районного суду одеської області від 13.10.2014 року залишено без розгляду позовні вимоги про розподіл автомобілю і рухомого майна. 29.10.2014 року позивач за первісним позовом звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила суд визнати за нею право приватної власності на ? (одну другу) частку нерухомого майна, що в цілому складається з житлового будинку і господарчих будівель та споруд, позначене на плані: підліт. «А» - житловий будинок, загальною площею 53,81 м2, житловою площею 20,23 м2, підліт. «Б» - сарай, підліт. «В» - літня кухня, під № 1 - цистерна, і розташоване за адресою: [ADDRESS], що відповідає ? (одній другій) частині зазначеного нерухомого майна, в порядку поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON]. Представник первісного позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов [PERSON] підтримав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні у задоволенні первісного позову [PERSON] просили відмовити, а зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до положень ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що шлюб між позивачем і відповідачем укладено 11 липня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Овідіопольського району Одеської області, про що зроблено актовий запис №082862. Шлюбний договір між ними не укладався. Зазначений шлюб розірвано згідно рішення Овідіопольського районного суду від 01.11.2013 у справі № 509/4651/13, що набрало законної сили 12.11.2013 року. Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON] 16 жовтня 2001 року, зареєстрований в реєстрі за № 1781, на ім'я відповідача за первісним позовом [PERSON], придбано нерухоме майно, що в цілому складається з житлового будинку і господарчих будівель та споруд, позначене на плані: під літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 53,81 м2, житловою площею 20,23 м2, підліт. «Б» - сарай, підліт. «В» - літня кухня, під №1 - цистерна, і розташоване за адресою: [ADDRESS]. Продаж вчинено за 6332 грн., які продавець, [PERSON], отримав від [PERSON] до підписання цього договору. У встановленому Законом порядку договір не оспорювався. Право власності відповідача на зазначене нерухоме майно згідно вказаного договору купівлі-продажу від 16.10.2001 року зареєстроване Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації згідно витягу від 19.01.2007 року. У судове засідання були викликані та допитані свідки. Згідно показів свідка [PERSON], яка є матір'ю відповідача [PERSON], вищевказане майно придбане за її особисті кошти але оформлене згідно договору на ім'я її сина. Згідно показів свідка [PERSON], яка є дружиною вже померлого продавця, [PERSON], придбання нерухомого майна здійснювалося за рахунок коштів [PERSON]. Згідно показів свідка [PERSON] придбання нерухомого майна здійснювалося за рахунок коштів [PERSON], якій вона позичала грошові кошти для цієї мети. При цьому свідки повідомили, що будь-які матеріальні докази, які підтверджують їх показання (розписки, звукозаписи, відеозаписи та ін.) - відсутні. Суд критично ставиться до доводів відповідача за первісним позовом, що придбання нерухомого майна по [ADDRESS] здійснювалося не за спільні кошти колишнього подружжя, а за кошти матері відповідача, а в їхній родині в той період часу не було достатніх доходів для придбання нерухомого майна. Договір купівлі-продажу від 16.10.2001 року є дійсним, тому нерухоме майно підлягає поділу, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя воно набувалося, а, як вбачається з матеріалів справи, позивач з липня 1998 року і по жовтень 2001 року працювала, отримувала заробітну плату, а також допомогу при народженні та на утримання малолітньої дитини, яка народилася 11.11.1998 року. Відповідач за первісним позовом в цей період займався підприємницькою діяльністю. Отже, суд вважає, що наявні усі правові підстави для задоволення первісного позову в його уточненій редакції. Що стосується зустрічного позову, то судом також встановлено, що житловий будинок і господарчі будівлі та споруди, які знаходяться по [ADDRESS], належать позивачеві за первісним позовом [PERSON] на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2009 року у справі № 2-1389/2009 про визнання за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті її матері, [PERSON], яка померла [INFO]. Зазначене рішення суду набрало законної сили 24 серпня 2009 року, право власності [PERSON] зареєстроване комунальним підприємством «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» згідно витягу 06 листопада 2009 року. Згідно витребуваного судом технічного паспорту, складеного комунальним підприємством «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» 12 грудня 2008 року, встановлено, що вищевказані житловий будинок, ганок, гараж, погріб, вбиральня, споруди (огорожа, ворота, замощення тощо) збудовані протягом 1984-1986 років. Реконструкція житлового будинку з прибудовами, будівництво навісу, споруд (водопровід, каналізація тощо) здійснено 2007 року. Зазначеним рішенням Овідіопольського районного суду від 12 серпня 2009 року у справі №2-1389/2009 встановлено, що реконструкцію нерухомого майна здійснено за життя спадкодавцем, [PERSON], без дозволу відповідних органів та служб та без проекту. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, житловий будинок і господарчі будівлі та споруди по [ADDRESS], набуті під час шлюбу позивачем, [PERSON], в порядку спадкування, являються її особистою приватною власністю і не підлягають поділу. За таких обставин, суд не вибачає жодних правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Outcome: approved