Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

22 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів набутих за рахунок іншої особи та збережених у себе без достатньої правової підстави. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 січня 2002 року, 07 липня і 27 червня 2003 року відповідач [PERSON] від нього отримав всього 1500 доларів США. Даний факт підтверджується копією розписки від 27 червня 2003 року. Усно вони обумовили, що [PERSON] , за отримані кошти, передасть йому у власність право на частку у ТОВ «Волиньбджолопром». Неодноразово він намагався зустрітися з [PERSON] та визначити подальші дії з переоформлення документів, однак передача частки так і не відбулася. Зазначає, що у 2014 році згідно з даними ЄДРПОУ, діяльність ТзОВ «Волиньбджолопром» припинена. На його звернення відповідач не реагував, в добровільному порядку кошти не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. З огляду на вищевикладене просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в свою користь 1000 доларів США або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент дати зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки та стягнути понесені судові витрати у справі. 18 лютого 2020 року представник позивача [PERSON] подала до суду змінену позовну заяву, в якій зазначила, що за період з 11 лютого 2002 року по даний час відповідач безпідставно набув та утримував у себе без достатньої правової підстави кошти належні позивачу в сумі 1000 доларів США, а тому, з підстав передбачених ст.1212, ст.1214 ЦК України, просила стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] 1000 доларів США або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент дати зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки та стягнути понесені судові витрати у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Герасимчук Л.Р. у судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити з підстав наведених у ньому. Підтвердила, що позивач не звертався до відповідача з письмовими вимогами, а лише в усній формі вимагав у [PERSON] повернення коштів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Дунець О.Ф. просила відмовити у позові. Зазначила, що у розписках наданих позивачем йдеться про те, що відповідач отримав від [PERSON] кошти за передачу своєї частки в ТзОВ «Волиньбджолопром», і надав ТзОВ «Волиньбджолопром» письмову згоду на відступлення належної йому частки у товаристві на користь [PERSON] , тобто волевиявлення [PERSON] (згода на переоформлення належної частки) документовано і цього було достатньо для переоформлення частки в товаристві. Жодних інших документів та їх підписання від відповідача на той час не вимагалося. Більше того, позивач не надав доказів звернення до [PERSON] , за останні шістнадцять років [PERSON] не пред`явив до її довірителя жодних вимог. Тривалий час, [PERSON] перебував за кордоном, не брав участь в зборах і йому не було відомо як розпорядилися належною йому часткою і те, що товариство припинило свою діяльність. Передача частки здійснювалося на зборах ТзОВ «Волиньбджолопром» і вірогідно позивач користувався нею до припинення юридичної особи в 2014 році. Зазначила, що в розписках не вказано строків виконання зобов`язання. Оскільки відповідач вчинив всі необхідні дії для переходу до відповідача прав на частку (надав в розписках свою письмову згоду) і на загальних зборах товариства до передачі коштів було переоформлено всі права відповідача, а позов був пред`явлений по спливу строків позовної давності, просила застосувати строки позовної давності та відмовити у позові повністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно з копією розписки від 07 липня 2003 року (а.с.10) відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] 300 доларів в рахунок передачі своєї частки у ТзОВ «Волиньбджолопром», на підтвердження чого розписався в розписці. Згідно з копією розписки від 11 січня 2002 року (а.с.11) відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] 500 доларів в рахунок передачі своєї частки у ТзОВ «Волиньбджолопром», на підтвердження чого розписався в розписці. Згідно з копією розписки від 27 червня 2003 року (а.с.9) відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] 200 доларів в рахунок передачі своєї частки у ТзОВ «Волиньбджолопром», на підтвердження чого розписався в розписці. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Велика Палата Верховного Суду вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Сам факт написання розписки відповідачем [PERSON] не може свідчити про недобросовісність дій останнього, більше того, ці документи не містять строків виконання зобов`язання і з їх змісту незрозуміло чи передача частки мала місце між сторонами в минулому чи передбачається лише в майбутньому. Відтак, суд вважає, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів, що передбачені статтею 1212 ЦК України, відсутні. Разом із цим, суд бере до уваги ту обставину, що представник відповідача у судовому засіданні заявила клопотання про застосування строку позовної давності звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Саме цей строк позовної давності розповсюджується на спірні правовідносини. Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У даному випадку сторони домовились про передачу частки в ТзОВ «Волиньбджолопром». Представник позивача у судовому засіданні зазначає, що передача частки в майні товариства не відбулася і що її довіритель неодноразово намагався зустрітися з відповідачем, звертався до останнього з відповідними вимогами, попри це факт звернення жодними належними та допустимими доказами не підтверджує. Представник відповідача заперечує такі твердження, вказує на те, що зборами учасників товариства до написання розписок, відбулася передача частки позивачу, що також не підтверджує жодними належними та допустимими доказами. Згідно з даними ЄДРПОУ, 09 вересня 2014 року діяльність ТзОВ «Волиньбджолопром» була припинена (а.с.12-14). Отже, з 2014 року позивач ствердно знав про те, що укладення договору купівлі-продажу частки вже не відбудеться. Звернення відповідача до суду є лише обраним способом захисту своїх прав у судовому порядку, тому починати відлік строку позовної давності від дати, коли позивач звернувся до суду, немає жодних підстав. Оскільки ні позивачем, ні його представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст.77, ст.78 ЦПК України, на підтвердження того що відповідач без належної правової підстави отримав кошти у розмірі 1000 доларів і такий тривалий час утримував у себе, а з часу передачі коштів та/чи припинення юридичної особи до пред`явлення позову минуло понад три роки, суд вважає що в даному випадку, строк позовної давності минув, а тому є всі підстави для відмови позивачу у позові. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд також відмовляє у стягненні з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] судових витрат у справі, що підтверджуються документально (а.с.1).

Outcome: dismissed