Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

22 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив суд визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] , площею 0,236 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка), виданий на підставі рішення виконкому Великодолинської селищної ради від 14.10.1999 року №119 та зареєстрований Великодолинською селищною радою в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12-03 від 11.01.2000 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач, маючи намір присвоїти кадастровий номер у відповідність до норм діючого законодавства України земельній ділянці, яка розташована на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, [ADDRESS] , що знаходиться у його власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 11.01.2000 року зареєстрований за № 12-03. У процесі підготовки документів було встановлено, що рішенням XI сесії XXIII скликання виконкому Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 14.10.1999 року за № 119, позивачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0835 га., для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення Великодолинською селищною радою було видано [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю бланк серія [NUMBER] зареєстрований Великодолинською селищною радою в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12-03 від 11.01.2000 року, з зазначенням площі 0,0236 га. та з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка). Великодолинською селищною радою в Державному акті на землю було допущено помилки, а саме: не вірно зазначено цільове призначення земельної ділянки, площу земельної ділянки, в тому числі збільшено норму площі безоплатної приватизації земельної ділянки, що також підтверджується рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу в Овідіопольському районі № РВ-5100554402017 про відмову у внесені відомостей до Державного земельного кадастру від 31.05.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод, щодо земельної ділянки. Частиною 1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З наданих до суду документів вбачається, Великодолинською селищною радою в Державному акті на землю було допущено помилки, а саме: не вірно зазначено цільове призначенням земельної ділянки, площу земельної ділянки, в тому числі збільшено норму площі безоплатної приватизації земельної ділянки. У такому випадку, позивач не може скористатися у повній мірі своїми правами на земельну ділянку, так як Державний акт на право власності на землю фактично не відповідає діючому законодавству. На підставі викладеного враховуючи, що виправити допущену помилку в державному акті на право приватної власності на землю в добровільному порядку неможливо та беручи до уваги, що державний акт на право власності на землю фактично не відповідає діючому законодавству, тому суд вважає, що права позивача на вільне розпорядження земельною ділянкою були порушенні, у зв`язку з чим визнає вищевказаний державний акт не дійсним.

Outcome: approved