Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

22 листопада 2017 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 20 жовтня 2016 року померла дружина [PERSON] [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] прийняв спадщину, а саме квартиру [ADDRESS]. 20.02.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] відкрито спадкову справу після померлої [PERSON] Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки на момент смерті спадкодавця не було оформлено належним чином право власності на квартиру, не отримано відповідний документ та не проведено державну реєстрацію. Зазначена кооперативна квартира була надана [PERSON] на підставі ордеру за № 1943 від 27 вересня 1978 року. Згідно довідки ОСБЖБ «Орджонікідзевський-127» [PERSON] була членом ЖБК «Орджонікідзевський-127» та пай за квартиру сплатила в повному обсязі. Право власності на квартиру в БТІ м.Маріуполя зареєстровано не було. На підставі викладеного [PERSON] не може оформити свої спадкові права, просит визнати за ним право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не зявилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ОСБЖБ «Орджонікідзевський-127» до судового засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням справу розглянути без участі представника ОСБЖБ, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції 2004 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції 2004 року) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст. 328 ЦК України (в редакції 2004 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 15 Закону України «Про власність» (в редакції 1991 року), який діяв до набрання чинності ЦК України (в редакції 2004 року), передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. В п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» зазначалось, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції 2004 року), де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Суд при цьому зазначає, що виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права до набрання чинності Цивільним кодексом України (2004 року) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (2004 року). Також законодавцем у 1978 році не визначалось необхідності отримання власником кооперативної квартири правовстановлюючого документа на відповідне нерухоме майно. Судом за матеріалами справи встановлено, що за ордером № 1943 серії КО від 27 вересня 1978 року на підставі рішення виконкому Жданівської міської ради №368 від 06 вересня 1978 року та списків ЖБК «Орджонікідзевський-127» [PERSON] на родину з чотирьох осіб була надана у користування квартира № 129, розташована в будинку № 104 по проспекту Перемоги в м.Маріуполі. На підставі технічного паспорту, складеного на імя [PERSON] [PERSON] БТІ на квартиру [ADDRESS], вбачається, що загальна площа вказаної трикімнатної квартири становить 63,2 кв. м., а житлова 42,5 кв. м. Водночас, згідно довідки [PERSON] БТІ № 1088 від 03 квітня 2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS], не зареєстровано. Як вбачається з довідки за вих. № 65 від 30 листопада 2017 року за підписом голови ОСБЖБ «Орджонікідзевський-127», яке є правонаступником ЖБК «Орджонікідзевський-127», [PERSON] була членом ЖБК «Орджонікідзевський-127» з 1978 року на підставі ордеру № 1943 від 27.09.1978 року, пайовий внесок (осуда) за квартиру [ADDRESS] в розмірі 2984,00 рублів та 4475,00 рублів сплачено в повному обсязі. Отже на підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] правомірно свого часу набула право власності на кооперативну квартиру № 129, розташовану в будинку № 104 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі, згідно діючого на той момент законодавства України (ст. 15 Закону «Про власність»). Згідно свідоцтва про смерть І-НО № 964963, виданого 21 жовтня 2016 року Лівобережним районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану, [PERSON] померла 20 жовтня 2016 року, актовий запис № 1681. Зі свідоцтва про укладення шлюбу І-НО № 375770, виданого Палацом одруження міста Жданова Донецької області вбачається, що 30 червня 1972 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1872, на підставі чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. Отже, позивач [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] та відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом. Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], після смерті 20.10.2016 року [PERSON] за заявою [PERSON] від 17.02.2017 року заведена спадкова справа № 21/2017. Інші спадкоємці, а саме: доньки померлої Лук»яненко С.Л. та [PERSON], мати померлої [PERSON], відмовилися від своєї частки спадщини після смерті [PERSON] на користь чоловіка померлої [PERSON], що підтверджується їх заявами в спадковій справі. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 19.10.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки останнім не було надано належним чином оформлені та зареєстровані правовстановлюючі документи на квартиру № 129, розташовану в будинку № 104 по проспекту Перемоги в м.Маріуполі. Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що кооперативна квартира № 129, розташована в будинку № 104 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі, входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], оскільки остання набула свого часу право власності на зазначену квартиру на законних підставах. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За таких підстав позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після померлої [PERSON] у вигляді кооперативної квартири № 129, розташованої в будинку № 104 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі відповідно до ст. 1269 ЦК України, оскільки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та не заявляв про відмову від спадщини. Відповідно до ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. В сенсі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Згідно положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зокрема, як вбачається з правових позицій, висловлених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, яке було обговорено та взято до відома на засіданні Пленуму 01.03.2013 року, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05. 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, приймаючи до уваги те, що право власності на спірну кооперативну квартиру у [PERSON] свого часу виникло правомірно, оскільки вона повністю сплатила пайовий внесок за квартиру, та враховуючи також визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем [PERSON] право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, задовольнивши позов у повному обсязі.

Outcome: approved