Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

22 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 лютого 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 1280000 грн. зі строком повернення 13 лютого 2015 року, а 10 липня 2014 року відповідачу було надано позику - грошові кошти в розмірі 1200000 гривень, яку він повинен був повернути 31 грудня 2015 року. Посилаючись на те, що [PERSON] у добровільному порядку гроші не повертає, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача: суму боргу за договорами позики в розмірі 2480000,00 грн.; суму втрат від інфляції у розмірі 666884,71 грн.; суму 3% річних в розмірі 70967,00 грн.; суму пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1112771, 52 грн. та судові витрати в розмірі 6890,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник позивача [PERSON] надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. 15 лютого 2012 року за договором позики позивач передав відповідачу у борг 1280000 грн. з кінцевим терміном повернення 13 лютого 2015 року. 10 липня 2014 року за договором позики позивач передав відповідачу у борг 1200000 гривень з кінцевим терміном повернення 31 грудня 2015 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). За правилами статей 526, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Частина 1 ст. 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На даний момент зобов'язання за договорами позики відповідач не виконав - грошові кошти в сумі 2480000 (два мільйони чотириста вісімдесят тисяч) гривень позивачу не повернув. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 546 і ч.1 ст. 550 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Приписами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного та відповідно до розрахунків: - розмір інфляційного збільшення суми боргу складає 666884,71 гривень; - сума трьох процентів річних від прострочення суми богу - 70967 гривень; - сума пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ - 1112771,52 гривень. На підставі того, що відповідачем не було здійснено повернення боргу позивачу за договорами позики грошових коштів від 15 лютого 2012 року та 10 липня 2014 року, сума його заборгованості перед позивачем, що підлягає стягненню, з урахуванням інфляційного збільшення суми боргу, трьох процентів річних та пені, складає 4330623,23 гривень. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved