Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

24.02.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» (далі- СТОВ Агрофірма «Калмичанка») про\~ поновлення на роботі та нарахування та виплату заробітної плати. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що з 15 липня 2014 року він був прийнятий на посаду у якості підсобного робітника до СТОВ Агрофірма «Калмичанка» і працював включно по 27 травня 2015 року. Підставою звільнення була повістка на призов на 28 травня 2015 року, згідно якої він за законом про військову службу підлягав призову на військову службу. Він заздалегідь попередив керівництво Агрофірми і йому запропонували написати заяву про звільнення. Він написав заяву про звільнення, йому сплатили заборгованість по заробітній платі та нарахували і сплатили йому відпускні. Трудову книжку Агрофірма своєчасно не видала. 23 червня 2015 року він був призваний до лав військової служби, яку став проходити у військовій частині [NUMBER] . Проходячи військову службу йому стало відомо, що керівництво СТОВ Агрофірма «Калмичанка» порушило його права та гарантії, запропонувавши йому звільнитися, що стало втратою трудового стажу, він втратив права на збереження місця роботи, середньомісячну щомісячну заробітну плату. Просить суд поновити йому строк для звернення до суду, пропущений з поважних причин, визнати незаконним запис в трудовій книжці про його звільнення, поновити його на роботі, нарахувати та виплатити середньомісячну заробітну плату з 27 травня 2015 року за весь період призову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача СТОВ Агрофірма «Калмичанка» - Молоток В.В. в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що звільнено [PERSON] за п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу в редакції, що діяла на час призову позивача, а тому звільнили його законно, оскільки за ним не зберігалося місце роботи та середній заробіток, як за особою, призваною на строкову військову службу. Такі зміни до п.3 ч. 1 ст.\~36 та ч.3 ст.119 КЗпП України внесені лише Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14 травня 2015 року, який набрав чинності 11.06.2015 року. Таким чином, Закон дозволяв звільнити позивача відповідно до п.3 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~16.04.2015 року, оскільки гарантії військовослужбовцям, які призвані на строкову військову службу і передбачені ч.3\~ст. 119 КЗпП України, розповсюджуються лише на осіб, які призвані на строкову військову службу з 11.06.2015 року, адже Закон у цьому випадку зворотної дії у часі не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює бухгалтером у відповідача, яка особисто повідомила про звільнення [PERSON] у зв`язку з призовом, здійснила виплату заробітної плати та виплати при звільненні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що була присутня за місцем проживання позивача 27.05.2015 року під час приїзду бухгалтера [PERSON] , яка повідомила про звільнення та виплатила заробітну плату. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні надали аналогічні пояснення. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що з 15.07.2014 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з СТОВ Агрофірма «Калмичанка» на посаді підсобного робітника. Згідно з наданої копії трудової книжки [PERSON] , наказом № 97-к від 15 липня 2014 року він був прийнятий підсобним робітником у СТОВ Агрофірма «Калмичанка» (а.с. 2). Згідно копії повістки Старобільсько-Новопсковського ОРВК [PERSON] , згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», було запропоновано 28 травня 2015 року прибути до призовної дільниці за адресою [ADDRESS] (а.с. 3). Відповідно до інформацією Старобільсько-Ноівопсковського ОРВК у зв`язку зміною чергового призову громадяни, які отримали повістки на призов у травні місяці, були зараховані до резерву та призвані у червні місяці 2016 року (а.с. 63).\~ Наказом СТОВ Агрофірма «Калмичанка» № 111-к від 27 травня 2015 року [PERSON] було звільнено у зв`язку з призивом на військову службу п.3 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з [PERSON] і виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за період з 15.07.2014 року по день звільнення, а також вихідної допомоги у розмірі двократної середньомісячної заробітної плати (а.с. 51). Згідно копії повістки Старобільсько-Новопсковського ОРВК [PERSON] , згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», було запропоновано 23 червня 2015 року прибути до призовної дільниці за адресою [ADDRESS] (а.с.3). Згідно копії військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] придатний до військової служби, призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину 23 червня 2015 року (а.с.4). Вказані факти підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами. Указом Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим\~Законом України від 17.03.2014 р. № 1126-VIІ, оголошено проведення часткової мобілізації на території ряду областей, у тому числі і Луганської. Указом Президента України від 17.02.2015 р. №88/2015 «Про строки проведення чергових призовів…» зі змінами Указом Президента України від 07.05.2015 №255/2015 визначено\~ проведення чергових призовів з травня 2015 на червень 2015 року. Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, які відбувають військову службу відповідно до закону, а держава відповідно до ст. 17 Конституції України, в свою чергу, забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно ч.2\~ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, обсяги, порядок і строк проведення якої визначаються Президентом України відповідно до ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З 08.06.2014 року набрав чинності\~Закон України від 20.05.2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі\~Закон № 1275-VII), яким внесено зміни до ряду діючих законодавчих актів України, у тому числі КЗпП України,\~Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обовязок і військову службу» тощо. Зокрема, доповнено\~ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», а\~статтю 119 КЗпП\~викладено в новій редакції, згідно якихза працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону\~№ 1275-VII\~поширено дію частин 2\~ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», ч. 3\~ст. 119 КЗпП України в редакції цього закону\~на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію». Таким чином, працівнику, звільненому з роботи для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного\~року, Законом № 1275-VII\~гарантується збереження місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності, тобто він має бути поновлений роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності Закону № 1275-VII\~шляхом скасування наказу про звільнення. Щодо позовних вимог про\~ нарахування та виплати середнього заробітку суд приходить до наступного. За пунктом 6 Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №105\~(надалі - Порядок) передбачено, що виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені\~статтею 115 Кодексом законів про працю України. При цьому, пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року. Враховуючи вищенаведене нормативне обґрунтування, саме, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, після чого відповідач матиме право на компенсацію цих витрат за рахунок бюджетних коштів. Таким чином, на позивача, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, поширюються гарантії, які внесені змінами до деяких законодавчих актів на підставі\~Закону України №1275-VII, у відповідності із якими за ним на час призову, але не більше одного року, зберігається його робоче місце у відповідача, і він має право на компенсацію з бюджету середнього заробітку, отримуваного на час призову. Як вбачається з матеріалів справи\~ порушені права позивача не відновлені. Відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, розмір середнього заробітку позивача становить1387,42\~ грн., виходячи із розрахунку розмір заробітної плати позивача за березень, квітень\~ 2015 року, тобто за останні два календарні місяці, що передували дню звільнення з роботи поділити на 2 робочих місяці. Суд не приймає посилання позивача на\~ пропуск строку позовної давності для звернення до суду, оскільки законодавством України передбачене збереження за працівником місця роботи, посади та заробітної плати протягом одного року з дня призову його на військову службу в звязку з мобілізацією, і відповідно до ст. 233 КЗпП України\~ визначено, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник не обмежується будь-яким строком для звернення до суду з позовом для захисту свого права на оплату праці. Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012, строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору, як складова механізму реалізації права на судовий захист, є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши в сукупності надані докази, а також беручи до уваги те, що згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Outcome: approved