Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

23 вересня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], треті особи- товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011», Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про визнання громадянина таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є квартиронаймачем чотирьох кімнатної квартири [ADDRESS]. Квартира була виділена на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м.Кривого Рогу №171 від 16 січня 2007 року. В квартирі зареєстрована позивачка та її син [PERSON], який з 2012 року не проживає в спірній квартирі. З 2012 року син припинив будь-яке спілкування з нею, місце його проживання не відомо, оплату за комунальні послуги син не здійснює. Вона не чинить перешкоди відповідачу в проживанні та користуванні житловою площею. Позивач просить суд усунути перешкоди у житловою площею, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема через публікацію оголошення у пресі, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи-ТОВ «УЮТ-2011» до судового засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, підтвердили факт не проживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] з 2012 року. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] та членам її сім'ї була виділена квартира [ADDRESS], що підтверджується випискою з фінансово-особового рахунку [NUMBER]. Основним квартиронаймачем спірної квартири є [PERSON] (а.с.55). Відповідно довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби «НОВА КОМ» від 18 вересня 2015 року в квартирі [ADDRESS], значаться зареєстрованими позивачка [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], який є сином позивача (а.с.7). Як вбачається з акту, складеному мешканцями будинку [ADDRESS], та затвердженому начальником дільниці ТОВ «Уют-2011» [PERSON], [INFO] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2012 року (а.с.6). Відповідно до вимог ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень, наданих у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р., відповідно до ст. 1076 ЖК України, наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач залишив житлове приміщення з власної волі, втратив інтерес до спірного житла як до місця свого проживання, не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2012 року, тобто без поважних причин був відсутній за адресою свого мешкання більш ніж шість місяців, тому визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання.

Outcome: partial