Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

24.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 66/100 часток житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті троюрідної сестри - [PERSON], померлої [INFO] року, що прийняла спадщину після смерті свого сина -[PERSON], померлого [INFO] року, але не оформила. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що [INFO] року померла троюрідна сестра позивачки - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 66/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Зазначену частину домоволодіння [PERSON] набула у спадок після смерті свого сина - [PERSON], померлого [INFO] року. Вказане нерухоме майно належало йому за життя на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння, виданого Районним відділом комунального господарства Заводського району 26 липня 1988 року. Оскільки спадкодавиця [PERSON] за життя постійно мешкала, була зареєстрована разом зі своїм сином у житловому будинку по [ADDRESS] до моменту його смерті, то у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України фактично вступили в управління спадковим майном і прийняли спадщину, яке складається з 66/100 частин зазначеного домоволодіння. Оформити спадкові права на прийнятий у спадщину будинок, а саме отримати свідоцтво про право власності на спадщину за життя [PERSON] не встигла у зв'язку зі смертю. Заповіту за життя вона не залишала. Близькі родичі та спадкоємці першої черги в неї відсутні. Найближчими родичами, що в неї залишилися є позивачка та відповідачі - [PERSON] та [PERSON], які є її двоюрідними тітками. Судом також встановлено, що оскільки за життя спадкодавиця [PERSON] тяжко хворіла, то позивачка, починаючи з 2007 року почала мешкати разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Увесь час до моменту її смерті вона доглядала за нею, придбавала необхідні ліки, харчування тощо, забезпечувала її усім необхідним. Також вона спільно з [PERSON] сплачувала за надані комунальні послуги, несла інші витрати по утриманню будинку. Після її смерті вона також продовжила мешкати у вказаному домоволодіння, хоча зареєстрована за іншою адресою: [ADDRESS]. Приймаючи до уваги, що позивач мешкала із спадкодавцем однією сім'єю більш ніж 6 років, то у відповідності до ст.1264 ЦК України, вона вважала себе єдиною спадкоємницею четвертої черги, яка мала право успадкувати усе майно належне за життя [PERSON]. У лютому 2013 року для оформлення своїх спадкових прав на частину домоволодіння позивачка звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Була відкрита спадкова справа за №77/2013. В цей же час позивачу стало відомо, що з аналогічними заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на частину вказаного вище домоволодіння, що залишилися після померлої [PERSON] звернулися також відповідачі. Позивач, вважаючи, що вона як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки у відповідності до ст.1264 ЦК України мешкала разом із спадкодавцем більше ніж п'ять років, усуває від спадкування відповідачів, які є спадкоємцями наступної - п'ятої черги, натомість отримала від державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзнякової О.В. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 березня 2014 року з тих підстав, що у позивачки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок - свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння, виданого Районним відділом комунального господарства Заводського району 26 липня 1988 року. Дійсно, ще за час життя спадкодавиці [PERSON] вказане вище свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння від 26.07.1988 року було втрачено, залишилася лише його копія. Натомість, нормами чинного законодавства не передбачена можливість видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за померлою особою, оскільки відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З цього випливає, що за видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно може звернутися лише власник, на ім'я якого було видано оригінал втраченого документа, що в даному випадку є не можливим. Також у п.48 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868 закріплено, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстрація якого проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав: 1) завірену в установленому порядку органом, що видавав документ, копію примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа; 2) оголошення про втрату документа у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє ім'я виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа). За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор органу державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. У свідоцтві зазначається серія, номер, назва, дата видачі та суб'єкт, який здійснив видачу втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. За вимогами пункту 3 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа. У зв'язку із неврегулюванням даного питання нормами чинного законодавства нотаріусом для його вирішення було рекомендовано позивачу звернутися до суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами статей 1216-1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Також згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. За вимогами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Враховуючи наведені норми, позивачка, як єдиний спадкоємець четвертої черги, яка починаючи з 2007 року постійно мешкала разом із спадкодавицею [PERSON], аж до моменту її смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS] і після її смерті продовжує мешкати дотепер, то у відповідності до норм ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, яка складається з 66/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. В свою чергу, прийняття спадщини позивачкою усуває від спадкування її двоюрідних тіток - відповідачів по справі, які є спадкоємцями наступної п'ятої черги і мали право на спадкування лише у випадку відмови або неприйняття спадщини [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved