Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

22 травня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який на теперішній час розірвано. Від спільного шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO], який навчається, проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги на навчання сина відповідач не надає. Просила стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісяця, на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на її користь, починаючи стягнення з 05 грудня 2013 року і до досягнення дитиною 23 років, допустивши по справі негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що вона вже зверталась до суду у грудні 2013 року з аналогічним позовом, однак позов їй було повернуто, але вона його не отримала. Відповідач у судовому засіданні проти стягнення аліментів не заперечував, заперечував в частині періоду з якого просить позивачка стягнути аліменти, просив стягнути аліменти у відповідності до діючого законодавства з моменту звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу, видане 19 травня 2009 року Красногвардійським відділом актів реєстрації цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 154 (а. с. 4 ). Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис за № 7 (а. с. 5). [PERSON], [INFO], навчається на третьому курсі денного відділення у групі № 90 у Дніпропетровському радіоприладобудівному коледжі (а. с. 3), термін закінчення коледжу 30 червня 2015 рік. [PERSON] проживає з позивачкою (а. с. 11) та знаходяться на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги на навчання сина відповідач не надає. Відповідно до КУ, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно приписів ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. У судовому засіданні позивач пояснив, що працює та має постійний заробіток (дохід), а тому, суд вважає, що розмір стягуваних аліментів з відповідача необхідно визначити у частці від його заробітку (доходу). Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення аліментів саме з 05 грудня 2013 року суд виходить з наступного. За минулий час аліменти можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів у відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі відповідно до правила ст. 191 СК України суд вправі присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачка не надала до суду жодних доказів її звернення до суду з аналогічним позовом у грудні 2013 року, наявні лише усні пояснення та припущення. Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів з 05 грудня 2013 року задоволенню не підлягає, стягування аліментів слід визначити з дня пред'явлення позову до суду, а саме з 22 травня 2014 року (а. с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 10 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов про визнання договору про надання споживчого кредиту удаваним та визнання певних обставин не підлягає задоволенню, а ні повністю, а ні частково. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. Приймаючи до уваги вищевикладене, матеріальне становище сторін, можливість утримання позивачкою сина, обов'язок та можливість надавати матеріальну допомогу відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання його повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на користь матері [PERSON], [INFO] (ІН [NUMBER]), починаючи стягнення з 22 травня 2014 року і до закінчення навчання дитини, але не більш як до досягнення дитиною 23 років, допустивши по справі негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки вони не гуртуються на Законі та не підтверджені належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: partial