Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

22 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла мати [PERSON] . [INFO] помер батько [PERSON] . Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданого Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області 17 лютого 1967 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 4,0819 га. Земельна ділянка загальною площею 4,0819 га складається з трьох земельних ділянок площею 2,5300 га, площею 0,7254 га, та площею 0,8265 га, що передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходяться на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області. З метою оформлення прийняття спадщини, оскільки позивач фактично прийняв спадщину, після смерті матері, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки нотаріус вважає, що відсутній належний правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку, яка належала матері позивача. Також рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на спадкове майно. Відсутність у позивача правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію його майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому він вимушений звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт належності матері, [PERSON] , померлій, [INFO], правовстановлюючого документа, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, серія [NUMBER], який виданий 24 грудня 1999 року Радехівською районною радою Львівської області на ім`я [PERSON] . Визнати за ним, [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 4,0819 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею площею 2,5300 га, площею 7254.га, та площею 0,8265 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче судове засідання позивач з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити. Представник відповідача Увинської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника, а також зазначив, що [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , що вказана матір`ю [PERSON] , є однією і тією ж особою (а.с.48,65,66). Співвідповідач [PERSON] , який 06.08.2019 року у відкритому судовому засіданні був залучений в якості співвідповідача, в підготовче судове засідання подав суду заяву про підтримання позовних вимог (а.с.84). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , повторно виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 30.09.2016 року (а.с.13). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області 15 липня 2000 року (а.с.14). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області 17 лютого 1967 року, де [PERSON] , [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого 24.12.1999 року головою Радехівської районної ради народних депутатів на підставі рішення VІІІ сесії ІІІ дем.скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 19.10.1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3353, вбачається, що земельна ділянка, площею 4.0819 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.8,9-зворот). Факт, належності матері позивача Державного акту на право приватної власності на землю, серія [NUMBER] виданого Радехівською районною радою народних депутатів Львівської області 24.12.1999 року, підтверджується довідками Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області №48 та №51 від 15.05.2017 року, свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , де ім`я матері позивача вказане, як « [PERSON] » (а.с.11-16). Згідно заяви про відмову від спадщини від 21 жовтня 2019 року, засвідченої секретарем Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованої в реєстрі за №29, [PERSON] термін для прийняття спадщини пропустив. В суд для його продовження звертатись не буде, від оформлення спадкових прав відмовляється. Перелік спадкового майна йому відомий (а.с.78). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved