Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

23.12. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] 02.03. [INFO] та [PERSON] 24.12. [INFO], зареєстрований 22.10. 2012 року виконавчим комітетом Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 3; стягувати із [PERSON] /РНОКПП 3220316277/ в користь [PERSON] /РНОКПП 3250012424/ аліменти на утримання дочки [PERSON] 13.09. [INFO] у розмірі 1000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: сторони зареєстрували шлюб 22.10. 2012 року. Від спільного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] 13.09. 2013 року. Спільно з відповідачем позивач подружніх стосунків не підтримує, разом не проживає спільного господарства не веде, шлюб носить формальний характер. У сторін склалися різні погляди на життя. Позивач вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі та примирення неможливі. Відповідач ухилився від покладених на нього батьківських обов'язків по утриманню дитини. Малолітня дитина проживає разом із позивачем та повністю перебуває на утриманні позивача. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд позовні вимоги задоволити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просила задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги визнав частково, зокрема позов про розірвання шлюбу визнав повністю, проти його задоволення не заперечує. В частині стягнення з нього аліментів визнав частково та пояснив, що у аліменти у розмірі 1\~000, 00 грн. сплачувати не має можливості. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: Свідоцтво про шлюб серії І СГ № 200002 від 22.10. 2012 року; Свідоцтво про народження серії 1 СГ № 386800 від 19.09. 2013 року та дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підставні, оскільки: відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що разом із відповідачем позивач шлюбних стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, сторони спроб для примирення не здійснюють, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами є неможливим. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 2 від 12.06. 2009 року розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено та із Свідоцтва про народження серії 1 СГ № 386800 від 19.09. 2013 року слідує, що сторони у справі є батьками [PERSON] 13.09. [INFO]. Сторонами у судовому засіданні визнано та згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказування не потребує та обставина, що малолітня [PERSON] проживає із позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком обох батьків - як і позивача так і відповідача. Причому є обовязком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним, беручи до уваги те, що відповідач у добровільному та досудовому порядку не виявив бажання виконати покладений на нього обовязок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підставні. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За вказаних вище обставин, аналізуючи зазначені норми закону, беручи до уваги те, що відповідач без будь яких на те підстав не забезпечує утримання малолітньої дочки, прожтвковий мінімум для дитини відповідного віку встановлений статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, зокрема у частині стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 699,50 грн., щомісячно. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складають із судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача необхідно стягнути судові витрати понесені позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: approved