Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

22.06.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути із [PERSON] аліменти на дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду 22.06.2017 і до досягнення старшою дитиною повноліття до 15.07.2028 року, а потім у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду 22.06.2017 і до досягнення сином повноліття до 03.02.2030 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з вони з відповідачем перебувають у шлюбі від якого мають спільних двох дітей, однак, усі обовязки щодо утримання та виховання дітей несе позивач, відповідач більше ніж півтора роки ухиляється від обовязку утримання дітей, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, відповідач неофіційно працює, крім того отримує пенсію, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на дітей, тому позивач звернулася до суду із вказаною заявою про стягнення аліментів на двох дітей. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просить суд їх задовольнити посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що являється інвалідом ІІ групи, отримує мінімальну пенсію, а тому не має можливості сплачувати аліменти на дітей в заявленому позивачем розмірі, при цьому пояснив, що надає по можливості матеріальну допомогу позивачці, купляє їжу. Просив суд врахувати, що він вже сплачує аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини щомісячно, врахувати стан його здоровя він хворіє сахарним діабетом, має дуже поганий зір, тому не може працевлаштуватися, щоб отримувати додаткові доходи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони у справі 03.08.2010 року зареєстрували шлюб, від даного шлюбу мають двох спільних дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.6,7,8). Відповідно довідки про склад сімї від 15.05.2017 № 361, діти проживають разом із батьками сторонами у справі, за адресою: вул. Гагаріна, 26, с. Ставки, Радомишльський район Житомирська область (а.с.9). Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, йому протипоказана важка фізична праця та рекомендовано лікування в ендокринолога, терапевта, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 12 ААА № 527906 від 24.01.2017 року (а.с.21). Як встановлено в судовому засіданні, позивач не працює, сімя проживає за рахунок домашнього господарства. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Радомишльської РДА та йому з 01.07.2012 до 01.02.2019 року призначено допомогу як інваліду з дитинства ІІ групи, отримує вказану допомогу в розмірі 1 312,00 грн., загальна сума нарахованої допомоги доходу за період з 01.02.2017 по 01.08.2017 року становить 7 677,00 грн., з неї сплачені аліменти в сумі 3 182,26 грн., а загальна сума доходу за вказаний період за винятком аліментів становить 4 494,74 грн., що підтверджується довідкою про отримання допомоги від 07.08.2017 року № 310 (а.с.27). Як вбачається із довідки Радомишльського районного відділу ДВС від 09.08.2017 року № 5403/715-26/2 із пенсії [PERSON] утримується 1/4 частина аліментів згідно виконавчого листа від 07.08.2008 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.26). Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.\~ Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд враховує ч. 2 ст. 182 СК України, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Обовязок по утриманню дитини покладений рівною мірою як на матір так і на батька дитини, з дотриманням у визначені його розміру положень Закону України «Про виконавче провадження», постанови Кабінету міністрів України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів проводиться з усіх видів заробітку, в тому числі з допомоги по тимчасовій непрацездатності, одержаної пенсії, та провадиться з сум заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти). Враховуючи вищезазначені обставини у їх системному звязку та беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей,\~враховуючи\~стан здоров'я дітей, їх вік, та приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач [PERSON] на теперішній час являється інвалідом ІІ групи, враховуючи при цьому наявність у нього інших дійсних аліментних зобов'язань у розмірі 1/4 частини доходів, останній має постійне джерело прибутку у вигляді пенсії, проте угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивач самостійно забезпечувати належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування дітей самостійно не в змозі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому суд розяснює, що розмір аліментів, за нормами ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до вимог частини другої\~статті 88 ЦПК України,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з\~Постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»,\~коли обидві сторони у цивільній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією в їх фактичному розмірі, але не більше від граничних розмірів компенсації таких витрат. [PERSON] є інвалідом ІІ групи (довідка МСЕК серії 12 ААА №527906) та згідно п. 9 ч. 1\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial