Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

22 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Богуслав Керамік» (далі відповідач, товариство) на його користь заборгованість по договору поворотної фінансової допомоги в розмірі 298000 грн. та судовий збір у розмірі 2980 грн. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтував тим, що 07.08.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір поворотної фінансової допомоги (далі-Договір). Згідно умов п. 2.1, п. 4.1 Договору він повинен був позичити відповідачу 400000 грн. Строк позики становить шість місяців з моменту надходження суми позики на банківський рахунок позичальника. Фактично він надав відповідачу фінансову допомогу у загальному розмірі 298000 грн., які були перераховані через ПАТ «БАНК «Київська Русь» та ПАТ «Приват Банк», що підтверджується копіями платіжних доручень, а саме: від 30.12.2012 року на 19000 грн.; від 20.05.2013 року на 2000 грн.; від 19.09.2013 року на 7000 грн.; від 18.10.2013 року на 30000 грн.; від 18.10.2013 року на 20000 грн.; від 19.12.2013 року на 10000 грн.; від 21.05.2014 року на 120000; від 29.08.2014 року на 7200 грн.; від 17.09.2014 року на 3000 грн. Враховуючи вищевказані обставини, строк повернення коштів позичальником за Договором настав 17.03.2015 року, тобто за один рік з дати останнього перерахунку коштів позичальнику, що мало місце 17.09.2014 року. Вважає, що він повністю виконав умови Договору. Проте, незважаючи на сплив річного строку повернення позики згідно з умовами Договору, відповідач не здійснив жодних заходів для повернення позики та прострочив відповідне зобовязання. Тому, загальна сума заборгованості відповідача перед ним становить 298000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] звернувся із заявою щодо доповнення підстав позову (а.с.50,51), в якій зазначив, що він позичив товариству 298000 грн. перерахувавши гроші через ПАТ «БАНК «Київська Русь» та ПАТ «КБ Приват-банк» без укладення будь-якого договору та пояснив, що в 2012 році в товаристві склалось тяжке фінансове становище і для того, щоб його виправити, будучи директором цього товариства, він вирішив позичити власні кошти. Просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, після ознайомлення з письмовим запереченням на позов (а.с.92-96), звернувся до суду із заявою (а.с.148), в якій просив не розглядати заяву позивача про уточнення позовних вимог (а.с. 50,51), де зазначено, що кошти були позичені товариству без укладення будь-якого договору, оскільки на даний час у її розгляді відпала необхідність і тому просив розглядати справу за первісним позовом. Також пояснив, що оригінал Договору, всі платіжні доручення та інші бухгалтерські документи, які зберігались в бухгалтерії товариства були знищенні внаслідок пожежі. Другий примірник оригіналу Договору та видаткові касові ордера, які перебували у розпорядженні позивача не збереглися і тому не можуть бути надані суду. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши письмове заперечення (а.с.92-96) та пояснив, що позивачем не надано суду жодного належного доказу про те, що позика грошей мала місце на підставі усного чи письмового Договору. Крім того, копія договору поворотної фінансової допомоги від 07.08.2012 року, начебто укладеного між гр. [PERSON] з одного боку та Товариством з обмеженою відповідальністю «Богуслав Керамік», в особі директора товариства [PERSON] з іншого боку, що грубо суперечить положенням ч. 3 ст. 238 ЦК України, і тому має бути визнаним недійсним. Просив відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з 2009 року по березень 2015 року працювала в ТОВ «Богуслав Керамік» на посадах бухгалтера та головного бухгалтера. Позивач [PERSON] будучи директором ТОВ «Богуслав Керамік» неодноразово надавав товариству фінансову допомогу. Кошти, які були отримані від директора товариства [PERSON] витрачались на придбання вугілля, дров, погашення банківського кредиту та на інше. Вона не памятає чи вносила до податкової декларації про доходи товариства у вигляді отриманої фінансової допомоги. Заслухавши учасників судового засідання, свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01.02.2010 року по 07.01.2015 року працював на посаді директора ТОВ «Богуслав Керамік», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.124, 125). На підтвердження своїх вимог позивач [PERSON] надав суду копію договору позики (поворотної фінансової допомоги) від 07.08.2012 року, який підписаний ним за обидві сторони договору, оскільки укладений між фізичною особою [PERSON] та директором ТОВ «Богуслав Керамік» [PERSON] (а.с.5,6). Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України органи чи інші особи, які виступають від імені юридичної особи, зобовязані діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2014 року, яка є обовязковою для застосування, висловлено правову позицію про те, що у випадку коли договір від імені обох сторін підписано однією і тією ж особою, суд має законні підстави для визнання такого договору недійсним з підстав порушення приписів ч. 3 ст. 238 ЦК України. Однак, враховуючи те, що відповідач не звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору недійсним у відповідності до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, суд позбавлений такої можливості враховуючи положення ст. 11 ЦПК України. Відповідно до змісту ст.ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх вимог позивач надав суду копію договору позики (поворотної фінансової допомоги) від 07.08.2012 року (а.с.5,6), згідно умов якого позивач повинен був позичити ТОВ «Богуслав Керамік» 400000 грн., але фактично позичив 298000 грн., посилаючись на виписку по особовому рахунку та копії меморіальних ордерів (а.с.8-15, 31-37), які не можуть вважатися належними та достовірними доказами. Крім того, судом встановлено, що в цей же день, тобто 07.08.2012 року між засновником товариства [PERSON], яка є родичкою позивача та директором ТОВ «Богуслав Керамік» [PERSON] укладено аналогічний договір позики (поворотної фінансової допомоги), згідно умов якого позичальник [PERSON] зобовязана була надати позичальнику - ТОВ «Богуслав Керамік» 400000 грн., але фактично надала 83000 грн. (а.с. 156-159). З пояснень позивача [PERSON] та свідка [PERSON]М вбачається, що причиною для укладення договорів позики послугувало те, що товариство знаходилось у тяжкому фінансовому становищі. Згідно податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за 2012 -2014 року не вбачається, що ТОВ «Богуслав Керамік» мало фінансові проблеми та те, що господарська діяльність товариства була збитковою. Також в податковій декларації за 2012 рік відсутні відомості про те, що товариство отримало дохід у вигляді поворотної фінансової допомоги на суму 298000 грн. та на суму 83000 грн. (а.с. 128-147). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів про те, що він позичив товариству, яким керував, власні кошти в сумі 298000 грн., тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги в звязку з недоведеністю.

Outcome: dismissed