Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

24.03.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, та відповідно до уточненої позовної заяви від 17.04.2018 року просить ухвалити рішення про негайне поновлення [PERSON] на роботі в ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія»; ухвалити рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь [PERSON] всієї суми боргу за весь час вимушеного прогулу; зобовязати працедавця ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» здійснити сплату обовязкових платежів та страхових внесків із проведених [PERSON] нарахувань; ухвалити рішення про відшкодування моральної шкоди шляхом стягнення солідарно з відповідачів на користь [PERSON] 50000,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 01.03.2012 року її було прийнято на роботу до ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 6, зі складанням трудового договору за підписом [PERSON], та отриманням від [PERSON] [PERSON] трудової книжки. Також між [PERSON] та [PERSON] було складено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.03.2012 року. 26.12.2013 року на робочому місці в ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 6, на позивача було скоєно озброєний розбійний напад з нанесенням тілесних ушкоджень. Слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в ході проведення огляду місця події було вилучено майно ломбарду, та в подальшому розпочато досудове розслідування за ознаками ч. 3 ст. 187 КК України та [PERSON] визнано потерпілою. Після нападу [PERSON] перебувала на лікарняному та в телефонній розмові повідомила [PERSON] про вказані події, на що [PERSON] відповіла, що [PERSON] не звільнено та вона продовжить працювати в ломбарді, коли буде знайдено відповідне приміщення. Після одужання позивач тривалий час займалася питанням повернення майна ломбарду з правоохоронних органів та, оскільки працювати в ломбарді не було можливості, [PERSON] працевлаштувалась до ТОВ «РУШ», де пропрацювала пять місяців. В 2016 році позивач завагітніла. Весь цей час [PERSON] обіцяла, що позивач повернеться до роботи в ломбард, однак наприкінці січня 2017 року на телефонний дзвінок [PERSON] [PERSON] не відповіла, а 16.03.2017 року позивач направила заяву про повернення їй трудової книжки, проте до часу звернення до суду з позивачем ніхто з цього приводу не звязався. Вважаючи свої права порушеними позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою від 27.03.2017 року провадження у справі відкрито. 13.12.2017 року відповідач [PERSON] до суду надала пояснення, в яких проти задоволення позову заперечує. При цьому відповідач [PERSON] посилається на те, що позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» в 2012-2013 роках, після чого була звільнена за власним бажанням з 01.01.2014 року. При звільненні [PERSON] було надано всі необхідні документи, в тому числі трудову книжку та проведено розрахунки. В лютому 2014 року з офісу Ломбарду за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 32/2, невідомими особами було викрадено матеріальні цінності та документи, серед яких були особові справи працівників, в тому числі і [PERSON] З приводу вказаних обставин здійснюється досудове розслідування. Відповідач [PERSON] повідомляє, що в звязку з крадіжкою не може надати доказів на підтвердження звільнення [PERSON], проте даний факт підтверджується довідкою ОК-5, наданою позивачем, з якої вбачається, що в січні 2014 року позивач відпрацювала лише один день. Також відповідач [PERSON] вважає, що позивач [PERSON] умисно чекала тривалий строк для предявлення позову з метою штучного збільшення розміру коштів, які просить стягнути. З урахуванням викладених обставин відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Стороною відповідача [PERSON] до суду 02.03.2018 року було подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] посилається на те, що [PERSON] була працевлаштована в ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» з 01.03.2012 року та звільнена за власним бажанням з 01.01.2014 року. При звільненні з позивачем було проведено всі передбачені законом розрахунки та видано трудову книжку. Забезпечити подання доказів з цього приводу відповідач [PERSON] не може, оскільки матеріали кадрової документації було викрадено в лютому 2014 року. Разом з цим зазначене підтверджується довідкою ОК-5 та, крім того, представник відповідача [PERSON] зазначає, що позивач була обізнана про своє звільнення, як з 01.01.2014 року, оскільки вона отримала трудову книжку і перестала отримувати заробітну плату, так і з 26.11.2014 року дати видачі вказаної довідки. Також представник [PERSON] звертає увагу суду, що позивачем пропущено передбачені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду, а також позивач тривалий час не зверталась за захистом своїх прав з метою збільшення розміру позовних вимог та не надала доказів на підтвердження вимог щодо відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного сторона відповідача [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів, забезпечення позову та відвід головуючого у справі. Позивач [PERSON] в судових засіданнях в ході розгляду справи підтримувала уточнені позовні вимоги в повному обсязі, до судового засідання 13.07.2018 року не зявилась. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], беручи участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, уточнені позовні вимоги не визнав, підтримав наданий раніше відзив на позовну заяву та просить в задоволенні уточненого позову відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» до судового засідання не зявився, повідомлення ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» здійснені належним чином, причини неявки представника суду невідомі. Вислухавши учасників справи, які зявились до судового засідання, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, з 01.03.2012 року позивач [PERSON] була працевлаштована до ПТ «Ломбард «Совєтський». Дана обставина сторонами не оспорювалась. 01.03.2012 року між ПТ «Ломбард «Совєтський» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким працівник зобовязується дбайливо ставитись до матеріальних цінностей установи, що вони передані йому для зберігання чи інших цілей, і вжити заходів до запобігання шкоди. Своєчасно повідомити Адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей. Вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей. Брати участь у інвентаризації доручених йому матеріальних цінностей /т.1 а.с.6/. З Витягу з кримінального провадження №120113170490008049 вбачається, що в період з 15.00 до 15.05 години 26.12.2013 року невстановлена особа, знаходячись у приміщенні ломбарду «Совєтський», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, 6, застосувавши насилля, яке є небезпечним для життя та здоровя та погрозою пістолетом невстановленої марки, відкрито заволоділа грошовими коштами, ювелірними виробами та документами /т.1 а.с.7/. З протоколу огляду місця події від 26.12.2013 року вбачається, що в ході огляду місця події з приміщення ломбарду були вилучені речові докази, в тому числі: касова книга, ноутбук марки «DELL» РА-10 РА-12, печатка, касовий апарат /т.1 а.с.8-9/, які були повернуті позивачу [PERSON] лише 10.11.2015 року після оскарження бездіяльності слідчого, про що суду надані ухвали суду від 18.09.2015 року та від 16.10.2015 року, а також гарантійна розписка [PERSON] від 10.11.2015 року /т. а.с.10-12/. Судом встановлено, що після скоєного 26.12.2013 року нападу позивач [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності, з якого вбачається, що [PERSON] звільнена від роботи з 27.12.2013 року, стати до роботи з одинадцятого січня /т.2 а.с.54/. Оригінал зазначеного листка непрацездатності 09.09.2017 року був направлений позивачем поштовим відправленням представнику відповідача [PERSON] [PERSON] з довідкою про відпрацьований час для передання відповідачу [PERSON] /а.с.122-123/. З матеріалів, наданих суду стороною відповідача [PERSON], вбачається, що відповідач [PERSON] 27.03.2014 року звернулась до прокурора Дніпровського району м. Києва з заявою про вчинення кримінального правопорушення та 03.04.2014 року [PERSON] було надіслано повідомлення, з якого вбачається, що 03.04.2014 року зазначена заява зареєстрована за №42014100040000089 в Єдиному рєстрі досудових розслідувань та провадження направлене до СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві для подальшого проведення досудового розслідування /т.1 а.с.131-135/. З заяви [PERSON] від 27.03.2014 року вбачається, що серед іншого майна, належного ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія», зникли також оригінали особових справ співробітників ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія». При цьому за час судового розгляду справи за позовом [PERSON] інформації щодо результатів досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню суду не надано, так само як і не заявлено сторонами клопотань щодо витребування зазначеної інформації судом. 15.03.2017 року позивач [PERSON] письмово звернулась до ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» з заявою про повернення документів, а саме трудової книжки /т.1 а.с.46/. Доказів щодо отримання вказаної заяви або надання відповіді на неї суду не надано. З довідок за формою ОК-5 та ОК-7, наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів, щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу /т.2 а.с.9-11/ вбачається, що в січні 2014 року [PERSON] була нарахована заробітна плата за 1 день в розмірі 937,44 грн. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON] вбачається, що заробітна плата була нарахована ПТ «Ломбард «Совєтський» за чотири квартали 2013 року, за перший квартал 2014 року інформація про доходи відсутня /т.2 а.с.89/. Стороною позивача до позовної заяви додано довідку щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу Форма-ОК (дата формування виписки: 26.11.2014 року), з якої також вбачається, що в січні 2014 року [PERSON] була нарахована заробітна плата за 1 день в розмірі 937,44 грн. та в подальшому жодних нарахувань не було, в звязку з чим суд приймає до уваги доводами сторони відповідача [PERSON] щодо того, що позивач ще в 2014 році була обізнана про відсутність нарахувань заробітної плати, тобто, позивач вже на той час знала про порушення її прав. Підстави припинення трудового договору чітко визначені в ст. 36 КЗпП. При цьому пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП. Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. Положеннями ст. 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за\~пунктом 5\~цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ході судового розгляду достеменно встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» з 01.03.2012 року. Вказана обставина не оспорюється сторонами та підтверджені дослідженими письмовими доказами. З письмових пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач вважає, що [PERSON] була звільнена 01.01.2014 року за власним бажанням. Стороною позивача [PERSON] неодноразово наголошувалось на тому, що [PERSON] було звільнено незаконно, однак з якої саме дати та з яких підстав позивач та її представник пояснень не надали. При цьому будь-яких належних та допустимих доказів щодо дійсного часу та причини звільнення ані зі сторони позивача, ані зі сторони відповідачів суду не надано, тобто дата прийняття наказу про звільнення [PERSON] та видачі їй копії такого наказу або день видачі трудової книжки не встановлено, в звязку з чим не встановлений і строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі. Доводи позивача щодо її чисельних звернень до слідчих органів та до слідчих суддів, прийнятих судових постанов про зобовязання повернути їй майно ломбарду, а також зберігальна розписка судом відхиляються, оскільки ніяким чином не доводять факту незаконного звільнення. Відносно інших тверджень позивача щодо обіцянок в телефонному режимі про переведення ломбарду до іншого приміщення та забезпечення позивача роботою суд також не приймає до уваги в звязку з недоведеністю таких переговорів. Також суд вважає за необхідне зауважити, що стороною позивача не спростовано доводів відповідачів [PERSON] та [PERSON], що позивач ще з 2014 року була обізнана щодо її звільнення, а з позовом звернулась через три роки, а також що працевлаштування позивача до іншої установи ТОВ «РУШ» підтверджують вказані заперечення відповідачів. Позовні вимоги щодо поновлення на роботі задоволенню не підлягають, оскільки в ході судового розгляду справи стороною позивача [PERSON] не доведено обставин щодо її незаконного звільнення. Судом враховуються обставини, що позивач [PERSON] перебувала на лікарняному з 27.12.2013 року по 10.01.2014 року, що за січень 2014 року їй було нараховано заробітну плату лише за один день, а також що за перший квартал 2014 року відомості про доходи відсутні (згідно з довідкою ДФС в т.2 на а.с.89), в звязку з чим суд приходить до висновку щодо зобовязання відповідача ПТ «Ломбард «Совєтський» [PERSON] і компанія» здійснити перерахунок заробітної плати [PERSON] за грудень 2013 року-січень 2014 року з урахуванням наданого лікарняного листа та здійснити сплату обовязкових платежів та страхових внесків з нарахувань за вказаний період. Стосовно позовних вимог щодо стягнення всієї суми боргу за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд вважає вказані вимоги похідними від вимог про поновлення на роботі, в звязку з чим в задоволенні вказаних вимог належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial