Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

24.07.2015 року, позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив суд стягнути на свою користь з [PERSON] грошові суми: заборгованість - 88000,00 грн., три проценти річних - 2640,00. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вироком Киівського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року по справі 1512/15784/2012 зобов'язано стягнути з [PERSON] 32150,49 грн. З моменту винесення судом рішення до теперішнього часу позивачем жодних коштів від [PERSON] не було отримано. Постановою старшого державного виконавця другого Київського ВДВС ОМУЮ Балалайкіної К.В. виконавчий лист 1512/15784/2012 виданий 11.12.2012 року було повернуто стягувачу. У судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Стаття 625 ЦК України передбачає - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом., Відповідно до статті 1166 ЦК Україні- майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів» речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаниеів, висновків експертів. Виходячи з приписів статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, Доказуванню підтають обставині, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Стаття 61 ЦПК України вказує, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч, З ст, 110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди. Суд встановив, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року по справі 1512/15784/2012 зобов'язано стягнути з [PERSON] 32150,49 грн. Постановою старшого державного виконавця другого Київського ВДВС ОМУЮ Балалайкіної К.В. виконавчий лист 1512/15784/2012 виданий 11.12.2012 року було повернуто стягувачу, у зв'язку з тим, що боржника не виявилось можливим розшукати та у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 88000,00 гривень, у відповідності до прерахунку, враховуючи офіційний курс НБУ, слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України, як уповноваженим органом держави. Частиною 1 статті 36 Закону передбачено, що Національний банк України встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Отже, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав для повторного стягнення суми заборгованості, а у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України є підстави для стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, проте позивач не просить стягнути індекс інфляції, а просить стягнути заборгованість. Проте, вимога про стягнення з відсотка річних підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних з простроченої суми 32150,49 грн., всього (32150,49 х 0.03/365 х 1045) = 2761,42 гривень. У відповідності до ч.ч 2.3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат (в даному випадку, цивільний позов в рамках кримінальної справи), з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог» Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial