Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

23.09.2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, пені та процентів за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було письмово оформлено розписку про те, що відповідач одержав від позивача грошову суму в розмірі 44707 грн, яку зобов`язувався повернути у строк до 15.01.2021 року. Проте, на теперішній час вказані кошти не повернуті. Враховуючи викладене, позивач прохає стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 44707 грн, пеню в сумі 109085,08 грн, 3% річних у сумі 896,59 грн, інфляційні втрати за період з 16.01.2021 року по 16.09.2021 року в сумі 2186,17 грн та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи належним чиноном повідомленими. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до розписки від 25.09.2020 року, [PERSON] 25.09.2020 року одержав в борг в якості позики від [PERSON] грошові кошти в сумі 44707 грн. Зобов`язався повернути позику в повному обсязі своєчасно до 15.01.2021 року. У разі недотримання цього зобов`язався виплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення. Взяті себе зобов`язання за договором позики позичальник [PERSON] не виконав, позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернув. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином, у позичальника [PERSON] (відповідача) виник борг перед позикодавцем [PERSON] (позивачем ) по поверненню позики в сумі 44707 гривень. Статтею 546 ЦК України передбачено,що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Статтею 549 ЦК України передбачено,що неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розпискою передбачено, що у разі прострочення повернення суми позики у встановлені строки, а саме до 15.01.2021 року, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. За період з 16.01.2021 року по 16.09.2021 року розмір пені за прострочення заборгованості становить 109085,08 гривень . Нарахована позивачем заборгованість за пенею у розмірі 109085,08 грн значно перевищує розмір отриманої суми у борг. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що строк дії договору позики закінчився 15 січня 2021 року, з позовними вимогами до відповідача позивач звернувся у вересні 2021 року, що сприяло збільшенню пені за договором позики. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість зменшення розміру пені до розміру заборгованості за договором позики, тобто до 44707 грн. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Кодексу. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, що становить 896,59 грн та інфляційні витрати за період з 16.01.2021 року по 16.09.2021 року в сумі 2186,17 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового забору в сумі 1568,75 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial