Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

22.07.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди відповідача [PERSON] 01.09.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадженні з викликом сторін на 19.10.2020 року. 19.10.2020 року розгляд справи відкладений до 03.12.2020 року в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання. 25.11.2020 року надійшов відзив на позовну заяву. 03.12.2020 року надана відповідь на відзив. 03.12.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва до 25.01.2021 року. 25.01.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 17.03.2021 року. 17.03.2021 року розгляд справи відкладений до 26.05.2021 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 26.05.2021 року розгляд справи відкладений до 31.08.2021 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 31.08.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 05.10.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 05.10.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь на відшкодування спричиненої майнової шкоди 3 942.00 грн., та на відшкодування моральної шкоди суму 75 000.00 грн., В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 04.11.2019 року вона будучи пасажиром автомобіля марки Фольксваген Крафтер бордового кольору, номерний знак [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Москва Російської Федерації потрапила в дорожньо-транспортну пригоду. Згідно рапорту командира УМВС Росії по Тульській області, підполковника поліції В.О., Брила, водій вказаного транспортного засобу, [PERSON] ,. не вибрав безпечну швидкість руху, не справився з управлінням та здійснив наїзд на перешкоду зліва по ходу руху транспортного засобу. Внаслідок даної ДТП постраждало 5 (п`ять) пасажирів. Серед яких була і вона, [PERSON] . Під час зіткнення вона вдарилась головою об переднє сидіння авто. З місця ДТП її було доставлено до приймального відділення Міської клінічної лікарні ім.. Юдіна м. Москви, зі скаргами на біль в ділянці забою м`яких тканин голови, правого передпліччя та в області правого колінного суглоба правої кістки. Її стан був оцінений медиками як середньої тяжкості та поставлений діагноз - струс головного мозку та забита рана правого передпліччя. При надходженні до лікарні їй була надана наступна медична допомога: первинна хірургічна обробка рани правого передпліччя; ультразвукова діагностика; рентгенографія колінного суглоба; комп`ютерна томографія головного мозку, шиї, грудної клітини, грудного та поперекового хребта. кісток тазу. Під час виписки з лікарні її стан був оцінений медиками як поліпшений та надані рекомендації щодо нагляду травматологом за місцем проживання, перев`язки у травмпункті за місцем проживання, анальгетики при болях, препарат амоксіклав 0.625 мг 2 рази в день протягом 5-ти днів, зняття швів через 12 днів, носіння корсета для фіксації поперекового відділу хребта. В той час 05.11.2019 року, перебуваючи на території Російської Федерації, вона придбала поперековий корсет, який був необхідний їй для носіння на суму 1200 російських рублів, що складає 450 грн. 08.02.2020 року,коли вона вже знаходилась на території України вона придбала лігаментарний колінний отрез (бандаж), оскільки біль у коліні її постійно переслідував на суму 3492 грн., в кількості два штуки. Таким чином сума спричиненої їй шкоди склала 3942 грн. Також їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала в зв`язку з втратою здоров`я, фізичним болем, який вона відчуває і до цього часу. Спричинену їй моральну шкоду оцінює в 75 000.00 грн., що й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримали давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивачка пояснила, що спочатку вона не була внесена до документів, які підтверджують кількість постраждалих даної дорожньо-транспортної пригоди, так як їй потрібно було їхати далі і вона поїхала раніше, ніж прибули поліція та швидка допомога. Але в подальшому в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що викликано вчиненням ДТП вона звернулась за медичною допомогою в м. Москва, де й було надано медичну допомогу та призначені медичні препарати. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те що до спірних право відносин повинне бути застосоване не законодавство України. а законодавство країни, на території якої сталася Дорожньо-транспортна пригода, оскільки остання сталась на території Російської Федерації. Крім того відповідач є неналежним відповідачем, так як він був всього лиш водієм транспортного засобу, а відповідальність у відповідності до ст. 1187 ЦК України повинен нести володілець транспортного засобу. Обов`язок відшкодування шкоди в межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика і відповідно страховик буде належним відповідачем у даних правовідносинах. Крім того позивачка не надала належних доказів, які б підтверджували факт, що вона є постраждалою від ДТП, оскільки у рапорті зазначено кількість постраждалих 5-ть чоловік. А відомості про позивача, як постраждалу внесені лише через пів року. Позивач також не надала доказів призначеного їй лікування, тому затрачені нею кошти на придбання ліків та медичного обладнання є недоказаними, позивач не надала обґрунтування і спричиненої їй моральної шкоди. Тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити та стягнути з позивача на користь його довірителя понесені його довірителем витрати за надання правової допомоги сумі 25 000.00 грн. . Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. . Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні 04.11.2019 року позивач будучи пасажиром автомобіля марки Фольксваген Крафтер бордового кольору, номерний знак [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Москва російської Федерації потрапила в дорожньо-транспортну пригоду. Згідно рапорту командира УМВС Росії по Тульській області, підполковника поліції В.О,, Брила, водій вказаного транспортного засобу, [PERSON] ,. не вибрав безпечну швидкість руху, не справився з управлінням та здійснив наїзд на перешкоду зліва по ходу руху транспортного засобу. Внаслідок даної ДТП постраждало 5 пасажирів, серед яких була і [PERSON] .. Факт дорожньо - транспортної пригоди підтверджується рапортом на ім`я командира УМВС Росії по Тульській області, підполковника поліції В.О., Брила, відомостями про учасників ДТП, копією постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 25.08.2020, копією протоколу огляду місця вчинення адміністративного правопорушення від 04.11.2019 року. Доводи представника відповідача про те, що позивачка спочатку не була внесена відомостей про постраждалих від адміністративного правопорушення. А була внесена до нього лише через деякий час без відповідних застережень, суд вважає безпідставними. Оскілки у відомостях про потерпілих є застереження виправлення з п`яти на шість потерпілих та запис, що відомості про [PERSON] , добавлені 02.04.2020 року, що підтверджується підписом посадової особи. Сама [PERSON] ,. пояснила в судовому засіданні, що спочатку вона не була внесена до списку постраждалих, оскільки їй потрібно було їхати далі і вона продовжила свою поїздку до прибуття працівників поліції та медичного персоналу. Представник відповідача та відповідач крім заперечень даного факту будь-яких доказів про те, що [PERSON] , не була пасажиром зазначеного вище транспортного засобу та учасником дорожньо-транспортної пригоди суду не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За наведених вище обставин та з досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивач зверталась до приймального відділення Міської клінічної лікарні ім.. Юдіна м. Москви, зі скаргами на біль в ділянці забою м`яких тканин голови, правого передпліччя та в області правого колінного суглоба правої кісткита пояснювала спричинені їй тілесні ушкодження участю в дорожньо-транспортній пригоді. Стан позивачки був оцінений медиками як середньої тяжкості та поставлений діагноз - струс головного мозку та забита рана правого передпліччя. При надходженні до лікарні їй була надана наступна медична допомога: первинна хірургічна обробка рани правого передпліччя; ультразвукова діагностика; рентгенографія колінного суглоба; комп`ютерна томографія головного мозку, шиї, грудної клітини, грудного та поперекового хребта, кісток тазу. Під час виписки з лікарні стан позивачки був оцінений медиками як поліпшений та надані рекомендації щодо нагляду травматологом за місцем проживання, перев`язки у травмпункті за місцем проживання, анальгетики при болях, препарат амоксіклав 0.625 мг 2 рази в день протягом 5-ти днів, зняття швів через 12 днів, носіння корсета для фіксації поперекового відділу хребта, що підтверджується виписним епікризом. Тому доводи представника відповідача про те, що позивачка будь-яких ушкоджень здоров`я не отримувала та сама призначила собі лікування суд вважає безпідставними. Вирішуючи питання щодо того законодавство якої держави потрібно застосовувати до спірних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до п.1,2 ст.1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» - приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави; оскільки Дорожньо-транспортна пригода сталась на території Російської Федерації, позивач є громадянкою Росії, яка має посвідку на проживання в Україні. Відповідач є громадянин України. відповідно до спірних правовідносин застосовуються норми цього закону. Відповідно до ч.1, 3 ст. 4 ЗУ «Про міжнародне приватне право» - Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Визначене згідно з частиною першою цієї статті право, як виняток, не застосовується, якщо за всіма обставинами правовідносини мають незначний зв`язок з визначеним правом і мають більш тісний зв`язок з іншим правом. Це положення не застосовується, якщо сторони (сторона) здійснили вибір права відповідно до частини першої цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про міжнародне приватне право» - У випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Відповідно до ч.1,2.4 ст. 49 ЗУ «Про міжнародне приватне право» - Права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди за кордоном, якщо сторони мають місце проживання або місцезнаходження в одній державі, визначаються правом цієї держави. Сторони зобов`язання, що виникло внаслідок завдання шкоди, у будь-який час після його виникнення можуть обрати право держави суду. Оскільки і позивач і відповідач мають місце проживання на території держави Україна. Позивачка обрала право держави Україна до зобов`язання, що виникло внаслідок спричинення їй шкоди, таким чином до правовідносин щодо відшкодування позивачці спричиненої внаслідок вчинення ДТП шкоди має бути застосоване право держави Україна. До самої події дорожньо - транспортної було засноване право Російської Федерації, як держави, де сталась дорожньо-транспортна пригода та згідно наданих суду доказів було відмовлено у порушенні кримінальної справи та стосовно відповідача, як водія транспортного засобу був складений протокол про адміністративне правопорушення. Тобто дії відповідача визнані винними і за законодавством держави, на території якої виникла дорожньо-транспортна пригода. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відшкодування позивачеві спричиненої майнової та моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України. Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і не винні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС України від 11.12.2019 року у справі № 601/1304/15, від 18.10.2019 року у справі № 352/342/17. Як вбачається з наданих суду матеріалів, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є відповідач, [PERSON] , відносно якого складений протокол про адміністративне правопорушення від 04.11.2019 року. Доказів того, що відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності та що не він керував вищезазначеним транспортним засобом ні відповідачем. Ні його представником не надано проте в результаті наїзду на перешкоду зліва автомобілем марки Фольксваген Крафтер бордового кольору, номерний знак [NUMBER] , позивачці спричинені тілесні ушкодження. Доводи представника відповідача, про те, що його довіритель не є належним відповідачем, оскільки, належним відповідачем є володілець транспортного засобу, з яким водій перебуває у трудових відносинах, суд вважає безпідставними, оскільки ні відповідачем, ні його представником не надано доказів того, що відповідач перебуває у трудових відносинах з транспортною організацію чи будь-якою іншою особо -підприємцем. Також безпідставними суд вважає і посилання представника відповідача про те, що належним відповідачем буде страхова компанія, оскільки позивачка ставить вимоги про відшкодування спричиненої їй майнової та моральної шкоди. А не страхового відшкодування та надала докази того, що вона зверталась до страхової компанії з питання виплати їй страхового відшкодування, але будь-якої відповіді не отримала. Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода в загальному розмірі 3 942.00 грн.. Оскільки понесені позивачкою затрати підтверджуються копіями наданих чеків на придбання медичних засобів за призначеннями та з урахуванням курсу валют. Відповідно до ст.55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: - якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права ( справи Войтенко проти України, Науменко проти України.) Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивачці була спричинена моральна шкода, пов`язана із ушкодженням її здоров`я . На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачкою, характер спричинених тілесних ушкоджень, той факт, що позивачка перебувала в медичному закладі лише однин день, відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди змогла продовжити свою поїздку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 10 000.00 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди . Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачці моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 840.80 грн. Понесені відповідачем судові витрати за надання правової допомоги в сумі 25 000.00 грн., покладаються на відповідача оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України - Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача;

Outcome: partial