overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

22 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що зареєстрували шлюб 22 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, також зазначила, що від спільного проживання дітей не мають, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Вважає, що сімю зберегти неможливо, в заяві просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Заявниця у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність з посланням на підтримання заявлених вимог. Від заінтересованої особи [PERSON] надійшла заява із «Селидівської виправної колонії (№ 82)» про визнання позову та розгляд справи у його відстуності. (а.с.31). Дослідивши докази у справі, суд дістає такого висновку: Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.. Судом встановлено: 22 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище Буценко) [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №365 (а.с.8). Від шлюбу сторони дітей не мають. Про наявність спору з приводу спільного майна сторонами не заявлено. Можливість примирення сторони виключили. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

22 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов обґрунтовано тим, що 13 серпня 2016 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, актовий запис № 119. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з січня 2018 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. У підготовче судове засідання позивач та відповідач не зявились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 серпня 2016 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, актовий запис № 119 (а.с.4). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Вказані обставини визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

22 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, позивач просить її вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явився але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує, у випадку неявки відповідача просить проводити заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду невідомі, заперечень відносно позову не надав. Із письмової згоди позивача суд ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.280-281 ЦПК України, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідні обставини підтверджуються, копією свідоцтва про народження дитини. Відповідач, будучи батьком дитини відповідно до вимог ст.180 СК України зобов`язаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено ч.2 ст.182 СК України. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що малолітня дитина проживає разом із позивачкою, перебуває на її повному утриманні, потребує належного утримання в розмірі достатньому для її гармонійного розвитку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

22 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 05 серпня 2005 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. За час шлюбу в них [INFO] народилася дочка [PERSON], а [INFO] - син [PERSON]. Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в побутових питаннях. У даний час сторони не підтримують подружніх стосунків, шлюбні відносини остаточно припинились влітку 2014 року, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що шлюб розпався і відновлений бути не може. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав. Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сім'ю і для цього не приймають ніяких заходів, що тривалий час вони не підтримують сімейних відносин, позивач просить шлюб розірвати, вважаючи, що сім'я розпалась, відповідач у судове засідання не з'явився, що свідчить про його байдужість та небажання зберегти сім'ю, а тому суд вважає, що подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором позивача суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Суд не стягує з відповідача судових витрат, пов'язаних із розглядом справи, оскільки позивач відмовилася від їх відшкодування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

22 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку , яка продовжує навчання. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 21 грудня 2000 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження . Відповідно довідки Гадяцької міської ради від 06.02.2019 року [PERSON] зареєстрована з матірю за адресою м.Гадяч, вул.Комсомольська,36. [PERSON] є студенткою денної форми навчання ДНЗ «Глухівське вище професійне училище» за професією кухар-кондитер з 24.10.2016 року по 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою від 03.01.2019 року. [PERSON] працює водієм автотранспортних засобів з 20.01.2017 року у ТОВ «Сільпо-Фуд», загальна сума його доходу за виключенням аліментів за період з 01.09.2018 року по 28.02.2019 року становить 70441,56 грн. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Таким чином, стаття 200 СК України не передбачає мінімального розміру аліментів для повнолітньої дитини, тому в частині визначення аліментів в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку слід відмовити. З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів у частці, яка складає 1/6 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки батько зобовязаний утримувати свого повнолітньої дочки, що навчається. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач за даним позовом звільнена від сплати судових витрат, тому згідно\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує їх з відповідача на користь держави в сумі 784,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

22 лютого 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому зазначила, що 20 листопада 2004 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №1834. Позивач просить суд розірвати їх спільний з відповідачем шлюб і малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з позивачем. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що вона з чоловіком мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що тривалий час як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім`я розпалася остаточно і примирення є неможливим. Ухвалою судді від 05 березня 2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов визнає повністю і не заперечує проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 листопада 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, актовий запис №1834 (а.с.8). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3) вбачається, що під час проживання в шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам подружжя. З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім`ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення. Згідно зі ст.56 СК України, кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає позов в частині розірвання шлюбу обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд залишає її на подальше проживання з матір`ю, що, відповідно до ч.2 ст.141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє їх від обов`язків щодо неї.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

22 лютого 2019 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], місце проживання: [INFO]. Свої вимоги\~заявник обґрунтував\~тим,\~що 19.02.2019р.\~[PERSON]\~була госпіталізована\~до психіатричного\~стаціонару. [PERSON]\~письмової поінформованої\~згоди на госпіталізацію\~до КП\~«ДКПЛ» ДОР\~не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи [PERSON] не виявляє ознак психозу, а наявність у неї психічного захворювання не є підставою для її примусової госпіталізації. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

22 лютого 2019 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], місце проживання: [INFO]. Свої вимоги\~заявник обґрунтував\~тим,\~що 21.02.2019р.\~[PERSON]\~була госпіталізована\~до психіатричного\~стаціонару. [PERSON]\~письмової поінформованої\~згоди на госпіталізацію\~до КП\~«ДКПЛ» ДОР\~не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи [PERSON] не виявляє ознак психозу, а наявність у неї психічного захворювання не є підставою для її примусової госпіталізації. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

22 лютого 2019 року заявник, яка проживає в [INFO] звернулася із заявою до суду, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу договору дарування від 22 грудня 1993 на 1/2 частину житлового будинку в с. Сташки, оформлений на\~ ім»я [PERSON], їй [PERSON]. Мотивує це тим, що у вказаному договорі було допущено помилку, а саме було вказано\~ дівоче прізвище «Зібарова» замість «Зіборова», що унеможливлює юридичне оформлення її прав. Заявник просить справу розглядати у її відсутність. Заінтересована особа про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 22 грудня 1993 року було укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). З копії свідоцтва про одруження від 02 липня 1997 року серії І-ТП №034678, видно, що після одруження позивач змінила прізвище із «Зіборової» на «Змерзла» (а.с.3). Проте, як видно з копії документу, він\~ містить помилку щодо зазначення прізвища, а саме зазначено особу на користь якої укладено договір «Зібарова Надія Вікторівна». З повідомлення від 18.02.2019 року №152 виконавчого комітету Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області, видно, що виправлення в договорі дарування 1/2 частини житлового будинку, посвідченого секретарем виконавчого комітету Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області від 22.12.1993 року за реєстровим №149, зробити не можливо у звязку з тим, що зміни в договорі вносяться в день реєстрації, а також посадова особа, яка здійснила дану реєстрації в сільській раді не працює (а.с.5). В свою чергу, як видно з копій свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження та копії паспорта дівоче прізвище заявника\~ насправді є «Зіборова» (а.с.2,3,6). Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З огляду на це суд дійшов висновку, що від встановлення факту належності договору дарування від 22 грудня 1993 року, залежить подальше оформлення прав [PERSON]. Вказані обставини не викликають у суду сумнівів в належності вищевказаного документу [PERSON], а тому суд вважає факт належності\~ документа доведеним.

Outcome: approved