Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

23.12.2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила виділити їй в порядку поділу майна подружжя 31 найменувань різних речей зі спільного майна вартістю 53710,00 грн., а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. В обґрунтування позову вказала, що з 24.12.2004 року до 15.10.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі. За час спільного життя сторонами за сумісні кошти було набуто 45 найменувань різних речей на загальну суму 107420,00 грн., що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Половину вказаних речей на половину зазначеної суми позивачка просить виділити їй. Позивач [PERSON] у судовому засіданні спочатку просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, згодом, зокрема і у судових дебатах, просила виділити їй у власність вартість 4 тони сіна у сумі 4000,00 грн. та вартість скутера у сумі 2000,00 грн., а загалом 6000,00 грн. При цьому письмової заяви про зміну позовних вимог до суду не надала, також не відмовилася письмово від заявлених раніше позовних вимог, а тому суд розглядає справу у відповідності до первинного позову у розмірі 31 найменувань різних речей на суму 53710,00 грн. Щодо долучених до матеріалів справи розписок (а.с. 36-41) від свого імені на ім`я відповідача про отримання спільного майна не відмовлялася, визнала, що вони були написані нею особисто без будь-якого впливу на неї з боку відповідача. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказавши, що за домовленістю між сторонами, ним були передані позивачці в рахунок поділу спільного майна подружжя більш ніж половина майна, яке дійсно було придбано сторонами під час спільного проживання. Щодо мотоблоку, то відповідач вказав, що він йому не належить, а належить його сестрі [PERSON], яка надала мотоблок йому у користування. Вимоги щодо грошових коштів він взагалі не визнає, оскільки всі кошти відповідач віддав позивачу ще під час розірвання шлюбу, скутер він не використовує, оскільки той підлягає ремонту, а сіно у розмірі 4 тон було ним витрачено на годування корови та телички, які були передані позивачу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що мотоблок із п'ятьма приналежностями (позивачем у прохальній частині позову зазначені як пункти 17-21, а саме плуг, диск для мотоблоку, картоплесаджалка, прополочний плуг та культиватор) належить їй та надала на доказ цього товарний чек від 03.04.2013 року на суму 6150,00 грн. Додатково пояснила, що позивач отримала від відповідача усе зазначено їй майно, а наразі намагається отримати компенсацію за майно, на яке вона не має права. Вислухавши сторони, представника відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено у повному обсязі, виходячи з наступного. При вирішенні справи по суті суд, враховуючи, що сторони не досягли згоди щодо вартості спільного майна, керується виключно тим майном, наявність та вартість якого було встановлено у судовому засіданні, що кореспондується з положеннями другого речення п.22 постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, судовому розгляду підлягають вимоги щодо поділу щодо великої рогатої худоби (п.1 пояснювальної частини позову), молодняка великої рогатої худоби (п.2), свиней (п.3), птиці (п.4 та п.5), газового котла (п.26), газового лічильника(п.27), мотоблока з при належностями (п.29-п.35), а також телевізор «Рейнфорд», моделі «TVF-5584TC», який не був зазначений позивачем у позові, однак був придбаний під час спільного проживання, що підтверджується долученим до матеріалів справи гарантійним талоном від 03.01.2006 року (а.с. 45). У відношенні іншого майна суд вважає, що проводити його розподіл неможливо, оскільки його наявність та вартість жодними доказами сторонами у справі не підтверджена, а тому неможливо визначити його наявність та дійсну вартість. При цьому своїм правом надати такі докази ні позивач, ні відповідач у судовому засіданні не скористалися. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Судом встановлено, що мотоблок з приналежностями (п.29-п.35 пояснювальної частини позову, а саме зазначені позивачем плуг, диск для мотоблоку, картоплесаджалка, прополочний плуг та культиватор) належать свідку по справі [PERSON], про що вона повідомила суд та надала на підтвердження товарний чек від 03.04.2013 року (а.с. 63), додавши, що вона на прохання відповідача надала вказане майно йому у строкове безоплатне користування для допомоги при обробленні присадибної ділянки. При цьому в даному товарному чеку мотоблок визначений як дизельний мотоблок марки «Бізон», реєстраційний номер - [NUMBER], а приналежності до нього як фреза, плуг, косарка, сіялка та культиватор. Таким чином, судом встановлено, що вказане майно не належить до майна, придбаного під час спільного проживання та за сумісні кошти подружжя. Телевізор «Рейнфорд», моделі «TVF-5584TC» був отриманий позивачем відповідно до розписки від 14.02.2016 року (позиція 3) (а.с. 39). При цьому відсутність вказівки на марку та модель у розписці немає для суду доказового значення, оскільки доказів наявності телевізора марки «Самсунг» (п. 9 пояснювальної частини позову) без вказівки на модель як спільного майна подружжя суду надано не було. Щодо газового котла та газового лічильника (п. 26 та п. 27 пояснювальної частини позову), то судом встановлено, що враховуючи те, що чек від ПАТ «Харківгаз» від 14.12.2004 року (а.с. 42) на газифікацію домоволодіння був виписаний на ім`я матері відповідача по справі [PERSON], яка є головою домогосподарства та на чиє ім`я приходять рахунки за спожитий газ, вважати вказане майно придбаним під час спільного життя подружжя не можна. Гарантійні талони на газовий лічильник та газовий котел (а.с.43-44) вказані обставини не спростовують. Стосовно великої рогатої худоби та птиці, суд зазначає, що відповідно до погосподарської книги на домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.59-60) станом на 2015 рік обліковувалося 41 одиниця птиці, з яких 20 кури-несучки, 6 одиниць великої рогатої худоби, з яких корови - 3 штуки та телиці від 1 року до 2 років - 3 штуки, а також 4 одиниці свиней, з яких усі 4 - це ремонтні свинки від 4 місяців та старші. Позивач отримала відповідно до даних нею на ім`я відповідача розписок від 17.12.2015 року, 02.02.2016 року, 06.02.2015 року та 21.02.2016 року (а.с. 36-38, 40): 22 кури, що становить більше половині від усіх курей, які обліковуються (41), 2 свиней вагою 70 та 90 кг, що становить половину від наявних за даними погосподарської книги (4 одиниці), а також одну корову та одну телицю як одиниці великої рогатої худоби, що становить третину від наявних за даними по господарської книги (6 одиниць). Суду були надані паспорти на велику рогату худобу з робочими номерами 6562 та 6564 від 17.02.1999 року та від 08.04.2003 року на ім`я відповідача по справі (а.с. 61,62), які підтверджують, що 2 одиниці великої рогатої худоби були придбані відповідачем до часу укладення шлюбу з позивачем, а відповідно вказане майно до спільного майна, придбаного під час шлюбу не входить. Враховуючи наявність 6 одиниць великої рогатої худоби, отримання позивачем 2 таких одиниць, суд приходить до висновку, що позивач отримала половину від майна, яка належало сторонам по справі під час спільного проживання. Таким чином, на час винесення судового рішення позивач отримала трохи більше половини найменувань та вартості з майна, яке судом встановлено як таке, що придбано під час спільного проживання за сумісні кошти подружжя, а тому вимоги позивачки не можуть бути задоволені, оскільки суперечать закону. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed