Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

22.05.2020 року позивач звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб, укладений з відповідачем по справі, розірваний. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , який навчається на 1 курсі Національного авіаційного університету, аерокосмічного факультету денної форми навчання , відповідач матеріальної допомоги не надає, а вона самостійно утримувати сина не в змозі, тому позивач і звернулась до суду з вказаним цивільним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності в підготовчому засіданні, наполягала на задоволені позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі в підготовчому засіданні, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа [PERSON] подав заяву до суду про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, повно та всебічно з`ясував обставини справи, розглянув надані позивачем докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Відповідно до його свідоцтва про народження батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] /а.с.9/. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції Чернігівської області та рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.10.2013 року про розірвання шлюбу /а.с. 3,10/. [PERSON] навчається у Прилуцькому медичному училищі та є студентом 1-го курсу денної форми Національного авіаційного університету, аерокосмічного факультету, термін навчання з 01.09.2019 р. по 30.06.2023 р., що підтверджується довідкою №451 від 12.09.2019 року /а.с.4/. Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання підтверджується, що син позивача зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , дана адреса співпадає з адресою позивача /а.с.7/. Положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ч.ч.8,9 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Також, при визначенні розміру аліментів (матеріальної допомоги) враховуються, як стан здоров`я, матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка або дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дитиною віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження нею навчання, потреба у зв`язку з цим, у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За цих, безпосередньо встановлених у суді обставин та враховуючи той факт, що відповідач визнає позов в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд вважає за необхідне та справедливе, відповідно до вимог ст.183 СК України, присудити стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дати пред`явлення позову - 22.05.2020 року і до закінчення ним навчання - 30.06.2023 року, але не більше, ніж до досягнення сином 23 років, що є адекватним та співрозмірним з урахуванням всіх обставин справи, що були всебічно досліджені під час судового засідання. Визначений судовим рішенням розмір аліментів, є реальним і дає змогу підтримати повнолітню доньку, якій вочевидь бракує коштів, а після сплати аліментів в розпорядженні відповідача залишаються кошти достатні для забезпечення його нормальної життєдіяльності. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то з відповідача на користь держави підлягає стягнення 50 відсотків суми судового збору, у розмірі 420,40 гривень.

Outcome: approved