Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

22.11.2019 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 15.07.2019 року він з [PERSON] уклав договір підряду, за яким Виконавець взяв на себе обов`язок виготовлення виробу- кухонного гарнітуру, а Замовник взяв на себе зобов`язання оплатити замовлення на загальну суму 57 000, 00 грн., за умови попереднього авансового платежу у розмірі 45 000,00 грн. Сторони домовилися укласти договір, згідно з положенням ч.1 ст.693 ЦК України, у вигляді запропонованого Виконавцем та узгодженого Замовником письмового документу - пропозиції на виготовлення виробу (кухонного гарнітуру), вказавши в ньому необхідні істотні умови договору підряду, а саме зображено ескіз виробу - кухонного гарнітуру, його загальну вартість - 57 000,00 грн., узгоджено умову щодо здійснення Замовником авансового платежу у розмірі 45 000,00 грн., який був внесений Замовником у день укладення угоди, про що свідчать підписи сторін. Замовник сплатив аванс, що свідчить про те, що він прийняв пропозицію укладення договору. Позивач вказав, що матеріал виробу узгоджено не було, що свідчить про те, що він повинен був виконати роботу зі свого матеріалу і своїми засобами. [PERSON] виготовив кухонний гарнітур, який відповідачем було оглянуто, прийнято та встановлено 19.09.2019 року у будівлі за місцем проживання Замовника. Позивач запропонував відповідачу сплатити залишок суми, а саме 12 000,00 грн. до 15.10.2019 року, 04.10.2019 року [PERSON] звертався з вимогою до [PERSON] про перерахування залишку суми на його банківську картку, однак Замовник так і не сплатив суму. У зв`язку з тим, що у досудовому порядку вирішити спір позивач не може, він звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у розмірі 12 000,00 грн., суми за направлення вимоги замовнику у розмірі 53, 44 грн. та за послуги Банку 40,00 грн., суми судового збору у розмірі 768, 40 грн. 16.12.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано час сторонам для надання заяв по суті. Представником відповідача було надано відзив на позов, в якому вказано, що вимоги позивача відповідач не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки [PERSON] дійсно за порадою знайомих звернувся до [PERSON] з приводу розробки індивідуального проекту та виготовлення кухонного гарнітуру, під час обговорення проекту, [PERSON] наголошував на необхідності укладення Договору, в якому повинні бути зазначені всі суттєві умови, включаючи матеріал, з якого буде виготовлено гарнітур. Представник вказав, що [PERSON] запевнив відповідача, що Договір між ними буде укладено та документи будуть надані [PERSON] , а виготовлений ескіз виробу повинен бути додатком до даного Договору. Відповідач дійсно передав позивачу 45 000,00 грн., остаточна вартість повинна була бути зазначена в Договорі, який так складено та підписано і не було. Пропозиції щодо укладення Договору позивач ігнорував, як і зауваження якості роботи та матеріалу кухонного гарнітуру. Гарнітур позивачем було виготовлено не якісно, у зв`язку з чим, виріб вже почав руйнуватися. Також представник відповідача вказав, що [PERSON] звернувся до суду як фізична особа та станом на 28.01.2020 року він перебуває на обліку в Лозівському управлінні ГУ ДПС у Харківській області як ФОП у стані припинення, що свідчить про здійснення господарської діяльності без державної реєстрації. Враховуючи вказане, представник [PERSON] , просив залишити позов без задоволення. Відповідач подав до суду зустрічний позов, в якому просив визнати договір підряду від 15.07.2019 року недійсним із застосуванням реституції та стягнення на користь [PERSON] збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди, судових витрат, а також зобов`язати позивача за зустрічним позовом повернути [PERSON] кухонний гарнітур, зазнаючи викладене у відзиві, а також вказуючи на те, що відповідач за зустрічним позовом ввів позивача за зустрічним позовом в оману. [PERSON] надав до суду відповідь на відзив на первісний позов, в якій зазначив, що [PERSON] у своєму відзиві не заперечує факту внесення авансового платежу, узгодження остаточної суми за кухонний гарнітур, виду та форми виробу, встановлення кухонного гарнітуру у нього в квартирі, що свідчить про прийняття ним пропозиції та укладення договору підряду. Також позивач за первісним позовом вказує на те, вказаний вид робіт не вимагає спеціального дозволу. Всупереч домовленостям, [PERSON] залишок суми за кухонний гарнітур так і не сплатив. Щодо посилань представника [PERSON] щодо введення Замовника в оману є безпідставним, доказів того, що його запевнили, що Виконавець є суб`єктом господарювання та домовленості про складення специфікації до Договору представник не надав. [PERSON] вказав, що у відзиві містяться суперечності у розумінні правової природи договору підряду, посилання на деякі рішення є недоречними та вказані статті не підлягають застосуванню, також він зазначив, що є процесуальні порушення при подачі відзиву, а саме не надано документ, який підтверджує повноваження представника та сам відзив є таким, який необхідно вважати не поданим. Зважаючи на викладене, позивач за первісним позовом, наполягав на задоволенні його позовних вимог. Ухвалою суду було прийнято зустрічний позов, який об`єднано з первісним, здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового розгляду. [PERSON] надав до суду відзив на зустрічний позов, в якому наполягав на тому, що відсутні підстави вважати, що договір повинен був бути укладеним в письмовому вигляді. Також вказував на те, що було складено ескіз, підписаний сторонами, з визначенням в ньому істотних умов, посилання [PERSON] на те, що його ввели в оману на дату укладення договору щодо якісних чи кількісних характеристик є безпідставними, оскільки на дату укладення виробу ще не існувало. Також Відповідач за зустрічним позовом вказує на суперечності зустрічного позову, а саме на те, що [PERSON] наголошує на тому, що договір підряду укладений не був, однак одночасно вказує, що правочин укладено, але шляхом обману. [PERSON] зазначив, що договір, який не був укладений через відсутність його письмової форм, не потребує визнання його судом недійсним, оскільки він є нікчемним. Відповідач за зустрічним позовом наголошував на тому, що в зустрічному позові сам [PERSON] не визначився чи існує спірний договір. Факти, викладені у зустрічному позові не відповідають дійсності, містять посилання не недоречні правові позиції та статті, які не підлягають застосуванню. Зважаючи на вказане, [PERSON] просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) подав до суду клопотання про приєднання доказів: акт виконаних робіт (складений у односторонньому порядку), опис поштового відправлення №6460205432330, квитанцію про оплату поштового відправлення №6460205432330 та трекінг поштового відправлення №6460205432330, а також врахування правової позиції ВС у справі №917/1489/18. Ухвалою суду справу призначено до судового розгляду. Представником [PERSON] - адвокатом Погорілим А.М. подано клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, на яке було подано клопотання [PERSON] про повернення клопотання про призначення експертизи, як такого, що не відповідає вимогам ЦПК України. Ухвалою суду клопотання представника [PERSON] - адвоката Погорілого А.М. було залишено без розгляду. У судове засідання з`явився позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] , який просив задовольнити позовні вимоги за первісним позовом та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судове засідання відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] не з`явився, однак з`явився його представник - адвокат Погорілий А.М., який просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити його вимоги за зустрічним позовом. Перевіривши матеріали справи, врахувавши думку сторін, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 15.07.2019 року [PERSON] виготовив ескіз кухонного гарнітуру з визначенням ціни та авансового внеску, який був підписаний сторонами: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). На даному ескізі вказано дату узгодження з замовником, розміри кухонного гарнітуру, загальну ціну - 57 000,00 грн. та розмір передплати у розмірі 45 000,00 грн. [PERSON] сплатив [PERSON] аванс у розмірі 45 000,00 грн. за виготовлення кухонного гарнітуру, який був виготовлений [PERSON] та встановлений за місцем мешкання [PERSON] 19.09.2019 року. Вказане не оспорюється сторонами. Матеріал виробу, строк виготовлення узгоджено сторонами не було. 04.10.2019 року [PERSON] направив поштою до [PERSON] вимогу про перерахування залишку суми за кухонний гарнітур на його банківську картку у розмірі 12 000, 00 грн. у строк до 15.10.2019 року(а.с.13), однак Замовник так і не сплатив суму. В даній вимозі, [PERSON] вказав про укладення договору підряду 15.07.2019 року між ним як фізичною особою та [PERSON] . У зв`язку з тим, що у досудовому порядку вирішити спір [PERSON] не зміг, він звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у розмірі 12 000,00 грн., суми за направлення вимоги замовнику у розмірі 53, 44 грн. та за послуги Банку 40,00 грн., суми судового збору у розмірі 768, 40 грн. [PERSON] в свою чергу просить визнати договір підряду від 15.07.2019 року недійсним із застосуванням реституції та стягнення на користь [PERSON] збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди, судових витрат, а також зобов`язати його повернути [PERSON] кухонний гарнітур. [PERSON] надав до суду фотознімок встановленого кухонного гарнітуру, [PERSON] надав фотознімки процесу руйнування кухонного гарнітуру, однак дані знімки не містять інформацію про техніку, за допомогою якої здійснювалася фотозйомка та інформацію щодо особи, яка здійснювала дану фотозйомку, також відсутня інформація щодо місця перебування оригіналу електронного доказу. Враховуючи вказане, фотознімки братися до уваги не будуть. Згідно відповіді Лозівського управління ГУ ДПС у Харківській області від 28.01.2020 року(а.с.45), станом на дату відповіді ФОП [PERSON] перебуває на обліку в Лозівському управлінні як фізична особа- підприємець у стані припинення. Згідно інформації на запит(а.с.46-48), 11.05.2017 року було здійснено державну реєстрацію припинення ФОП [PERSON] [PERSON] було надано до суду акт виконаних робіт №04/10 від 04.10.2019 року(а.с.89), який підписано тільки [PERSON] , який було направлено [PERSON] поштовим відправленням, яке відповідно до документів позивач за зустрічним позовом отримав(а.с. 88, 90-91). Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників і регулюються цивільним законодавством, зокрема Цивільним кодексом України (далі - ЦКУ). Учасниками цивільних відносин є, зокрема, фізичні особи та юридичні особи (ст. 2 ЦКУ), а підставами виникнення цивільних прав і обов`язків із дій осіб (фізичних і юридичних) є, зокрема, договори (ст. 11 ЦКУ), порядок укладення яких (залежно від видів визначених договором зобов`язань) регулюється окремими статтями ЦКУ. Як вбачається з положень ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. Як стверджує [PERSON] , він з [PERSON] уклав договір підряду, за яким він як Виконавець взяв на себе обов`язок виготовлення виробу- кухонного гарнітуру, а Замовник [PERSON] взяв на себе зобов`язання оплатити замовлення. Договір стосовно виготовлення кухонного гарнітуру є договором побутового підряду. Згідно з ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. Згідно ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). З викладеної вище норми вбачається, що сторонами договору підряду є підрядник (особа, яка здійснює підприємницьку діяльність), та замовник (фізична особа). Згідно відповіді Лозівського управління ГУ ДПС у Харківській області від 28.01.2020 року, ФОП [PERSON] перебуває на обліку в Лозівському управлінні як фізична особа- підприємець у стані припинення. 11.05.2017 року було здійснено державну реєстрацію припинення ФОП [PERSON] . Також, як встановлено з вимоги, направленої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] вказує, що договір укладено ним як фізичною особою, що суперечить чинному законодавству. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В Постанові Пленуму Верховного суду України №9 вказано, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.6 ст.633 ЦК України, умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Зважаючи на те, що договір укладено не фізичною особою -підприємцем, що суперечить нормам чинного законодавства, правилам, обов`язковим для сторін при укладенні публічного договору, даний договір є нікчемним. Враховуючи те, що договір побутового підряду фізична особа, яка не є підприємцем, згідно чинного законодавства укласти не могла, так як не мала необхідного обсягу прав, суд не вбачає підстав для стягнення коштів за договором підряду, про які вказано в первісному позові, оскільки договір побутового підряду можливий лише за наявності відповідних суб`єктів договору, визначених ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів». [PERSON] просить визнати договір підряду від 15.07.2019 року недійсним, однак сторони договір побутового підряду укласти не могли, так як [PERSON] не є фізичною особою- підприємцем, а сам договір є нікчемним через невідповідність його вимогам закону. Договір який є нікчемним, тобто недійсним через невідповідність його вимогам закону, не потребує визнання його недійсним судом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення первісного та зустрічного позову. Питання судових витрат вирішується судом, відповідно до ст.141 ЦПК України, тобто судові витрати покладаються на позивачів за первісним та зустрічним позовом.

Outcome: dismissed