Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

22.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом від імені та в інтересах [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] починаючи з 11.12.1996 року зареєстрована та проживає у будинку №18, що знаходиться на вулиці Л.Толстого у смт.Антонівка м.Херсона. Вказаний житловий будинок належав на праві приватної власності [PERSON]. В березні 2000 року після тривалої хвороби [PERSON] помер. На сьогоднішній день вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Зазначила, що заволодіння відбулось після смерті власника вказаного житлового будинку, оскільки протягом останніх років життя, вона постійно доглядала за [PERSON], поховала його за свої кошти та протягом часу володіння, здійснювала повний догляд за будинком, сплачувала всі необхідні комунальні платежі, робила необхідний ремонт. Таким чином, заволодіння житловим будинком нею було здійснено добросовісно, оскільки у неї були відсутні підстави вважати будь-яку іншу особи повноправним власником такого майна, так як до теперішнього часу жодних інших осіб, які б претендували на житловий будинок немає. Просив суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок №18 з господарськими надвірними спорудами, розташований по вул.Л.Толстого у смт.Антонівка м.Херсона. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, підтвердила обставини, зазначені позивачем, щодо добросовісності та відкритості володіння позивачем зазначеним будинком строком понад 10 років та його безперервності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, вважали їх такими, що підлягають задоволенню, підтвердили обставини щодо добросовісності та відкритості володіння позивачем зазначеним будинком строком понад 10 років та його безперервності. В подальшому надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Антонівської селищної ради народних депутатів 14.10.1987 року, зареєстроване в ХДБТІ 14.10.1987 року, [PERSON] належить житловий будинок №18, розташований за адресою: м.Херсон, смт.Антонівка, вул.Л.Толстого (а.с.12). Згідно актового запису про смерть №54 від 28.03.2000 року, зробленого Антонівською селищною радою Дніпровського району м.Херсона, [PERSON] помер 28.03.2000 року (а.с.13). Відповідно до акту від 22 листопада 2015 року, виданого Органом самоорганізації населення Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона Квартальний комітет № 5, [PERSON] разом з сім'єю, члени якої є третіми особами за справою проживає та зареєстрована за адресою: [INFO], з 18.12.1996 року по теперішній час, даний факт засвідчили свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.62). Відповідно до інформації, наданої на запит суду вих.№1276/01-18 від 06.09.2016 року Державним нотаріальним архівом Херсонської області, спадкова справа після [PERSON], померлого 27.03.2000 року, не заводилась (а.с.75). З відмітки у паспорті громадянина України серії МО №997328, виданого 02.04.2002 року Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області, [PERSON], [INFO], та з Домової книги щодо зареєстрованих осіб у житловому будинку вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], з 28.03.2000 року по теперішній час (а.с.6-10). Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність заволодіння цим об'єктом, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як володілець на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Разом з тим, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року). Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.01.2001 року і по теперішній час, тобто більше десяти років, добросовісно, відкрито, безперервно володіє чужим майном, а саме майном померлого 28.03.2000 року [PERSON], з яким вона разом з своєю сім'єю проживали разом, піклувалися про нього, здійснили догляд за ним та поховали його, відповідно до домовленості між ними, що будинок перейде до позивача у власність після смерті власника, тому позивач не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Факт проживання в будинку, догляду за ним та земельною ділянкою, на якій він розташований, сплата комунальних послуг, податків по теперішній час свідчать про відкритість та безперервність володіння [PERSON] зазначеним будинком. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засідання в якості свідків [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, з урахуванням положень вищевказаних правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок №18, розташований за адресою: м.Херсон, смт.Антонівка, вул.Л.Толстого.

Outcome: approved