Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

21 січня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 10 червня 2014 року на перехресті вул. Байкової та вул. Грінченка в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій отримав пошкодження автомобіль марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким він керував. Цивільно-правова відповідальність винної в дорожньо-транспортній пригоді особи була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Він подав до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування. 19 вересня 2014 року відповідач прийняв рішення про виплату 11856 гривень 67 копійок, проте 25 листопада 2014 року йому сплатили лише 1000 гривень страхової виплати. Відповідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Згідно зі ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» а кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. У зв'язку з несплатою коштів він зазнав збитків на суму 3257 гривень, оскільки не міг використовувати автомобіль для власних потреб та отримання доходу. Також йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 3000 гривень. У зв'язку з цим, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 10856 гривень 67 копійок невиплаченого страхового відшкодування; за період з 10 жовтня 21014 року по 25 січня 2016 року 6461 гривню 94 копійки пені; інфляційні втрати в розмірі 5916 гривень 89 копійок, три відсотки річних у розмірі 422 гривні 01 копійку; 3257 гривень завданих збитків та 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Сторона позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі Зазначив, що пред'явлений позов підтримує. Представник ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи страхова компанія повідомлялась. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 червня 2014 року на перехресті вул. Боайкової та вул. Грінченка в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій отримав пошкодження автомобіль марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Цивільно-правова відповідальність винної в дорожньо-транспортній пригоді особи була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач подав до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідач прийняв рішення про виплату 11856 гривень 67 копійок, проте страхове відшкодування було виплачено лише частково в розмірі 1000 гривень. За таких обставин, вимога позивача про стягнення на його користь невиплаченого страхового відшкодування підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно зі ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» а кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 10 жовтня 21014 року по 25 січня 2016 року. Сума пені складає 6461 гривню 94 копійки та обраховується від суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 10856 гривень 67 копійок за 473 дні прострочення виплати страхового відшкодування та з урахуванням розмірів подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 10 жовтня 21014 року по 25 січня 2016 року. Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 5916 гривень 89 копійок та три відсотки річних у розмірі 422 гривні 81 копійку. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині ч. 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). У п. 21 цієї Постанови пленуму вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Вбачається, що фактично всі кошти позивачу не виплачені, тому вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних ґрунтується на законі. Наведений позивачем у тексті позовної заяви розрахунок інфляційного збільшення суми боргу та трьох процентів річних відповідає вимогам закону. Позивач також просить стягнути з відповідача 3257 гривень завданих збитків, посилаючись на те, що він витрачав власні кошти для ремонту та не отримав дохід від використання автомобіля. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стороною позивача не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження того, що пошкоджений автомобіль використовувався позивачем для отримання доходу. Позивач також просить стягнути зі страхової компанії 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір про страхування цивільно-правової відповідальність власника транспортного засобу не передбачає відшкодування моральної шкоди страховиком за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань. Можливість відшкодування моральної шкоди в такому випадку не передбачена і законом. Вбачається, що така вимога позивача не ґрунтується ні на законі, ні на умовах договору страхування і є безпідставною, а тому в її задоволені слід відмовити. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Не підлягають задоволенню вимоги позивач про стягнення з відповідача 9000 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Законі України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження таких витрат суду було надано договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем та ТОВ «Єрфінек Консалтинг ЛТД» та квитанцію про сплату коштів. Разом з тим, будь-якого розрахунку таких витрат суду не надано, як і не надані докази на підтвердження того, що особа, яка надавала позивачу таку допомогу, має право на надання такої допомоги (зокрема, свідоцтво право на зайняття адвокатською діяльністю чи диплом про юридичну освіту). У судових засіданнях представництво інтереси позивача здійснював представник на підставі довіреності. На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з ПАТ «Українська охоронно-страхова Компанія» на користь позивача підлягає також 1102 гривні 40 копійок судового збору.

Outcome: partial