Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

23.09.2019 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] в сумі 5000 грн. щомісячно та додаткових витрат на дитину в сумі 33828,50 грн. разово. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . 30.10.2015 шлюб сторін розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від фінансової допомоги дитині, гроші надає не систематично, іноді виділяє кошти в кінці року, проте вони не покривають навіть половину річних витрат на дитину. Позивач самостійно утримує дитину, зокрема, оплачує її навчання, купує одяг, речі, необхідні для навчання, розвитку та гідного її існування, забезпечує нормальне харчування, оплачує комунальні послуги, фінансує відпочинок і оздоровлення. Витрати на дитину складають в середньому 10000 грн. в місяць. Такий розмір витрат на виховання та утримання дитини відповідає тому рівню, який сторони забезпечували дитині до виникнення непорозуміння у шлюбних відносинах, і позивач намагається підтримувати його і на даний час. Відповідач не має постійного місця проживання та отримує мінливий дохід. У відповідача відсутні інші діти та утриманці, він не був та не є нічиїм опікуном чи піклувальником. Вимоги про стягнення додаткових витрат обґрунтовані тим, що позивач самостійно покриває усі додаткові витрати на дитину. Так, за зайняття дитини танцями в «Народному ансамблі «Чародеи» за період з вересня по серпень 2019 р. нею сплачено 9900 грн., за навчання дитини у ТОВ «Політико-правовий коледж «АЛСКО» за 2018 р. сплачено 8120 грн., за підготовку дитини до школи у 2016 р. на рахунок ТОВ «Центр позашкільної освіти «Престиж - Освіта» сплачено 9720 грн., за надання дитині медичних послуг в січні 2018 р. та у квітні 2019 р. сплачено 13832 грн., за виготовлення закордонного паспорту у травні 2018 р. сплачено 1274 грн., на подарунки дитині на день народження у листопаді 2018 р. витрачено 3747 грн., за канцелярські товари та шкільне приладдя у серпні сплачено 1944 грн., за придбання одягу у квітні та серпні 2019 р. сплачено 7576 грн. Окрім того позивач планує в період з 04.11.2019 по 11.11.2019 відвідати Єгипет, при цьому вартість поїздки дитини буде становити 11550 грн. Ухвалою від 21.10.2019 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідачем не подано заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та письмового відзиву на позов. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 8) Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2015 шлюб сторін було розірвано (а.с. 9). Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з матір`ю, яка несе усі витрати на її утримання, а саме: харчування, лікування, одяг тощо. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Суду не надано доказів, які б підтверджували участь батька в утриманні дитини. За приписом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Відповідно до положень ч. 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних заперечень проти позову та доказів неспроможності сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі відповідач не надав, а тому суд вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 5000 грн., що відповідно до пояснень позивача становить Ѕ частину витрат на утримання дитини і відповідає рівню, який сторони забезпечували дитині до розірвання шлюбу. На підставі положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину сторін суд керується нормою ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, яка встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що у 2016 р. з метою підготовки дитини до школи позивач уклала договір про надання освітніх послуг з ТОВ «Центр позашкільної освіти «Престиж - Освіта», на виконання умов якого сплатила грошові кошти в сумі 9720 грн. З 01.09.2018 дитина сторін навчається в ТОВ «Політико-правовий коледж «АЛСКО» згідно контракту про навчання слухача на умовах повного відшкодування витрат на навчання від 01.09.2018 (а.с. 25-26). За навчання дитини в ТОВ «Політико-правовий коледж «АЛСКО» за період з 01.09.2018 по 31.05.2019 позивач сплатила 8120 грн. Окрім того, що з вересня 2018 р. дитина сторін у позашкільний час займається хореографією, у зв`язку з чим позивач понесла витрати на оплату цих занять в загальному розмірі 9900 грн. Факт понесення позивачем зазначених витрат підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: квитанціями, фіскальними чеками, товарними чеками, рахунком-актом (а.с. 12-15, 20-22, 23-24, 27-28,29-30, 31, 32). Вирішуючи питання про те, чи є вищенаведені витрати додатковими витратами в розумінні частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України, суд керується відповідними положеннями міжнародного та національного сімейного законодавства. Так, Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності, дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток (частина 2 статті 150 Сімейного кодексу України). З урахуванням наведеного суд вважає, що навчаючи дитину у престижному навчальному закладі і залучаючи до занять у позашкільний час, розвиваючи її здібності, позивач діяла в інтересах дитини, з метою забезпечення її фізичного, духовного та морального розвитку, а відтак вищевказані витрати суд розцінює як витрати, спрямовані на розвиток здібностей дитини. Судом також встановлено, що окрім витрат, спрямованих на розвиток здібностей дитини, у 2018 - 2019 р. позивач понесла витрати на оплату медичних та стоматологічних послуг і придбання медичних препаратів для дитини в загальному розмірі 13832 грн., що підтверджується товарними чеками (а.с. 29, 30, 31, 32). Ці витрати викликані хворобою дитини, а тому є витратами, у яких батьки зобов`язані брати участь. Відтак позивач понесла додаткові витрати на дитину в загальному розмірі 41572 грн. У сімейному законодавстві діє принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежного від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини (ст. 141 СК України), а відтак участь батьків у додаткових витратах на дитину теж повинна бути рівною. Отже, з огляду на встановлені обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача половини понесених позивачем витрат, викликаних розвитком здібностей дитини та її хворобою, доведених належними та допустимими доказами, що становить 20786 грн. Інші заявлені до стягнення витрати, а саме: за виготовлення закордонного паспорта, придбання подарунків на день народження, мобільного телефону, канцелярських товарів, шкільного приладдя, одягу, оплати туристичної поїздки, не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а тому підстави для їх стягнення відсутні. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів та додаткових витрат звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial