Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

22.06.2020 представник позивача [PERSON] адвокат Шевченко Т.Ю. звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог від 26.08.2020 (а.с.45-47), просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] 2009 року випуску, об`єм двигуна 1968 (см. куб.), в порядку поділу майна подружжя виділити у власність [PERSON] автомобіль Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] 2009 року випуску, об`єм двигуна 1968 (см. куб.) та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 104 884,90 грн. в рахунок компенсації вартості Ѕ частини за автомобіль марки Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] 2009 року випуску, об`єм двигуна 1968 (см. куб.). В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що сторони з 11.03.1999 по 18.09.2015 перебували в шлюбі, під час якого 27.08.2013 придбали автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , який було оформлено на відповідача [PERSON] . Середня вартість вказаного автомобіля становить 209 769,80 грн., що підтверджується висновком № 132/18 за результатом проведення автотоварознавчої експертизи. Автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] перебуває в користуванні відповідача [PERSON] , вказаний об`єкт рухомого майна є неподільним, сторони проживають в різних регіонах України, що виключає можливість використання автомобіля обома сторонами без порушення інтересів однієї із сторін. Добровільно домовитись щодо порядку поділу вказаного автомобіля сторонам не вдалося, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою від 26.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін на 20.10.2020. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення (а.с.30-31). 20.07.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Юхимовича О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позов не визнає та зазначає, що відповідач не погоджується із заявленою позивачем вартістю спірного автомобіля, так як доданий до позовної заяви висновок підготовлено для подання до Оржицького районного суду Полтавської області 27.11.2018, отже до дня звернення з цим позовом минуло рік і сім місяців. Зазначає, що позивач не зверталася до нього з пропозицією щодо необхідності домовитись про спільне користування автомобілем, тому просить\~суд залишити\~позов без\~задоволення (а.с.36). Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представників сторін (а.с.53-54,55,56,66,67), ухвалою від 08.01.2021 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання, призначеного на 13.01.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.83). 13.01.2021 ухвалою суду було задоволено заяву представника відповідача про забезпечення доказів у справі (а.с.92), в зв`язку з чим відкладено розгляд справи на 22.02.2021. 18.02.2021 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про проведення судового засідання 22.02.2021 в режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області (а.с.111), вказане клопотання ухвалою від 19.02.2021 повернуто без розгляду (а.с.142), в цей же день копію ухвали направлено представнику відповідача адвокату Юхимовичу О.В. для відому (а.с.144). Крім того, 18.02.2021 представник відповідача направив до суду заяву про приєднання до матеріалів справи «Звіт про належну оцінку» автомобіля марки Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] 2009 року випуску, об`єм двигуна 1968 см. куб. станом на 24.07.2020 (а.с.113). Згідно положень ч. 2, 4, 5, 8, 9 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Враховуючи визначені\~статтею 83\~ЦПК України\~правила подання\~доказів,\~суд не\~приймає до розгляду направлені представником відповідача 12.02.2021 докази, так як ні відповідач, ні його представник не повідомляли суд про об`єктивні причини неможливості подати вказані докази у встановлений законом строк, до того ж відсутнє підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. В судовому засіданні 22.02.2021 позивач заявлені вимоги підтримала та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином (а.с.100,101,102,103). Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 18.09.2015 розірвано, спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , залишено на подальше виховання та утримання з матір`ю [PERSON] (а.с.5-6). Із матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля марки Volkswagen Transporter фургон малотонажний д.н.з. [NUMBER] 2009 року випуску, об`єм двигуна 1968 (см. куб.) являється [PERSON] , дата реєстрації 27.08.2013 (а.с.4,37). В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу\~України (далі -\~СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. Сімейне законодавство передбачає два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. У\~статті 57 СК України\~визначено перелік підстав набуття майна, яке відноситься до особистої приватної власності дружини, чоловіка. У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Судом встановлено, що спірне рухоме майно - автомобіль марки Volkswagen Transporter фургон малотонажний д.н.з. [NUMBER] 2009 року випуску придбано сторонами під час шлюбу і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України). Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя\~статті 372 ЦК України). В разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.\~ Відповідно до положень\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Судом встановлено, що жодних домовленостей між сторонами щодо розподілу спільного майна не досягнуто, тому суд виходить з положень п. 25\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача [PERSON] , позивач ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, суд вважає, за можливе припинити право власності на 1/2 частину спірного автомобіля позивача [PERSON] зі стягненням з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частину спірного автомобіля. При цьому,\~суд зауважує,\~що в\~даному випадку\~внесення на\~депозитний\~рахунок суду\~відповідної\~грошової\~суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя [PERSON] , а погоджується на грошову компенсацію вартості частки. Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в спільному майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої\~статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із\~законом\~або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу),\~співвласник,\~який\~бажає\~виділу,\~має\~право\~на одержання\~від\~інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки.\~Компенсація співвласникові\~може бути\~надана\~лише\~за його\~згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). Враховуючи зазначені норми права, факт згоди [PERSON] на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, суд дійшов висновку про\~те,\~що позивач\~має право\~на грошову\~компенсацію вартості своєї частки у праві спільної власності і, як наслідок, припинення її права власності на частину спірного майна. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації. Позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.04.2020 у справі № 210/4854/15-ц та у постанові від 03.06.2020 у справі №\~487/6195/16-ц. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови\~від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні\~згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на\~підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Із Висновку № 132/18 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, складеного 27.11.2018 вбачається, що середня ринкова вартість вказаного автомобіля марки Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] 2009 року випуску, об`єм двигуна 1968 (см. куб.) на день оцінки складає 209769,80 грн. (а.с.7-14), отже, 1/2 частина вартості спірного автомобіля становить 104884,90 грн. (сто чотири тисячі вісімсот вісімдесят чотири грн. 90 коп.). Вказана у висновку експерта від 27.11.2018 середня вартість автомобіля марки Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] 2009 року випуску, не перевищує середньої ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Transporter 2009 року випуску з аналогічними характеристиками, що підтверджується наданим представником позивача скриншотом з інтернет ресурсів щодо вартості автомобілів станом на 12.08.2020 (а.с.48). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов'язані із проведенням експертизи. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ці ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Тобто, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (справа «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» п. 268). Оскільки з метою відновлення порушеного права позивач понесла витрати на проведення автотоварознавчої експертизи, вказані витрати\~підлягають стягненню з відповідача на її користь в розмірі 3500,00 грн. Доводи відповідача щодо недоведеності вказаних витрат є неспроможними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~з\~відповідача\~на користь\~позивача\~необхідно\~стягнути понесені\~та\~документально\~підтверджені судові\~витрати\~у\~вигляді судового\~збору\~у розмірі\~1889,64\~грн.\~та витрат\~пов`язаних з\~проведення експертизи\~в розмірі\~3500,00\~грн.,\~а\~всього\~5389,64 грн.

Outcome: approved