Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

23.02.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить постановити рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , та стягнути на її користь судові витрати.. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.03.2018 року нею було зареєстровано шлюб з [PERSON] .. Від подружнього життя в них народилася дочка [PERSON] . Однак відносини між позивачкою та відповідачем не склалися, через місяць спільного подружнього життя, останній залишив дім, із цього часу ні до позивачки, ні до дитини не появляється, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні. У зв`язку з цим, позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів, який 01.07.2019 рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області був задоволений. На підставі даного рішення, було відкрито виконавче провадження, однак відповідач продовжуває ухилятися від сплати аліментів, у зв`язку з чим позивачка 16.05.2020 звернулася до Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області з заявою про вчинення злочину, на підставі її заяви було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України. 26.05.2020 шлюб між позивачкою та відповідачем рішенням суду був розірваний. 22.09.2020 [PERSON] був засуджений вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області за ч.1 ст.164 до 120 годин громадських робіт. Незважаючи на судові рішення суду відповідач ухиляється від обов`язку надавати дитині матеріальну допомогу і не приймає жодної участі у її вихованні. Тому звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою від 24.03.2021 провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою суду від 05.05.2021 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Новояричівська селищну раду. Представник позивача, адвокат Савчук О.Л. позов підтримав з наведених в ньому підстав, та просив його задоволити. Відповідачв судовому засіданні позов визнав, не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заява про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 05.10.2018 виконавчим комітетом Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області /а.с. 5/. 01.07.2019 рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області стягнуто із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 07.02.2019 р. в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Крім цього, стягнуто із [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн.,починаючи з 07.02.2019р. і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років /а.с.6-8/. Згідно з рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26.05.2020 шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 20.03.2018 у виконавчому комітеті Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів, зроблено актовий запис за № 02 - розірвано /а.с.9-11/. 26.05.2020 [PERSON] звернулася в Кам`янка-Бузький ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про скоєння злочину, згідно якої просила відкрити кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст. 164 КК України /а.с.12-13/. 22.09.2020 вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт /а.с.14-16/. Згідно довідки №38 виданої 22.01.2021 Старояричівським старостинським округом Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області [PERSON] , 1993 р.н. проживає без реєстрації по [ADDRESS] (зареєстрована по [ADDRESS] ) і до складу її сім`ї входить дочка [PERSON] , [INFO] /а.с.18/. Згідно відповіді на адвокатський запит № 399/19.20-31/1845 від 01.02.2021, то вбачається, що на виконанні Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби перебувають такі виконавчі провадження: виконавче провадження АСВП № 61332071 з виконання виконавчого листа Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області № 446/299/19 від 10.02.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] .. Згідно наданого розрахунку заборгованості по аліментах ,то сума заборгованості зі сплати аліментів відповідно до даного виконавчого документа станом на 01.02.2021 становить 48 000,00грн. виконавче провадження АСВП № 61332527 з виконання виконавчого листа Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області № 446/299/19 від 10.02.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини. Згідно наданого розрахунку заборгованості по аліментах ,то сума заборгованості зі сплати аліментів відповідно до даного виконавчого документа станом на 01.02.2021 становить 36 000,00грн /а.с.19-22/. 02.03.2021 Опікунською радою ВК Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області був винесений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який був затверджений рішенням Виконавчого комітету Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області /а.с.33-35/. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, остання покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Відповідно до ст. 7 Сімейним кодексом України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 цього Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до правової позиції викладено у п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по вихованню дитини, без поважних причин не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Вищенаведеними доказами підтверджується байдуже ставлення батька до доньки, його безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, по створенню належних умов проживання, навчання, її розвитку. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., то суд відмовляє у задоволенні вимоги по стягненні витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на таке. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. В підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суду позивачем [PERSON] надано попередній розрахунок витрат послуг адвоката по наданню правничої допомоги, відповідно до якого, правнича допомога адвоката оцінена на суму 5000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Однак, позивачем не надано доказів виконання робіт щодо надання професійної правничої допомоги, а також підтвердження (квитанцію) про оплату останньою таких послуг, а відтак поданий позивачем попередній розрахунок не може слугувати достатньою підставою для задоволення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Однак, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат. У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 908,00 грн. судового збору.

Outcome: approved