overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

22 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №90. У шлюбі народилася дитина: дочка - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Між ними втрачено почуття любові та поваги одне до одного, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З червня 2016 року подружжя припинило шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін та інтересам їхньої дитини. Посилаючись на ці обставини, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності, судові витрати залишити за нею. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов визнав повністю та просив розглянути справу за його відсутності. За таких обставин у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того закон\-них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з червня 2016 року сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинено, втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За таких обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

22 листопада 2012 року між Кредитною спілкою «Християнська Фортеця» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7360/2010-К. Відповідно вищевказаного договору позивач зобов'язується надати відповідачу кредит у сумі 1350,00 грн., на придбання певного майна, на умовах визначених Договором, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 39,6 річних (3,3 % на місяць). Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредиту сумі 1350,00 грн., Відповідач не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 11 березня 2014 року виникла заборгованість на основну суму боргу 1134,43 гривень, відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 2114,52 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача 1134 грн. 43 коп. заборгованості по кредиту, 2114 грн. 52 коп. несплачених процентів за користування кредитом та243 грн. 60 коп. судових витрат Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи сповіщений належним чином. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст. 1054 ЦК України, договору кредитування № 7360/2010-К від 22 листопада 2012 року існують договірні відносини. Відповідно до вищевказаного договору кредитування, позивач - Кредитна спілка «Християнська Фортеця» надала відповідачеві - [PERSON] кредит в сумі 1350,00 грн. Але відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором № 7360/2010-К від 22 листопада 2012 року, в результаті чого станом на 11 березня 2014 року виникла заборгованість на основну суму боргу 1134,43 гривень, відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 2114,52 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав зобов'язання у строк, що є порушенням зобов'язання. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

22 листопада 2012 року між Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти на умовах строковості, платності та повернення. В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту станом на 10 червня 2014 року в сумі 2 953 грн. 54 коп. На обґрун-тування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач не виконує зобов'язання по поверненню грошових коштів в результаті чого утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просять справу розглянути без їх участі, позов підтримують. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК Украї-ни, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 22 листопада 2012 року між Публіч-ним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укла-дено кредитний договір, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти на умовах строковос-ті, платності та повернення. Відповідачем не було виконано зобов'язання по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого станом на 10 червня 2014 року утворилась заборгова-ність в сумі 2 953 грн. 54 коп., з яких: 1 707 грн. 49 коп. - заборгованість по ті-лу кредиту; 883 грн. 15 коп. - прострочене тіло кредиту, 362 грн. 90 коп. - за-боргованість по відсотках. Ці обставини підтверджуються: заявою №006-22001-221112 від 22 листо-пада 2012 року; анкетою позичальника; розрахунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кре-дит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позича-льник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від по-зичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного за-конодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діло-вого обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання по кредитному договору в результаті чого станом на 10 червня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 2 953 грн. 54 коп., а тому заборгованість з відповідача підлягає стягненню в примусовому по-рядку. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

22 листопада 2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради, треті особи: Дніпропетровська міська рада, [PERSON], Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання прав та обов'язків забудовника на спадкове майно. Позовні вимоги позивача були задоволені. 14 серпня 2013 року до суду надійшла заява позивача в порядку ст. 220 ЦПК України про прийняття додаткового рішення. В даній заяві заявник зазначає, що при проведенні інвентаризації 11.01.2013 року домоволодіння [ADDRESS] КП «ДМБТІ» встановлено, що фактична площа житлового будинку А-2 при збереженні геометричних розмірів, поверхності складає житлова площа 53,5 м2, загальна площа 203 м2, ганок «а» розміром 1,5х1,7 м, пл. 12,6 м2, тераса розміром 2,4х1,1 м площею 3,6 м2, а також будівлі: сарай Б розміром 12,20х10,30 площею 33,0 м2, сарай Г розміром 2,55х3,85, площею 9,8 м2, душ Д розміром 1,20х1,15 м площею 1,4 м2, убиральня Е площею 1,0 м2, в'їзд В до гаражу площею 28,9 м2. Заявник просив прийняти додаткове рішення в якому виправити зазначені протиріччя для введення в експлуатацію та реєстрацію рішення суду як правовстановлюючого документа. Відповідно до даної заяви ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2013 року було відмовлено в ухваленні додаткового рішення. 29.05.2014 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла апеляційна скарга від Дніпропетровської міської ради про скасування рішення від 22.11.2012 року. 04.06.2014 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області справу було повернено до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення, в частині вирішення питання, щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Сторони, треті особи та їх представники в судове засідання не з'явились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з наступних підстав. Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з рішення суду від 22 листопада 2012 року, позовні вимоги позивача задоволено, однак питання відносно стягнення судових витрат понесених позивачем з відповідача не було вирішено. Отже, потрібно стягнути понесені судові витрати позивачем [PERSON] в розмірі 3219 грн. з відповідача Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

22 листопада 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що 7 вересня 2002 року в відділі РАЦС по м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які після розлучення залишаться у неї на вихованні. У листопаді 2012 року шлюбно-сімейні відносини між нею і відповідачем були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя, виховання дітей. Примирення з відповідачем вона вважає неможливим і просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання на повторний виклик не явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи судом і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. У зв'язку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 7 вересня 2002 року в відділі РАЦС по м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які після розлучення залишаться на вихованні у позивачки. У листопаді 2012 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їхніх малолітніх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

22 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], у розмірі 2000 грн. щомісяця до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на обставини ненадання відповідачем матеріальної допомоги. Також в позові вказувала на те, що для забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини, розвитку творчих та пізнавальних здібностей, вона змушена купувати канцелярські товари; приладдя для відвідування дитиною художньої школи, сплачувати вартість екскурсій, необхідних для навчання в цій школі; також вказувала про понесені нею витрати на одяг та лікування дочки. В судовому засіданні представник позивача заявив про зменшення розміру позовних та просив стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісяця до її повноліття. Відповідач позов визнав частково, суду пояснив, що згоден сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він безробітний, інших джерел доходу не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами розірвано 14 жовтня 2013 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає з матір'ю, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідач працездатний, проте постійного місця роботи не має, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 35-36) Відомості про наявність на утриманні відповідача інших осіб матеріали справи не містять. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В той же час, посилання позивача на ті обставини, що аліментні зобов'язання відповідача мають включати в себе витрати пов'язані з розвитком здібностей дитини, її лікуванням не можуть бути прийняті судом в межах цього позову, оскільки ці відносини регулюються положеннями ст. 185 СК України та є предметом окремого позову. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний. мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі по 500 грн. щомісяця до досягнення повноліття. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

22 листопада 2013 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 143209, виданого 18 липня 2006 року на ім'я в українському варіанті написання «[PERSON]», посилаючись на те, що в даному документі допущена помилка в написанні його прізвища, а саме в українському варіанті написання воно зазначено як «[PERSON]», що не збігається з прізвищем зазначеним у його паспорті в українському написанні як «[PERSON]» та іншими документами. Оскільки ці розбіжності заявнику виправити не можливо, вони перешкоджають йому у реалізації права на оформлення речових прав, тому він був змушений звернутися до суду з цією заявою. В судове засідання заявник надав заяву, в якій свою заяву підтримав в повному обсязі, наполягав на її задоволенні, просив справу розглянути за його відсутності. Від заінтересованої особи - Брусівської сільської ради в судове засідання надійшла заява, в якій вона була не проти встановлення заявнику юридичного факту належності правовстановлюючого документу, просила справу розглянути за відсутності їхнього представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою, яка підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт належності заявнику зазначеного вище правовстановлюючого документу підтверджується наявними у справі доказами, а саме свідоцтвом про народження та паспортом заявника, де його прізвище зазначено в українському варіанті написання як «[PERSON]», анкетні дані - ім'я та по батькові співпадають. Крім того цей факт підтверджується повідомленням Брусівської сільської ради від 03.01.14 р., з якого йдеться, що [PERSON] належить земельна ділянка вказана у помилково виданому державному акті. Земельних ділянок, виданих на ім'я [PERSON] - відсутні. За таких обставин, враховуючи, що заінтересована особа не заперечує проти встановлення заявнику юридичного факту належності правовстановлюючого документу, у суду не виникає сумнівів в доведеності факту належності правовстановлюючого документу [PERSON], встановлення якого йому необхідно для реалізації свого права на оформлення речових прав, тому заява останнього підлягає задоволенню, оскільки іншим чином встановити цей факт він не міг. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

22 листопада 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в Єнакіївський міський суд з позовом до [PERSON], про стягнення суми боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 2 серпня 2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3500,00 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Станом на 19 листопада 2013 року він має заборгованість у розмірі 10219,63 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з‘явився, про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 2 серпня 2005 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № б/н (а.с. 6), отримавши кредит у розмірі 3500,00 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 19 листопада 2013 року він має заборгованість у розмірі 10219,63 гривень (а.с.4-5). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов‘язковим для виконання сторонами. Крім того статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов‘язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов‘язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов‘язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Згідно інформації, наданої позивачем, [PERSON] має заборгованість: - 2088,01 грн. – заборгованість за кредитом; - 8131,62 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений, якщо він значно перевищує розмір збитків. Таким чином з відповідача необхідно стягнути заборгованість за кредитом 2088,01 грн., 8131,62 грн. гривні – заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON], про стягнення заборгованості у сумі 10219,63 гривень підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

22 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 07 лютого 1976 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між ними не склалося, так як вони люди різних характерів та поглядів на життя. Між нею та відповідачем стали виникати непорозуміння, спори та конфлікти, внаслідок чого сімейні стосунки стали неможливими. Протягом останнього часу вони разом не проживають, шлюб носить формальний характер. Примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги, з підстав наведених в позовній заяві, підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище «[PERSON]». Представник відповідача та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили суд шлюб розірвати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов»язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 07 лютого 1976 року укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 64 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують, тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Отже, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved