Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

22.04.2016 року позивачка звернулася в суд з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно до повноліття сина з індексацією відповідно до закону, починаючи від дня подання позову, а також на її утримання 500 грн. щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку. Вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2015 року. Вказує, що від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Стверджує, що відповідач, самоусунувся від обовязку по утриманню сина. Вона ж з моменту народження дитини перебуває у декретній відпустці, відповідно ніде не працює та доходів ніяких не отримує. Відповідач в добровільному порядку надавати їй матеріальну допомогу не хоче. На даний час вона перебуває у важкому матеріальному становищі. З огляду на те, що відповідач офіційно не працює, а їздить на заробітки за кордон, просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Виклик відповідача у судове засідання на 14.06.2016 року було здійснено у порядку ч.9 ст.74 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 29.01.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії I-СГ № 466443. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання сина не дає, а позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому сама матеріально утримувати сина [PERSON] немає змоги. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~\~\~\~ Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~\~\~\~ Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. \~\~\~\~ Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~\~\~\~ Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. \~ Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. \~\~\~\~ Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Всупереч положенню статті 60 ЦПК України позивачкою не надано жодних доказів про доходи відповідача, які б підтверджували можливість останнього сплачувати аліменти на утримання сина та кошти на її утримання у визначеному нею розмірі, тому враховуючи інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров'я, беручи до уваги ту обставину, що відповідач офіційно не працює, однак є працездатною особою, на його утриманні немає інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб, суд приходить до висновку, що з останнього необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону та 200,00 грн. коштів на утримання дружини [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1000 грн. на утримання сина та 500 грн. на утримання позивачки, на думку суду, є завищеною, тому не може бути задоволеною. Таким чином, позов задовольняється частково.

Outcome: approved