Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

23 грудня 2021 року позивач направила поштою позовну заяву, яка надійшла до суду 04 січня 2021 року, в якій, посилаючись на ст. ст. 56, 104-105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 28 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 182, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 182. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що останнім часом їхнє сімейне життя набуло ознак формальності. Незважаючи на те, що вони мешкають разом, у кожного своє життя. Сімейних стосунків сторони не підтримують, живуть у різних кімнатах, спілкування обмежено виключно побутовими темами, тому рішення про розлучення є виваженим. Позивач має намір після розлучення проживати з дітьми окремо від відповідача. У разі виникнення спірних питань по розподілу майна, набутого під час шлюбу, вирішуватимуть їх у добровільному порядку. Ухвалою судді від 19 січня 2021 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 лютого 2021 року. 25 січня 2021 року відповідачем до суду, з дотриманням вимог ст. 178 ЦПК України, подано відзив, у якому він проти задоволення позовних заперечував у зв`язку з відсутністю підстав для розірвання шлюбу та просив суд надати позивачу та відповідачу як подружжю шестимісячний строк для примирення та зупинити провадження у справі. Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року, за заявою відповідача, подружжю надано строк для примирення шість місяців, та зупинене провадження у справі до 11 серпня 2021 року. 11 серпня 2021 року справу було знято з розгляду. Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року поновлено провадження у справі, продовжено судовий розгляд справи та призначено судове засідання на 30 серпня 2021 року. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Суду пояснила, що відносини з відповідачем погіршилися та сім`я розпалася ще три роки тому, коли вона у 2018 році з дітьми пішла із дому, винаймала житло та протягом п`яти місяців проживала окремо. Намагання налагодити відносини не дали свого результату. Відповідач не приділяє їй та дітям належної уваги, може мовчати та не розмовляти з нею місяцями. Проведений спільно з нею та дітьми час викликає у нього швидку втому та роздратування, він часто зривається та кричить на неї, навіть у присутності дітей. Таку поведінку вважає недопустимою. Внаслідок таких відносин вона часто хворіє, нервує. Атмосфера таких сімейних відносин згубно впливає на неї та дітей, які у своїй поведінці намагаються повторювати поведінку батьків. Вважає, що у їхній родині панує емоційне насилля з боку позивача, з яким вона не може миритися. Спільний бюджет у сторін відсутній, проживають вони в окремих кімнатах. Після розірвання шлюбу позивач планує проживати з дітьми окремо від відповідача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав. Суду пояснив, що він упродовж усіх років робив усе необхідне для дружини та дітей, повністю забезпечував сім`ю, намагався бути хорошим чоловіком та батьком для дітей, але в даний час почуття до дружини у нього складні та неоднозначні. Оскільки дружина наполягає на розірванні шлюбу, а у термін, наданий судом для примирення, примирення не відбулося, то вважає, що шлюб підлягає розірванню. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 28 квітня 2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 182. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьку, та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2016 року Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, батьком яких є відповідач, матір`ю позивач. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з даною позовною заявою стало те, що нормальні сімейні стосунки між сторонами не склалися. Сторони припинили шлюбні відносини. Після надання строку для примирення сімейні відносини у подружжя не відновилися, примиритися їм не вдалося. Таким чином, сім`я фактично розпалася і шлюб між подружжям набув формальних ознак. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110\~СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, що не спростовано у судовому засіданні сторонами, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишаються проживати разом з позивачкою. Спірні питання стосовно поділу майна, набутого за час шлюбу, у разі їх виникнення, будуть вирішуватися окремо. Відповідно до ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved