Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

22 листопада 2017 року Шаргородська районна державна адміністрація Вінницької області, як орган опіки та піклування звернулася до суду із позовом, в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові зазначено, що до служби у справах дітей Шаргородської РДА звернулася Рахівська служба у справах дітей Закарпатської області з проханням позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На цей час малолітня [PERSON] проживає разом із своїм дядьком - [PERSON], який займається її вихованням та матеріально утримує її. Мати дитини - [PERSON], похбавлена батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки [PERSON], рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області. 02 жовтня 2017 року, під час обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], встановлено, що він проживає в будинку своєї матері, в кімнатах брудно, речі особистого вжитку розкинаді по будинку, в будинку холодно. Згідно характеристики, виданої Копистиринською сільською радою Шаргородського району Вінницької області від 02 жовтня 2017 року № 834, [PERSON] зарекомендував себе із задовільної сторони, трапляється випадки зловживання алкоголем. 05 жовтня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА, [PERSON] пояснив, що дійсно виховання доньки не займається, матеріально не утримує, не спілкується. Посилаючись на зазначене вище, Шаргородська райдержадміністрація просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], передати дитину органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування та стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Представник позивача - Шаргородської районної державної адміністрації Бабій С.В. у судовому засіданні, позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON] Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [PERSON] є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області № 305/1104/16-ц від 10 жовтня 2016 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 9-12). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02 жовтня 2017 року, [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS] (а.с. 19). Із довідки-характеристики № 834, виданої 02 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] зарекомендував себе із задовільної сторони. Трапляються випадки зловживання алкоголем (а.с. 20). Відповідно до рішення від 05 жовтня 2017 року № 59, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністраціївважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 24, 25). Згідно з висновком від 07 листопада 2017 року № 01.1-38/3351, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 26, 27). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки [PERSON], що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батька [PERSON], а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки. Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю. Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, на думку суду, з відповідача слід стягувати аліменти на доньку [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, з другої сторони стягуються удові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. Тому,

Outcome: approved