Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

23.04.2019 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів і стягнення додаткових витрат на дитину. Позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2014 з відповідача [PERSON] присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На даний час витрати на утримання доньки значно зросли, збільшився рекомендований мінімальний розмір аліментів на одну дитину, окрім того матеріальний стан відповідача покращився. Матеріальний стан позивача погіршився, перебувала на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості як безробітна, а тому самотужки нести усі витрати по утриманню дитини немає змоги. Відповідач аліменти сплачує нерегулярно. Разом з тим, дитина виявила бажання до навчання у художній школі, що обумовлює додаткові витрати. Документально підтвердженими є витрати в розмірі 11 695,82 грн. А тому, просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 027 грн. щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття; половину від фактично понесених додаткових витрат, що становить 5 847,91 грн. а також понесені судові витрати на оплату правничої допомоги. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв, в тому числі відзиву не подавав. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2014 року ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя м. Нововолинськ в користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн.(сімсот грн.) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 19 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , неповнолітня [PERSON] народилася [INFO] , тобто на даний час їй виповнилось 16 років. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 грн., з 1 липня 2019 року - 2118 грн., з 1 грудня 2019 року - 2218 грн. Наведене свідчить про те, що на день постановлення даного рішення розмір прожиткового мінімуму змінився в бік його збільшення. Крім того, суд вважає, що на даний час розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки в силу свого віку остання потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Належних доказів щодо відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу доньці подано не було. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність змінити розмір раніше присуджених з відповідача аліментів та стягувати їх у розмірі 1 300 гривень щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідатиме інтересам дитини та буде необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. Згідно вимог ст. 191 СК України та роз`яснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, стягнення аліментів у новому розмірі відбуватиметься після набрання рішенням суду законної сили, а не з дня пред`явлення позову як вказує позивач. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат посилаючись на те, що донька [PERSON] з 01.09.2018 навчається в КЗ «Луцька художня школа». До додаткових витрат позивач включає вартість навчання в художній школі, витратні матеріали (сумка трансформер для паперу, акрил, модуль, ватман, кнопки, лінер, скетч бук, синтетика, блок для акварелі). Зазначає, що в жовтні 2018 року донька проходила навчальний онлайн курс «Акварельний міський скетчинг» в школі малювання та творчості [PERSON] , вартість якого становила 4 100 грн. Також здійснила поїздку за кордон з метою відвідування Дрезденської картинної галереї, творчі пленери у Празі та кракові з метою замальовок міських пейзажів. Сюди позивач відносить і виготовлення закордонного паспорту для дитини. Вказані витрати доводяться наявними в матеріалами справи доказами: платіжними дорученнями, фіскальними чеками на оплату товарів ( а.с.20-41). Оскільки батьки несуть витрати на дитину порівну, тому з відповідача підлягає стягненню половина фактично понесених додаткових витрат в розмірі 5 847,91 грн. (11 695,82 грн./2). Таким чином, з відповідача в користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , підлягає стягненню 5 847 грн. 91 коп. додаткових витрат. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача понесених судових витрат на оплату правничої допомоги, то така вимога до задоволення не підлягає. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували отримання позивачем [PERSON] правничої допомоги, зокрема: не представлено суду укладеного договору про надання правничої допомоги, відсутній перелік отриманих послуг із визначенням їх вартості, не вказано повної вартості оплачених послуг, а також понесені позивачем витрати документально не підтверджені. Відтак, у суду відступні правові підстави для стягнення із відповідача в користь позивача витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у встановленому законом розмірі.

Outcome: partial