Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

22 березня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний виконавець [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню та про визнання такою, що не підлягає виконанню постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, в якій просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріусу [PERSON] № 2114 від 01.11.2017 року про примусове стягнення з позивача заборгованості за кредитом № GP-7513117 від 20.03.2015 року на користь ПАТ «ПУМБ» таким, що не підлягає виконанню та визнати такою, що не підлягає виконанню постанову приватного виконавця [PERSON] від 16.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження, як винесену з порушенням діючого законодавства. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 16 січня 2018 року приватний виконавець [PERSON] розглянув виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 2114 від 01.11.2017 року, та відкрив виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису відносно стягнення з позивача на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитом № GP-7513117 від 20.03.2015 року у сумі 20\~264, 50 грн. З вказаним виконавчим написом позивач не згоден, та вважає, що його було винесено з порушенням норм законодавства України, оскільки: до постанови про відкриття виконавчого провадження не було надано розрахунку усієї суми заборгованості перед ПАТ «ПУМБ»; позивача не повідомляли про необхідність дострокового погашення заборгованості та можливості звернення, у разі його невиконання, до нотаріусу з метою вчинення ним виконавчого напису; позивачу не було розяснено його права, як учасника виконавчого провадження, він не був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, документи за вказаним виконавчим провадженням він отримав лише 12.03.2018 року, коли самостійно звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] Окрім того, позивач посилається на те, що сума боргу, яка була нарахована відповідачем не відповідає дійсності та в ній не було враховано сплати, які проводив позивач за кредитом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2018 року у відкритті провадження за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний виконавець [PERSON] про визнання такою, що не підлягає виконанню постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження відмовлено. Розяснено позивачу, що вказані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства окружним адміністративним судом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний виконавець [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Призначено судове засідання. 17 квітня 2018 року від представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позову в повному обсязі посилаючись на наступне. Так, між банком та позивачем був укладений кредитний договір № GP-7513117 від 20.03.2015 року. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позивачу кредит у розмірі 13\~683, 52 грн., а позивач зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строку, визначені кредитним договором згідно встановленого графіку платежів. Однак, в порушення вимог кредитного договору, [PERSON] не здійснював погашення чергових платежів у встановлені кредитом строки, у звязку з чим банк направив [PERSON] письмову вимогу про дострокове погашення кредиту, яка була ним отримана, але не виконана у встановлені законом строки. У звязку з невиконанням вимоги банк звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису, та надав нотаріусу усі документи, які встановлені законом для вчинення виконавчого напису. На думку представника відповідача, дії банку повністю відповідали вимогам закону, позивачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості, що стягнута згідно виконавчого напису. 02 травня 2018 року позивачем було надано відповідь на відзив, відповідно до якої він посилається на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис без достатнього ознайомлення з наявною заборгованістю та не було враховано, що розмір заборгованості нарахованої банком не відповідає дійсності, оскільки банком не було надано детального розрахунку нарахованих процентів, пені, комісій. Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.07.2017 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Просила вирішити справу згідно діючого законодавства України. Третя особа Приватний виконавець [PERSON], в судове засідання також не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, питання про вирішення справи залишив на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 20 березня 2015 року на підставі пропозиції укласти договір (оферти) між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № GP-7513117, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 13 683, 52 грн., а позивач зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строку, визначені кредитним договором згідно встановленого графіку платежів. Своїм підписом в пропозиції [PERSON] погодився з тим, що він ознайомлений з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту, в тому числі процентної ставки за кредитом, вартості усіх супутніх послуг. (а.с. 18) В п.2 договору зазначено, що за повне або часткове прострочення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 20 % від простроченої суми за кожний день прострочення, а також 50 гривень за кожен місяць прострочення встановленого терміну. Відповідно до п.п. 2.4., 2.5. розмір процентної ставки становить 9.00 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1.30 %. (а.с. 18) Отже, вказаним договором було визначено порядок нарахування процентів, комісії, пені, штрафів, з вказаним договором [PERSON] погодився, про що свідчить його підпис у договорі. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Представник відповідача в своєму відзиві зазначив, що [PERSON] не виконував в повному обсязі зобовязання за кредитним договором, а саме: не вносив грошові кошти для погашення заборгованості зі кредитом та відсотками у розміру та строки, передбачені Договором. Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. 25 липня 2017 року на адресу [PERSON] банком було направлена письмова вимога (повідомлення) про негайне погашення заборгованості по кредитному договору в загальному розмірі 19\~761, 89 грн., в строк до 01.08.2017 року, також у вказаній вимозі [PERSON] було повідомлено, що у разі невиконання зазначеної вимоги банк може здійснити заходи щодо примусового позасудового стягнення заборгованості, зокрема, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. (а.с. 32) Вказана письмова вимога (повідомлення) була направлена на адресу [PERSON], а саме: м. Харків, вул. Козюлінська, б. 39, однак не була ним отримана, та була повернута до банку із відміткою «за закінченням терміну зберігання», про що свідчить реєстр відправки та витяг відстеження поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти. (а.с. 36, 37-39) У встановлений у письмовій вимозі (повідомленні) від 25 липня 2017 року строк [PERSON] не виконав зобовязання, не погасив кредит, у звязку з чим 09 жовтня 2017 року представник ПАТ «ПУМБ» звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором № GP-7513117 від 20.03.2015 року, боржником за яким є [PERSON] До заяви було додано оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості та документи стягувача та представника стягувача за довіреністю, а саме пові (а.с. 16) З виписки з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № GP-7513117 від 20.03.2015 року, вбачається що заборгованість за вищезазначеним договором станом на 09.10.2017 року (включно) складає 20\~264, 50 грн., у тому числі: -Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 11\~122, 93 грн. -Прострочена заборгованість за комісією в розмірі становить 4\~673, 64 грн. -Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 1\~815, 70 грн. -Строкова заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2\~540, 59 грн. -Строкова заборгованість за комісією в розмірі становить 100, 64 грн. -Строкова заборгованість за процентами в розмірі становить 11 грн. (а.с. 17) Суд погоджується з наданим розміром заборгованості, оскільки умовами кредитного договору передбачено порядок строк, умови, та розмір нарахування відсотків, комісії, пені. Позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того що банком не було враховано суму платежів у розмірі 800, 00 грн, які він здійснював. Позивачем також не було заявлено клопотання про проведення експертизи щодо відповідності розміру заборгованості тощо. ( а.с. 50, 51, 52, 53) 01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис стосовно звернення стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № GP-7513117 від 20.03.2015 року у розмірі 20\~264, 50 грн., виконавчий напис № 2114. ( а.с. 12) З приводу виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем [PERSON] 16.01.2018 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. (а.с. 6, 7-9) За вказаним виконавчим провадженням на теперішній час проводяться відрахування з заробітної плати боржника [PERSON], що підтверджується відповідними довідками з місця роботи. ( а.с. 55, 68, 76) Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, який набрав чинності 07.03.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того п. 2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не було надано суду доказів, які б свідчили, що на час вчинення нотаріусом оспорюваного позивачем виконавчого напису між ним та відповідачем існував будь-який спір щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором. Отже, заборгованість дійсно мала місце, розмір заборгованості ним не спростовано. Також, суд вважає безпідставне посилання позивача, що нотаріус вчинив напис без наявності всіх необхідних документів. Жодного доказу з цього приводу ним не надано. В судовому засіданні було встановлено, що представником ПАТ «ПУМБ» було надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] усі необхідні документи, які передбачені законом, для вчинення нею виконавчого напису. Приватним нотаріусом було повністю дотримано процедуру вчинення виконавчого напису. Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про те, що виконавчий напис вчинений з дотримання норм діючого законодавства, а отже відсутні підстави вважати його таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у звязку з тим, що у задоволені позову було відмовлено, суд залишає судові витрати за позивачем по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed