Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

23.08.2019 року ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, проте, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.07.2014 року по 30.06.2019 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконала належним чином, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 3 035,38 грн. з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 2 151,98 грн. та 3% річних в розмірі 324,54 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою від 27.08.2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 29-30). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 30.06.2020 року справу прийнято до провадження з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 18.08.2020 року (а.с. 51-52). Ухвалою від 18.08.2020 року розгляд справи відкладено на 27.01.2021 року (а.с. 54). Ухвалою від 27.01.2021 року розгляд справи відкладено на 21.05.2021 року (а.с. 56). Ухвалою від 21.05.2021 року розгляд справи відкладено на 18.08.2021 року (а.с. 58). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в котрому проти позову заперечила, посилаючись на те, що наявну заборгованість сплатила за досудовою вимогою позивача до звернення останнього до суду, тому вимоги до неї є безпідставними та недоведеним, через що задоволенню не підлягають (а.с. 32-38). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судовим розглядом встановлено, що 26.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198 від 10.04.2014 року, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Так, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено п. 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення щодо публічного договору (оферти) про надання публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг. У відповідності до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати Боржнику відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а Боржник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Підпунктами 1, 10 п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин), п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг. Судом встановлено, що між сторонами договір не укладався, проте, з огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду з даним позовом, ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» вказувало на неоплату відповідачем отриманих послуг, внаслідок чого виникла у останньої заборгованість, яка як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2014 року - червень 2019 року, склала 3 035,38 грн. (а.с. 14-15). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач вимогою про сплату заборгованості від 09.07.2019 року № 7040/8/8/02-19 звернувся до позивача щодо сплати боргу за спожиті послуги з централізованого холодного постачання та водовідведення станом на 01.07.2019 року в розмірі 3 533,59 грн., котра була погашена відповідачем добровільно двома платежами від 23.07.2019 року та від 31.07.2019 року (а.с. 35-37). До того ж, як вбачається з матеріалів справи, станом на 01.08.2019 року згідно рахунку -повідомлення у відповідача заборгованість перед позивачем відсутня (а.с. 38). З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що відповідачем у розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано тверджень позивача щодо виконання своїх зобов`язань неналежним чином, суд вважає доведеним підстави позивача для звернення до суду, проте, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на погашення боргу, та відсутність відповіді позивача на відзив суд позбавлений можливості перевірити зазначений позивачем розрахунок заборгованості, покладений останнім в основу позову, та визначити його правильність. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у розмірі 3 035,38 грн. не підлягають задоволенню. Також, позивач наполягає на стягненні з відповідача 3% річних та індексу інфляції, враховуючи, що борг сплачено відповідачем після пред`явлення позову до суду. З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц) Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг з нього на користь позивача підлягає стягненню 3% відсотки річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні втрати. Разом з тим, оскільки суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за основним зобов`язанням, як наслідок, не підлягає й задоволенню вимога про стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції, а наданий позивачем розрахунок не може бути перевірний. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 610, 625, 714 ЦК України,

Outcome: dismissed