Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

23.05.2018 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 15.05.2015 (за останні три роки) і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04.03.2013. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що в лютому 2015 року вона подала до суду позовну заяву до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі по 1/3 частин усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття, але ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 18.03.2015 повернено позовну заяву позивача у зв`язку з порушенням підсудності. Не погоджуючись з таким доводом позивачем було подано апеляційну скаргу на дану ухвалу суду. Проте, 16.04.2018 Апеляційним судом м. Києва було постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу на ухвалу суду було подано пізніше одного року після складання та написання повного тексту оскаржуваної ухвали. Пояснює, що вищезазначені обставини свідчать про те, що позивачем вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак жодних коштів на утримання доньки відповідачем з дня подачі попереднього позову про стягнення аліментів і по сьогоднішній день сплачено не було. Натомість, відповідач вживав заходів щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дітей шляхом подачі позову до суду про встановлення місця проживання сина [PERSON] з відповідачем. Вказує, що утриманням доньки [PERSON] позивач займається повністю сама, на належний фізичний та духовний розвиток доньки у позивача не вистачає коштів. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. 23.05.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 29.05.2018 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.12.2018 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 11.12.2018 витребувано від Головного управління ДФС у м. Києві, інформацію про доходи [PERSON] , [INFO] , за період з 01.06.2015 по 01.06.2018. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04.03.2013. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02.07.2015 у справі №760/3584/15-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської РДА в м. Києві про визначення місця проживання дитини. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . При цьому, позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що донька [PERSON] , [INFO] , проживає з нею та перебуває на її утриманні, однак, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з позовом, а саме: 21.05.2018 і до досягнення [PERSON] , [INFO] ., повноліття. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий період, а саме з 15.05.2015 до дати звернення до суду з даним позовом, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що під ухиленням відповідача, як батька дитини від сплати аліментів може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, при цьому такі дії відповідача повинні бути свідомі, тобто спрямовані на невиконання відповідного обов`язку визначеному законом, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Як вбачається зі змісту поданого позову та доданих матеріалів, позивач 18.02.2015 зверталася до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з [PERSON] у справі № 760/3398/15-ц. На думку позивача, остання має право на стягнення аліментів за минулий час, тобто з 15.05.2015, оскільки остаточного рішення у даній справі прийнято не було. Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача в цій частині, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 760/3398/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. 18.03.2015 Солом`янським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви позивача у зв`язку з порушенням підсудності. У зв`язку з постановленням вказаної ухвали у справі позивачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2018 відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу на ухвалу суду було подано пізніше одного року після складання та написання повного тексту оскаржуваної ухвали. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що та обставина, що позивач подавала позовну заяву про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у межах розгляду справи № 760/3398/15-ц, не є безумовною підставою та свідченням вжиття заходів щодо одержання позивачем аліментів та ухилення відповідача від сплати аліментів. Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що остання протягом 2015-2018 років не вживала заходів щодо стягнення з відповідача аліментів та відповідно, доказів того, що відповідач ухилявся від їх сплати не надала. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від сплати аліментів та вжиття заходів позивачем щодо одержання аліментів з відповідача. З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів за минулий час, задоволенню не підлягають. Отже, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору 704,80 грн.

Outcome: partial