Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

23.10.2018 року [PERSON] звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на шлюбні відносини та взаємні подружні обов`язки. Деякий час сторони продовжували проживати у одному помешканні, але подружні відносини вже не підтримували. З вересня 2018 року сторони однією сім`єю не проживають, подружніх стосунків не підтримують та не бажають їх відновлювати. На підставі викладеного позивач просила позов задовольнити. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2018 року матеріали зазначеної справи передані за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. 11.01.2019 року матеріали справа надійшли до Заводського районного суду м. Миколаєва. До судового засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 30, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Проте спільне життя сторін не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на шлюбні відносини та взаємні подружні обов`язки. З вересня 2018 року сторони однією сім`єю не проживають, подружніх стосунків не підтримують та не бажають їх відновлювати. Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved