Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

24.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоміч» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заявлені вимоги мотивує наступним. Наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоміч» від 29.07.2016 року № 15 позивача було прийнято на посаду юрисконсульта. 5.07.17 року [PERSON] отримав від відповідача лист, в якому були наказ про звільнення і трудова книжка . В наказі відповідача від 30.06.2017 року № 16 про звільнення [PERSON] з посади юрисконсульта зазначено : « звільнити з 30.06.2017 року [PERSON], [INFO] з TOB «Автопоміч» з посади юрисконсульта на підставі п.3 ч.1.ст.40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням [PERSON] без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани». Крім цього, у трудовій книжці у відомостях про заохочення відповідачем було внесено запис про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану, згідно наказу від 26.06.17 р. № 14. Позивач зазначає, що за весь час роботи на посаді юрисконсульта TOB «Автопоміч» жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, ніяких порушень трудової дисципліни не здійснював, не був ознайомлений з наказом від 26.06.14 року №14 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який визначений в трудовій книжці. Про догану стало відомо лише з запису в трудовій книжці, яку позивач отримав 5.07.17 р. Крім цього, позивач вказує, що, на його думку, причиною звільнення був конфлікт з директором ТОВ «Автопоміч» [PERSON], а саме звільнення спричинило йому моральні страждання. Після усунення недоліків позовної заяви, позивач [PERSON] зменшив позовні вимоги та просив суд: поновити на посаді юрисконсульта товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоміч» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.06.2017 року до дня здійснення відповідачем поновлення на роботі. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. У даній справі позивач неодноразово надсилав заяви про розгляд справи за його відсутності. Заяви судом задовольнялись, розгляд справи проводився без участі позивача. Представник відповідача заявляла клопотання про визнання явки позивача обовязковою. Суд в задоволенні даного клопотання відмовив у звязку із необґрунтованістю. Крім цього, по даній справі представник відповідача заявляла клопотання про залучення директора ТзОВ «Автопоміч» [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Судом дане клопотання задоволено. Позивач в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Направив суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та задовольнити позов повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила повністю. Надала пояснення, згідно з якими підтвердила, що позивач був прийнятий на роботу ТзОВ «Автопоміч». Позивач зловживав довірою директора ТзОВ, привласнював кошти підприємства та використовував їх за власним призначенням, за що був відсторонений від виконання обовязків. Актом проведення службового розслідування відповідно до наказу №9 від 12.06.2017 р. встановлено, що позивачем здійснювалось порушення порядку внутрішнього трудового розпорядку та заподіювалась шкода підприємству. Наказом №14 від 26.06.2017 р. позивачу винесено догану, а 30.06.2017 р. звільнено з посади. Наказ про оголошення догани, наказ про звільнення та трудова книжка направлялась позивачу рекомендованим листом. Просила в задоволені позову відмовити повністю та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5400 грн. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що працював директором ТзОВ «Автопоміч» на момент звільнення позивача. ТзОВ «Автопоміч» здійснює діяльність по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортних пригод. Позивач укладав договори від імені підприємства, але деякі приховував і самостійно надавав правову допомогу (наприклад [PERSON] та [PERSON]О.). Він їм телефонував і просив перерахувати гроші на рахунок, який він їм дасть. Наказом №9 від 12.06.2017 р. була призначена службова перевірка в складі комісії, позивача відсторонено від здійснення обовязків. 14.06.2017 року [PERSON] прибув в м. Дніпро в офіс ТзОВ «Автопоміч» (в якому працював позивач). У вказаному офісі було ще одне робоче місце для особи, яка не була працевлаштована в ТзОВ «Автопоміч», але знаходилась в офісі. Позивач ознайомлений з наказом про службове розслідування та про відсторонення. Наказом №14 від 26.06.2017 р. позивачу винесено догану так як [PERSON] привласнив кошти, які належать відповідачу, зокрема кошти від [PERSON] отримані та перераховані на рахунок дружини позивача. Догана не оскаржувалась. 30.06.2017 р. комісія здійснювала службове розслідування та склала акт, в якому окрім порушень щодо [PERSON] виявлено ще одне порушення щодо [PERSON] [PERSON] особи перераховували гроші на рахунок дружини позивача. Просив в задоволені позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.2016 року призначено на посаду юрисконсульта ТзОВ «Автопоміч», що підтверджується наказом директора [PERSON] № 15 від 29.07.2016 р. Наказом №9 від 12.06.2017 року утворено комісію для проведення службового розслідування. Відповідно до наказу №14 «Про винесення догани» від 26.06.2017 р. винесено догану юрисконсульту ТОВ «Автопоміч» [PERSON] В акті проведення службового розслідування від 30.06.2017 року зазначено про систематичні невиконання [PERSON] без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку та заподіяння ТОВ «Автопоміч» матеріальної шкоди в розмірі, не менше ніж 32155,20 грн. Остаточний розмір заподіяної матеріальної шкоди ТОВ «Автопоміч» неможливо встановити виходячи з повноважень, що надані комісії, яка проводить дане службове розслідування. Наказом директора ТзОВ «Автопоміч» [PERSON] №16 «Про звільнення з посади юрисконсульта» від 30.06.2017 р. позивача звільнено з ТОВ «Автопоміч» з посади юрисконсульта на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП Укрпїни у звязку із систематичним невиконанням [PERSON] без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани. Наказом директора ТзОВ «Автопоміч» [PERSON] №16а від 30.06.2017 р. «Про виправлення описок в наказі №16 від 30.06.2017 р.» виправлено описки, а саме текст «Тихолізом Сергієм Павловичем» та «[PERSON]П.» на вірний текст «Лазуренком Едуардом Костянтиновичем» та «[PERSON]К.» відповідно. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Статтею 149 КЗпП України передбачено що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом встановлено, що наказ про оголошення догани, наказ про звільнення та трудова книжка направлялась позивачу одним рекомендованим листом та отримані [PERSON] 5.07.2017 р. Тобто, у відповідача після винесення наказу №14 від 26.06.2017 р. про догани юрисконсульту ТОВ «Автопоміч» [PERSON] виник обовязок зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення та повідомити його про винесення догани під розписку, як цього вимагає ст. 149 КЗпП України. В той же час у позивача [PERSON] виникли права на оскарження такого наказу та на надання письмових пояснень. Проте, станом до 05.07.2017 р. (дня отримання рекомендованого листа від відповідача) позивач [PERSON] не знав про винесення відносно нього догани. Отже, в судовому засіданні не доведено систематичність невиконання позивачем без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відтак станом на 30.06.2017 р. (день звільнення [PERSON]К.) були відсутні підстави звільнення позивача саме за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Крім цього, в матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано суду, правила внутрішнього трудового розпорядку, за яким суд мав би можливість перевірити факт виконання чи невиконання обовязків, вказаних у цих правилах. Також відсутні відомості про те, що позивач ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог про скасування наказу тапоновлення [PERSON] на роботі на посаді юрисконсульта Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоміч». Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 27.10.2016 р. по день винесення рішення судом 09.03.2017 р.: 39 відпрацьованих днів за два останні місяці роботи (квітень 2017 р. 19 днів, травень 2017 р. 20 днів, разом 19+20=39 днів); 3500 грн. заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані дні у квітні 2017 р. + 3700 грн. заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані дні у травні 2017 р. = 7200 грн. заробітної плати за два останні місяці роботи; 7200 грн. заробітної плати за два останні місяці роботи : 39 відпрацьованих днів за два останні місяці роботи = 184 грн. 61 коп. середньоденної зарплати позивача перед звільненням; 184 грн. 61 коп. (середньоденна зарплата позивача перед звільненням) х 133 робочих днів вимушеного прогулу = 24553 грн. 13 коп. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вигляді середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з дня звільнення позивача по день винесення рішення судом. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. У зв'язку зі звільненням [PERSON] від оплати судового збору при подачі позову, суму судового збору у розмірі 704,80 слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоміч» на користь держави.

Outcome: approved