Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

22.09.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.04.1971 року Виконавчим комітетом Київської міської ради було винесено рішення про видачу дозволу на заселення жилого приміщення за адресою: [ADDRESS]. Ордер Н2Г1600572 був виданий 30.04.1971 року, на ім'я - [PERSON], та надавав право на заселення сім'ї, яка складалась із чотирьох чоловік. Згідно даного ордера право на заселення отримали: [PERSON], його дружина - [PERSON], донька - [PERSON] та ще одна донька - [PERSON]. Відповідач являться рідним сином [PERSON] та був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] після свого народження. На даний момент у квартирі зареєстровано четверо людей: позивач, відповідач, третя особа 1 та донька позивача. Позивачка зазначає, що на даний момент відповідач не проживає в зазначеній квартирі більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням. Також зазначила, що будь-яких домовленостей про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує. Із посиланням на положення ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК УРСР позивачка просить суд позбавити права користування житловим приміщенням у наведений вище квартирі, та зняти з реєстрації місця проживання. Позивачка до початку судового засідання звернулася із заявою до суду, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідачів повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Третя особа [PERSON] до початку судового засідання звернулася до суду з клопотанням в якому просить розглядати справу у її відсутність, та заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи Дніпровської РВ ГУДМС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява заступника начальника Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки форми №3а від 23.07.2014 року (а.с. 14 ) виданою ЖРЕО Дніпровського району м. Києва №407. Відповідно до довідки форми 3а виданої ЖРЕО №407 від 23.07.2014 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14), також за цією адресою зареєстровані: позивачка [PERSON], третя особа 1 [PERSON], та донька позивачки [PERSON]. Зміна прізвища позивачки з «[PERSON]» на «[PERSON]», з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується копіями свідоцтв про одруження та про розірвання шлюбу (а.с. 9-12). Стосовно вимог про зняття з місця реєстрації проживання, суд виходить з наступного. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідними державними органами при пред'явленні їм такого рішення без додаткового зобов'язання рішенням суду здійснити державними органами такі дії. За наведених обставин у задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації слід відмовити, оскільки в даному випадку відсутній спір між сторонами, адже реалізуючи свої повноваження Дніпровський РВ ДМС України в м. Києві зобов'язаний після набрання цим рішенням стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти цю особу з реєстраційного обліку без будь-якого додаткового зобов'язання за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Отже, враховуючи, що відповідачем не було спростовано докази, які надала позивачка, щодо підстав для задоволення позову, а звернення до суду третьої особи [PERSON] з клопотанням про те, що вона заперечує проти позовних вимог спираючись лише на письмові докази, які спростовуються актами від 28.10.2013 року, 09.12.2013 року, 03.03.2014 року, 22.07.2014 року (а. с. 17-20), про те, що громадянин [PERSON] в квартирі за адресою [ADDRESS] не проживає, та на час відвідування його та його речей в квартирі не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення права користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial