Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

24.06.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що мати позивача [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 23.06.2007. Відповідача зареєстровано у квартирі [ADDRESS] з 19.12.2007. Позивач 28.11.2019 набув право власності на квартиру в цілому на підставі договору дарування належної [PERSON] ѕ частини квартири. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Між позивачем та відповідачем протягом багатьох років склались неприязні відносини через агресивну поведінку відповідача по відношенню до його матері. Відповідач зловживає алкогольними напоями, гонить самогон, чинить п`яні дебоші, б`є матір позивача, погрожує позивачу фізичною розправою, внаслідок чого неодноразово викликались працівники поліції. Позивач вказує, що [PERSON] вселився до квартири як член сім`ї колишнього власника, набув право користування чужим майном, тобто користується квартирою на праві сервітуту, а тому на підставі вимог ст. 406 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зважаючи на припинення обставин, що були підставою для встановлення сервітуту, просив виселити [PERSON] з вищезазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] із позовом не погодився, подав відзив на позову, в якому зазначав, що з 19.12.2007 він зареєстрований у спірній квартирі. До того часу він був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. 27.09.2007 він продав вказану квартиру, а тому знявся із реєстраційного обліку в ній. Кошти, отримані від продажу квартири він витратив на потреби сім`ї з [PERSON] , 04.10.2007 придбав автомобіль «Деу Ланос», державний номер [NUMBER] , який зареєстрував на ім`я [PERSON] . Залишок коштів витратив на ремонт спірної квартири. Іншого житла він не має. Вказує, що відсутні передбачені ст. 116 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) підстави для його виселення без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України він зберігає право на користування спірною квартирою і після припинення сімейних відносин із [PERSON] . Перешкоди для власників квартири він не чинить. Права позивача не порушує. Інші співвласники не виступають стороною справи. Просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 26-28). Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою від 30.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в спрощеному порядку, встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на 27.07.2021 (а.с. 23). 20.07.2021 відповідач отримав копії вказаної ухвали, позовної заяви з доданими до неї матеріалами (а.с. 25). 23.07.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позов разом із долученими до нього доказами (а.с. 26-28). 02.08.2021 надійшла відповідь позивача на відзив (а.с. 39). Ухвалою від 09.09.2021 задоволено заяви сторін про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 52). Ухвалою від 09.09.2021 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 53). 06.12.2021 засобами електронного зв`язку надійшла заява представника відповідача про участь в судовому засіданні 08.12.2021 в режимі відеоконференції, без накладання електронного цифрового підпису, та з пропуском строку, визначеного ч. 2 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а тому в силу ч. 4 ст. 183 ЦПК України дана заява підлягає поверненню заявникові без розгляду. Крім того, представник відповідача особисто з`явилась в судове засідання 08.12.2021. Інших заяв чи клопотань від сторін не надходило. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, наведених у відзиві на позовом. Просили позов залишити без задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.06.2007 між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано шлюб в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим вказаним Відділом 23.06.2007, актовий запис № 209, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 8). З 19.12.2007 відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання у паспорті відповідача (а.с. 18). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2021 у цивільній справі № 335/729/21, що набрало законної сили 05.05.2021, шлюб між вказаними особами розірвано (а.с. 9). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.12.1978, виданим Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 2282 (а.с. 7). На підставі договору дарування від 28.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О.В. за р. № 847, позивач [PERSON] отримав від своєї матері [PERSON] у власність як дарунок належні останній ѕ частини квартири [ADDRESS] (а.с. 10-12). Інша ј частина квартири належить позивачеві на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] р від 28.01.2003, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради (а.с. 13, 14). Отже, позивач є одноосібним власником спірної квартири, а тому твердження відповідача у відзиві про наявність інших співвласників квартири не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач, посилаючись на те, що він є власником спірної квартири, а відповідач після розірвання шлюбу із його матір`ю [PERSON] не є членом її сім`ї, однак залишився проживати у квартирі, чим створює позивачеві перешкоди у володінні та користуванні належним йому майном, просить у позові виселити відповідача із квартири без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 406 ЦК України. За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї (чоловіка) попереднього співвласника (матері позивача) і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Разом із тим, під час розгляду справи встановлено, що відповідач, хоча і залишився проживати у квартирі позивача після розірвання шлюбу із його матір`ю, однак він не пов`язаний із позивачем та його матір`ю [PERSON] спільним побутом, не має із ними взаємних прав та обов`язків, що, зокрема, випливає зі змісту заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2021 у справі № 335/729/21 (провадження № 2/335/1180/2021) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Цим рішенням встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть. Також зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні позивач [PERSON] , а також [PERSON] , допитана під час судового розгляду як свідок. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 04.12.2019 у справі № 235/9835/15-ц (провадження № 61-8142св18), від 23.10.2019 у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). З урахуванням викладених обставин, суд доходить висновку, що право відповідача [PERSON] на користування чужим майном - квартирою [ADDRESS] підлягає припиненню шляхом виселення останнього з цієї квартири. При цьому, судом відкидаються аргументи відповідача щодо відсутності визначених ст. 116 ЖК України підстав для його виселення, відсутності іншого житла, оскільки дана норма не є підставою позову [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, в межах розгляду даної справи підлягали встановленню обставини щодо наявності чи відсутності підстав для припинення сервітуту на користування [PERSON] спірною квартирою, а не обставини, визначені у статті 116 ЖК України, зокрема щодо руйнування, псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичного порушення правил соціального співжиття, безрезультатність заходів запобігання і громадського впливу. Тому суд, з урахуванням ч. 4 ст. 77 ЦПК України, визнає неналежними та не бере до уваги докази, а саме показання свідків [PERSON] (сина відповідача) та [PERSON] (сестри відповідача), які надали свідчення про відомі їм обставини сімейного життя [PERSON] та [PERSON] , а також свідка [PERSON] (сусіда позивача), який пояснював про скандали, які чув зі спірної квартири, зловживання відповідачем спиртними напоями тощо. З цих самих підстав судом не враховуються письмові докази на підтвердження продажу [PERSON] своєї власної квартири, а також придбання автомобіля на ім`я [PERSON] (а.с. 29, 30). Оскільки до спірних правовідносин не підлягає застосуванню норма ст. 116 ЖК України, яка передбачає виселення без надання іншого житлового приміщення, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом виселення останнього зі спірної квартири (без вирішення питання щодо ненадання іншого житлового приміщення). Оскільки позивачем не зазначено у позовній заяві та інших заявах по суті справи розміру понесених судових витрат, тому питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось, що не позбавляє позивача права звернутись у подальшому із заявою про ухвалення додаткового рішення відповідно до ст. 270 ЦПК України. На підставі ст.ст. 19, 89, 141, 244-245, 259, 264, 265, 272-273, 280-283, 274, 279 ЦПК України, суд

Outcome: partial