Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

22.03.2019 р. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики в сумі 126947,00 грн. та судових витрат у розмірі 4453,67 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 25.01.2019 року позивач надав відповідачу [PERSON] кошти в сумі 4700 доларів США, про що відповідач написав розписку, в якій зобов`язався повернути позивачу зазначену суму боргу до 25.02.2019 року. Проте відповідач кошти не повернув, не віддав будь якої частки боргу, на вимогу позивача повернути зазначений борг відповідач не реагує, ухиляється від виконання зобов`язання, чим взяті на себе зобов`язання порушив. Тому позивач вимушений звертатися до суду за захистом порушеного права. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 25.01.2019 р. у розмірі 126947,00 грн., що еквівалентно 4700 доларам США та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 23.04.2019р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання на 13.05.2019 р. на 10-30 год. Ухвалою суду від 13.05.2019р. справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.06.2019 р. на 09-30 год. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Чоп`як В.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити , проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації, повідомленням через веб-сайт судової влади України, відповідно до ст. 128 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ч.4ст.280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг позивачу грошові кошти в сумі 4700 доларів США. Відповідно до договору [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 25.02.2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки від 25.01.2019 р.,яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 337/1052/19. Вимоги щодо повернення грошових коштів у строки, зазначені у вищевказаному договорі відповідачем не виконані. За правилами ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 25.01.2019 року був укладений договір позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того,що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг позивачу у розмірі 4700,00 доларів США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Так, курс української гривні до долару США станом на 18.03.2019 року складає, 27,01 грн.: за 100 доларів США 27,01 грн. х 4700 доларів США = 126947,00 грн. Таким чином, сума боргу за договором позики складає 126947,00 грн. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 4453,67 грн.

Outcome: approved