Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

22 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання його сина - [PERSON], [INFO], з ним, за місцем його проживання, а також припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після припинення шлюбних відносин із [PERSON], їх спільний син - [PERSON] залишився жити із нею та на утримання якого рішення суду з нього - [PERSON] було стягнуто аліменти. Декілька разів відповідачка залишала сина у родичів, звідки він забирав дитину до себе, а згодом відповідачка повертала сина собі. На початку січня 2017 року його брат [PERSON] зателефонував та повідомив, що його - позивача син, перебуває у нього, звідки він і забрав дитину. З січня 2017 року син проживає із ним постійно. Він забезпечив для дитини належні умови проживання, піклується про нього. Проживає із сином, своєю дружиною [PERSON] та її дітьми від першого шлюбу. Відповідачка за цей час один раз навідала сина. Посилаючись на те, що відповідачка до цього часу продовжує отримувати аліменти на утримання їх сина, який фактично проживає із ним та перебуває на його утриманні, чим він сам та його родина ставиться у скрутне матеріальне становище, просив про звільнення його від цих грошових стягнень. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив про вище викладене. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що перебуває із [PERSON] у зареєстровану шлюбі з 20 квітня 2017 року, разом проживали спільно ще до реєстрації шлюбу. З січня 2017 року із ними проживає постійно також однією сім'єю син її чоловіка - [PERSON]. Хлопчик, як і її діти від першого шлюбу, утримується повністю ними спільно. [PERSON] доглянутий, забезпечений всім необхідним, відвідує школу. Мати - [PERSON] утриманням [PERSON] не займається, однак з її чоловіка - [PERSON] продовжують відраховувати аліменти на її користь, що ставить їх родину в скрутне матеріальне становище. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась за останнім відомим місцем реєстрації, у зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи (а.с. 38). Вислухавши пояснення позивача, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], на утримання якого рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2012 року на користь матері з батька дитини було стягнуто аліменти в розмірі 1/ 4 частини усіх видів доходу [PERSON] В той же час, як вказує позивач - [PERSON], їх із [PERSON] син - [PERSON] з січня 2017 року проживає із ним та перебуває на його утриманні. Згідно повідомлення Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області від 24.01.2017 року було проведено перевірку за заявою [PERSON] щодо встановлення місця перебування [PERSON] За наслідками перевірки було встановлено, що [PERSON] за час мешкання за адресою: [ADDRESS] неодноразово на декілька діб залишала сина [PERSON] під нагляд сусідам, вихованням сина не займалась. Місце її знаходження не встановлено, опитати не надалось можливим (а.с. 10). За даними акту обстеження умов проживання слідує, що неповнолітній [PERSON] мешкає із батьком [PERSON] та його новою родиною в [ADDRESS]. Дитина забезпечена необхідним одягом, приладдям та підручниками для навчання, сезонними речами (а.с. 12). Зі змісту довідки про доходи позивача слідує, що з нього за місцем роботи здійснюється утримання виплат по аліментам (а.с. 13-14). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч.3 ст.181 СК України). Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків. Згідно з ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З досліджених письмових доказів встановлено, що з січня 2017 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком та окремо від матері та з цього часу саме батько утримує сина. Будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідачка приймає участь в утриманні сина, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд виходить з того, що звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання їх сина не суперечать вимогам сімейного права і відповідає інтересам дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки належить стягнути на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved