Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

23 квітня 2014 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищеназваним позовом. В обґрунтування зазначала, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з червня 2010 року, який між ними розірвано на підставі рішення суду в квітні 2014 року. Від спільного шлюбу вони з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком дитини. Зважаючи на те, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання, вона змушена була звернутися до суду. На підставі виконавчого листа №408/673/12 від 17 квітня 2012 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно довідки виконавчої служби Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №26 від 24 січня 2014 року за період з 02 лютого 2012 року по 19 грудня 2013 року відповідач має заборгованість по несплаченим аліментам 15 781,25 грн. Крім заборгованості по аліментам відповідач в силу ст.196 СК України має сплатити неустойку за прострочення сплати аліментів за кожен день прострочення, яка становить 5 033,24 грн. На підставі вищевикладеного просила суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам, яка становить 15 781,25 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 5 033,24грн., а всього 20 814,49 грн. Присутня у судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Відповідач до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його інтереси у судовому засіданні представляв його представник за довіреністю, який позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що наданий позивачем розрахунок про заборгованість не відповідає дійсності так як відповідач перераховував їй кошти на утримання їх сина, що підтверджується відповідними квитанціями, а заборгованість у подальшому державним виконавцем була перерахована. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки (пені) зазначав про їх необґрунтованість у зв'язку із тим, що неустойка (пеня) може бути нарахована відповідно до положень СК України лише на заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини а не дружини, а тому просив відмовити в цій частині позовних вимог. 11 червня 2014 року відповідачем до канцелярії суду було надано письмові заперечення, в яких він вимоги визнав частково та зазначив, що дійсно рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2012 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Крім того, рішенням суду від 28 лютого 2012 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття. Заборгованість по аліментам на дружину до досягнення дитиною трирічного віку з початку їх стягнення з 02 лютого 2012 року по 15 червня 2012 року (день звільнення з роботи) відсутня, що підтверджується відповідною довідкою №187від 29 травня 2014 року наданої Дзержинським ВДВС КМУЮ Дніпропетровської області. Крім того, в рахунок виконання аліментних зобов'язань після звільнення з роботи за двома виконавчими листами періодичними платежами ним здійснювались перерахунки грошових коштів на рахунок позивача одноразовими платежами без розподілу по видам аліментів, що підтверджується довідкою про заборгованість №187 від 29 травня 2014 року. Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на її утримання, то їх він вважає необґрунтованими у зв'язку із тим, що зазначені у позовній заяві санкції не застосовуються до заборгованості по сплаті аліментів на утримання дружини. На підставі вищевикладеного просив суд задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дружини по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку частково. В позовних вимогах про стягнення неустойки (пені) відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Дзержинського ВДВС КМУЮ Дніпропетровської області до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував виходячи з наступного. Так суду було пояснено, що надана позивачеві за її зверненням довідка №26 від 24 січня 2014 року була складена без урахування здійснених у подальшому відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості по аліментам на утримання дружини на період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В подальшому заборгованість [PERSON] була перерахована, про що суду було надано відповідну довідку №19 від 14 січня 2015 року і становить 4 923,62 грн. Вислухавши пояснення сторін, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи із наступного. Так судом встановлено, що 19 червня 2010 року між сторонами Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану КМУЮ Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №221 (а.с.8), який в квітні 2014 року за рішенням суду було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до виконавчого листа №408/673/12 виданого 25 липня 2012 року з відповідача на користь позивача за рішенням суду було стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO] трирічного віку, але не менше 30% від прожиткового рівня на дитину відповідного віку (а.с.6). З копії наказу про припинення трудового договору від 15 червня 2012 року вбачається, що відповідача було звільнено з ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с.30), після чого виконавче провадження було передано з Інгулецького ВДВС КМУЮ до Дзержинського ВДВС КМУЮ Дніпропетровської області. Постановою державного виконавця від 01 серпня 2012 року було відкрито виконавче провадження №3713025 (а.с.26). Згідно з довідки №26 від 24 січня 2014 року за період з 02 лютого 2012 року по 19 грудня 2013 року відповідач має заборгованість по несплаченим аліментам 15 781,25 грн. (а.с.5). В подальшому державним виконавцем Дзержинського ВДВС КМУЮ Дніпропетровської області до суду було надано довідку про заборгованість №19 від 14 січня 2015 року, відповідно до якої станом з 15 червня 2012 року по 15 листопада 2013 року було проведено перерахунок заборгованості, і вона складає 4 923,62 грн., даний факт позивачем не спростовувався (а.с.84). З даної довідки вбачається, що заборгованість по аліментам на дружину до досягнення дитиною трирічного віку з початку їх стягнення з 02 лютого 2012 року по 15 червня 2012 року (день звільнення з роботи) відсутня. Крім того, виконання аліментних зобов'язань відповідачем після звільнення його з роботи за двома виконавчими листами підтверджується здійсненням ним періодичних платежів по перерахунку грошових коштів на рахунок позивача одноразовими платежами без розподілу по видам аліментів, що підтверджується довідкою про заборгованість №19 від 14 січня 2015 року та відповідними квитанціями (а.с.34-38). Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), аза відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по аліментам на її утримання підлягає частковому задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то суд вважає в цій частині відмовити з наступних підстав. Так, зазначені позивачем у позовній заяві штрафні санкції нормами Сімейного Кодексу взагалі не передбачені, оскільки відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але при цьому вказана норма міститься у главі 15 СК України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», а відтак регулює відносини з приводу сплати неустойки у випадку прострочення виплати аліментів саме на утримання дитини. Тобто, вказана правова норма не може слугувати підставою для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дружини та не регулює спірні правовідносини сторін у даній справі. Також суд приходить до висновку, що відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial