Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

22 грудня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач [PERSON] , посилаючись на ст.ст.150,155,164-167 Сімейного кодексу України, просить: стягнути з [PERSON] на її користь 450 гривень додаткових витрат на дитину - дочку [PERSON] ; позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати у сумі 840,80 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком малолітньої дочки позивачки - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний за рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.11.2012 року ( справа №2506/8077/2012). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.02.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. На даний час малолітня [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , позивачем у справі, яка її утримує та виховує. У 2017 році позивач уклала шлюб з [PERSON] . Відповідач за період навчання дитини жодного разу до школи не приходив, не зустрічався з вчителями та адміністрацією школи з питань навчання та виховання дочки, не цікавиться її успіхами у навчанні. У той час як позивач приділяє належну увагу дитині, цікавиться успіхами, прислухається до порад вчителів, піклується про здоров`я дитини. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, і має заборгованість зі сплати аліментів. Згідно з довідкою про неотримання аліментів та розрахунку державного виконавця станом на 11.09.2020 року заборгованість по аліментам складає 52079,79 гривень, відповідач включений до реєстру боржників та по факту умисної несплати відповідачем аліментів на дитину відкрито кримінальне провадження, яке внесене 01.11.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42019271180000181. [PERSON] навчається у дитячій школі мистецтв в 7 класі хореографічного відділення. Усі рекомендації викладача по вихованню і організації дитини для навчання, концертній діяльності виконує виключно позивач. Батько [PERSON] не відвідує батьківські збори та концертні заходи за участю дочки, не цікавиться її успіхами. Усі фінансові витрати на навчання [PERSON] несе позивач. Додаткові витрати позивача, пов`язані з оплатою навчання дитини в Дитячій школі мистецтв за 2020 рік склали 900 гривень. Виходячи з рівності участі обох батьків у витратах на дитину, стягненню з відповідача підлягають додаткові витрати у розмірі Ѕ частини понесених додаткових витрат, що становить 450 гривень. Відповідач з дитиною не спілкується та взагалі відмовляється будь-яким чином утримувати дочку. Позивач не чинила перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, але останній самоусунувся від виконання ним батьківських обов`язків. Позивач вважає, що необхідно позбавити батьківських прав [PERSON] , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти; не цікавиться її станом здоров`я, навчанням; не відвідує батьківські збори. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, наявність винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, тому позивач звернулася до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 12 січня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 12 березня 2021 року. 12 березня 2021 року судовий розгляд справи було відкладено на 07 квітня 2021 року на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України. 07 квітня 2021 року було оголошено перерву до 11 травня 2021 року у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про повторний виклик свідка. 11 травня 2021 року справу було знято з розгляду та призначено на 08 червня 2021 року. 08 червня 2021 року розгляд справи було відкладено на 22 червня 2021 року за клопотанням представника позивача. У судовому засіданні представник позивача- адвокат Приходько О.С. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що на даний час малолітня дитина [PERSON] , батьком якої є відповідач, проживає у м.Славутичі разом із матір`ю - [PERSON] , позивачем у справі, та вітчимом [PERSON] , з яким позивач уклала шлюбу. Дитина забезпечена усім необхідним тільки матір`ю, а батька вона не бачила давно та навіть його не пам`ятає, про що свідчать відомості, включені до акту обстеження умов проживання дитини. Відповідач не виконує батьківських обов`язків, зокрема, утримувати і виховувати дитину до досягнення дитиною повноліття та не здійснює жодних дій для того, щоб спілкуватися з дитиною. Також відповідач має заборгованість по аліментам на утримання дитини. Крім того, було відкрите кримінальне провадження за фактом умисної несплати відповідачем аліментів на утримання дитини, проте відповідач жодних дій для сплати аліментів не здійснив. На телефонні дзвінки він не відповідає, жодних заходів для спілкування з дитиною не здійснює. За весь час навчання та проживання дитини з матір`ю у м.Славутич відповідач жодного разу до дитини не приїздив та не телефонував. Таким чином, відповідач не бере участі у вихованні дитини та не виконує передбачених Сімейним кодексом України обов`язків щодо її утримання та виховання. Він має можливість спілкуватися з дитиною, оскільки позивач ніколи перешкод у спілкуванні з дитиною йому не чинила, але відповідач фактично самоусунувся від виконання ним батьківських обов`язків. Оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд та лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною, не надає їй доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її станом здоров`я, навчанням, не відвідує батьківські збори, то є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Також позивач понесла додаткові витрати в загальній сумі 900 гривень на навчання дитини у Дитячій школі мистецтв за 2020 рік, а тому просить стягнути з відповідача половину вказаних витрат, що становить 450 гривень. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що з моменту переїзду до м. Славутич відповідач був попереджений про те, що дитина буде знаходитись у м.Славутич, на що останній відповів, що для нього далеко приїздити у м.Славутич. Тоді ж вона неодноразово пропонувала йому зустрітися з дитиною у м.Чернігові, проте останній також не приїздив і у м.Чернігів. На даний час дитина вже не пам`ятає батька та у неї склалися дружні стосунки з вітчимом - чоловіком позивача. Під час шлюбу та народження дочки [PERSON] позивач проживала з відповідачем у м. Чернігові разом з її матір`ю. Дочка [PERSON] народилася у 2008 році, а у 2012 році між нею та відповідачем шлюб було розірвано та у 2015 році винесено рішення про стягнення аліментів. Після розірвання шлюбу відповідач повернувся у м. Ніжин, а вона з дочкою залишилися проживати у м. Чернігові, після чого шість років тому переїхала з дочкою до м.Славутича. Вона ніколи не заперечувала проти спілкування відповідача з дитиною, навіть прагнула цього, проте відповідач не намагався щось з цього приводу робити. Останній раз відповідач приходив до дитини на випускний у дитячий садок ще коли вони проживали у м. Чернігові. Зараз дочка навчається у сьомому класі і батька майже не пам`ятає, бо він не спілкується, не приїздить до неї та не телефонує. У дочки є свій телефон і у неї був номер телефону відповідача, але той їй не телефонував. На даний час номера телефону відповідача у дочки вже не має, більш за все він його змінив. Відповідача не цікавить ні життя, ні здоров`я дитини. Два роки тому вона звернулася до відповідача з метою отримання від нього у добровільному порядку дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, так як мала намір відвезти дочку на лікування, оскільки дитина мала проблеми зі шкірою через наявність алергії, проте відповідач дозволу не надав. З цього приводу вона була вимушена звертатися до суду, тоді ж на засіданні суду і бачила його востаннє. Рішення суду було прийнято на її користь, але судовий процес тривав більше 6 місяців, а тому це рішення вже було неактуальним. Після того як вона з дочкою переїхала до м. Славутич, відповідач ні разу не телефонував та не цікавився життям та здоров`ям дочки. Через соціальні мережі відповідач також може, при бажанні, зв`язатися, з дочкою та нею, проте останній ні з нею, як матір`ю дитини, ні з дочкою не зв`язується та не цікавиться. Де зараз проживає чи перебуває відповідач їй також не відомо. У позовній заяві нею зазначена адреса, де відповідач був зареєстрований та де проживали його батьки раніше, ще тоді, коли вона перебувала з ним у шлюбі та бувала у них вдома у [ADDRESS] він ні разу не приїздив, тому що аби він без її відома зустрівся з дочкою, чи хоча б зателефонував їй, то вона б знала про це, оскільки з дитиною у неї дуже дружні та довірливі стосунки. Зараз позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - [PERSON] , який дуже добре ставиться до її дочки [PERSON] . Дитина не бачила свого батька, відповідача у справі, близько останніх шести років, жодних подарунків він дитині не робив, матеріальної допомоги не надавав, у вихованні дитини не сприяв. Вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, про що додатково свідчить те, що він змінив телефон, за зареєстрованим місцем проживання він відсутній, а також свідчать листи від правоохоронних органів, на які він не відповідає. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за місцем проживання, визначеним у позовній заяві, проте конверти із судовими повістками повернуто до суду з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяви про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення судового розгляду справи відповідач до суду не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Представник Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області та Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, третьої особи у справі, Сусло Т.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дочки [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На електронну адресу суду від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. У поданій заяві представник третьої особи просив прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 07 квітня 2021 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Свідок [PERSON] суду показала, що сім`ю [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] знає більше 5 років, підтримує з ними нормальні стосунки. Дочку позивача - [PERSON] також знає добре, оскільки вони спілкуються сім`ями досить часто. Крім того, вона працює викладачем у Дитячій школі мистецтв м.Славутича, де також навчається [PERSON] . За усі роки спілкування вона жодного разу не бачила біологічного батька [PERSON] , дівчинка у спілкуванні ніколи про нього не згадує. Усі матеріальні та моральні турботи щодо виховання дитини лежать на позивачеві, якій допомагає також чоловік позивача - [PERSON] . У нього добрі та дружні стосунки з [PERSON] , яка разом з [PERSON] робить уроки, проводить дозвілля. Про це їй відомо, тому що вони часто спілкуються сім`ями, ходять один до одного в гості та разом гуляють з дітьми. Відповідач не цікавиться дочкою та її навчанням у школі, про що їй добре відомо як викладачу Дитячої школи мистецтв м.Славутича. З [PERSON] вона може спілкуватися на різні теми. Коли вона запитала [PERSON] про батька, то зрозуміла, що ця розмова для дитини неприємна. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] є її дочкою, з якою у неї нормальні стосунки. Відповідач [PERSON] був її зятем, ставиться до нього нормально. Після одруження, позивач та відповідач проживали у неї в квартирі у м. Чернігів. Спочатку відносини між позивачем та відповідачем були нормальні, але потім почали погіршуватися, оскільки відповідач ніколи не міг забезпечити сім`ю і у нього завжди були проблеми з роботою. Під час їхнього сумісного проживання, вона надавала сторонам матеріальну допомогу. Коли сторони розлучилися, відповідач поїхав у м. Ніжин, а її онука [PERSON] залишилися проживати у м.Чернігів. Після розлучення відповідач приїздив всього два рази. Одного разу взимку покатав дитину на санках, а другий раз побув на випускному у дитячому садку. Також вона бачила відповідача ще одного разу з іншою жінкою у магазині, але він тільки привітався, а про дитину нічого не запитував. Після переїзду її дочки та онуки до м. Славутича дитиною опікується лише мати та вітчим [PERSON] . [PERSON] часто приїздить до неї в гості у м. Чернігів, дуже тепло відзивається про свого вітчима, але ніколи не згадує про свого біологічного батька. Колись, відповідач пообіцяв [PERSON] , що приїде до неї на останній дзвоник після закінчення 1 класу та подарує мобільний телефон, але своєї обіцянки не виконав. Відповідач до неї ніколи не звертався з приводу спілкування із [PERSON] . Інтересу до дитини у нього немає, навіть коли хотіли повезти дівчинку за кордон з метою оздоровлення, то відповідач дозволу не давав, придумував якісь відмовки. Сім чи вісім років тому вона розмовляла з [PERSON] по телефону з приводу позбавлення його батьківських прав, оскільки він зовсім не займається дочкою. Проте жодної допомоги у вихованні та матеріальному забезпеченні [PERSON] відповідач так і не надає. Вона вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. [PERSON] на даний час зростає у добрій атмосфері. У позивача та її нинішнього чоловіка [PERSON] дуже добрі і теплі стосунки з [PERSON] , таке ж відношення до [PERSON] і у дитини. Відповідач ніколи так не опікувався своєю рідною дочкою, як опікується вітчим [PERSON] . Малолітня [PERSON] у судовому засіданні у присутності практичного психолога [PERSON] суду пояснила, що знає свого батька на ім`я [PERSON] , якого бачила останній раз, коли їй було чотири роки, потім бачила його ще один раз на випускному у дитячому садку. Її вихованням займаються тільки мати, баба та вітчим [PERSON] , з яким у неї гарні стосунки та з яким вони разом проводять дозвілля. Хотіла би проживати разом з матір`ю та вітчимом. Батько [PERSON] по телефону чи будь-яким іншим чином з нею зв`язатися не намагався. Її мати ніколи не була проти того, щоб її батько [PERSON] з нею спілкувався та проводив час. У майбутньому хотіла б, щоб її батьком став вітчим [PERSON] . Батьківські збори у школі відвідує лише її мати та вітчим. Вона відвідує різні гуртки, за які сплачує також тільки мати та вітчим. Батько [PERSON] подарунків їй ніколи не робив, з днем народження та з іншими святами не вітав, вона з ним не спілкується близько восьми років, коштів він їй не присилає. Коли вона навчалася у третьому чи четвертому класі, то телефонувала батькові, але той не відповідав. На даний час вона не бажає спілкуватися з батьком, оскільки вважає, що їй це не треба. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 01 грудня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2930, який був розірваний заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 листопада 2012 року (а.с.13, а.с.23). Під час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1291, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 25). Як вбачається із заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року у справі № 750/10230/14, провадження № 2/750/96/15, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2014 року та до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 22). Згідно з листом старшого державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 25.01.2018 року № 15-41/1135 відповідач не виконує в повній мірі рішення суду по виконавчому листу №2/270/96/15, виданому 18.02.2015 року Деснянським районним судом м.Чернігова про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [INFO] , у зв`язку з чим виникла заборгованість та в діях останнього вбачаються ознаки злочину, відповідальність за який передбачена ст.164 Кримінального кодексу України ( а.с.18). Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 01.11.2019 року, копія кого долучена до матеріалів справи, 01.11.2019 року зареєстровано кримінальне провадження № 42019271180000181 за заявою [PERSON] за фактом умисної несплати [PERSON] , відповідачем у справі, аліментів на дитину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 Кримінального кодексу України ( а.с.26). Відповідно до розрахунків заборгованості по аліментах, виданих головним державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), заборгованість по сплаті аліментів згідно з виконавчим листом №2/740/96/15 від 18.02.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку боржника на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , становить: станом на 11.09.2020 року - 52079 гривень 79 копійок, станом на 07.12.2020 року - 60299 гривень 66 копійок( а.с.20, 28). Неотримання позивачем аліментів з відповідача на утримання дитини за вказаним виконавчим листом №2/740/96/15, виданим Деснянським районним судом м. Чернігова, підтверджено також довідкою від 11.09.2020 року №45616, виданою в.о. начальника Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми), копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.20). Відповідно до листа Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №59774 від 07.12.2020 року та доданих до нього копій матеріалів виконавчого провадження відповідач рішення суду про стягнення аліментів не виконує, на виклики державного виконавця до відділу ДВС не з`являється, про причини неявки не повідомляє. Станом на 07.12.2020 року державним виконавцем вживаються заходи щодо встановлення місця фактичного проживання боржника та готуються матеріали для внесення до суду подання про оголошення боржника в розшук. Заборгованість по аліментам станом на 30.11.2020 року становить 60299,66 гривень. Згідно останніх відповідей на запити до ДФС України та ПФУ відомості про джерела отримання боржником доходів, відкриті рахунки відсутні; майно, належне боржнику на праві власності, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено ( а. с. 27- 35). Відповідно до листа, отриманого на запит суду від відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, інформація стосовно реєстрації [PERSON] , [INFO] , відсутня ( а. с. 41). Як вбачається з декларацій про доходи та майно боржника фізичної особи від 06.09.2017 року та 20.02.2018 року, копії яких долучені до матеріалів справи, боржник [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказані декларації заповнені відповідачем власноручно ( а. с.33, 35). Згідно з довідкою від 23.09.2020 року та витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3218-663581-2017, копії яких долучені до матеріалах справи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з [PERSON] , позивачем у справі, за адресою: [ADDRESS] (а.с.11, 24). 02 червня 2017 року [PERSON] , позивач у справі, та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1222 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] ( а.с.12). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання № 01-22/64 від 02.10.2020 року у квартирі [ADDRESS] , де зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] проживає за цією адресою з матір`ю та чоловіком матері. Зі слів матері [PERSON] колишній чоловік [PERSON] мешкає окремо, на території м.Славутич він ніколи не перебував та має заборгованість по сплаті аліментів. Виховання дочки [PERSON] , її матеріальне утримання, піклування про розвиток та здоров`я повністю забезпечує мати та її чоловік [PERSON] . Батько дитини [PERSON] вихованням дочки не займається, її життям не цікавиться, батьківських зборів не відвідує, з учителями не спілкується ( а.с.14). З вищевказаного акту обстеження умов проживання вбачається, що санітарно-гігієнічні умови проживання на час обстеження відповідають загальноприйнятим нормам: чисто, охайно, прибрано. Квартира облаштована відповідними меблями: є стінка, диван-ліжка, крісла, шафи, тумбочки для речей особистого вжитку тощо, побутовою технікою. Для дитини облаштовано велику кімнату (залу), де знаходиться ліжко, робочий стіл, шафа для речей. Дитина забезпечена належним харчуванням, речами особистого вжитку, для неї створені всі умови проживання, навчання, дозвілля та гармонійного розвитку. Згідно з довідкою про участь батька учениці 7-В класу [PERSON] у шкільному житті дитини, виданою директором Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Славутицької міської ради Київської області, з підписом класного керівника, № 01-38/113 від 15.09.2020 року, копія якої долучена до матеріалів справи, учениця [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі, завжди охайна, доглянута. Мати дитини цікавиться шкільним життям дитини. Батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується ( а. с. 21). Як вбачається з довідки, виданої директором Дитячої школи мистецтв м.Славутича від 24.09.2020 року № 9/01-14, копія якої долучена до матеріалів справи, [PERSON] навчається у Дитячій школі мистецтв в сьомому класі хореографічного відділення, вона здібна та цілеспрямована учениця. Завдяки увазі матері завжди охайна, підтягнута, зібрана. Всі рекомендації викладача по вихованню і організації дитини для навчання виконує мати. Батько не відвідує батьківських зборів та концертних заходів за участю дочки та не цікавиться її успіхами ( а. с. 19). Квитанціями АТ КБ «ПРИВАТБАНК», копії яких долучені до матеріалів справи, підтверджується, що позивач здійснювала плату за навчання дитини [PERSON] в Дитячій школі мистецтв м. Славутича за 2020 рік: 22.04.2020 року - 120 гривень; 19.05.2020 року - 240 гривень; 15.05.2020 року - 120 гривень; 06.10.2020 року - 300 гривень; 03.08.2020 року - 120 гривень, усього на суму 900 гривень ( а. с. 15-17, 130). Враховуючи положення ст.ст.8-11 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України, даними у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов`язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу. Як зазначено у ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 44 від 04.02.2021 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області дійшов висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ( а.с.69-70). Згідно з ч. 1, ч. 2, ч.3, ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Досліджені в судовому засіданні письмові докази та показання свідків свідчать про те, що відповідач [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини. З урахуванням викладеного та думки малолітньої дитини [PERSON] , суд дійшов висновку, що в інтересах дитини необхідно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину [PERSON] суд зазначає таке. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Абзацом 2 частини 2 статті 185 СК України передбачено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як видно із наданих позивачем [PERSON] копій квитанцій, її додаткові витрати на оплату навчання дочки [PERSON] в Дитячій школі мистецтв м.Славутич за 2020 рік склали 900 гривень. Понесені позивачем витрати на оплату навчання дитини [PERSON] у Дитячій школі мистецтв м.Славутича в сумі 900 гривень, з яких 450 гривень позивач просить стягнути з відповідача, викликані особливими обставинами, які пов`язані з розвитком здібностей дитини, а тому в розумінні ст.185 СК України є додатковими витратами, участь у яких зобов`язаний брати також і відповідач. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу ( ч.2). Таким чином, виходячи з рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дитини, розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину становить половину суми додаткових витрат, понесених позивачем на оплату навчання дитини [PERSON] у Дитячій школі мистецтв м.Славутича за 2020 рік, і складає 450 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи із зазначеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину в сумі 450 гривень підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок, який нею був сплачений при подачі позовної заяви до суду за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Крім того, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок за позовну вимогу щодо стягнення додаткових витрат на дитину, від якого позивач була звільнена при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved