Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

22.09.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якій позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 23.09.1995 року та зареєстрований Фрунзенським відділом реєстрації актів громадського стану в м. Харкові, актовий запис 496. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23.09.1995 року між сторонами укладено шлюб, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок несумісності характерів та втрати поваги, любові та дружби одне до одного. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Позивач вважає, що подальше сімейне життя між ними неможливе. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач до судового засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 23.09.1995 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований 23.09.1995 року Фрунзенським відділом реєстрації актів громадського стану в м. Харкові, актовий запис № 496 (а.с.4). Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сторони спільного господарства та бюджету не ведуть. Їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовною, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, зі згоди відповідача, суд вважає за можливим залишити після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] прізвище - [PERSON] .

Outcome: approved