Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

22.05.2019 року [PERSON] звернулась до суду зі заявою про встановлення факту перебування особи на утриманні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21.09.1981 року по 28.12.2018 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка, 08.02.2019 року заявниця звернулась до Шевченківського об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника. Однак, 15.02.2019 року рішенням Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя було відмовлено у призначенні пенсії, через те, що [PERSON] не має документу, що підтверджує факт її перебування на утриманні чоловіка. Просила суд встановити факт її перебування на утриманні [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 28.05.2019 року відкрито провадження у справі. 14.06.2019 року до суду від Шевченківського об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя надійшли пояснення, згідно яких із заяви [PERSON] , та доданих до заяви копій документів не вбачається, що заявниця та її померлий чоловік є внутрішньо переміщеними особами та проживали спільно за адресою: [ADDRESS] , так як в матеріалах, доданих до заяви, відсутні довідки УПЗСН про взяття на облік [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] як внутрішньо переміщених осіб та за якою адресою. В матеріалах справи наявний акт, але він складений невідомими особами і без зазначення їх повноважень. Крім того, в свідоцтві про смерть [PERSON] зазначено місце смерті - Донецька область, місто Макіївка, а згідно копій паспортів [PERSON] та [PERSON] , доданих до заяви, визначено їх місце реєстрації - [ADDRESS] . Тобто, з цих даних вбачається, що взагалі заявник не мешкає у Комунарському районі м. Запоріжжя. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1981 року і по день смерті останнього. З 2015 року проживали разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS] , до цього часу мешкали у місті Макіївка Донецької області, вели спільне господарство. [PERSON] отримував пенсію близько 9 853 грн., а вона лише 1 497 грн., тому основою для їх проживання була пенсія чоловіка, яку вони витрачали на покупку продуктів, ліків та оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку з тимчасовою окупацією частини території Донецької та Луганської областей з липня 2015 року вона з чоловіком вимушені були переїхати до міста Запоріжжя, де фактично і мешкали, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Після смерті чоловіка звернулась до Пенсійного фонду із заявою про перехід на пенсію чоловіка, проте їй було відмовлено, так як наданих документів недостатньо. Представник заявника - [PERSON] підтримав заяву, просив її задовольнити. Представник Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника управління за наявними у справі матеріалами. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що є родичкою померлого [PERSON] . Заявник мешкала разом із чоловіком за адресою: [ADDRESS] , так як це її квартира і вона надала її для тимчасового проживання. Подружжя [PERSON] з 2015 року постійно мешкали за вказаною адресою однією сім`єю, вели спільно господарство. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є бабусею [PERSON] та повністю підтвердила обставини, повідомлені останньою. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 21.09.1981 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданим 21.09.1981 року Будинком укладення шлюбу м. Макіївки Донецької області (а.с. 6). Зареєстрованим місцем проживання заявника є [ADDRESS] (а.с. 3). З липня 2015 року подружжя [PERSON] проживало разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання від 25.02.2019 року (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] були взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи 24 липня 2015 року, контактна адреса: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою № [NUMBER] від 24.07.2015 року УПЗСН Комунарського району Запорізької міської ради. Заявник знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківське об`єднання управління ПФУ м. Запоріжжі, отримує пенсію за віком, за період з травня 2018 року по травень 2019 року отримала 18 903 грн. (а.с. 14). [PERSON] знаходився на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківське об`єднання управління ПФУ м. Запоріжжі, отримував пенсію за віком, за період з січня 2018 року по грудень 2018 року отримав 118 247,28 грн. (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с. 9). 08.02.2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника, та рішенням № 6 від 15.02.2019 року їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні (а.с. 8). Виходячи з наданих до суду документів, пояснень позивача, а також показань свідків, судом встановлено, що подружжя [PERSON] з липня 2015 року мешкали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, та враховуючи розміри пенсій, саме пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання сім`ї. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Враховуючи викладене, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і необхідне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, тому суд вважає за можливе встановити факт перебування [PERSON] на утримані її чоловіка [PERSON] .

Outcome: approved