Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

23.11.2016 року позивачка звернулась в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Кутище, вул. Центральна, 61. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в с. Кутище Тлумацького району по вул. Центральна, 61, проживали її бабуся [PERSON] і дідусь [PERSON] та їм на праві власності, по 1/2 частині кожному, належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 24.08.1999 року [PERSON] (бабуся) померла. Після її смерті в управління спадковим майном вступив її чоловік [PERSON] (дідусь). 06.12.2004 року [PERSON] (дідусь) помер. Ще за життя він посвідчив на імя позивачки заповіт. Позивачка прийняла спадщину після його смерті, оскільки до дня смерті проживала разом з ним. Позивачка бажає оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на своє імя, однак в нотаріальному порядку їй відмовлено в оформленні спадщини, оскільки відсутній документ, який би посвідчував право власності на вказане домоволодіння. У звязку з вищевказаним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Кутище, вул. Центральна, 61, в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила позов задовольнити та справу розглядати без їїучасті. Представник відповідача Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, просив справу розглядати у його відсутність. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 5 Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за 1986-1990 роки станом на 01.07.1990 року за [PERSON], який був головою двору, та [PERSON], значилось господарство, розташоване по вул. Центральна, 61, в с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 5). Згідно копії технічного паспорту від 12.10.2016 року та виписки з інвентаризаційних матеріалів від 12.10.2016 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: вул. Центральна, 61, в с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області, побудовані у період з 1917 року по 1960 рік (а.с. 10-12, 13). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Центральна, 61, в с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно копії свідоцтва про народження позивачки її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). 04.09.2003 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Меринда» (копія свідоцтва про одруження, а.с. 15). Мати позивачки до моменту реєстрації шлюбу значилась як [PERSON] (копія свідоцтва про одруження, а.с. 17). Згідно копії свідоцтва про народження матері позивачки [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). 24.08.1999 року [PERSON] (бабуся позивачки) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (дідусь позивачки)прийняв спадщину за законом після смерті дружини [PERSON] (бабуся позивачки), успадкуваши належну їй 1/2 частину спадкового домоволодіння, оскільки вступив в управління спадковим майном, до дня смерті проживав разом з спадкодавцем та вів з нею спільне господарство, що підтверджується довідкою Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 636 від 03.10.2016 року (а.с. 6). Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 819/01-16 від 29.11.2016 року (а.с. 30), приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 549/01-16 від 07.12.2016 року (а.с. 31) та [PERSON] № 01-16/1152 від 30.11.2016 року (а.с. 29) спадкова справа після смерті [PERSON] (бабуся позивачки) не заводилась. 06.12.2004 року [PERSON] (дідусь позивачки) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Ще за життя він посвідчив на імя онуки [PERSON] (позивачка) заповіт, яким заповів їй все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 24.01.2004 року (а.с. 7). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (дідусь позивачки), оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем у одному господарстві, що підтверджується довідкою Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 636 від 03.10.2016 року (а.с. 6). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 199/2016 від 19.10.2016 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті дідуся [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає (а.с. 31-46). Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на житловий будинок з гоподарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся [PERSON], який в свою чергу успадкував за законом 1/2 частину вказаного домоволодіння після смерті дружини [PERSON] (бабуся позивачки). Позивачці [PERSON]. в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Центральна, 61, в с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 489/02-31 від 18.11.2016 року (а.с. 8). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на житловий будинок з гоподарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved