Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

23.07.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на частину житлового будинку посилаючись на те, що 06.10.1989 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Російською мовою прізвище чоловіка писалось як « [PERSON] ». Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] ». Після зміни паспорту, її прізвище було записано вже українською мовою як « [PERSON] ». [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 4/25 частини житлового будинку [ADDRESS] . Позивач 11.06.2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому було зазначено її прізвище « [PERSON] ». 13.06.2018 року позивач отримала новий (картковий) паспорт громадянина України, в якому прізвище зазначено як « [PERSON] ». На даний час виникла необхідність відчужити належну їй частину будинку, проте з`ясувалось, що оригінал правовстановлюючого документа (свідоцтва) на її частину будинку відсутній. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину, отримала відмову, оскільки свідоцтво було видано на ім`я « [PERSON] », а паспорт що посвідчує її особу на даний час виданий на ім`я « [PERSON] ». З метою усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному їй, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права, вимушена звернутися до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху. 18.08.2020 року через канцелярію суду надійшла письмова заява від позивача на виконання вимог ухвали суду, які були підставою для залишення заяви без руху. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В підготовчому судовому засіданні відповідачі позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ході розгляду справи, судом встановлено, що 06.10.1989 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 06.10.1989 року Відділом РАГСУ Фастівського міськвиконкому, актовий запис № 402. Після реєстрації шлюбу позивачу було присвоєне прізвище « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 268. Після його смерті відкрилася спадщина на 4/25 частини житлового будинку [ADDRESS] . 11.06.2008 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , посвідчене державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О., зареєстровано в реєстрі за номером 2-2279. Свідоцтво про право на спадщину видане на ім`я [PERSON] , ідент.номер: [NUMBER] . 13.06.2018 року позивач отримала новий (картковий) паспорт громадянина України, в якому її прізвище українською мовою вказане, як « [PERSON] ». На даний час позивач має намір відчужити належну їй частину будинку, проте оригінал правовстановлюючого документа - свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.06.2008 року у неї відсутнє. При зверненні до державного нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.06.2020 року, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину було видано на ім`я [PERSON] , а заявницею пред`явлені документи на ім`я [PERSON] , ідент.номер: [NUMBER] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Порядок законності набуття права власності встановлений статтею 328 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Порядок захисту права власності встановлений статтею 392 Цивільного кодексу України в якій вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. . Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, де це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилаюється як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved