Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

22 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею майнове право в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що належало її сестрі [PERSON], яка померла 05 вересня 1995 року в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області, яке складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченого сертифікатом серії ВН № 0324226. Даний позов обґрунтовано наступним. 05 вересня 1995 року в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON], яка доводилася позивачу сестрою. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Горишківської сільської ради ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324226. Позивач вказує, що вона є спадкоємцем майна за законом, однак оформити право власності на спадщину через нотаріальну контору не змогла в зв»язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. \~ \~ \~ В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова селищної ради надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу\~\~диспозитивності цивільного судочинства\~\~\~(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). \~ \~ \~ \~Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 05 вересня 1995 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. \~ \~ \~ \~Згідно ст..ст. 525,526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим -\~день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 530 ЦК України (1963 року) у другу чергу спадкоємців за законом при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Судом встановлено, що 05 вересня 1995 року в с. Горишківка Томашпільського району померла [PERSON] (а.с.8) . Згідно довідки Томашпільської селищної ради № 217 від 23 жовтня 2017 року, після смерті [PERSON], померлої 5 вересня 1995 року, яка постійно проживала в [INFO] залишилося спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) розміром 2,42 га, яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» і знаходиться на території Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишилася її сестра [PERSON], яка проживає в [INFO]. Інших спадкоємців передбачених ст.1261 ЦК України у спадкодавця не має. [PERSON] фактично спадщину прийняла на протязі шести місяців (а.с.9). Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про те, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Горишківській сільській раді за порядковим номером реєстрації № 224 гр. [PERSON] був зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324226 площею 2,42 ум. кад.га, державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі даного сертифіката не виготовлявся (а.с.11). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді нотаріуса від 02 листопада 2017 року на заяву, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 5 вересня 1995 року у звязку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.13). \~ \~ \~ \~Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. \~ \~ \~ \~Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 25 січня 2018 року на запит суду від 16 січня 2018 року, спадкова справа після смерті померлого 5 вересня 1995 року [PERSON] по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с.28). Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно пункту 1\~статті 550 ЦК УРСР\~строк для прийняття спадщини, встановлений\~статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду\~\~при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачений ст.549 ЦК (1540-06) шестимісячний строк для прийняття\~\~ спадщини\~\~ може\~\~ бути\~ продовжений\~ судом\~ за\~ заявою заінтересованої\~ особи\~ при\~ доведеності\~ поважності\~ причин\~ його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про\~ визнання права на спадкове майно, а не про продовження\~ пропущеного\~ строку. (Абзац\~ перший пункту\~ 4\~ із змінами, внесеними згідно з\~ Постановою\~ Пленуму\~ Верховного\~ Суду України N 13 ( v0013700-92) від 25.12.92 ). Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)». Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджує право його спадкоємців на земельну частку (пай), яка перейшла у спадок. Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я [PERSON], спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. Відповідно до статей 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі застосуванні норми права до спірних прапвовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.6. Якщо одна із сторін визнала пред»явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторонни ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За наведених обставин за [PERSON] може бути визнано в порядку спадкування право на земельний пай покійної сестри [PERSON]. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з квитанції № 28 від 01 листопада 2017 року, позивачем [PERSON]\~ за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 640 гривень. Враховуючи те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 640 гривень, їй слід повернути 50 відсотків від даної суми, тобто 320 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved