Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

22.07.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про надання дозволу на вивезення за межі України неповнолітньої дитини без дозволу батька до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 01.09.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 02.09.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 28.09.2020 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України громадянки України, неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ,без супроводу і згоди батька, [PERSON] , в період з 01.12.2020 року по [INFO] [ADDRESS] з метою відвідування її батьків та бабусі, дідуся дитини та відпочинку. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20.06.2015 року. Шлюб був зареєстрований Кіровським відділом РАГС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 356. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] , яка проживає з нею. Сімейне життя між ними не склалось і за рішенням Бабушкінського районного суду від 31.08.2018 року шлюб між ними був розірваний. Вона має намір тимчасово виїхати, в зимовий період, разом з донькою за межі України (Ленінградської області с. Нізіно Ломоносовського району) з метою відвідування своїх батьків та зустрічі дитини з бабусею та дідусем та для відпочинку. Батько ухиляється від виховання дитини, проживає окремо. На її прохання нотаріально посвідчити дозвіл на виїзд їхньої дитини за кордон не реагує, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін Відповідачем подане письмове заперечення на позовну заяву, згідно якого останній посилається на те, що позивачка сфальсифікувала позовну заяву. Ввела суд та службу у справах дітей в оману, оскільки він постійно контактує зі своєю дитиною, фінансово підтримує їхню сім`ю. Постійно сплачує аліменти на утримання дитини, купив донці велосипед, ролики з захитостом, одяг, солодощі. Під час минулого розгляду справи внесла його в реєстр боржників на бездоказовій основі. При цьому позивачка протягом двох років є учасницею розгляду справи про позбавлення її права проживання в квартирі його матері [PERSON] , з якої вона виїхала в 2018 році і не є родичкою власниці квартири. Справа розглядається в Шевченківському районному суді. найближче засідання повинно відбутись 29.09.2020 року, але воно перенесене на кінець року. Тому відповідачка використовує Верхньодніпровський районний суд і службу у справах дітей в своїх інтересах. так як в минулому році отримавши дозвіл на вивіз дитини в липні місяці. виїхала до Росії лише в грудні місяці, не з`явившись в судове засідання, де вона виступає відповідачкою. І судове засідання було перенесене. В даному випадку позивачка бажає поступити также само. тому просить суд перенести судовий розгляд справи до вирішення справи Шевченківським судом. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: представник органу опіки та піклування Верхньодніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином . Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. . Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.06.2015 року. За рішенням Бабушкінського районного суду від 31.08.2018 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу, [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому сторони записані її батьками. В даний час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Позивач має намір тимчасово виїхати, в зимовий період, разом з донькою за межі України ([ADDRESS]) з метою відвідування своїх батьків та зустрічі дитини з бабусею та дідусем та для відпочинку Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що не може отримати згоду відповідача (батька дитини) на виїзд їх доньки за межі України, оскільки останній безпідставно відмовляє їй в цьому. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків. Зазначена конституційна норма конкретизується сімейним законодавством, а саме - Сімейним кодексом України, яким регламентує, крім іншого і особисті немайнові права і обов`язки батьків щодо дитини. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Сімейним кодексом України це питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Право на свободу пересування фізичної особи за межі України, закріплене у ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років (далі - дитина), має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (із змінами і доповненнями) передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З письмових заперечень відповідача судом встановлено, що відповідач заперечує проти виїзду дитини за межі України, та не має наміру надавати дозвіл позивачці на виїзд дитини за межі України. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що позивачка у справі таким чином уникає участі у розгляді іншої цивільної справи. Однак дані заперечення суд вважає такими, що не відносяться до предмету даного спору, оскільки, як вже зазначалось вище Конституцією України та іншими законодавчими актами встановлене право особи на свободу пересування та на вільний виїзд за межі України, яке безпідставно не може обмежуватись. Цивільним процесуальним законодавством передбачено можливість розгляду справи без у часті відповідача, ухвалення заочного рішення, застосування відповідальності, тощо до осіб, які ухиляються від участі в розгляді справи. Тобто передбачено достатньо процесуальних засобів для впливу на поведінку сторони, яка ухиляється від участі у судових засіданнях і учасники розгляду справи мають право просить суд їх застосувати. До предмету спору про надання дозволу на виїзд дитини за межі України не відноситься і встановлення факту бере другий із батьків участь у вихованні і матеріальному утриманні дитини чи ні. В свою чергу виїзд дитини за межі держави сприятиме розширенню її світогляду, добре позначатиметься на духовному та інтелектуальному розвитку дитини як особистості. Також забезпечить можливість побачення та спілкування дитини з рідними людьми: бабусею та дідусем. Будь-яких перешкод, які б негативно вплинули на здоров`я дитини, погіршення її загального самопочуття, чи будь-яким іншим негативним чином вплинули на дитину при позитивному вирішення зазначеного питання судом не встановлено, а відповідачем не доведено. Також діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в інтересах дитини буде надати їй дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька - [PERSON] , а тому позовні вимоги є законним та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 грн., 80 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved