Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

22.01.2016 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про встановлення батьківства та стягнення аліментів, вимоги у якій під час розгляду справи уточнила, мотивуючи їх тим, що з січня 2012 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, без державної реєстрації шлюбу, та проживали втрьох разом із її сином [PERSON], за адресою: м. Дніпропетровськ (Кіровський район), вул. Войцеховича, буд.№110, кв.№69. В середині лютого 2012 року [PERSON] дізналася, що є вагітною, про що повідомила відповідачу, так як вони проживали разом, турбувалися один про одного, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. 27 жовтня 2012 року [PERSON] народила дитину - сина [PERSON], батьком якого вважає відповідача. Відомості про батька дитини [PERSON] записала відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач визнавав себе батьком [PERSON], зазначаючи про те, що [PERSON] при народженні дитини відвідував їх у лікарні, забирав після виписки із пологового будинку та привозив додому. 23 грудня 2012року відповідач приймав участь в обряді хрещення сина та дав згоду на його проведення за прізвищем «Коломоєць», турбувався про сина, його матеріальне утримання та вихованням. У квітні 2014 року сторони припинили шлюбні відносини. Син проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач повернувся на своє попереднє постійне місце проживання до м. Дніпропетровськ. На теперішній час [PERSON] зустрічається із сином дуже рідко, матеріальної допомоги не надає. Позивач, посилаючись на ст.ст. 128, 180. 181, 183 СК України, просить суд визнати [PERSON], який народився [INFO] у м. Дніпропетровськ, Україна, батьком дитини - [PERSON], який народився 27 жовтня 2012 року у с. Новоолександрівка Синельниківського Дніпропетровської області, Україна; внести зміни до актового запису №10 про народження [PERSON] у с. Новоолександрівка Синельниківського району Дніпропетровської області, вчиненого 06 листопада 2012 року виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської Синельниківського району Дніпропетровської області, а саме: в графі батько дитини записати: [PERSON], який народився 15 липня 1970 року в м. Дніпропетровськ, громадянин України; по батькові дитини записати «Юрійович» замість «Петрович»; стягнути з [PERSON], який народився 15 липня 1970 року у м. Дніпропетровськ, Україна, на її користь - [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08.07.2017 року не менше ніж 50 відсотків прожитковогомінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду; допустите негайне виконаннярішення суду в межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, надала пояснення таким чином як це зазначено вище. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позицію позивача [PERSON] та просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що із [PERSON] мав дружні відносини, ніколи не мав інтимних стосунків із нею, що в свою чергу виключає його батьківство відносно дитини [PERSON], [INFO]. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не можуть бути задоволені та просив суд застосувати строк позовної давності. Представник Служби у справах дітей, центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, у судовому засіданні просила суд вирішити спір на користь позивача. Начальником Синельниківського міськрайонного відділу державної реєстрації Актів цивільного стану Головного територіального Управління юстиції у Дніпропетровській області надано заяву про розгляд справи без участі представника відділу та відсутність заперечень проти уточненого позову [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є знайомою [PERSON] та [PERSON], які проживали разом, як чоловік та дружина, та до яких приходила в гості за адресою їх місця проживання [INFO]. Позивач розповідала їй, що є вагітною від [PERSON], і між ними існують вагання з приводу бажання мати дитину. На той час відповідач не заперечував вагітності [PERSON] від нього. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її дочкою. В липні 2012 року [PERSON] разом із старшим сином та [PERSON] переїхали до неї в будинок для спільного проживання. В жовтні 2012 року [PERSON] народила дитину, батьком якої є відповідач [PERSON], і який був присутній під час пологів. Шлюбні відносини між сторонами припинено у 2014 році. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що в результаті спільного проживання сторін у них народився син [PERSON], відносно якого він є хрещеним батьком. Зазначене таїнство хрещення відбувалося в присутності відповідача [PERSON], як батька дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що є знайомою позивача [PERSON], яка спільно проживала із відповідачем [PERSON] та її старшим сином у м. Дніпро по вул. Войцеховича, 110. Про викладені обставини дізналася від свого чоловіка. Будучи колегою позивача, бачила, як у робочий час [PERSON] турбується про [PERSON], яка вже перебувала у стані вагітності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є вітчимом [PERSON] Не памятає щоб [PERSON] проживав разом із [PERSON], нічого не знає про їх стосунки та про наявність спільної дитини. З приводу наданих позивачем фотокарток, зазначив, що на них зображений він, його дружина та якась дитина, яку він не знає. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15. 05. 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3\~\~ст. 128 СК України\~\~позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Частиною 4 ст. 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно наданої суду копії Свідоцтва про народження 27.10.2012 року [PERSON], [PERSON] І-КИ №410434, виданого 08 листопада 2012 року виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, встановлено, що батьком дитини зазначено «Садового Петра Миколайовича», запис про якого вчинено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, згідно заяви матері [PERSON], що підтверджено нею в судовому засіданні. За змістом ч. 1\~\~ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», \~справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм\~СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3). За висновком проведеної 07.06.2017 року експертизи №193 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатом даної експертизи складає не менше 99,99998% (а.с.111-113). Надані позивачем суду копії фотокарток домашнього архіву (а.с.171-174, 242), оглянутий в судовому засіданні відеозапис, узгоджуються у співставленні з іншими доказами, а саме: свідченнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також вищевказаним висновком експерта, та надають суду обґрунтовані підстави вважати доведеним походження дитини [PERSON], [INFO], від батька [PERSON], який є відповідачем у справі. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON], оскільки вони суперечать обставинам, встановленим в судовому засіданні під час розгляду справи, а тому вважає їх такими, що направлені на підтримання запереченої позиції відповідача. Оскільки суд вважає доведеним встановлення батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON], то відповідно до\~ст. 134 СК України\~необхідно внести зміни до актового запису про народження дитини щодо батьківства, зазначивши в графі батько замість «Садовий Петро Миколайович» - «[PERSON], громадянин України», та по батькові дитини записати «Юрійович», замість «Петрович». Відповідно до ч. 1 ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126\~цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17. 03. 2011 року (остаточне 17. 06. 2011 року), в п. 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18. 01. 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (рішення у справі «[PERSON] проти Туреччини»). Заява представника відповідача у судовому засіданні [PERSON] про застосування позовної давності у правовідносинах з приводу визнання батьківства за рішенням суду, задоволенню не підлягає, оскільки до ст. 128 СК України не передбачено застосування позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72 частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з приводу чого суд зазначає наступне. Так, довідкою про склад сімї, виданою 12.10.2016 року квартальним комітетом №24 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області підтверджено, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO], та має наступний склад сімї: син - [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Утримання та виховання здійснює самостійно, за власні кошти (а.с.121). Довідкою, виданою 21.08.2017 року ТОВ «АТБ-маркет», підтверджено, що [PERSON] дійсно працює у ТОВ «АТБ-маркет» на посаді продавця-консультанта з 02.10.2008 року, відповідно до наказу №184-к від 02.10.2008 року, по теперішній час (а.с. 167). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обовязку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15. 05. 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до довідки, виданої [PERSON] 28.08.2017 року ПАТ «АТБ-маркет», вбачається, що останній з 12.11.2010 року дійсно працює у вказаному товаристві на посаді охоронника, у підрозділі маг. Продукти,10, і його заробітна плата становить за період з лютого по липень 2017 року 48995 грн. 81 коп. (а.с.180) Звернення позивача [PERSON] з позовом про стягнення аліментів здійснено 22.01.2016 року. Станом на вказану дату діяли положення ч. 2 ст. 182 СК України, якими було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08 червня 2017 року, визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання дитини в частці від його заробітку (доходу) є належним чином обґрунтованою, відповідач є працевлаштованим, не має на утриманні інших осіб, та зобовязаного, як батька, нести обовязок по утриманню своєї дитини, суд приходить до висновку про те, що стягнення аліментів на утримання дитини сторін - сина [PERSON], [INFO], у ? частці заробітку (доходу), є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та підлягає стягненню з урахуванням внесених змін під час розгляду справи до норм матеріального Закону в частині мінімального розміру аліментів на одну дитину. Сторонам розяснити, що розмір аліментів, стягнутих на утримання дитини, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами у справі. На підставі викладеного, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17. 03. 2011 року (остаточне 17. 06. 2011 року), ст. ст. 20, 126, \~128, ч. 1 ст.134, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 179, ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч.1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, \~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2012 року, та

Outcome: approved