Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

23.05.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати та коштів на відрядження. Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 05.05.2004р. по 29.05.2013р. він працював електрозварювальником в ПАТ «Мостобуд». 29.05.2013р. був звільнений з посади за згодою сторін. На день звільнення йому була нарахована заробітна плата в сумі 22752.96 грн., а також 12014.68 грн. за відрядження. Обидві суми на день звільнення виплачені не були. Станом на 23.05.2014р. прострочення відповідача по виплаті йому заробітної плати та коштів за відрядження складає 359 днів з урахуванням середнього заробітку 93.55 грн. за один його робочий день, тому сума компенсації, яку повинен сплатити йому відповідач становить: 359 днів х 93.55 грн. = 33584.45 грн. Також йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 10000 грн., на підставі чого просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за 2012-2013 роки в сумі 22752.96 грн.; стягнути з відповідача на його користь невиплачені кошти за відрядження за 2012-2013 роки в сумі 12014.64 грн.; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплат належних йому на момент звільнення коштів в сумі 33584.45 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. завдану порушенням його законних прав, а також стягнути з відповідача всі понесені ним витрати. В судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Погодився з розрахунком відповідача щодо розміру середньоденної заробітної плати за прострочення розрахунку при звільненні в сумі 23106,85 грн. Підтвердив, що на день розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість по заробітної плати та не здійснив інші платежі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце повідомлений належним чином. Надав суду заперечення в яких зазначав, що позивачем безпідставно нарахована сума за прострочення виплати розрахунку виходячи із кількості календарних днів, оскільки при розрахунку необхідно враховувати кількість робочих днів. За розрахунком відповідача, сума середньомісячної заробітної плати за прострочення виплати сум при звільненні складає 23106,85 грн. Також вважає, що вимоги щодо відшкодуванні моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають (а.с. 12-14). Надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 15). Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач в період з 03.05.2004 року по 29.05.2013 року працював в ПАТ «Мостбуд» Мостобудівельний загін №2 на посаді електрогазозварювальником, що підтверджується Наказом «Про прийняття на роботу» від 05.05.2004р. за №145-К (а.с.3) та Наказом «Про припинення трудового договору» №МО/К-00532 від 31.05.2013р. (а.с. 4). Згідно з Довідкою відповідача № 757 від 23.13.2013 року, заборгованість перед позивачем по заробітній платі та відрядженнях станом на 23.12.2013 року складає: жовтень 2012р. - 4928,50 грн.; листопад 2012р. - 1636,86 грн.; грудень 2012р. - 3809,46грн.; лютий 2013р. - 2342,35 грн.; березень 2013р. - 174,24 грн.; квітень 2013р. - 2622,23грн.; травень 2013р. - 6253, 29 грн.; липень 2013р. - 986,03 грн.; відрядження - 12014,68грн.; разом 34767,64 грн. (а.с. 5). Доказів сплати позивачеві заборгованості по заробітній платі в повному обсязі, та здійснення повного розрахунку при звільненні, на день ухвалення рішення суду не надано. Відповідно до ст. 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Доказів сплати позивачеві заборгованості по заробітній платі та за відрядження в повному обсязі, та здійснення повного розрахунку при звільненні, на день ухвалення рішення суду не надано. За такими обставинами позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та за відрядження в сумі 34767,64 грн., підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що на день ухвалення рішення, відповідачем не надано суду доказів про проведення повного розрахунку з позивачем при його звільненні, відповідачем не доведено, що затримка розрахунку виникла не з вини відповідача, а також сторони погоджуються, що середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 травня 2013 року (наступний день після звільнення позивача), по 23 травня 2014 року (день позову) складає 23106 грн. 85 коп., то позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню в зазначеній сумі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вказує позивач, порушення його законних прав призвели до моральних страждань пов'язаних з втратою нормальних життєвих зв'язків та необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Враховуючи, суть порушених відповідачем прав позивача, глибину моральних страждань позивача та наявність у нього іншого доходу,

Outcome: partial