Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

23.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до відділу ДВС Кагарлицького РУЮ в Київській області про зняття арешту на майно, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - зняти арешт з житлового будинку [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрований Кагарлицькою районною державною нотаріальною конторою 29.06.2004 року за № 44527 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна. 23.09.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 03.10.2016 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судовому засіданні представник відповідача, ВДВС Кагарлицького РУЮ в Київській області Качанюк О.В. проти позову не заперечувала. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Підсудність. Згідно ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред»являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.. Отже, ч. 2 ст. 114 ЦПК України встановлює виключну підсудність даної категорії справ, при цьому немає значення, з якою метою накладено арешт на майно: на виконання вироку у кримінальній справі, рішення суду в цивільній чи господарській справі, для забезпечення позову, тощо. Отже, як вбачається з матеріалів справи, спірне майно, - житловий будинок, який розміщено за адресою: [ADDRESS]. Зглядаючись на вищевикладене, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи. Позивачці [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 28.06.1985 року є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 16.02.2000 р. у справі № 2 - 117/2000 про стягнення з [PERSON] боргу було накладено арешт на його майно, в тому числі і на вищезазначений житловий будинок. Вказана ухвала була направлена для виконання до Відділу ДВС Кагарлицького РУЮ в Київській області, державним виконавцем якого 24 03.2000 р. було складено Акт опису та арешту майна, згідно якого було описано та арештовано житловий будинок. Також, 24.03.2000 р. державним виконавцем було винесено постанову про закінченню виконавчого провадження. В ході здійснення виконавчого провадження Відділом ДВС Кагарлицького РУЮ в Київській області було направлено державному нотаріусу Кагарлицької районної державної нотаріальної контори повідомлення про накладення арешту майно, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Папаніна, 22, який належить Позивачу на праві приватної власності. 29.06.2004 р. державним нотаріусом Кагарлицької районної нотаріальної контори було зареєстровано запис за № 44527 про арешт вищезазначеного житлового будинку. На даний час Позивач звернулась до державного нотаріуса Ржищівської міської нотаріальної контори Отькало С.А. з метою відчуження житлового будинку. Однак, нотаріус повідомила, що згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на житловий будинок накладено арешт згідно ухвали суду. У зв'язку з не зняттям арешту на житловий будинок, Позивач звернулась до Відділу ДВС Кагарлицького РУЮ Київської області із проханням про зняття арешту. Проте, у Відділі ДВС Позивачу повідомили що на даний час питання щодо зняття арешту із житлового будинку слід вирішувати в судовому порядку, оскільки виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання. Крім цього, [PERSON] помер [INFO] У зв'язку з чим Позивачу рекомендували звернутись до суду із заявою про зняття арешту. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних, з організацією та проведенням виконавчих дій, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Виходячи з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. Згідно ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Наявність накладеного арешту на житловий будинок Позивача, що знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Папаніна, 22, порушує право власності Позивача на житловий будинок, а саме право безперешкодного володіння розпорядження. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні ли\-ше у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених зако\-ном, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно, як вказувалося судом вище, право власності на вищевказаний житловий будинок належить позивачці [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 28.06.1985 року. Отже, положення ч. 1 ст. 321 ЦК України вказує на непорушність права власності, та зазна\-чає, що ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Недоторканість права власності передбачає недоторканість самого майна, тобто будь-які дії інших осіб спрямовані на заволодіння таким майном є безпідставними, протиправними, та незаконними, так само як і дії, спрямовані на обмеження власника у здійснені ним права власності. Крім того, цивільним законодавством гарантований державний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права вла\-сності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, що цілком відповідає ст. 92 Конституції України, якою визначено, що правовий режим влас\-ності визначається виключно законами України. Однак, при наявності відповідних умов, що обов'язково визначені законом, можлива ситуація, за якої особу можуть позбавити або об\-межити у здійснені ним права власності. Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, підстав для позбавлення права власності або обмежень у його здійсненні у відношенні позивача [PERSON] станом на даний час немає, так як виконавче провадження закінчено, матеріали виконавчого провадження знищено за строками зберігання, відповідно, вони відсутні в архіві ДВС Кагарлицького РУЮ в Київській області. Крім того, слід зазначити, що в даному випадку слід було винести ухвалу про залучення до участі в даній справі в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON], який був позивачем в цивільній справі згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 березня 2000 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, проте, матеріали цивільної справи відсутні в архіві Кагарлицького районного суду Київської області в зв»язку з закінченням терміну зберігання, відповідно, суд не має можливості встановити місце проживання позивача - стягувача [PERSON] Окрім того, починаючи з 04.04.2000 року, з моменту вступу рішення в законну силу, [PERSON] виконавчий документ до примусового стягнення не пред»являвся до органів ДВС, що свідчить про відсутність виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] коштів, які необхідно стягнути згідно рішення суду, в примусовому порядку. Також слід зазначити, що виконавчий документ, виданий в 2000 році, хоч і існує, проте, перед подачею його до органів ДСВ, [PERSON] слід звернутися буде до суду з вимогою про повнолення строків звернення виконавчого документу до виконання. Відповідно, накладений арешт на житловий будинок перешкоджає позивачу [PERSON] користуватися будинком і порушує її права як власника даного будинку на його володіння та розпорядження. Згідно з ст. 386 ЦК України: Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому май\-нової та моральної шкоди. Отже, ч. 1 ст. 386 ЦК України закріплює принцип рівності всіх форм власності пе\-ред законом. Одночасно, вказана норма містить виключно загальне положення, що деталі\-зується в спеціальних по відношенню до неї нормах. Зокрема, слід враховувати, що в зале\-жності від спеціфики певних суб'єктів господарювання, їх організаційної форми, виду діяльності, кількості працівників, обсягів товарообігу для цих суб'єктів можуть встановлю\-ватись норми, що направлені на спеціальне врегулювання їх статусу, в тому числі, шляхом надання їм додаткових переваг чи обмежень. Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже, ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлює основоположну норму, щодо захисту права власності в судовому порядку. Як вбачається з цієї норми, з метою захисту своїх прав суб'єкт права власності може звернутись з відповідним позовом до компетентного суду. При цьому, вказане право надане всім суб'єктам і з метою захисту їх інтересів на майбутнє. Вказаний превентивний метод захисту може бути дуже дієвим для упередженого, превенти\-вного захисту власником своїх охоронюваних законом інтересів від протиправних посягань інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже ст. 391 ЦК України встановила додатковий спосіб захисту прав власника майна на здійс\-нення ним користування та розпорядження майном. Вказаними перешкодами, зокрема, мо\-жуть вважатись: фактичні перешкоди (перекриття виїзду з певної земельної ділянки, що на\-лежить на праві власності особі), економічні перешкоди (встановлення економічно невигідних умов використання певного майна - плата за користування сервітутом, комунікаціями, необ\-хідними послугами тощо), правові перешкоди (прийняття певних актів, що ускладнюють чи унеможливлюють використання власником свого майна, що обмежує його права в порівнянні з іншими власниками подібного майна), перешкоди іншого характеру. Для захисту власником своїх прав на користування та розпорядження своїм майном в судовому порядку, обов'язковою передмовою є доведення протиправності вказаного діяння з боку інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved