Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

23.04.2014 року представник позивача звернулась в суд з позовом про надання [PERSON] дозволу на виїзд її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу батька дитини - [PERSON] до повноліття дитини та дозволити [PERSON] або її представнику, без згоди батька - [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 22.10 2003 року був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 05 грудня 2008 року шлюб між нами було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати з нею. Вона повністю утримує сина, піклується про його здоров'я, фізичне, духовне та моральне виховання, розвиток сина. Відповідач в утриманні та вихованні сина після припинення між ними шлюбних відносин участі майже не приймає. Вона має намір разом з сином виїздити до країн з помірним морським кліматом для оздоровлення дитини, однак відповідач не надає дозволу на виїзд їх сина за межі України, тому позивачка і звернулася в суд з даним позовом. Крім того судом було прийнято до розгляду заяву з уточненнями позовних вимог [PERSON], а саме остання просила надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] на виїзд за кордон буз дозволу батька дитини - [PERSON] до повноліття дитини та дозволити [PERSON] або її офіційному представникові, буз згоди батька - [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України до країн ближнього та дального зарубіжжя до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити, з підстав викладених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив, письмових пояснень чи свого представника на розгляд справи не направив. Третя особа Державна міграційна служба України в Шевченківському районі в судове засідання не з'явилася, поштою надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі, у зв'язку із великою завантаженістю по роботі. Враховуючи, що відповідач та представник третьої особи не з'явилися, позивач не заперечувала протии проведення заочного розгляду справи, тому відповідно до ч.1 ст.224 та ст.225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що між сторонами зареєстровано шлюб 22.10.2003 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.12.2008 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] З пояснень представника позивачки та письмових доказів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] Відповідно до виписки №4158/2243-М [PERSON] з 15.12.2013р. по 24.12.2013р. перебував в ДУ «Науково-Практичного Медичного Центру Дитячої Кардіології та Кардіохірургії» з діагнозом - позагоспітальна правостороння нижньодольова пневмонія з бронхообструктивним синдромом. (а.с. 15-16). Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 вищевказаної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з довідки, виданої ДУ «НПМЦДКК» №1896 від 20.03.2014 року [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в ДУ «НПМЦДКК» МОЗ України з 15.12.2013р. по 24.12.2013р. з діагнозом: позагоспітальна правостороння нижньодольова пневмонія з бронхообструктивним синдромом. Дитині рекомендовано санаторно-курортне лікування з помірним морським кліматом (Турція, Єгипет та ін.) (а.с. 17). У відповідності з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають всі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України, здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» №3858-ХІІ від 21.01.1994року. Частиною 2 ст.4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу двічі направлялися листи щодо оформлення документів для виїзду [PERSON] на оздоровлення за кордон, однак згоди чи відповіді від відповідача не надходило. Відповідно п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відмови [PERSON] в наданні [PERSON] нотаріально посвідченої згоди на вивезення дитини за кордон для оздоровлення суд вважає безпідставними, оскільки це обмежує права та інтереси дитини щодо оздоровлення. За таких обставин, суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON], або за її згодою, без згоди та супроводу батька - [PERSON], за межі України та в'їзд до країн світу, строком до досягнення [PERSON], [INFO], 18-річного віку, а саме до [INFO]. Враховуючи викладене, у зв'язку з задоволенням позовних вимог у вищевказаній частині, суд вважає, що підлягають задоволенню і похідні від них вимоги щодо надання дозволу [PERSON], або її офіційному представникові, на оформлення проїзних документів на право виїзду за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON] Крім того відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 10, 11, 79, 88, 212-215, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд

Outcome: approved