Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

22 квітня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача депозитні кошти в сумі 1 250,00 доларів США та 3% річних в сумі 37,50 доларів США. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 липня 2014 року між сторонами був укладений договір за яким позивач вніс на депозитний рахунок 9 347,61 долар США зі сплатою 10,60% річних на строк з 28.07.2014 року по 28.10.2014 року. Потім договір був продовжений. 05.02.2015 року у зв'язку із закінченням строку дії договору позивач звернувся до банку із заявою про повернення коштів. Частина коштів була повернута позивачу, але на час звернення до суду з позовом на рахунку залишалось 1 250,00 доларів США. Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути 3% річних в розмірі 37,50 доларів США так як банк на неодноразові звернення не відреагував, кошти не повернув. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, направив до суду клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку з неможливістю забезпечити участь представника в судовому засіданні. Проте, так як суду не було надано доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання, суд визнав причини неявки представника відповідача в судове засідання без поважних причин та продовжив розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 28.07.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Вкладник) був укладений договір-заява №300937/45383/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 міс. в іноземній валюті за умовами якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.2.157427.019 в сумі 9 347,61 долар США на строк з 28.07.2014 року по 28.10.2014 року у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п.1 Договору-заяви). За вказаний термін користування коштами Вкладнику нараховуються проценти в розмірі 10,60% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку [NUMBER] (п.2 Договору-заяви). На підтвердження виконання умов договору в частині внесення коштів позивачем надано меморіальний валютний ордер №13851775 від 28.07.2014 року на суму 9 347,61 доларів США. Умовами Договору передбачено продовження строку розміщення Вкладу. Як пояснив в судовому засіданні позивач, після закінчення дії договору 28.10.2014 року, він не звернувся про отримання суми вкладу, а тому дія договору була продовжена. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов (п.6 Договору-заяви). Як зазначено в п.9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Як вбачається Договір-заява підписана сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. 18 лютого 2015 року та 06 квітня 2015 року позивач звертався із скаргою в якій зазначав, що йому відповідно з 28.01.2015 року та з 13.03.2015 року не виплачують кошти банківського вкладу. Заявою від 22.04.2015 року позивач просив повернути залишок вкладу в сумі 1 250,00 доларів США так як на усні його вимоги кошти не видають. Суду в судовому засіданні не було надано доказів на підтвердження дати перерахування коштів банківського вкладу із вкладного рахунку на рахунок на вимогу. Проте, з виписки по особовому рахунку вбачається, що 02.02.2015 року [PERSON] видавались кошти з рахунку на вимогу. З виписки по особовому рахунку вбачається, що станом на 05.03.2015 року на рахунку позивача на вимогу обліковується сума 1 250,00 доларів США. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження чи спростування суми залишку на рахунку суду не надав. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. В судовому засіданні позивач не заперечував, що частину коштів він отримав. Отже, так як з діючих норм законодавства вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимогу позивача та не повернув суму вкладу, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу, яка обліковується на його рахунку в розмірі 1 250,00 доларів США (згідно виписки та заявлених вимог). У відповідності з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі №6-130цс13 викладена правова позиція за якою, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-39цс13 від 29.05.2013 року. А тому, оскільки Банк не надав можливості позивачу розпорядитись коштами та не виконав покладені на нього обов'язки по поверненню суми вкладу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 05.03.2015 року по 21.04.2015 року, що становить 4 долари США 93 центи. (1 250,00 доларів США : 100 % х 3 % : 365 днів х 48 днів). Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial