Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

22.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину набутої у шлюбі квартири [ADDRESS], а також виділити їй у власність житлову кімнату 8-4 площею 9,30 кв.м, частку житлової кімнати 8-2 площею 13,10 кв.м, а відповідачу виділити у власність житлову кімнату 8-3 площею 7,70 кв.м, житлову кімнату площею 10,30 кв.м. При цьому коридор 8-1 площею 6,70 кв.м, кухню 8-6 площею 5,70 кв.м, ванну кімнату 7 площею 2,10 кв.м, туалет 8 площею 1,00 кв.м та частину кімнати 8-2 для прохода до кімнати 8-3 площею 4,40 кв.м залишити у спільній власності. В обґрунтування позову зазначає, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року до 27.01.2015 року, коли шлюб між сторонами по справі був розірваний. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем по справі відповідно до договору купівлі-продажу з розстрочкою сторонами було придбано вищезазначений об'єкт нерухомого майна, реєстрація якого була здійснена на ім`я відповідача по справі. Оскільки позивач має право на 1/2 частину вказаної квартири, однак не має документа, який підтверджує її право власності на квартиру, вона вимушена звернутися до суду з вказаною заявою. Одночасно з визнанням за нею права власності позивач просить провести виділ її частки у натурі відповідно до запропонованого нею варіанту поділу квартири. Щодо вартості квартири, яку вона здійснила самостійно, позивач зазначила, що за її методикою повинна була відбутися прив'язка до курсу долара США - гривня Україна на момент придбання квартири та згодом на сьогоднішній час, а тому позивач визначила вартість квартири у розмірі 194704,55 грн., половина з яких це 97352,27 грн., з якої [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1% ціни позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені нею вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надавши пояснення ідентичні заявленим у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вказавши, що вимоги заявниці є обґрунтованими, а щодо роз`яснень своєї позиції поклався на доводи свого представника. Представник позивача на підставі договору про надання правової допомоги - адвокат Вовнянко С.І. - у судовому засіданні пояснив, що поданий позивачем позов не може бути задоволений в тій редакції, в якій позивач просить його задовольнити, оскільки поділ майна в натурі щодо кімнати у будинку може відбутися виключно при наявності для того технічної можливості. Щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири зазначив, що з прохальної частини позову таких вимог не випливає. Заслухавши думку сторін та представника відповідача, дослідивши подані до суду докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. 14.10.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис №222), що підтверджується копією витягу з рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.01.2015 року по справі №632/3187/14-ц, провадження №2/632/60/15, яке набрало законної сили 24.02.2015 року (а.с.12). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.01.2015 року по справі №632/3187/14-ц, провадження №2/632/60/15, яке набрало законної сили 24.02.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, позивачу залишено дошлюбне прізвище «[PERSON]», питання поділу спільно набутого майна подружжя не вирішувалося, що підтверджується копією витягу з рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.01.2015 року (а.с.12). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2012 року (а.с.6) відповідач [PERSON] став власником спірної квартири, придбавши її у розстрочку строком до 30.11.2013 року за 58000,00 грн. Придбання квартири відбулося у період шлюбу з позивачем по справі. Судом, враховуючи доступ суду до відповідного реєстру, було перевірено право власності на спірну квартири станом на 23.03.2016 року та встановлено, що квартира в єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем по справі у встановлений законодавством спосіб. Будь-яких даних про наявність права власності на вищевказану квартиру іншим особам матеріали справи не містять, сторони суду такі матеріали також не надали. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню щодо визнання його права власності на 1/2 частину спірної квартири, набутої під час шлюбу. Підставою визнання судом вказаного факту є вказівка позивача на те, що вона має право на частину спірної квартири, про що вона зазначила в прохальній частині свого позову, прохаючи суд виділити їй у власність відповідні житлові кімнати на 1/2 частину квартири, яка належить їй відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружини та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Щодо виділу на належну позивачу 1/2 частину квартири житлової кімнати 8-4 та частину житлової кімнати 8-2, то тут позивачу слід відмовити у задоволенні заявлених нею вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до абз. 1 п. 14 постанови пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Для цього потрібно встановити наявність технічної можливості щодо проведення поділу квартири відповідно до державних будівельних норм та правил, санітарних та пожежних норм, яке може бути зроблено виключно відповідним атестованим експертом, для чого у справі потрібно провести судову будівельно-технічну експертизу. У судовому засіданні судом вказана умова для поділу спірної квартири в натурі була роз'яснено позивачу, однак [PERSON] від проведення експертизи відмовилася, що, у свою чергу, унеможливлює задоволення заявлених нею вимог щодо поділу спірної квартири. Також позивач після пропозиції суду не забажала змінювати предмет свого позову щодо визначення порядку користування вказаною квартирою. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних чи юридичних осіб, яке подано відповідно до даного кодексу, у межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які приймають участь у справі. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 973,52 грн., яка на її думку становить 1% ціну позову, не відповідає діючому законодавству, оскільки проведенні позивачем розрахунки вартості квартири шляхом переведення її вартості у долари США станом на 30.10.2013 року за офіційним курсом гривня Україна - долар США, а потім за зворотнім курсом станом на 22.02.2016 року, чинним законодавством не передбачено і є виключно особистою думкою позивача. Судом встановлено, що єдиним доказом вартості спірної квартири на день розгляду справи у суді є сума у 58000,00 грн. зазначена у п.п.2.1 договору купівлі-продажу від 30.10.2012 року. Інших доказів вартості квартири сторонами суду надано не було. Тому вартість позовних вимог позивачки, враховуючи її вимоги як щодо визнання права власності, так і щодо поділу майна, повинна становити 580,00 грн. як 1% вартості квартири. Оскільки в даній справі визначити, в якій саме частині було задоволено позов неможливо (відсутня деталізація вартісного визначення позовних вимог), то суд в даному випадку керується нормами абз. 2 п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме, враховуючи задоволення позову частково стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі половини судового збору, необхідного до сплати у даній справі, що становить 290,00 грн. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial