Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

22.01.2016 року позивачка звернулась до Краснолиманського міського суду з зазначеним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог зазначила, 11.07.2010 року помер [PERSON]. Після його смерті залишився будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: Донецька обл., Краснолиманський район, селище Дробишево, вул. Шевченка 19б. Пі-сля його смерті вказане майно фактично успадкувала [PERSON], відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, яка постійно мешкала разом із сином. Але не оформила спадщину. 11.06.2015 року [PERSON] померла. Позивачка своєчасно звернулась до нотаріуса про прийняття спадщини, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва, це понудило її зве-рнутися до суду. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до територіальної грома-ди в особі виконавчого комітету Лиманської міської ради про визнання права власності в по-рядку спадкування відмовлено у повному обсязі. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на ст.ст.328, 331, 376, 1218 ЦК України та виходив з того що позивачкою не надано суду технічного паспорту на житловий будинок 19б в с. Дробишево, що унеможливлює на думку суду визначитись з конкретними обєктами нерухомості та відповідність їх будівельним нормам та стандартам. Крім того судом першої інстанції зазначено, що позивачкою не надано доказів того, що [PERSON] або [PERSON] був виданий правовстановлюючий документ на спірний будинок. На вказане рішення [PERSON] подала апеляційну скаргу та просила рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивачка зазначила, що будинок № 19б в с. Дробишево Краснолиманського району Донецької області належав [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове володіння земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку на праві власності від 10.07.1975 року, засвідченого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 22.01.1976 року, за реєстровим номером 89, зареєстрованого в БТІ, 19.10.1977 року. А земельна ділянка, площею 0,1075га належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ДН. Вважає, що суд першої інста-нції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим ви-ніс необґрунтоване рішення. Належним чином повідомлені сторони у судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апе-ляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуємо рішення необхідно скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2010 року помер [PERSON] (а.с.19), який був сином [PERSON] (а.с.21) та проживав разом з нею в будинку 19б по вул. Шевченка в селищі Дробишево Краснолиманського району Донецької області (а.с.25). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із житлового будинку 19б по вул. Шевченка в селищі Дробишево Краснолиманського району Донецької об-ласті, площею 51,68 кв. метра (а.с.6-7) та земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,1075 га (а.с.8). 11.06.2015 року померла [PERSON] (а.с.20). Державним нотаріусом [PERSON] 11.03.2016 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.13). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій нотаріусом вказано, що свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цьо-го майна спадкодавцеві. Відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.22) [PERSON] є донькою [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а.с.23) прізвищем [PERSON] після реєстрації шлюбу стало [PERSON]. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на ст.ст.328, 331, 376, 1218 ЦК України та виходив з того що позивачкою не надано суду технічного паспорту на житловий будинок 19б в с. Дробишево, що унеможливлює на думку суду визначитись з конкретними обєктами нерухомості та відповідність їх будівельним нормам та стандартам. Крім того судом першої інстанції зазначено, що позивачкою не надано доказів того, що [PERSON] або [PERSON] був виданий правовстановлюючий документ на спірний будинок. Але с такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадко-давцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину… Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом ма-ють діти спадкодавця. Апеляційним судом Донецької області встановлено, що після смерті [PERSON] йо-го майно успадкувала мати померлого - [PERSON], яка проживала разом зі спадкодавцем. Після смерті [PERSON] у строк, передбачений ст.1270 ЦК України до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини звернулась її донька позивачка по справі, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину не подання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Таким чином, вбачається, що позивачка є спадкоємцем першої черги. Щодо майна: Як вбачається із договору на безстрокове користування земельною ділянкою (а.с.6-7), відділ комунального господарства районної ради депутатів або житлове управління м. Красний Лиман Донецької області на підставі довіреності, видано й виконкомом районної ради 23 січня 1975 року за номером 84/11, відповідно до рішення Дробишевської ради від 25 червня 1975 ро-ку про відвід земельної ділянки, надають [PERSON] безстрокове право на користування земельною ділянкою по вул. Шевченка 19-б в селищі Дробишево, площею 700 кв. метрів, для забудови житлового будинку площею 51,68 кв. метра та господарськими спору-дами. Вказаний договір 22 січня 1976 року посвідчений нотаріусом Краснолиманської контори. По закінченню будівництва 19 жовтня 1977 року на вказане домоволодіння зареєстрова-не право власності в БТІ за [PERSON] за заведено інвентариза-ційну справу № 3. Відповідно до пункту 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року (яка діяла на час ук-ладення договору), при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників державні нотаріуси вимагають подання документів, які підтверджують право вла-сності на них у осіб, що відчужують. Право особистої власності громадян на жилий будинок (частину будинку), квартиру в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів: нотаріально посвідченим договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності… Таким чином, саме цей договір (а.с.6-7) й є правовстановлюючим документом на житло-вий будинку 19-б по вул. Шевченка в селищі Дробишево Краснолиманського району Донецької області, площею 51,68 кв. метра. Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме май-но та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з дію-чими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок суд першої інстанції помилково вважав його само-чинно збудованим майном, без правовстановлюючих документів. Відмовляючи позивачці в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, на яку є Державний акт на право приватної власнос-ті, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував в рішенні причини такої відмови, що є порушенням ст.213 ЦПК України. Враховуючи, що судом першої інстанції не правильно застосований матеріальний закон, це є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої ін-станції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосу-вання норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розг-ляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуємо рішення, скасу-ванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Але, враховуючи, що в договорі на безстрокове користування земельною ділянкою, роз-мір житлового будинку 19-б по вул. Шевченка в селищі Дробишево зазначений площею 51,68 кв. метра, а в технічному паспорті, який було виготовлено у 2016 році (а.с.56-61) зазначено ін-ший розмір будинку, в резолютивній частині рішення повинен бути зазначений саме той розмір, що є у правовстановлюючому документі на будинок.

Outcome: approved