Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

23.12.2015 позивач [PERSON], звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на майно у рахунок погашення боргу, стягнення неустойки (пені) та судових витрат . Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 24.09.2012 між ним та [PERSON], укладено домовленість про надання позики грошових коштів , відповідно до якої він зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу [PERSON], а відповідач [PERSON], зобов'язувався повернути вказані кошти до 24.12.2012. Однак, оскільки відповідач своїх зобов'язань не виконав, позивач вимушений звернутись до суду з дійсним позовом та просить суд стягнути з відповідачів на його користь суму основного боргу відповідно до розписки про отримання грошей у розмірі 1 014 400 грн., суму неустойки за прострочку виконання зобов'язань у розмірі 406 031 грн., 98 коп., а також звернути стягнення за рахунок майна , що належить відповідачам, а саме квартири 20 загальною площею 140 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, довірив представляти свої інтереси адвокату Зеленцову О.О. Представник позивача за угодою, адвокат Зеленцов О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні позову наполягав. Крім того, у зв'язку з вже тривалим розглядом справи та неодноразовою неявкою відповідачів, просив розглядати справу за їх відсутністю. Відповідач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON], в судове засідання не з'явились, представник [PERSON], надав суду заяву з проханням слухання по справі відкласти, оскільки на день судового засідання - 15.02.2019 закінчився строк дії довіреності, виданої [PERSON], на його ім'я, та оформити нову довіреність не вбачається можливим, оскільки [PERSON], перебуває у відрядженні за межами країни. Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення відповідача [PERSON], в яких він зазначає, що проти позову заперечує в повному обсязі , оскільки дана розписка написана ним , тому що на той момент він довіряв [PERSON], який обіцяв допомогти йому вирішити питання по врегулюванню заборгованості з ТОВ «КБ ЕКСПОБАНК» та виключенню записів з реєстрів обтяжень, крім того, їхні відносини на той час обговорювались з адвокатом. Однак, за вказаною розпискою жодних грошових коштів він не отримував, та складання розписки стало вимушеною умовою [PERSON], який шахрайським шляхом хотів заволодіти його та його колишньої дружини, майном. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, довірила представляти свої інтереси за дорученням [PERSON] Представник відповідача [PERSON], за дорученням [PERSON], в судове засідання не з'явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи містяться заперечення відповідача [PERSON], на позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що на її думку вимога щодо звернення стягнення необґрунтовані, оскільки вона не надавала своєму колишньому чоловіку [PERSON], згоди на укладання позики , а також вона, як і її син, [PERSON], не виступали поручителями у боргових зобов'язаннях [PERSON], перед позивачем [PERSON] Крім того, посилання позивача на те, що зазначені квартири є сумісною власністю колишнього подружжя, є хибним, зазначене позивачем майно, не є спільною власністю подружжя. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Оскільки відповідач [PERSON], в судове засідання не одноразово не з`являвся, надавав суду заяви з проханням слухання по справі відкласти, однак не підтверджував причини не явки , про які зазначав в своїх заявах, в тому числі в заяві від 14.08.2018 про відкладення судового засідання призначеного на 14.08.2018 на 10-00 год., відповідач [PERSON], зазначив про те, що він перебуває на лікарняному, однак ні в наступне ні в подальші судові засідання лікарняний лист суду не надав, в заяві від 23.10.2018 надісланої на електрону адерсу суду відповідач просив відкласти судове засідання призначене на 23.10.2018 на 14.00 год., оскільки він перебуває на лікарняному, однак на підтвердження вказаної обставини, лікарняний лист до суду не нада ; в заяві від 22.11.2018 відповідач [PERSON], також просив відкласти судове засідання призначене на 22.11.2018 на 14-00 год., в зв'язку з перебуванням його на лікарняному, до заяви додав копію лікарняного листа, з якого вбачається, що [PERSON]. перебуває на лікарняному О.В., з 22.11.2018 , та крім того вказаний лікарняний належним чиномне завірений; в судове засідання призначене на 19.12.2018 на 13.30 год., відповідач [PERSON], знову не зявився, причину не явки не повідомив, його представник [PERSON], надав суду заяву з проханням слухання по справі відкласти, узвязку з перебуванням його за межами іншої країни, однак на підтвердження цих обставин, доказів суду не надано; в судове засідання призначене на 15.02.2019 на 11.00 год., відповідач [PERSON], також не зявився, надав суду заяву з проханням слухання по справі відкласти, у зв'язку з перебуванням його за межами країни, однак на підтвердження вказаних обставин доказів не надав, представник відповідача [PERSON], в зазначене судове засідання також не зявився, зазначив про те, що повноваження на представництво інтересів [PERSON], закінчились, а оформити нову довіреність він не має змоги, оскільки останній перебуває за межами країни. Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку , що відповідач [PERSON], та його представнки [PERSON], зловживають своїми процесуальним правами, оскільки всі причини зазначені в заявах про відкладення розгляду справи не підтвердженні належними доказами, та той факт що термін дії довіреності сплинув, суд також не приймає до уваги, оскільки справа перебуває в провадженні суду з 23.12.2015 тому представник мав час та змогу передбачити всі необхідні дії, які йому слід вчинити для можливості представляти інтереси свого доручителя, а тому вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON], його представника [PERSON], з урахуванням заперечень та доказів, які були ними надані, а також за відсутністю відповідачів [PERSON], [PERSON], які належним чином повідомленні про день та час розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, приходить до наступного: Судом неодноразово роз»яснені учасникам процесу вимоги ст..ст.80,81, 89 ЦПК України стосовно тим обставинам, що докази подаються сторонами, а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що позивач обґрунтованість своїх вимог довів наданими суду доказами. На підставі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обстави (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлені наступні обставини й правовідносини: 24.09.2012 між [PERSON], та [PERSON], укладено домовленість про надання позики грошових коштів, яка оформлена розпискою від 24.09.2012 , відповідно до якої [PERSON], надав грошові кошти [PERSON], в розмірі 40 000 дол. США., що на день позики еквівалентно 320 000 грн., з розрахунку 1 долар _ 8 гривень, які [PERSON], відповідно до укладеного договору позики зобов'язувався повернути до 24.12.2012. Крім того, вказаною розпискою погоджено, що у разі девальвації гривні [PERSON], зобов'язується повернути 40 000 дол. США по курсу НБУ. (а.с. 6-7). На підставі ст..1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками. На підставі ст..41 Конституції України право власності в Україні охороняється законом. На підставі ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. На підставі ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі ,якщо його сума не менш чим як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підставі ч 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст..1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками ,у такій самій кількості, такого ж самого роду та такої ж самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно вимог ст..509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника вимагати виконання його обов»язку. На підставі ст..525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. На підствердження заявлених позовних вимог позивачем надано оригінал розписик, тобто договору позики (а.с. 45). На підставі ст..1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості ,ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були отримані позичальником від позикодавця .У випадках, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини -ці положення не застосуються. Факт отримання вказаних коштів, відповідач [PERSON], нічим не спростував, доказів про оскарження договору позики чи порушення з цього приводу кримінального провадження суду не надав. Посилання відповідача про нібито існуючі кримінальні справи за фактом звернення щодо заволодіння [PERSON], та [PERSON], злочиним шляхом майном відповідача [PERSON], а також за фактом підробки документів, а саме виключення записів із реєстру обтяжень нерухомого майна, також нічим не підтверджено. Також з договору позики від 24.09.2012 вбачається, якщо у разі девальвації української національної одиниці протягом строку дії договору, позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях в еквіваленті 40 000доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Крім того, відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідач [PERSON], не надавала своєї письмової згоди на укладення договору позики від 24.09.2012, в договорі поруки відповідач [PERSON], також не зазначав про те, на які потреби запозичені кошти, а позивачем [PERSON], ця обставина також не підтверджена. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав стягнення з [PERSON], заборгованості за договором позики , крім того оскільки з моменту укладення до моменту звернення до суду відбулося офіційне зниження курсу національної валюти щодо долара США, то стягненю з відповідача на користь позивача підлягає гривневий еквівалент 40 000 доларів США за офіційним курсом НБУ, в межах заявлених вимог - станом на час подання позовної заяви. (40000 доларів США х 23,14 (офіційний курс) = 925 600,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення звернення за рахунок майна, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки та майнове поручительство між сторонами не укладалися. Тому, сам договір позики, не покладає на [PERSON] ніяких зобов»язань, щодо передачі майна в рахунок забезпечення виконання, так як і відповідачі [PERSON] та [PERSON], ніякого майна в іпотеку не передавали, бо у відповідності з вимогами Закону України «Про іпотеку» передача нерухомого майна в іпотеку повинна бути проведена в письмовій формі з обов»язковим нотаріальним посвідченням. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами виникнення в нього права на здійснення стягнення заборгованості за рахунок права власності на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], бо таке право виникає тільки у іпотекодержателя, яким [PERSON], не був, а отже в цій частинрі позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення на користь позивача неустойки, суд зазначає: Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549- 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Позовних вимог про стягнення процентів за користування грошима, 3% річних у відповідності до ст. 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв. Натомість просив стягнути з відповідачів неустойку (пеня, штраф). Між тим, умови договору позики від 24.09.2012 та положення діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини не передбачають відповідальності за порушення зобов*язань у такому вигляді. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково , а саме: в частині стягнення боргу за договором позики з [PERSON] Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON], необхідно стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 3968,24 грн.

Outcome: partial