Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

23 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м.Торецьк (м.Дзержинськ), вул.Будівельників (вул.ХХ Партзїзду)[ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] (XX Партзїзду) в м. Торецьк (Дзержинську) Донецької області. Разом з нею у квартирі зареєстровані: сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та колишній чоловік [PERSON] Влітку 2010 року відповідач зібрав свої речи та пішов із сім'ї. Він став мешкати зі своїми батьками за адресою: м.Торецьк пров.Магнітогорський, 8/1. У 2014 році шлюб між ними було розірвано. З 2010 року по теперішній час позивач з відповідачем разом не мешкають, сумісне господарство не ведуть. За період з літа 2010 року і до теперішнього часу відповідач жодного разу не з'являвся в квартирі, його речей у квартирі не має. Оскільки збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, вона змушена звернутися до суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м.Торецьк (м.Дзержинськ), вул.Будівельників (вул.ХХ Партзїзду)[ADDRESS]. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що квартира за адресою: м.Торецьк (м.Дзержинськ), вул.Будівельників (вул.ХХ Партзїзду)[ADDRESS]. належить позивачу на підставі Договору дарування від 19.12.1991 року (а.с.14). Разом з позивачем зареєстровані: сини [PERSON]Г, [PERSON] та колишній чоловік [PERSON]М, що підтверджено записами у будинковій книзі (а.с.16). Відповідно до Акту №1267 від 24.10.2017 року [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з літа 2010 року (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що сторони перебували у шлюбі (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ними було розірвано 12.08.2014 року (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом було встановлено, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні за вказаною адресою з літа 2010 року, крім того шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити.

Outcome: approved