Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

22 травня 2017 року [PERSON], звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» про захист прав споживача та стягнення кошті, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд: стягнути з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на його користь сплачені за договором фінансового лізингу № 000060 від 03.03.2017 року кошти та неустойку у загальній сумі 33 400 грн. у зв'язку із розірванням договору, укладеного поза торговельним або офісним приміщенням відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що03.03.2017 року між ним та відповідачем - ТОВ «Євролізинг Холдінг» було підписано договір фінансового лізингу № 000060. Договір було укладено в офісі приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т.А. та посвідчено ним за адресою: [ADDRESS]. Договір було укладено відповідачем з метою придбання легкового автомобіля. На виконання договору за вказівкою представника відповідача, позивач сплатив на користь останнього 20 000, 00 грн. авансу за автомобіль, як йому пояснила представник та запевнила, що автомобіль він отримає у той же день. Однак, після підписання договору під виглядом технічних причин, що нібито несподівано виникли, передачу автомобіля перенесли на 10 днів, а коли вони минули, пояснили, що із довідкою переселенця автомобіль не видадуть взагалі. 17 березня 2017 року позивач направив на зазначену у договорі адресу ТОВ «Євролізинг Холдінг» заяву про розірвання договору з вимогою про повернення сплачених коштів у зв'язку із розірванням договору, як такого, що був укладений поза місцем ведення діяльності та/або розташування офісу відповідача, а відтак поза його офісним або торгівельним приміщенням. Проте станом на дату подання позовної заяви відповідач ніяких дій щодо повернення сплачених позивачем на його користь коштів не вчинив та взагалі не надав ніякої відповіді на повідомлення позивача про розірвання договору та вимогу про повернення коштів. Такі дії відповідача є протиправними, так як обмежують права позивача як споживача, які гарантовані законом, за захистом яких він і вимушений був звернутися до суду. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої, просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 03 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг», в особі представника Комарової Ольги Олександрівни, яка діє на підставі довіреності №1130 від 08.04.2016 року (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №000060. (а.с. 13-19) Даний договір підписаний представником ТОВ «Євролізинг Холдінг» Комаровою О.О., та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т.А. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувач на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п. 1.1 договору лізингу від 03 березня 2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» та [PERSON], лізингодавець зобов'язується набути у власність у продавця, визначений у п. 1.2. даного договору предмет лізингу та передати даний предмет лізингу у користування лізингоодержувач на умовах, визначених даним договором. Згідно п. 1.2 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є транспортний засіб, а саме, автомобіль марки - « Chery Tiggo 3»; комплектація - «Comfort»; об'єм двигуна - 1,6; тип палива - бензин; тип КПП - автомат; привід - передній; рік випуску - 2016. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до п. 8.1. Договору фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язаний придбати Предмет лізингу для передачі його у користування Лізингоодержувачу виключно після того, як Лізингодавець отримає від Лізингоодержувача такі платежі: - Платіж за адміністрування Договору; - Авансовий платіж; - Платіж за передачу Предмета Лізингу; - У разі наявності, різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умова викладених у п. 13.6. ст. 13 даного Договору, або різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у г. 13.7. ст. 13 даного Договору. У разі відсутності у Продавця визначеного Лізингоодержувачем Предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його Продавцем для подальшого продажу Лізингодавцю, то Лізингодавець зобов'язаний повідомити про па Лізингоодержувача у письмовій формі. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Пунктом 8.2. договору фінансового лізингу передбачено, що Лізингодавець передає у користування Предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 90 (дев'яносто) банківських днів моменту повної сплати Лізингоодержувачем платежів перелічених у п. 8.1 ст. 8.2. даного Договору та після того, Лізингоодержувач компенсує витрати, які зазнав Лізингодавець при реєстрації Предмета лізингу у відповідних органах та при страхуванні Предмета лізингу, а також у разі необхідності надасть визначся Лізингодавцем гарантії, щодо подальшого виконання даного Договору. На виконання умов договору [PERSON] на рахунок ТОВ «Євролізинг Холдінг» було сплачено 20 000, 00 грн. з призначенням платежу: «часткова сплата за адміністрування до договору фінансового лізингу №000060 від 03.03.2017 р.» та комісію за прийняття даного платежу у розмірі 200, 00 грн.(а.с. 12) Відповідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Проте, окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Крім цього, Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Згідно з п.2 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу. Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення. З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу № 000060 від 03.03.2017 року, у відповідності до вимог закону, був посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т.А. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, Договір фінансового лізингу було укладено в офісі Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т.А. та посвідчено ним за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір було укладено за місцем їх знаходження, то суд приходить до висновку, що Договір фінансового лізингу № 000060 від 03.03.2017 року було укладено в офісі приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т.А. та посвідчено ним за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, відповідно до статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а тому на правовідносини між сторонами розповсюджується й положення Закону України «Про захист прав споживачів». Частина 1 ст. 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Частинами 3 і 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача 16.03.2017 року було направлено вимогу про повернення сплачених коштів у зв'язку із розірванням договору. (а.с. 11-12) Однак відповіді на вказану вимогу відповідачем надано не було. Враховуючи те, що підписання договору фінансового лізингу № 000060 відбулося за межами торгівельного або офісного приміщенням відповідача, споживач [PERSON] мав право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, однак на вимогу позивача, відповідачем кошти не повернуто, тому суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення авансового платежу у розмірі 20 000, 00 грн. Однак суд відмовляє у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» суми комісії у розмірі 200, 00 грн., так як вона була сплачена не на користь відповідача, а на користь банку. Частиною 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 р. у справі № 6-160цс14). Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» має сплатити на користь позивача неустойку за несвоєчасне повернення сплаченої суми в розмірі 1% від сплачених позивачем 20 000, 00 грн. за кожен день затримки за період з 16.04.2017 р. по 19.05.2017 р. (день подання позову до суду, так як позивач направив заяву поштою, то день відправлення позовної заяви поштою): 20 000, 00 грн. х 1% х 34 дні = 6 800, 00 грн. З огляду на все вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У зв'язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір підлягає стягненню з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь держави на підставі положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 1 600, 00 грн. А, отже з ТОВ «Євролізинг Холдінг» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial