Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

23 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду позовом до Семенівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, Білогірської районної ради про виключення жилого приміщення з числа службових та визнання за нею права власності на квартиру №1, яка знаходиться по вул.Центральна,38 в с.Семенів Білогірського району Хмельницької області. Вказала, що 23 вересня 1994 року їй було надано ордер на житлове приміщення в квартирі Семенівського ФАПу, що знаходиться в с. Семенів Білогірського району Хмельницької області. Вказане житлове приміщення було включено до числа службових квартир. Зазначила, що на протязі багатьох років вона разом із сім»єю користується виділеною квартирою, утримує будівлю, здійснює ремонтні роботи за рахунок власних коштів, відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном однак, у звязку із тим, що дане житло визнано службовим, вона позбавлена можливості зареєструвати квартиру у органах реєстрації нерухомого майна. [PERSON] в судове засідання не з»явилася, згідно поданої до суду заяви просила розгляд справи проводити у її відсутності позов підтримала. Представник відповідача представник Семенівської сільської ради в судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позивача визнала. Представник відповідача представник Білогірської районної ради в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позивача визнав. Справа розглянута за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Ознайомившись із письмовими заявами сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] ордером на житлове приміщення №2 Семенівської сільської ради народних депутатів від 23 вересня 1994 року виділено квартиру, житловою площею 31 кв.м., в приміщенні Семенівского ФАПу за адресою с. Семенів Білогірського району Хмельницької області(а.с.10). Згідно розпорядження Білогірської районної ради №116р від 10 квітня 1995 року житло побудоване разом з медпунктами, зокрема в с. Семенів Білогірського району включено до числа службових квартир. (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради №38 від 30.10.1995 року чоловіку позивача [PERSON] виділено земельну ділянку розміром 0,10 га. для ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] дійсно проживає в службовій квартирі, яка перебуває на балансі Семенівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області та користується земельною ділянкою розміром 0,18 га для ведення особистого селянського господарства. З приписів ч.1 ст. 122 ЖК УРСР убачається, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення Відповідно до ч.1 ст.123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З приписів ч.1 ст. 122 ЖК УРСР убачається, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення Відповідно до п.п.3, 6 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. №37 (із змінами), жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, організації. Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Виключення жилого приміщення з числа службового провадиться рішенням виконавчого комітету відповідної міської ради. У відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх. Із змісту вказаних положень виходить, що вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу передбачено, що правила ст.344 Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року за положеннями статтей 335 і 334 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі(а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Аналіз та оцінка наданих позивачем доказів дає суду можливість зробити висновок, що [PERSON] добросовісно заволоділа житловим приміщенням квартирою №1 житлового будинку №38 по вул. Центральна в с.Семенів Білогірського району Хмельницької області та добросовісно, відкрито та безперервно продовжує володіти ним. Згідно ч. 4. ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вимоги позиваки ґрунтуються на законних вимогах, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить, позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved