Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

23 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2010 року на загальну суму 17\~713, 75 грн та судові витрати по справі в сумі 1921,00 грн. В обґрунтування своїх вимог Банк позивач зазначає, що з 14 квітня 2010 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержала від Банку кредит в сумі 4200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. \~ \~ \~ \~Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. \~ \~ \~ \~Посилаючись на\~те,\~що за\~час користування\~кредитом відповідач\~належним чином\~не виконував\~умови договору\~та не\~сплачував в\~повному обсязі\~кредитні платежі,\~через що,\~станом на\~11\~квітня 2019\~року \~має загальну\~заборгованість в\~сумі 17713,\~75 грн., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 50). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надіслав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації (а.с.52), у зв`язку з чим, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 14 квітня 2010 року відповідач подав анкету-заяву до Банку (на той час про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідно даної заяви, позичальник погодився, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 24). Відповідно до Довідки про умови кредитування (Тарифи), яка підписана відповідачем, останній погодилася з умовами кредитування за процентною ставкою 2,5% на місяць (а.с. 25). Щомісячний мінімальний платіж, що становив 7% від заборгованості, але не менше 500 грн. та не більше залишку заборгованості, термін сплати до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також відповідно до цієї Довідки (Тарифів) сторони, в тому числі, визначили умови відповідальності у виді пені та штрафу. При цьому, розмір пені становить пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка по договору / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. щомісяця, нараховується 1 раз в місяць при наявності заборгованості по кредит та процентам 5 і більше днів на суму 50 грн. і більше. Штраф в розмірі 500 грн. 5 % від суми заборгованості (а.с. 25). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст. 1054 ЦК - до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави (договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-83, 228, 229, 235, 263, 264 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і підлягає обов`язковому врахуванню судами при вирішенні спорів. За статтею\~ 2\~ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відповідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу, який згідно Довідки має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за звітним. З розрахунку заборгованості слідує, що останній платіж за договором позичальником внесений 22 листопада 2018 року (а.с.23), тобто відповідач припинив виконання взятих на себе зобов`язань в односторонньому порядку. За наведеного, суд вважає обґрунтованими вимоги Банка щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту (простроченої та поточної), що становить 10\~784 , 57 грн. Також Банком висунуто вимогу про стягнення суми пені та штрафу. В той же час з розрахунку заборгованості (рядки 13 та 17) слідує про нарахування пені у сумі, що не відповідає умовам вище вказаного Договору (Тарифам). На підтвердження підстав нарахування пені в іншому розмірі, ніж визначені Тарифами, позивачем надано роздруківку Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (далі Умови та Правила) (а.с. 26-40). В своєму позові Банк посилається на положення п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил, згідно якого, у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. В той же час, суми нарахованої пені, що наведені у розрахунку (а.с. 20-22, рядки 13 та 17 розрахунку) не відповідають Тарифам, що підписані відповідачем (а.с. 25). Як вже було зазначено, в узгоджених між сторонами Тарифах (довідці про умови кредитування) розмір пені визначено як пеня (1) + пеня (2). При цьому, пеня (1) = базова процентна ставка по договору / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, тобто при розрахунку розміру пені береться за основу процентна ставка. Згідно даних Тарифів, сторони визначили процентну ставку 2,5 % на місяць, в той же час у розрахунку заборгованості Банк виходив з тарифу 3,6% (рядок 8 розрахунку), що не відповідає узгодженому сторонами тарифі відсотків. Щодо складової пені, визначеної у Тарифах як пеня (2), то така дорівнює 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. щомісяця, нараховується 1 раз в місяць при наявності заборгованості по кредит та процентам 5 і більше днів на суму 50 грн. і більше. В той же час, з розрахунку заборгованості (рядок 17), слідує про нарахування пені в інших розмірах, зокрема в сумах 50 грн. і 100 грн., ніж визначні Тарифами. За наведеного, суд вважає, що розрахунок пені не відповідає умовам Договору, укладеного між сторонами, а тому необхідним у стягнення цих сум відмовити. Щодо узгоджених між сторонами Тарифів, то сторони також визначили відповідальність у виді штрафу, в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості (а.с. 25). Враховуючи наведене, з у рахуванням встановленого порушення з боку відповідача щодо взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, суд вважає необхідним стягнути з нього штраф, що становить 500 грн. (фіксована складова) та 539,22 грн. (5% х 10\~784 , 57 грн. суми заборгованості). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1169,50 грн. (10784,57 грн. х 100 /17713,75 грн. = 60,88%; 1921 х 14% = 1169,50).

Outcome: partial