Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

24.06.2021 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якому позивач просить суд зняти заборону (архівний запис) зареєстрований 20.07.2004 за № 72112, накладений Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 02.02.1994 [PERSON] на підставі договору обміну № 1-696 укладеного з [PERSON] набула квартиру [ADDRESS] . У свою чергу згідно договору [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . У 2021 році позивач звернулась до нотаріуса для оформлення спадкових прав на належну їй квартиру, проте отримала усну відмову з посиланням на заборону відчуження належної їй квартири. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20.07.2004 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону (архівний запис) за № 72112. На її письмове звернення, отримала відповідь Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області 21.10.1993 на підставі повідомлення Акціонерно-комерційного банку «Рось». В графі 5 Реєстру для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів накладених судовими та слідчими органами «Прізвище, ім`я та по-батькові особи, на будинок якої накладена заборона, і місце знаходження будинку» зазначено: [PERSON] , [ADDRESS] . Відмітка про скасування заборони відсутня. З моменту укладення договору і на даний час будь-які вимоги від відповідача на адресу [PERSON] не надходили. Тому, [PERSON] відкрито користується набутою квартирою з 1994 року по даний час. Вважаючи, що на даний час будь-які законні підстави для обтяження нерухомого майна, відсутні, звернулась до суду з даним позовом. 25.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, її представник надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі позивача та її представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судові засідання 27.09.2021 та 13.08.2021 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідно до ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України, суд вважає на можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З копії договору від 02.02.1994 зареєстрованого в реєстрі за № 1696, вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, згідно умов якого [PERSON] передала [PERSON] належну їй на праві власності квартиру під [ADDRESS] , в порядку обміну на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, дата формування 14.05.2021, мітиться тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 72112, зареєстровано: 20.07.2004 14:34:55 за № 72112 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09100, Київська область, м.Біла Церква, вул.Банкова, 5, підстава обтяження: повідомлення, б/н, АКБ «Рось», власник: [PERSON] . Відмітка про скасування заборони відсутня. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача в повному обсязі користуватися та розпоряджатися цим майном на власний розсуд. Водночас, як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Крім того, згідно з ч.1,2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що обтяження майна, за відсутності будь-яких правових підстав для цього, порушують права останнього як особи, яка набула речові права та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження майном. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та його задоволення, оскільки у позивача відсутні інші можливості захистити своє порушене право, окрім як звернусь до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про знаття арешту з належного йому майна. Судові витрати у справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved