Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

22.11.2019 року [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: адміністратор територіального сервісного центру № 2342 Шахов О.В. про визнання правочину недійсним, в обґрунтування якого зазначив наступне. 09.03.2016 року між [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Хонда, модель Аккорд, 2005 року випуску, тип ТЗ легковий, колір синій, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , з матір`ю його дружини [PERSON] . Проте, укладаючи договір купівлі-продажу транспортного засобу, права [PERSON] на розпорядження рухомим та нерухомим майном, що йому належить, були обтяжені відповідно до ухвали Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/35/16-ц від 20.01.2016 року, згідно якої було накладено арешт на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які належать [PERSON] та заборонено їх відчуження в межах суми, заявленої до стягнення 3\~884 500 грн. 85 коп. 28.04.2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області було прийнято рішення по справі № 317/35/16-ц, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті грошові кошти у розмірі 4\~217 583 грн. 78 коп. Відповідне рішення переглядалось судами апеляційної, а також касаційної інстанції та було залишено без змін. Позовні вимоги за вказаною справою були забезпечені відповідно до ухвали від 20.01.2016 року, згідно якої накладений арешт на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які належать [PERSON] та заборона їх відчуження. Таким чином, позивач зазначає, що оскільки [PERSON] здійснив відчуження майна після набрання законної сили ухвали про забезпечення позову, задля дотримання принципу обов`язковості судових рішень, належним способом захисту його прав та законних інтересів, є поновлення до того стану, що існував на момент прийняття ухвали про забезпечення позову, що стало підставою його звернення до суду. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1496/02/2342/2016 від 09.03.2016 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] ; 2) скасувати державну реєстрацію прав власності [PERSON] , [INFO] , (ІПН [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 21.11.1998 року), що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на автомобіль марки Honda, модель Accord, тип Легковий /Седан-В, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1998, колір СИНІЙ та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10.03.2016 року, видане Територіальним сервісним центром 2342 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки Honda, модель Accord, тип Легковий /Седан-В, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1998, колір СИНІЙ ім`я [PERSON] , [INFO] , (ІПН [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 21.11.1998 року), що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати за [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] , виданий Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 25.02.1997 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] ), що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , право власності на транспортний засіб автомобіль марки Honda, модель Accord, тип Легковий /Седан-В, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1998, колір СИНІЙ; 4) витребувати у [PERSON] , [INFO] , (ІПН [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Жовтневим РВУМВС України в Запорізькій області 21.11.1998 року), що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , автомобіль марки Honda, модель Accord, тип Легковий /Седан-В, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1998, колір СИНІЙ та передати його [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] , виданий Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 25.02.1997 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] ), що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 26.11.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 10.12.2019 року цивільну справу № 317/1373/19 направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також зазначив, що заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надали. Представник відповідача [PERSON] адвокат Незола Є.В. неодноразового надавав заяви про перенесення розгляду справи у зв`язку з веденими на території України карантинними заходами (а.с. 69, 76, 85, 92) та у зв`язку з його перебуванням у щорічній відпустці (а.с. 112). Суд констатує, що відповідачі на призначене слухання справи 08.04.2020 року, 30.04.2020 року, 26.05.2020 року, 07.07.2020 року, не з`явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого та судового засідань повідомлялися своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] адвокат Незола Є.В. 08.04.2020 року, 30.04.2020 року, 26.05.2020 року та 07.07.2020 року, надавав суду клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з запровадженим в Україні карантином. \~ \~ Однак, суд не може вважати обґрунтованою та поважною обставиною неявки відповідачів на судове засідання з огляду на наступне. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року на всій території України карантин. Даною постановою також встановлено ряд обмежень, однак серед останніх не вказана заборона відвідування судів. Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. ч. 1, 7\~ст. 212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.. Згідно з ч. 4 ст. 212 ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.\~ Як вбачається з матеріалів справи відповідачі не скористалися своїм правом щодо заявлення відповідного клопотання. Щодо клопотання представника відповідача [PERSON] адвокат Незола Є.В. про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у щорічній відпустці та знаходження за межами м. Запоріжжя, суд не приймає його до уваги, оскільки на підтвердження даних фактів суду ніяких підтверджуючих документів останнім надано не було. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд приходить до переконання про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представника, оскільки не вбачає поважності причин їх неявки, а заяви про відкладення слухання справи розцінює як зловживання своїми правами з метою затягування розгляду справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, відповідачами у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подано, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.03.2016 року між [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, марки Хонда модель Аккорд 2005 року випуску, тип ТЗ легковий, колір синій, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] з матір`ю дружини [PERSON] [PERSON] (а.с. 29-30). Згідно з п. 3.4. договору, продавець підтверджує, що цей договір не є результатом впливу важких для нього обставин і не укладається на невигідних умовах, а також гарантує, що автомобіль в спорі, заставі, в тому числі податковій, не перебуває, іншій особі не відчужений, правами третіх осіб( в тому числі правом оренди, найму, позички) не обтяжений, не внесений до статутного капіталу господарських товариств, прихованих недоліків не має, не є предметом спадкового договору. Згідно з п. 3.5 продавець і покупець стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, волевиявлення сторін є вільним і відповідають внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, сторони не обмежені у праві вчиняти правочини, не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково, вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладання договору на захворювання, не перебувають від впливом лікарських та інших препаратів, що перешкоджають усвідомленню його суті, вільне володіння українською мовою дозволяє кожному із них правильно зрозуміти зміст цього договору, вони можуть самостійно прочитати та підписати цей договір, правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх , неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до довідки РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) від 27.07.2020 року, згідно з базою даних підсистеми НАІС «Єдиного державного реєстру транспортних засобів» МВС України, станом на 11-00 год. 20.07.2020 року: автомобіль HONDA ACCORD, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] , синього кольору, кузов № [NUMBER] , зареєстрований 10.03.2016 року [PERSON] , [INFO] (а.с. 107). Проте, укладаючи договір купівлі-продажу транспортного засобу, права [PERSON] на розпорядження рухомим та нерухомим майном, що йому належить, були обтяжені відповідно до ухвали Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/35/16-ц від 20.01.2016 року, згідно з якою було накладено арешт на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які належать [PERSON] та заборонено їх відчуження в межах суми, заявленої до стягнення 3\~884 500 грн. 85 коп. Дана ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (а.с. 20). 28.04.2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області було прийнято рішення по справі № 317/35/16-ц, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті грошові кошти у розмірі 4\~217 583 грн. 78 коп. (а.с. 7). Ухвалою апеляційного Запорізької області від 13.10.2016 року (а.с. 11-17), ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2017 року рішення Запорізького районного суду м. Запоріжжя 28.04.2016 року залишено без змін (а.с. 18-19). Постановою Верховного Суду від 06.03.2019 року, рішення апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про спільного майна подружжя, яким у задоволені позову відмовлено, залишено без змін (а.с. 21-24). 20.08.2018 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 333/324/18 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочинів (договорів займу) недійсними залишено без задоволення (а.с. 25-26), дане рішення постановою Запорізького апеляційного суду від 06.03.2019 року залишено без змін (а.с. 27-28). Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленими вказаними судовими рішеннями, доказуванню не підлягають. Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 лютого 2017 року у справі № 6-2360цс16. Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.» Постанова Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 369/11268/16-ц. Відповідно до вимог\~ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З огляду на зазначені норми закону та враховуючи фактичні обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] здійснив відчуження майна після набрання законної сили ухвали про забезпечення позову, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений під час заборони відчуження майна. Таким чином, заявлені позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved