Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

23 грудня 2020 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В позові зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована в його будинку, але не проживає в ньому з 2008 року і фактичне місце її проживання йому не відоме. Наявність реєстрації відповідачки у його будинку створює для нього правові наслідки, перешкоджає йому здійснювати в повному обсязі право власності на будинок, а саме він не може ним розпоряджатися. Оскільки він є власником зазначеного будинку, має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Пояснив, що з 2000 до 2008 року перебував з відповідачкою у шлюбі, проживали вони в будинку [ADDRESS] , який для них придбали його батьки. Після розірвання шлюбу відповідачка виїхала до м. Херсон, а він з двома дітьми залишився проживати в будинку. Відповідачка у вказаному будинку зареєстрована, але фактично не проживає у ньому та знятися з реєстрації в добровільному порядку не бажає. Крім того пояснив, що до повноліття дітей сплачував відповідачці аліменти, які вона щомісячно отримувала від нього особисто. Для отримання коштів вона приїздила до нього в село, близько неділі проживала у його будинку, готувала їжу та поралася по господарству, а потім знову їхала. За місцем його проживання зареєстровано декілька корів, які належать відповідачці, маються її речі та одяг. Представник позивача в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, пояснила, що дійсно перебувала з позивачем у шлюбі, який у 2008 році було розірвано. Після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем та дітьми в будинку, який вважає їх спільним майном, оскільки він придбаний у період шлюбу, продовжувала вести з позивачем спільне господарство, тримала худобу, у будинку знаходяться її речі та одяг, перебувають зареєстровані за нею корови. У квітні 2018 року, через брак коштів, поїхала на роботу у м. Херсон, однак на вихідні поверталася до позивача та дітей, прибирала у будинку, готувала їжу та поралася по господарству. З грудня 2020 року з позивачем разом не проживає, оскільки виїхала в м. Херсон, де навчається на денній формі Державного університету. Аналогічні доводи відповідачка зазначила і у відзиві на позовну заяву, який направила до суду 04 лютого 2021 року. Представник відповідачки в судовому засіданні також заперечував проти позовних вимог позивача, вважав відповідачку такою, що не втратила право користування житловим будинком, оскільки він є спільною сумісною власністю, вона постійно в ньому проживала, навіть коли їздила на роботу в м. Херсон, не проживає у ньому вона лише з грудня 2020 року, оскільки навчається на денній формі навчання. Вислухавши пояснення\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~дослідивши матеріали\~справи та\~наявні у\~ній докази,\~суд доходить\~наступного. Позивач зареєстрований власником житлового будинку, що по [ADDRESS] , що належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 26 вересня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно Березнегуватською філією Миколаївського МБТІ 14 січня 2004 року (а.с.6-7). З 14 грудня 2000 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області 27 травня 2008 року (а.с.9). Згідно акту обстеження місця проживання, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області Ярошем В.В. 27 листопада 2020 року, відповідачка зареєстрована у вищевказаному будинку, але з 2008 року в ньому не проживає (а.с.10). Однак, з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що відповідачка кожного місяця у вказаному будинку фактично близько неділі проживала, оскільки приїздила за грошима, готувала їжу та поралася по господарству, на території вказаного домоволодіння знаходяться речі, одяг та корови, які їй належать. Вказане частково підтвердили в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, зазначивши, що лише з 2016 року відповідачка в будинку позивача не проживає, однак інколи приїздить до нього і декілька днів проживає, та свідок [PERSON] , яка зазначила, що декілька разів протягом останніх 3-4 років їздила з відповідачкою до м. Херсон торгувати молочною продукцією, а коли поверталися назад, підвозила її додому в с. Велике Артакове. З довідок Мурахівської сільської ради Березнегуватського району від 05 липня 2016 року та виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 28 липня та 07 грудня 2020 року слідує, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають позивач, відповідачка та їх двоє дітей (а.с.49-50,75). Також з довідки Березнегуватської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 31 березня 2021 року вбачається, що за місцем проживання відповідачки по [ADDRESS] голів великої рогатої худоби, які їй належать (а.с.74). Згідно копії трудової книжки відповідачки, остання почала працювати в м. Херсон на різних посадах лише з квітня 2019 року (а.с.70-73). За даними довідки Херсонського державного аграрно-економічного університету від 03 лютого 2021 року відповідачка [PERSON] 05 вересня 2020 року зарахована на перший курс денної форми навчання вказаного університету за рахунок видатків державного бюджету з терміном навчання до 30 червня 2026 року (а.с.48). У відповідності до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Відповідно до ст.41 Конституції України,\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Статтею 47\~Конституції Українизакріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом\~Українита Житловим кодексом\~УкраїнськоїРСР. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст.391\~ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Статтею 383\~ЦК Українита ст.150\~ЖК Української\~РСРпередбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої та другої статті 71, статті 72\~ЖКУРСРпри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 Житлового кодексу Української РСР), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.150, 156 ЖК УРСР, громадяни,\~які мають\~у приватній\~власності будинок\~(частину\~будинку),\~квартиру користуються\~ним для\~особистого проживання\~і проживання\~членів їх\~сімей і\~мають право\~розпоряджатися цією\~власністю на\~свій розсуд:\~продавати,\~дарувати,\~заповідати,\~здавати в\~оренду,\~обмінювати,\~закладати,\~укладати інші\~не заборонені\~законом угоди.\~Члени сім`ї\~власника житлового\~будинку (квартири),\~які проживають\~разом з\~ним у\~будинку (квартирі),\~що йому\~належить,\~користуються жилим\~приміщенням нарівні\~з власником\~будинку (квартири),\~якщо при\~їх вселенні\~не було\~іншої угоди\~про порядок\~користування цим\~приміщенням.\~До членів\~сім`ї\~власника належать\~особи зазначенні\~в ч.2 ст.64 ЖК УРСР, а саме дружина, чоловік, їх діти, батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частина 3 ст.64 ЖК УРСР передбачає, що якщо особи, зазначені в частині 2 цієї статті перестали бути членами сім`ї власника будинку, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] , надані в судовому засіданні, про не проживання відповідачки разом позивачем в с. Велике Артакове Березнегуватського району з 2016 року, оскільки вони суперечать поясненням самого позивача та іншим доказам у справі. Крім того, як ст.60 СК України, так і ст.22 КпШС передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. З огляду\~на викладене,\~враховуючи,\~що будинок,\~в якому\~зареєстрована відповідачка,\~було придбано\~позивачем в\~період шлюбу,\~а тому\~вважається спільною\~сумісною власністю\~сторін,\~доказів не\~проживання відповідачки\~у вказаному\~будинку понад\~строки,\~встановлені ст.71\~ЖК УРСР\~в ході\~судового розгляду\~позивачем не\~надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed