Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

24.05.2019 [PERSON] звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 25 вересня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.12.2017 шлюб між ними розірваний. В період шлюбу на ім`я відповідача придбано 7/10 частки житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Після приватизації земельної ділянки на ім`я відповідача рішенням Київського районного суду м. Полтави проведений розподіл домоволодіння на два окремих, а рішенням Київської районної у м. Полтаві ради № 145 від 28.05.2013 їхній частині домоволодіння надано іншу адресу - [ADDRESS] . Так як будинок придбаний у період шлюбу, вважає, що їй належить Ѕ частина будинку ( домоволодіння) за адресою [ADDRESS] . Також зазначала, що на початку 2015 року за спільні кошти з відповідачем вони почали будувати двоповерховий будинок за адресою [ADDRESS] . Фактично завершили вказане будівництво у 2017 році, але ввести його в експлуатацію не змогли, так як відповідач почав вчиняти насильство у сім`ї. Зазначала, що з урахуванням інтересів їхніх двох малолітніх дітей, слід відступити від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності та визнати за нею право власності на 2/3 частки самочинно збудованого двоповерхового будинку за адресою [ADDRESS] . Також посилалась на те. що оскільки земельна ділянка приватизована на ім`я відповідача, але вона має право власності на половину розташованого на ній нерухомого майна, слід визнати за нею право власності на Ѕ частку земельної ділянки по [ADDRESS] . Просила стягнути з відповідача на її користь витрати по справі, які пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на правничу допомогу. 27.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 02.07.2019 позивач зменшила позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку ( домоволодіння) літ. А-1 за адресою [ADDRESS] , Ѕ частку самочинно збудованого будинку літ. Б-ІІ по [ADDRESS] , Ѕ частку земельної ділянки, цільове призначення якої для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310136400:04:001:0720 за адресою [ADDRESS] . Стягнути витрати по справі. 04.07.2019 у справі призначена судова будівельно-технічна експертиза, провадження у справі зупинено. 02.12.2019 провадження у справі поновлено. 14.01.2019 закінчено підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Кумечко І.В. позовні вимоги підтримали, уточнили позовні вимоги , просили визнати за позивачем [PERSON] право власності на 7/20 частки будинку (домоволодіння ) літ. А-1 за адресою [ADDRESS] , Ѕ частку самочинно збудованого будинку літ. Б-ІІ по [ADDRESS] , Ѕ частину земельної ділянки, цільове призначення якої для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310136400:04:001:0720 за адресою [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору, правничої допомоги у розмірі 20 700 грн, за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 5 966 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, тільки в частині визнання за позивачем права власності на 7/20 частки будинку з господарськими спорудами літ. А-1, який вони придбали в період шлюбу та не заперечував проти визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у часті, що відповідає розміру частки житлового будинку, на яке вона має право. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на Ѕ частку самочинно збудованої будівлі просив відмовити, пояснив, що вказана споруда не є житловим будинком, що вона недобудована, що позивач не приймала участі в її будівництві , всі витрати по будівництву ніс він особисто за власні кошти. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету п Київської у м. Полтаві ради надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши позивача, її представника адвоката Кумечко І.В., відповідача, дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Встановлено, що 25.09.2004 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між сторонами укладено шлюб. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2017 року шлюб розірваний. Сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На підставі договору купівлі-продажу ВКК/141215 від 08.04.2008, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнаух Н.В., реєстровий номер 2685 на ім`я [PERSON] придбані 7/10 частки житлового будинку на праві приватної спільної часткової власності за адресою [ADDRESS] . Станом на час розгляду справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за [PERSON] зареєстроване право приватної часткової власності на 7/10 частки житлового будинку в [ADDRESS]. 3/10 частки цього будинку зареєстроване на [PERSON] Також за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310136400:04:001:0720 за адресою [ADDRESS] ,на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 23002323, виданий 14.06.2016 Реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області . форма власності приватна, розмір частки 1. ( а.с. 11-12). Відповідно до витягу з рішення Київської районної у м. Полтаві ради № 145 від 28.03.2015 погоджено розподіл домоволодіння на два окремих. Частині домоволодіння по [ADDRESS] , що належить [PERSON] та розташований на земельній ділянці площею 522 кв.м надано нову поштову адресу [ADDRESS]. Частині будинку, по [ADDRESS] що належить гр.. [PERSON] та розташований на земельній ділянці площею 224 кв.м залишити поштову адресу [ADDRESS]. ( а.с. 18) Щодо визнання права власності на 7/20 частки домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив що вказана частина будинку придбана ним та відповідачем у період шлюбу , визнає за позивачем право власності на 7/20 частки спірного будинку. Суд враховує, що 7/10 частки будинку літ. А-1 придбані у період , коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вказана частка будинку є спільною сумісною власністю сторін, позивач має право на її половину ( 7/20), однак позбавлений можливості задовольнити вказані позовні вимоги, оскільки позивачем вибраний невірний спосіб захисту своїх прав Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Відповідно до статті 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Так як виконання рішення безпосередньо пов`язано із державною реєстрацією речового права власності позивача на вказане нерухоме майно рішенню повинно відповідати вказаним вимогам. Статтею 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) передбачено, що : Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин. Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються: документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення); технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо). Як зазначено вище у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за відповідачем [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 7/10 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] Рішення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради № 145 від 28.03.2013 про погодження розподілу домоволодіння на два окремих та про надання частині домоволодіння по [ADDRESS] , що належить [PERSON] та розташований на земельній ділянці площею 522 кв.м нової поштової адреси [ADDRESS], не є правовою підставою для проведення реєстрації за позивачем права власності на 7/20 частки житлового будинку по [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Так за адресою [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] не зареєстрований об`єкт нерухомого майна, а саме 7/10 частки житлового будинку літ. А-1. Позивач хоч і посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.03.2013 належні їй та відповідачеві на праві спільної сумісної власності 7/10 частки житлового будинку по [ADDRESS] виділені в окрему одиницю нерухомого майна , однак жодного доказу у підтвердження вказаної обставини не надала , окрім виписки із рішення Київської районної у м. Полтаві ради № 145 від 28.03.2013 . в якому мається посилання на рішення суду. Ч. 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже на час розгляду справи рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.03.2013 та рішення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради № 145 від 28.03.2013 не виконані. Не проведена державна реєстрація права власності за відповідачем [PERSON] на належну йому частину домоволодіння, як на окремий об`єкт нерухомого майна, з розміром частки - 1 за новою адресою, [ADDRESS] , не присвоєний реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна. Технічний паспорт, виготовлений на замовлення позивача КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району», як на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , зі змісту якого убачається що адресою [ADDRESS] розташовані два житлових будинку літ. А-1 та літ. Б-ІІ не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, тим більше, що висновком експерта № 1314 від 31.10.2019 Полтавського відділення харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл. проф.. М.С.Бокаріуса спростовано, що самочинно збудована будівля літ. Б-ІІ є житловим будинком. За таких обставин визнання за позивачем права спільної сумісної власності на 7/20 частки нерухомого майна за адресою [ADDRESS] не є можливим, оскільки за вказаною адресою жодного іншого нерухомого майна, окрім земельної ділянки , за відповідачем [PERSON] не зареєстровано, а на час розгляду справи дійсна реєстрація права власності за ним на 7/10 частки житлового будинку по [ADDRESS] . Позивач позовних вимог про визнання за нею права власності на 7/20 частки домоволодіння по [ADDRESS] не заявляла. Щодо визнання права власності на Ѕ частину самочинно збудованого будинку літ. Б-ІІ за адресою [ADDRESS] Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. 18 березня 2019 року Верховний Суд в рамках справи № 299/1757/16-ц, провадження № 61-4809св18 підтвердив раніше сформовану позицію стосовно поділу майна подружжя, а саме поділу об`єкта незавершеного будівництва. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та підтверджені в постановах Верховного суду, зокрема: від 20 лютого 2019 року по справі № 556/290/17-ц, провадження № 61-1199св17, від 27 лютого 2019 року по справі № 567/147/16-ц, провадження № 61-8500св18 та ін. Згідно висновку судової Будівельно-технічної експертизи (а.с. 142 зворот) самочинно збудована будівля літ Б-ІІ за адресою [ADDRESS] не є будинком садибного типу, не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». має рівень готовності 86% Як зазначено вище численна практика суду касаційної інстанції підтверджує ту обставину, що за позовом одного із подружжя суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами, в іншому випадку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Позивач таких позовних вимог не заявляла, не надавала суду доказів можливості поділу самочинно збудованої будівлі літ. Б-ІІ на окремі частини , з визначенням розміру часток і можливості завершення будівництва до кінця та введення його в експлуатацію , також не заявляла вимог про визнання за нею права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів і будівельних робіт по вказаній будівлі, чи стягнення на її користь грошової компенсації за них, а суд не наділений повноваженнями змінювати позовні вимоги чи виходити за межі позовних вимог. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на Ѕ частку самочинно збудованої будівлі літ. Б-ІІ» за адресою [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про право власності на Ѕ частинку земельної ділянки по [ADDRESS] . Приватизація спірної земельної ділянки відповідачем [PERSON] здійснена 14.06.2014. Законом №2913-VІ від 11 січня 2011 року, який набрав чинності 08 лютого 2011 року, стаття 61 Сімейного кодексу України доповнена пунктом 5, згідно з яким об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, а також земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі і приватизації. Законом № 4766-VІ від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року, частина 5 статті 61 СК України виключена, частина 1 статті 57 доповнена пунктом 5, згідно з яким, земельна ділянка, набута будь-ким із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебуває в її, його користуванні, або отримана в результаті приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, або отримана із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, визнається особистої приватною власністю кожного з них Отже вказана земельна ділянка є особистою власністю [PERSON] . Відповідно до роз`ясень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Як на підставу задоволення позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки позивач посилається на те, що вона має право власності на Ѕ частину самочинно збудованої будівлі літ. Б-ІІ та 7/20 частини будинку ( домоволодіння) літ. А-1. Так як суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 7/20 частки житлового будинку літ. А-1 та Ѕ частину самочинного збудованої будівлі літ. Б-ІІ, то підстави для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки відсутні. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат , які полягають у сплаті судового збору, витрат на правничу допомогу, на проведення експертизи, так як суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed