Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

22 листопада 2018 року [PERSON], звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] року в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області померла його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 01 січня 2000 року. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], видане Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 28 серпня 1962 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року, батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до виданої довідки № 564, від 06.07.2017 року виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що гр. [PERSON], яка померла [INFO] року, до дня смерті була зареєстрованав с. Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом із нею на день її смерті в житловому будинку проживали і були зареєстровані син - [PERSON], невістка - [PERSON], внук - [PERSON], внук- [PERSON]. Тобто син спадкодавця фактично прийняв спадщину та вступив у володіння нею після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Маючи намір оформити спадщину після смерті матері, позивач звернувся до приватного нотаріуса Луців І.П. де було відкрито спадкову справу за № 61112996 у спадковому реєстрі від 21.08.2017 року. Однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, надавши позивачу відповідь листом від 16.04.2018 року № 145/02-14/66/2017. Крім позивача, інших осіб які б претендували на майно ні за законом, ні за заповітом немає. Позивач після смерті спадкодавця, фактично прийняв спадщину і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою, загальною площею 0,89 умовних кадастрових гектарів, які відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] належать спадкодавцю. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку позивач до нотаріуса звернувся та у зв'язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на землю, оскільки він втрачений та виданий після смерті спадкодавця йому відмовлено. Відсутність правовстановлюючих документів унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач змушений звернутись з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] право власності на наступні земельні ділянки в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року, які належали спадкодавцю на праві на земельну частку відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], від 16.08.2017 року, який виданий на підставі рішення Радехівської райдержадміністрації від 25.10.1996 року № 553, розміром - 0,89 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає повністю та просить задовольнити (а.с.27). Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.28). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 01 січня 2000 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER], видане Миколаївською сільською радою Лопатинського району Львівської області 28 серпня 1962 року, [PERSON] народився [INFO] року, в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки №564 від 06.07.2017 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що гр. [PERSON], яка померла [INFO] року, до дня смерті була зареєстрована в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом із нею на день її смерті в житловому будинку проживали і були зареєстровані син [PERSON], невістка [PERSON], внук [PERSON], внук [PERSON] (а.с.13). Із сертифіката на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,89 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.14). Нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що підтверджується листом від 16.04.2018 року № 145/02-14/66/2017 (а.с.16). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі відкрито спадкову справу за № 66/2017 від 21.08.2017 року, спадкодавець [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.15). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON]. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved