Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

23.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому позивачка посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, відповідно до свідоцтва про народження. Вона є бабусею малолітнього [PERSON] , його матір [PERSON] померла, а батько, який являється сином позивачки, вихованням та утриманням дитини не займається, з дитиною не проживає, не цікавиться його життям та здоров`ям, нотаріально посвідченою заявою відмовився від дитини, та надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Малолітня дитина тривалий час проживає разом з нею та її чоловіком і знаходиться на її утриманні та вихованні. До цього часу вона доглядає та утримує дитину, піклується про його здоров`я та всебічний розвиток, батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , а позивачка не може оформити опіку над дитиною, оскільки батько не позбавлений батьківських прав. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи - заступник голови Болградської районної державної адміністрації Гарвалов А.Д. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. В силу п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с.7) його батьками є [PERSON] , відповідач по справі та [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла у м.Одеса, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 червня 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.12). Батько дитини 06.09.2019 року надав заяву, про надання згоди на позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , ця заява посвідчена приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. та зареєстрована в реєстрі № 4925 (а.с.5). Позивачка [PERSON] є бабусею дитини що підтверджується свідоцтвом про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 10.08.1982 року Василівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.9). Як вбачається з довідки №2774, виданою 02.12.2016 року Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, [PERSON] , 2008 року народження, проживає зі своєю бабусею [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Органом опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації зроблено висновок № 03/01-26/1626 від 05.11.2019 року, відповідно до якого доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов`язків відносно сина. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 СК України «Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав». Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved