Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

22 листопада 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним правочину та про скасування державної реєстрації права власності. Третіми особами на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору є [PERSON] та приватний нотаріус Процюк Н.П. Позов обґрунтовано наступним. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/35/16-ц від 28 квітня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість за договорами позики в сумі 4 217 583 гривень 78 копійок. Вказане рішення залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій. Позовні вимоги в зазначеній справі були забезпечені накладенням арешту на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти [PERSON] з забороною відчуження цього майна ухвалою від 20 січня 2016 року. 15 березня 2016 року було проведено державну реєстрацію зазначених обтяжень. Не зважаючи на те, що все рухоме та нерухоме майно [PERSON] перебувало під обтяженням, ним разом зі своєю дружиною відповідачем у даній справі [PERSON] було ініційовано штучний судовий спір про поділ майна подружжя (справа № 317/3272/16-ц). Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по вказаній справі від 29 серпня 2016 року за [PERSON] було визнане право власності на земельну ділянку площею 0,0540 га на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ділянка № [NUMBER] в СТ «Колос»). 28 листопада 2017 року вказане судове рішення скасоване Апеляційним судом Запорізької області. 16 січня 2018 року Запорізьким районним судом Запорізької області допущено поворот виконання рішення суду та скасовано запис про право власності № 16553613, який був внесений державним реєстратором на виконання скасованого судом апеляційної інстанції рішення від 29 серпня 2016 року щодо зазначеної земельної ділянки. 06 червня 2017 року, тобто в період, коли рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року, яким за [PERSON] було визнано право власності на вказану земельну ділянку, переглядалось судом апеляційної інстанції та ще не було скасоване, між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено оскаржуваний договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Вказаний договір порушує майнові інтереси позивача [PERSON] , що було констатовано Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року, якою залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції в справі про поділ майна подружжя (№\~317/3272/16-ц) між [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просив суд скасувати оскаржуваний договір купівлі-продажу земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію права власності, що здійснена на підставі незаконного договору. 23 березня 2020 року позивачем [PERSON] до суду подано письмову заяву про проведення судового розгляду в даній справі без участі позивача. В заяві позивач не заперечував проти заочного розгляду справи та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, хоча своєчасно та належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи за зареєстрованими у встановленому порядку адресами їх проживання, які надані суду за запитом в порядку, визначеному ч.ч. 6 та 7 ст. 187 ЦПК України (а.с. 47, 87). Третя особа [PERSON] до суду не з`явися, будь-яких заяв по суті спору до суду не надав. Від третьої особи приватного нотаріуса Процюк Н.П. до суду надійшли письмові пояснення від 27 грудня 2019 року, в яких вона зазначила про те, що посвідчення оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки вона здійснила на підставі наданих їй відповідачем [PERSON] документів. Правовою підставою нотаріального посвідчення правочину було рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року. Станом на момент посвідчення оскаржуваного договору проведеною перевіркою не було встановлено наявності будь-яких обтяжень стосовно відчуженої [PERSON] [PERSON] земельної ділянки. Нотаріусом, окрім зазначених пояснень, подано письмову заяву про проведення розгляду справи без її участі. Позов просила розглянути з постановленням рішення на розсуд суду. 23 березня 2020 року судом, на підставі ч. 5 ст. 223, ч. 2 ст. 247 та ст. 280 ЦПК України було винесено ухвалу про ухвалення в даній справі заочного рішення без здійснення аудіофіксації судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи позовної заяви, дійшов наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/35/16-ц від 28 квітня 2016 року, яким частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та стягнуто суму заборгованості за договорами позики (а.с. 6-10). Вказане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції (а.с.\~10-16, 17-18). Крім того, в зазначеній цивільній справі Запорізьким районним судом Запорізької області 20 січня 2016 року постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти [PERSON] та заборонено їх відчуження в межах суми позовних вимог (а.с. 19). Державна реєстрація вказаних обтяжень відбулась 15 березня 2016 року, про що свідчить копія рішення державного реєстратора № 28743061 (а.с. 20). До матеріалів справи позивачем [PERSON] додано роздруківку рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/3272/16-ц від 28 серпня 2016 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року (а.с. 21, 23-26). Рішенням суду першої інстанції за [PERSON] внаслідок поділу майна подружжя визнано право власності на ряд об`єктів нерухомого майна, серед яких є земельна ділянка площею 0,0540 га на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ділянка № [NUMBER] в СТ «Колос»). На вказане рішення [PERSON] як особою, права та інтереси якої охоплено оскаржуваним рішенням, подано апеляційну скаргу, яку було задоволено рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року. Рішення суду першої інстанції скасоване з повною відмовою в розподілі майна подружжя. Своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував, з-поміж іншого, тим, що судом першої інстанції було вирішено питання про розподіл майна подружжя, яке перебуває під обтяженням, що порушує права особи, в інтересах якої це обтяження було накладено. З зазначеним рішенням Апеляційного суду Запорізької області погодився й Верховний Суд, який своєю постановою від 06 березня 2019 року залишив його без змін. При цьому, слід зазначити, що Верховним Судом в своїй постанові наголошено на неприпустимості використання поділу майна подружжя для уникнення виконання особою своїх цивільно-правових обов`язків (а.с. 32-35). В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу від 06 червня 2017 року № 349, відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0540 га на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ділянка № [NUMBER] в СТ «Колос») а.с.\~38, 39. В договорі зазначено, що вказана земельна ділянка належить на момент продажу [PERSON] на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/3272/16-ц від 29 серпня 2016 року і не перебуває під заборонами або обтяженнями. Позивачем до матеріалів справи додано копію Інформації з Державних реєстрів, відповідно до якої запис про право власності на земельну ділянку площею 0,0540 га на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ділянка №\~ [NUMBER] в СТ «Колос») за [PERSON] внесений на підставі рішення про державну реєстрацію № 35537886 від 06.06.2017 року (а.с. 37). Правовою підставою для здійснення реєстрації права є договір купівлі-продажу земельної ділянки №\~349 від 06 червня 2017 року № 349. У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, крім випадків, встановлених законом. В той же час, частиною другою статті 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом ч. 3 ст. 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України ч. 1 ст. 215 ЦК України. Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Аналіз доказів, досліджених в даній справі, призводить суд до висновку, що відповідач [PERSON] , фактично розпорядилась на власний розсуд обтяженим майном земельною ділянкою площею 0,0540 га на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ділянка № [NUMBER] в СТ «Колос»). При цьому, судове рішення, яким за нею було визнано право власності на вказане майно, фактично не набрало законної сили (з огляду на приписи статті 223 ЦПК України в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення у справі № 317/3732/16-ц) та було скасоване судом апеляційної інстанції. Вказана обставина не була доведена відповідачем [PERSON] до відома відповідача [PERSON] при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідач [PERSON] також не повідомила позивача [PERSON] , в інтересах якого було обтяжено відчужувану нею земельну ділянку, про укладання оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки. Вказана обставина, відповідно до приписів статті 230 ЦК України, є підставою для визнання договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 червня 2017 року № 349. Позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку за індексним номером 35537886 від 06 червня 2017\~року також підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки правовою підставою для проведення цієї державної реєстрації права був договір купівлі-продажу, який визнаний судом недійсним. Судові витрати у даній справі, які складаються з витрат на правову допомогу та сплаченого позивачем при поданні позовної заяви судового збору, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідачів в рівних долях на підставі статті 141 ЦПК України. При цьому суд вважає необхідним виключити зі стягуваної суми судового збору суму комісії банку за проведення платежу в розмірі 15 гривень 68 копійок, оскільки ця сума в розумінні цивільного процесуального закону не є судовим збором і не зараховувалась до Державного бюджету України.

Outcome: approved