Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

23.03.2017 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позовні вимоги обґрунтувала тим, що 20 листопада 2010 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб, в шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2016 року через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та почуття любові, всі намагання і пропозиції зберегти сім'ю на протязі останнього року позитивного результату не дали. Відповідач з травня 2016 року виїхав до місяця проживання свого батька в м. Синельникове Дніпропетровської області та більше не повертається. Проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує, проте не надає матеріальну допомогу на утримання сина та не займається його вихованням і розвитком, спір щодо визначення місця проживання дитини та майновий спір відсутні. На даний час з відповідачем неможливе ані спільне життя, ані збереження шлюб, оскільки це буде суперечити інтересам одного із них. Відповідач на протязі останніх двох місяців повністю ухиляється від своїх обовязків виховувати та утримувати їхнього сина, добровільно допомоги на утримання сина не надає а також не бере участі у додаткових витратах. На підставі викладеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи з дня предявлення позову, стягнути на її користь судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 20) Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в які просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.21). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.11.2010р., шлюб зареєстровано Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 444 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітнього - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Також судом встановлено, що з травня 2016 року між сторонами по даній справі були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Син від шлюбу проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги відповідач на утримання сина не надає. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обовязку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], позовні вимоги визнає в повному обсязі, вимоги позивача про стягнення із нього аліментів є обґрунтованими. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з травня 2016 року, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. У звязку з такими обставинами, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн починаючи з 23.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved