Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

23.06.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 10-29/2171, за яким перший надав, а друга прийняла 101185 доларів США під 11,50 процентів річних на строк до 22.06.2021 року. Одночасно, на забезпечення зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , про що між ними 23.06.2006 р. було укладено іпотечний договір № 02-10/1786, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. за реєстровим №2321. Статею 4 договору іпотеки сторони погодили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі і шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. 26.11.2018 р. державним реєстратором приватний нотаріусом КМНО Сазоновою О.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29174368, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк». Рішення прийняте на підставі: повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, договір кредиту серія та номер 20-05/18 видане 17.10.2006 р. АТ «Укрсоцбанк», договір кредиту № 10-29/2171 від 23.06.2006 р., іпотечний договір № 02-10/1786 (дублікат) виданий 12.11.2018 р. приватний нотаріусом КМНО Кравченко І.В. [PERSON] заявила позов, за яким, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила скасувати наведене рішення державного реєстратора, скасувати реєстраційний запис за №29174368 від 26.11.2018 р., що вчинений відповідно до цього рішення, поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованому запису, та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що спірна квартира була відчужена незаконно. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 07.05.2020 року, справу призначено до розгляду за правилами за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.06.2020 року замінено відповідача на належного Акціонерне товариство «Альфа-Банк», як правонаступника прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Сторони скористались правом на подання відзиву, відповіді на відзив, тощо. Представник позивача в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в заявах позивача. Представники АТ «Альфа-Банк» просили відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю, і кожен окремо, пояснив, що АТ «Альфа-Банк» набув право власності на спірну квартиру у порядку та за підстав визначених законом та договорами між сторонами. Приватний нотаріус КМНО Сазонова О.М. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не подала. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази та інші матеріали справи, вважає за можливе задовольнити позов частково, за таких підстав. Так ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) було встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя прирівнюється до відповідного договору (ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»). Між тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з п.п. 1 п. 1 цього Закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З огляду на надані докази вбачається, що право власності на спірну квартиру набуте [PERSON] за рахунок отриманого в АТ «Укрсрсоцбанк» кредиту, технічні показники квартири не перевищують показники визначені п.п. 1 п. 1 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», квартира використовується позивачкою, як постійне місце проживання. Доводи відповідача про противне не підтверджені доказами. Отже, на спірні правовідносини поширюються вимоги Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згоди на відчуження предмету іпотеки (спірної квартири), як того вимагає Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивачкою не надавалося, а відтак суд приходить до висновку, що таке відчуження відбулося всупереч Закону. Такий висновок узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження №14-45цс20). Дана правова позиція, як це вбачається з постанови, прийнята з метою формування єдиної судової практики застосування положень Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у спорах щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а тому посилання відповідача на судову практику, що передувала ухваленню вказаної постанови ВС суд відхиляє, як неприйнятну. Отже, суд погоджується з позивачкою, що її права, за обставин справи, порушені і підлягають судовому захисту. Інші доводи сторін, незалежно від їх прийнятності, доведення, тощо, не ставлять під сумнів висновок суду. За обставин, як вони наведені вище, суд вважає, що у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк», а відтак спірне рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, як незаконне, з одночасним припиненням права власності АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру, відповідно і на підставі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд переконаний, що цього буде достатньо для відновлення прав позивачки, а тому інші вимоги позову є такими, що заявлені зайво (помилково). За такого рішення, АТ «Альфа-Банк» має компенсувати позивачу судовий збір в сумі 840 грн. (за вимогами немайнового характеру), відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, виходячи з того, що вимоги майнового характеру позивачкою заявлені помилково, суд знаходить за можливе повернути їй судовий збір сплачений на забезпечення цих вимог, виходячи з принципу правової визначеності. Заходів забезпечення позову судом не вживалося. На підставі наведених норм закону,

Outcome: partial