Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

23 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди, стверджуючи, що 03.04.2015 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір на виготовлення корпусних меблів №431 від 03.04.2015 року. Загальна сума договору складає 23085 грн. Позивач вказує, що 01.04.2015 року ним було сплачено готівкою відповідачу 500.00 грн., як передплата, після чого відповідач почав проектувати та розраховувати вартість робіт по виготовленню корпусних меблів по розмірах Замовника. У подальшому, 03.04.2015 року позивачем було особисто сплачено відповідачу 22100,00 грн. готівкою та через термінал Приватбанку перераховано грошові кошти у розмірі 985,00 грн. Позивач зазначає в позові, що останнім днем строку, впродовж якого Виконавець повинен виконати Договір є 23.04.2015 року, однак до цього часу відповідач не виконав умови Договору. У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд: - розірвати договір на виготовлення корпусних меблів №431 від 03.04.2015 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON]; - стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 23085 грн., які були отримані ФОП [PERSON] на виконання умов договору на виготовлення корпусних меблів №431 від 03.04.2015 року; - стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення виконання умов договору на виготовлення корпусних меблів №431 від 03.04.2015 року у розмірі 5886 грн.; - стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; - стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно копії договору №431 від 03.04.2015 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір на виготовлення корпусних меблів. Загальна сума договору складає 23085 грн. Останнім днем строку, впродовж якого Виконавець повинен виконати Договір - є 23.04.2015 року (а.с.17-18). Згідно копії розписки вбачається, що ФРП [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 23085 грн. (зворотній бік а.с.32). Згідно копій заяв [PERSON] (а.с.20-23, 25-27) вбачається, що позивач звертався до інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області, ГУМВД України в Одеській області щодо невиконання ФОП [PERSON] зобовязань за договором підряду з виготовлення меблів, однак до цього часу відповідач не виконав умови Договору. Згідно ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями статей 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами Згідно ч.1, ч.3 ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст.866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Зважаючи на те, що на даний час зобовязання за договором підряду з виготовлення меблів не виконані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком пені за прострочення виконання зобовязання за договором, наданим в позові (а.с.6), згідно якого вказана сума складає 5886,00 грн. Крім того, задовольняючи вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд виходив з наступного. Згідно ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що своєю бездіяльністю відповідач спричинив позивачу душевні страждання та змусив позивача витрачати власний час на звернення до органів міліції, інспекції з питань захисту прав споживача в Одеській області, переживати стрес та душевні страждання відносно грошових коштів, які позивачем було сплачено на виконання умов Договору. Визнаючи розмір моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд виходить з того, що він буде відповідати принципам розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України, та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] уклав з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги (а.с.11-12), згідно якого останній зобов'язався представляти інтереси [PERSON] Відповідно до квитанції від 10 липня 2015 року (а.с.13) позивач [PERSON] здійснив оплату послуг адвоката у розмірі 5000 грн. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підлягають стягненню з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved