Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

23 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрований також її внук [PERSON] , який з 2008 року в ньому не проживає, витрат по утриманню не несе, особистих речей в будинку не має та будинком не цікавиться, тому просить визнати відповідач, таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 12.12.2019 до участі у справі залучений [PERSON] як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, інші учасники справи в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, відповідач - за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не проживає за цією адресою, про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відповідні оголошення про виклик відповідача у судові засідання були розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України. Третя особа направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. В судовому засіданні позивач надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони живуть по сусідству із позивачем. Протягом понад один рік відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає, не з`являється та не утримує його. Крім того, свідок [PERSON] зазначила, що вона працювала листоношею у селі. На ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] поштова кореспонденція ніколи не надходила. Оцінюючи наведені аргументи у справі, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку номер [ADDRESS] у рівних частках (а.с.13, 29 - копії Витягів). У спірному будинку зареєстрований та відсутній без поважних понад один рік [PERSON] Це житло не є його постійним місцем проживання та він не відноситься до нього як такого, не приймає ніякої участі в його утриманні, тягар утримання якого несе позивач. Не веде із позивачем - власником будинку спільного господарства. Позивачу невідоме місце фактичного проживання відповідача (а.с.7, 8, 9 - довідки, акт). Зазначені обставини підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON] . В ході розгляду справи вбачається, що між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом. Доказів проживання у спірному будинку чи його утримання відповідач суду не надав. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач відсутній у спірному житловому будинку без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому він втратив право на користування спірним будинком, що належить позивачу та третій особі на праві приватної власності. Позивач сплатила судовий збір в розмірі 768,40 грн, який підлягає стягненню із відповідача на її користь (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved