Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

23 березня 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що у 2002 році у місті Донецьку познайомився з відповідачем [PERSON] та в них зав'язались романтичні стосунки. З червня 2002 року вони почали проживати однією сім'єю в батьківському будинку по [ADDRESS] разом з матір'ю позивача, але шлюб реєструвати відповідач не бажала. [INFO] у них народився син - [PERSON], якого вони разом з пологового будинку забрали та привезли додому. Без відома позивача відповідач зареєстрували народження дитини, де в графі «батько» внесені відомості на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. А в липні 2004 року [PERSON] таємно зникла з будинку, забравши свої речі. Саме з цього часу позивач разом зі своєю матір'ю виховує дитину, відповідач телефоном повідомила, що оскільки він біологічний батько дитини, то повинен виховувати сина. Будь-якої участі у вихованні дитини відповідач не приймає, не цікавиться його життям, жодного разу навіть його не бачила. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав та визнати його батьком [PERSON], [INFO], із внесенням відповідних відомостей в актовий запис про його народження та видачею нового свідоцтва. У судове засідання позивач не з'явився, у позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності, але за участю його представника - адвоката [PERSON] Представник позивача - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечень не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1 та ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності з ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлений батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав ґрунтується на факті спорідненості з дитиною і має місце у разі ухилення батьків від виконання своїх обов'язків лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками... Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області від 01 березня 2018 року №21 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] (а.с.8). Відповідно до вказаного висновку відповідач [PERSON], як мати дитини - [PERSON], [INFO], не виконує батьківські обов'язки з утримання, виховання, лікування та навчання сина. Його вихованням та забезпеченням фізичного та морального розвитку займається [PERSON], який вважає себе батьком дитини, та його мати [PERSON] (а.с.9). Згідно з громадською характеристикою позивач [PERSON] за місцем мешкання в [ADDRESS] характеризується позитивно, займається індивідуальною трудовою діяльністю. З 2004 року по теперішній час спільно зі своєю матір'ю виховує сина [PERSON], [INFO], піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток (а.с.10). З акту матеріально-побутового обстеження від 15.02.2018 року встановлено, що комісія дійшла висновку, що в сім'ї позивача [PERSON] створені всі належні умови для утримання та виховання дитини (а.с.11). З довідки №175 від 21 грудня 2017 року вбачається, що [PERSON], навчається у Новотроїцькій ЗОШ №2 І-ІІІ ступенів з 01 вересня 2008 року по теперішній час (а.с.13). З характеристики за місцем навчання [PERSON] встановлено, що він виховується у неповній сім'ї, мати дитини не приймає участі у його вихованні, не звертає уваги на потреби дитини. Батько хлопчика та бабуся виховують його самотужки, цікавляться досягненнями дитини (а.с.12). Аналізуючи наведені факти, враховуючи письмові пояснення свідка [PERSON], суд вважає, що відповідач ухиляється та свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання та утримання [PERSON], [INFO], на підставі чого суд вважає за потрібне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до ч.1ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст. 135 СК. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Статтею 134 СК України, передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Таким чином, на підставі перевірених судом даних, що підтверджують заявлені вимоги, враховуючи те, що відомості про батька [PERSON], [INFO] внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, суд приходить до переконання про визнання позивача [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved