Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

23.06.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 13\~500 грн. В обґрунтування свої позовних вимог зазначає, що 10.04.2015 р. [PERSON] отримав кошти в розмірі 13\~500 грн. зі строком повернення - 10.05.2015 р., про що написав розписку. Свої вимоги як позикодавець [PERSON] виконав, а саме надав відповідачу кошти в розмірі 13\~500 грн., а [PERSON], в свою чергу, ухиляється від виконання свої зобовязань, на вимоги повернути кошти не реагує. 19.05.2015 р. [PERSON] вручено претензію про повернення коштів. Однак, станом на 23.06.2015 р. відповідач кошти не повернув. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просить позов задовольнити. Представник відповідача позов визнала повністю. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до розписки від 10.04.2015 р., яка написана [PERSON], підтверджує факт отримання останнім 13 500 грн. від [PERSON], строком до 10.05.2015 р. (а.с. 4) Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший\~\~документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту вищевказаної норми закону випливає, що договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою від 10.04.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленим договором. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем надано належні докази на підтвердження укладання договору позики. Згідно ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, не на користь відповідача ч. 3 цієї ж статті передбачає, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved