Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

22 березня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовна заява обґрунтована тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 19.11.2009 року, відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання банківських послуг відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим допустила заборгованість на загальну суму 11815,88 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту (в тому числі овердрафт) - 2791,99 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2428,78 грн.; заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 4806,26 грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 750 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 538,85 грн. - процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 04 квітня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.37/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач позов визнала частково, пояснивши, що вона дійсно отримувала кредитну картку Приватбанку та нею користувалась. На погашення заборгованості нею здійснювалися платежі, в тому числі і після надходження позовної заяви до суду. Тому, враховуючи те, що вона вже і так багато сплатила, то якщо вона і має заборгованість, то не в такому великому розмірі, як зазначив позивач. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.11.2009 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 19.11.2009 року, за яким отримала кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.5-9, 10, 11, 27/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.33-34/. Факт отримання відповідачем кредитної картки підтверджується її підписом у відповідному полі у вищевказаній заяві /а.с.10/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку. При цьому, п.2.1.1.12.2.2 Умов та правил встановлено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочки понад 90 днів, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Крім того, згідно з п.2.1.1.12.6.1 зазначених Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Згідно витягу з тарифів, пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення по кредиту або процентам на суму від 100 грн. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше /а.с.11/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 18.02.2019 року заборгованість по кредитному договору склала 11815,88 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту (в тому числі овердрафт) - 2791,99 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2428,78 грн.; заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 4806,26 грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 750 грн.; штраф - 1038,85 грн. /а.с.7-9/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконала зобов`язання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею заявлені правомірно. Щодо тіла кредиту, суд прийшов до наступного. П.2.1.1.5.7 Умов та правил встановлено, що клієнт зобов`язаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту, з метою запобігання виникнення овердрафту, яким відповідно до п.1.1.1.63 Умов є короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування /а.с.12, 21/. За умовами договору, сплату відсотків за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання Клієнтом доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання) /п.2.1.1.12.2 Умов та правил/. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, п.2.1.1.12.2, п.2.1.1.12.2.2 Умов та правил встановлено, що відповідно до ст.212 ЦК України, в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою, ніж 90 днів - починаючи з 91 дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченою. У разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочки понад 90 днів, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 90 днів з моменту виникнення такої заборгованості. П.2.1.1.12.4 зазначених Умов та Правил встановлено, що термін внесення мінімального обов`язкового платежу по Кредиту, а також Овердрафту - до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Платіж включає відсотки за користування Кредитом, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф згідно цих Умов. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач регулярно здійснювала платежі по погашенню заборгованості до грудня 2017 року. Платіж, який вона повинна була здійснити за січень 2018 року до 01 лютого 2018 року, нею не здійснено. Таким чином, починаючи з 01 лютого 2018 року у відповідача з`явилась прострочена заборгованість за кредитом та, виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.2.2, позивач, починаючи з 01 лютого 2018 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 90 днів, тобто по 01 травня 2018 року включно, а далі з 02 травня 2018 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки по 31 травня 2018 року включно. Тому суд вважає, що в період з 02 по 31 травня 2018 року відсотки в сумі 310,50 грн. нараховано без відповідних правових підстав, а тому і подальше автоматичне списання з рахунку відповідача (п.2.1.1.12.2 Умов та правил), що потягло за собою збільшення заборгованості за тілом кредиту на вказану суму, є безпідставним, і тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за поточним тілом кредиту заявлені правомірно лише на суму 2481,49 грн., тобто за вирахуванням нарахованих та автоматично списаних з рахунку відповідача відсотків за період з 02 по 31 травня 2018 року (2791,99 грн. - 310,50 грн.). Що стосується штрафу, то п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. /а.с.21/. Згідно витягу з тарифів, штраф нараховується в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Разом з тим, на думку суду, позивач помилився при розрахунку розміру штрафу в частині процентної складової, так як до складу заборгованості, від якої слід розрахувати 5%, врахував не лише заборгованість за кредитним лімітом, як передбачено договором, а і заборгованість за пенею, що договором не передбачено. Тому процентна складова штрафу підлягає стягненню в розмірі 245,51 грн. (/2481,49 грн. + 2428,78 грн./ х 5%), а позов в частині стягнення штрафу - частковому задоволенню. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який, на момент звернення з зазначеним позовом до суду, правомірно заявлено позивачем до стягнення з відповідача складає 11212,04 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту /в тому числі овердрафт/ - 2481,49 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2428,78 грн.; заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 4806,26 грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 750 грн.; штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 245,51 грн.). Разом з тим, після звернення позивача з зазначеним позовом до суду, відповідач сплатила частину заборгованості на загальну суму 4100 грн., а саме: 11 березня 2019 року - 200 грн., 12 березня 2019 року - 3400 грн. та 10 квітня 2019 року - 500 грн., на підтвердження чого надала дублікати відповідних чеків /а.с.49-51/, що позивачем не враховано при подачі позову, оскільки позовна заява містить позовні вимоги щодо заборгованості, наявної станом на 18 лютого 2019 року. Зазначена інформація судом неодноразово повідомлялася позивачу, а також пропонувалося уточнити позовні вимоги з урахуванням вже сплаченої відповідачем частини заборгованості, однак позивачем позовні вимоги не були уточнені, а лише було долучено до матеріалів справи копію виписки з особового рахунку відповідача. При цьому вказаною випискою факт сплати відповідачем вищевказаних сум підтверджується /а.с.67-71/. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитом, правомірно заявлену позивачем до стягнення за вирахуванням сплаченої відповідачем після 18 лютого 2019 року суми (4100 грн.), яка не могла бути врахована позивачем при подачі позовної заяви та не врахована до цього часу, а саме за вирахуванням: 2428,78 грн. від суми простроченого тіла кредиту та 1671,22 грн. від суми пені за прострочене зобов`язання (2428,78 грн. + 1671,22 грн. = 4100 грн.). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 7112,04 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 2481,49 грн.; заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 3135,04 грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 750 грн.; штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 245,51 грн.) Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Outcome: partial