Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

23 січня 2014 р. із вказаним позовом до суду першої інстанції звернулась позивачка. В обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У зв'язку з чим, просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надавши заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та не заперечує про винесення рішення у попередньому судовому засіданні (А.с 12). Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує про винесення рішення у попередньому судовому засіданні (А.с. 13). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з винесенням судового рішення у попередньому судовому засіданні за наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши про це усну або подавши письмову заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» передбачено, що визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Цим же пунктом визначено, що ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійсненні судом заходи з перевірки таких дій. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач визнавши позов розпорядився своїм процесуальним правом безумовно та усвідомлено, знаючи про наслідки своєї розпорядчої дії, яка не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Суд знаходить, що в матеріалах справи є достатньо доказів про права та обов'язки сторін. Судом встановлено і підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу добровільно позивачу не надає. Статтями 180 та 181 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину (дітей) до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути у доход держави судові витрати. У зв'язку з наведеним, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved