Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

23.03.2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Жовтнева районна адміністрація Маріупольської міської ради звернулася із позовом до відповідача [PERSON], [PERSON] про відібрання, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, зазначаючи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]., [INFO]. Батько малолітньої дитини - [PERSON], з 07.10.2007 року заарештований слідчим відділом Куйбишевського РВ м. Донецька та за вироком Куйбишевського районного суду м. Донецька від 20.11.2008 року відбував покарання у виправній колонії. Мати дитини [PERSON] з 22.04.2009 року знаходилась під вартою у Сімферопольському СІ. На підставі заяви матері [PERSON] від 21.08.2010р. малолітня [PERSON] була влаштована і перебувала у дитячому центрі реабілітації «Пілігрим». З 21.09.2010. малолітня [PERSON] була влаштована на тимчасове проживання до гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Рішенням колекії Жовтневої районної адміністрації №143/1 від 29.06.2011 року малолітній [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації №1467/2 від 29.06.2011 року [PERSON] призначена опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO]. 19.03.2013р. [PERSON] звільнилась з місць позбавлення волі і на протязі двох років не цікавилась донькою і не прийняла ніяких дій щодо повернення малолітньої [PERSON] до своєї родини. 17.07.2014р. з місць позбавлення волі звільнився батько малолітньої дитини - [PERSON], який спілкується з дитиною, однак до теперішнього часу не має доходів, роботи та житла. На підставі наведеного Жовтнева районна адміністрація Маріупольської міської ради, просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], відібрати у [PERSON], [INFO] його малолітню доньку [PERSON], [INFO] без позбавлення його батьківських прав та стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], на користь опікуна [PERSON], [INFO] у розмірі ? всіх видів заробітку до її повноліття. У судовому засіданні представник позивача Таушан Т.А., яка діє на підставі доручення, підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином за місцем реєстрації, інше місце мешкання суду після звільнення [PERSON] не відоме. Відповідач [PERSON].у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги в частині відібрання у нього доньки [PERSON] визнав. Просив розглянути справу за його відсутності, у звязку з вирішення питання працевлаштування. Прокурор Соклаков М.В. вважав за доцільне позов задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача Таушан Т.А., прокурора Іллічівського району Соклакова М.В., дослідивши надані докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.02.2002 року батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], які виступають відповідачами по справі. Відповідно до довідки з адресного бюро №05/204 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки про звільнення серія ДОН №48387 [PERSON] ,[INFO], був засуджений 20.11.2008р Куйбишевським районним судом м. Донецька. Раніше судимий. Відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 07.10.2007 року по 17.07.2014 року звідки звільнений умовно-достроково на підставі ухвали суду м. Селидово від 09.07.2014 року (а.с.7) та перебуває на сьогодні в адаптаційному центрі по вул. Менделєєва, 4 Церкви Христа Рятівника (а.с. 10). Згідно наданої заяви від 23.02.2015 року [PERSON] підтримує звя'зок з дитиною - [PERSON], [INFO], згоден на відібрання у нього дитини на певний час (а.с.11-12). На даний час вирішує житлові питання та питання працевлаштування. Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради 29.06.2011 року №143/1 [PERSON], [INFO] надано статус дитини , позбавленої батьківського піклування (а.с.17). Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради 29.06.2011 року №146/2 [PERSON] призначено опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO] (а.с. 15). З письмової заяви [PERSON] від 24.02.2015 року вбачається, що дитина - [PERSON] проживає разом з нею та її чоловіком. Під час оформленні опіки над малолітньою [PERSON] її батьки знаходилися в місцях позбавлення волі. Після умовно-дострокового звільнення, батько малолітньої дитини - [PERSON] намагається налагодити звязок з дитиною. Матір дитини - [PERSON] звільнилась з місць позбавлення волі у 2013 році, однак ніяких заходів по налагодженню контакту з дочкою не робить. На даний час вихованням та забезпеченням малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], займається [PERSON] Положеннями Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-Х11) передбачено, що дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для особи, що позбавляється таких прав, так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батька чи матері в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У Декларації прав дитини прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Враховуючи обставини справи, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що у відповідача [PERSON] слід відібрати малолітню доньку [PERSON], [INFO], без позбавлення його батьківських прав. [PERSON], яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дитини не займається, життям дитини не цікавиться слід позбавити батьківских прав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, з урахуванням переконливих доказів, наданих позивачем, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дочки, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved