Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

23 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його брат [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, загальною площею 6,4140 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р1 №718008, зареєстрованого в Книзі реєстрації актів на право приватної власності на землю за №301. Проте державний нотаріус Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом позивачу відмовив, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку. Позивач посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а також оформити спадщину не має можливості, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не надала, позов визнала. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Як передбачено ч.1 ст. 1261 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2006 року Богодарівською сільською радою Барвінківського району Харківської області (а.с.10). Матеріалами справи встановлено, що померлий [PERSON] є братом позивача - [PERSON] , відповідно до наданих фотокопій свідоцтв про народження (а.с.8,9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку в силу вимог ст. 1268 ЦК України прийняв позивач по справі, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини державному нотаріусу, що вбачається з наданої виконуючої обов`язки завідувача Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області копії спадкової справи №284/2006 (а.с.22-32). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на майно (а.с.12). З копії запису №301 від 05 січня 2001 року, здійсненого у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі щодо реєстрації державного акту на право власності на землю вбачається, що [PERSON] видавався державний акт на право власності на землю, серії Р1№718008 (площа земельної ділянки 6,4140 га, розташована на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що [PERSON] належала земельну ділянку, загальною площею 6,4140 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку після його смерті успадкував позивач, однак не зміг оформити нотаріально у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved