Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

23.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Сколівської міської ради Львівської області про перерахування страхових внесків у розмірі 22% нарахованих із його доходу у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами до Управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області за періоди з 12.10.2015 року по 18.05.2016 року та з 18.08.2016 року по 16.04.2017 року . Ухвалою судді від 24.09.2020 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Розгляд справи відбувся 19.10.2020 року без учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у періоди з 12.10.2015 року по 18 травня 2016 року та з 18.08.2016 року по 16.04.2017 року працював у КП «Сколівське ЖКГ» на підставі цивільно-правового договору, що стверджується довідками Сколівської міської ради Львівської області. Вказує, що після перенесеного тяжкого захворювання, йому призначено пенсію по інвалідності, однак під час нарахування пенсійного забезпечення було виявлено факт відсутності сплати КП «Сколівське ЖКГ» страхових внесків із його доходу у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за періоди з 12.10.2015 року по 18.05.2016 року та з 18.08.2016 року по 16.04.2017 року до Управління пенсійного фонду. У зв`язку з порушенням його права на виплати зі сфери соціального забезпечення, що на даний час не дає можливості оформити йому пенсію по інвалідності, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі 06.10.2020 року на адресу суду надійшла заява відповідача - Сколівської міської ради Львівської області, в якій зазначено про визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст .ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у періоди з 12.10.2015 року по 18.05.2016 року та з 18.08.2016 року по 16.04.2020 року перебував у трудових відносинах з КП «Сколівське житлово-комунальне підприємство», що стверджується довідками № 1242 від 10.09.2020 року та № 1289 від 11.09.2020 року, виданими виконавчим комітетом Сколівської міської ради Львівської області. Згідно інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, КП «Сколівське житлово-комунальне підприємство», засновником якого є Сколівська міська рада Львівської області, перебуває у стані припинення з 28.03.2017 року. Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12ААБ, № 340730, виданої 09.07.2020 року Дрогобицькою міжрайонною МСЕК, позивач [PERSON] є особою з інвалідністю 1-ої групи Б. Судом встановлено, що в зв`язку з несплатою комунальним підприємством, в якому працював позивач, страхових внесків із його доходу у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за періоди з 12.10.2015 року по 18.05.2016 року та з 18.08.2016 року по 16.04.2017 року до Управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області, останній не має змоги оформити пенсію по інвалідності. Крім того, згідно довідки Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області з відомостями про застраховану особу - [PERSON] за формою ОК-5, за період з 12.10.2015 року по 18.05.2016 року та з 18.08.2016 року по 16.04.2020 року на нараховану позивачу заробітну плату відповідачем не сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до ст. ст. 46, 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій. Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобов`язання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб. Також ст. 29 зазначених Основ законодавства України передбачена відповідальність страховиків за невиконання або неналежне виконання умов страхування, згідно з якою вони несуть відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, встановлених законодавством. З приписів п. 1 ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 1 ст. 14 та ч. 6, 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слідує, що страхувальники, зокрема роботодавці, зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, яким є календарний місяць, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, приймаючи до уваги те, що за спірний період КП «Сколівське комунально-житлове господарство», всупереч до вимог законодавства, яке вказує на те, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з перерахуванням коштів на оплату праці, не було здійснено перерахунок таких до Управління пенсійного фонду України, що в свою чергу обмежило право позивача на отримання соціального забезпечення, суд з врахуванням викладеного та беручи до уваги заяву відповідача про визнання позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, так як являється особою з інвалідністю I групи, а тому згідно ст.141 ЦПК України з Сколівської міської ради Львівської області підлягає стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 840, 80 гривень.

Outcome: approved