Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

22.02.2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою поданою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу, за змістом якої зазначила, що 18.05.2016 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано в Біленківській виправній колонії № 99, про що Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було зроблено актовий запис № 30. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спір про поділ майна відсутній. [PERSON] засуджений вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 12.12.2011 р. за ст.. 187, ч. 4 ст. 357, ч.2 ст. 185, ст.. 115 КК України до 13 років 6 місяців позбавлення волі. На теперішній час [PERSON] відбуває покарання в державній установі «Біленківська виправна колонія № 99». Посилаючись на те, що подружні відносини між заявницею та [PERSON] фактично не підтримуються з часу реєстрації шлюбу, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, спільне господарство сторони не ведуть, почуття любові та поваги між ними відсутні. З підстав визначених ст.. 55,56,112 СК України просить суд розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] . В судове засідання заявниця не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала. [PERSON] подав заяву в якій заявив про свою згоду на розірвання шлюбу. Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України суд розглянув заяву без участі сторін, які подали відповідні заяви про розгляд справи без їх участі. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серія [NUMBER] (а.с.4).\~\~ Від шлюбу сторони дітей не мають. Спір про поділ майна відсутній. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Заявник скористався даним правом та звернувся до суду з заявою, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей (стаття 109 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають заявника наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, [PERSON] подав заяву про свою згоду на розірвання шлюбу, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, заява підлягає задоволенню. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, відтак, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved