Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

22 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про стягнення аліментів на його користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. з урахуванням індексу інфляції щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення повноліття дитиною, мотивуючи свій позов тим, що відповідачка ухиляється від покладеного на неї обовязку утримувати своїх дітей. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на відсутність постійного заробітку. Зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Із свідоцтва про народження (а.с. 3) вбачається, що [PERSON], являється матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки про склад сім'ї, [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою : Світловодський р-н, с. Миронівка, вул. Миру, 27 ( а.с. 5). Вказане підтверджується характеристиками складеними сільським головою на позивача та відповідача ( а.с 6,31). Допитаний в судовому засіданні свідок, [PERSON], який являється сином сторін по справі зазначив, що в 2016 році мати пішла з родини. Він та його сестра [PERSON] залишились жити з батьком. Сестру утримує батько. Мати не надає матеріальної допомоги [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, за змістом вказаної норми закону стягнення аліментів у твердій грошовій сумі можливе виключно за заявою одержувача аліментів. Стаття 182 СК України містить перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, якими є стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789Х11 від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей фінансових можливостей умов життя необхідних для розвитку дитини. Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 25.01.1996 року, ратифікованої Законом № 69-Y від 03.08.2006 року передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини. Заперечення проти позову відповідач посилається на відсутність у неї постійного доходу, разом з тим не надає доказів того, що вона за своїм станом здоровя чи з інших поважних причин не має можливості працювати та отримувати дохід. За таких обставин, суд вважає, що для забезпечення рівня життя неповнолітньої дочки, який є необхідним та достатнім для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти у розмірі 1000 грн., а позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. В частині стягнення витрат, пов'язані з наданням правової допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За положеннями п.1 ч.2 даної норми за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Оскільки позивачем документально не підтверджено здійснення оплати вказаних послуг, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв'язку із задоволення позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved