Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

21 травня 2019 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Островська Ганна Вікторівна, звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення компенсації за частку в майні подружжя. В подальшому, 11 березня 2020 року, від частини позовних вимог позивач відмовилася, та просила стягнути компенсацію в розмірі 73061 грн 44 коп. вартості 1/2 частини транспортного засобу «NISSAN Primastar», пасажирський, червоного кольору, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] (на даний час номерний знак [NUMBER] ), а також судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. та 1080 грн, витрати за проведення експертизи 700 грн 00 коп. та витрати за надану правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що під час перебування у шлюбі, а саме, 11 серпня 2015 року сторонами на спільні кошти був придбаний транспортний засіб «Nissan Primastar», пасажирський, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] (на даний час номерний знак [NUMBER] ), за 10000 доларів США. 24 травня 2018 року вищевказаний автомобіль був проданий відповідачем за 8000 доларів США. Відповідач обіцяв частину коштів надати позивачу, а іншу частину коштів надати для оплати навчання сина сторін [PERSON] у Республіці Польща. В подальшому, рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленого 7 лютого 2019 року шлюб між сторонами був розірваний. У зв`язку з тим, що відповідач використав кошти від проданого автомобіля не на спільні інтереси сім`ї, а розпорядився ними на власний розсуд, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію в сумі 73061 грн 44 коп., що складає 1/2 частину вартості проданого спільного автомобіля. 05 серпня 2019 року від відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає. В обґрунтування цього відзиву зазначив, що 11 серпня 2015 року за кошти сім`ї було придбано автомобіль «NISSAN Primastar», 2003 року випуску. В подальшому, в зв`язку з тим, що сім`ї необхідні були грошові кошти для навчання дитини, яка на той час навчалась в Республіці Польща, а також, у зв`язку з тим, що автомобіль потребував капітального ремонту, який недоцільно було проводити, за спільної домовленості між позивачем та відповідачем, автомобіль, 24 травня 2018 року продали, про що було укладено письмово договір купівлі-продажу транспортного засобу №5945/2018/954632 за 70000 гривень. Грошові кошти отримані від продажу автомобіля зберігались вдома і були витрачені на потреби сім`ї та лікування відповідача. (а.с. 47, 48) В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Островська Г.В. не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлені. Адвокатом Островською Г.В. подана заява, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності її та позивача. Крім того, в заяві зазначено, що позивач на час проведення державної реєстрації договору купівлі-продажу транспортного засобу в адміністративному центрі РЦС МВС, а\~ саме\~ 24.05.2018, перебувала за межами України та не знала і не могла бути присутньою, при цьому, надавати письмову\~ чи усну\~ згоду на відчуження транспортного засобу. Відповідач вчинив відчуження майна без згоди співвласника, кошти витратив ні в інтересах сім`ї. Про продаж автомобіля\~ позивачу стало відомо лише після розірвання шлюбу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що у 2016-2017 роках у сім`ї були фінансові проблеми, які стосувалися спільної дитини сторін [PERSON] , а саме вирішувалося питання щодо оплати навчання сина у Республіці Польща. У зв`язку з чим, відповідач отримав позику у товариша [PERSON] в сумі 1000 Євро. У травні 2018 року сім`єю вирішено було продати автомобіль «NISSAN Primastar». Автомобіль був проданий за 70000 гривень, після продажу 30000 гривень відповідач віддав [PERSON] в рахунок повного погашення боргу, решту 40000 гривень поклав вдома для спільного користування з дружиною. 01.06.2018 внаслідок отримання травми відповідач потрапив на стаціонарне лікування до лікарні, де перебував майже до кінця місяця. [PERSON] спочатку приходила до лікарні, допомагала у лікуванні, а через тиждень поїхала до Польщі. Автомобіль «NISSAN Primastar» був придбаний за кошти сім`ї і для потреб сім`ї. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , зазначила, що позов не визнає. Пояснила, що 24 травня 2018 року, дата, коли було продано автомобіль сім`ї «NISSAN Primastar», позивач не перебувала за межами України. Крім того, коли відповідач потрапив до лікарні, позивач перший тиждень допомагала йому та приходила до відповідача у лікарню. Відповідач перебував на стаціонарному лікуванні до 29.06.2018. Позивач не ставить питання щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля. А також, з боку позивача не надано жодного доказу, що позивач була необізнана про те коли і за які кошти продано автомобіль. Квитанції про витрати під час лікування відповідача не збирали, оскільки в цьому на той час не було потреби. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00021830371 від 09.01.2019, вбачається, що між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , зареєстрований шлюб 13 липня 2001 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №187. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] .(а.с.8)\~ Із свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шосткинського міського управління юстиції Сумської області, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі записів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис №540. Батьками дитини є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.9) Із заочного рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленого 07 лютого 2019 року, вбачається, що розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 13 липня 2001 року відділом реєстрації громадянського стакну Шосткинського міського управління юстиції, актовий запис №187. (а.с.17) Із довідки виданої Житлово-експлуатаційною дільницею №1 10 травня 2019 року, вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Склад родини: дружина [PERSON] , син [PERSON] (а.с. 14) Із довідки №9/2017 про прийняття до школи виданої 05 червня 2017 року Спілкою старших шкіл середньої освіти м. Полчин-Здруй Західнопоморського воєводства, вбачається, що [PERSON] у 2017/2018 навчальному році є учнем першого класу місцевого загальноосвітнього ліцею ім. Ст.Сташиця. Навчання у школі триває три роки. Школа надає платне житло та харчування в шкільному гуртожитку та дитячому будинку відпочинку. (а.с. 15, 16) Із висновку №037 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу складеного судовим експертом Петрик О.І. 15 травня 2019 року, вбачається, що ринкова вартість автомобіля «NISSAN Primastar», реєстр. № [NUMBER] станом на 24 травня 2018 року, згідно вихідних даних наданих замовником, становила 156123, 44 грн. (а.с. 25-27) Як вбачається з Договору купівлі-продажу №5945/2018/954632 транспортного засобу від 24.05.2018, [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб марки «NISSAN Primastar», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу\~ складає 70000 гривень 00 копійок. (а.с.51) З листка непрацездатності, серія АДЕ №592657, виданого Комунальним закладом «Шосткинська центральна районна лікарня» 29 червня 2018 року [PERSON] , вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 01.06.2018 по 22.07.2018. (а.с.53) З довідки №71 виданої Комунальним некомерційним підприємством «Шосткинська центральна районна лікарня» 25 липня 2019 року, вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Шосткинському травматологічному відділенні з 01.06.2018 по 29.06.2018. (а.с.54) В судовому засіданні, 30 вересня 2020 року, свідок [PERSON] показала, що відповідач є її сином, а позивач колишня невістка. Близько двох років тому, син [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з травмою ноги, свідок його доглядала. [PERSON] , яка була йому дружиною на той час, догляду за ним не здійснювала. Що стосується спірного автомобіля, то його було продано за 70000 грн до того часу, як [PERSON] потрапив до лікарні. На час продажу автомобіля між позивачем і відповідачем були сімейні відносини. [PERSON] знала, що спірний автомобіль проданий, вона була головою у сім`ї. Отримані від продажу автомобіля гроші тратили на навчання сина сторін, онука свідка [PERSON] . В судовому засіданні, 30 вересня 2020 року, свідок [PERSON] показав, що підтримує дружні відносини із [PERSON] \~ близько 20 років, є спільні хоббі. У 2016 році [PERSON] позичав у нього 1000 Євро, які необхідні були для навчання сина позивача та відповідача [PERSON] . В подальшому у 2018 році [PERSON] продав автомобіль «NISSAN» за 70000 грн, із яких 30000 грн віддав в рахунок погашення позики. Згідно із ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України (далі СК України) та статтею 372 ЦК України. Статтею 57 СК України визначено підстави існування права особистої приватної власності дружини та чоловіка на майно, в тому числі і те, яке набуто під час шлюбу. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто одному з подружжя, тощо. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю. Згідно із положенням ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Згідно із частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Крім того, відповідно до ст. 90 СК України, дружина, чоловік взаємно зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Тобто, відшкодування витрат на лікування не є утриманням та не обумовлюється наявністю чи відсутністю працездатності, підстави позбавлення чи припинення передбаченого ст. 90 СК України обов`язку подружжя законом не передбачено. Так, автомобіль «NISSAN Primastar», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (на даний час номерний знак [NUMBER] ) було придбано 11 серпня 2015 року подружжям [PERSON] та [PERSON] за кошти сім`ї і для потреб сім`ї, тобто автомобіль є сумісною власністю подружжя. В подальшому, 24 травня 2018 року автомобіль було продано за 70000 гривень (договір купівлі-продажу). Гроші отримані від продажу автомобіля було витрачено на потреби сім`ї, а саме, на погашення позики 30000 гривень, решта на навчання сина [PERSON] у Республіці Польща та лікування відповідача. Як купівля, так і продаж автомобіля відбувалось у період, коли сторони перебували у шлюбі та підтримували шлюбні відносини, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. В судовому засіданні не було встановлено, що відповідач укладаючи договір купівлі-продажу транспортного засобу від 24 травня 2018 року здійснив його відчуження та використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, без її згоди, не в інтересах сім`ї та не на її потреби, оскільки доказів такого стороною позивача суду не надано. Суд не бере до уваги висновок №037 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу складений 15 травня 2019 року, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу від 24 травня 2018 року був укладений в письмовій формі у Сервісному центрі МВС України та в присутності адміністратора цього центру, тобто виконано необхідні умови для дійсності такого договору, а тому відсутні підставі ставити під сумнів вартість транспортного засобу, яка зазначена у цьому договорі. Підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем [PERSON] не було належним чином доведено, що вона була не обізнана про продаж спільного автомобіля, і кошти від його продажу відповідачем витрачено не на потреби сім`ї, а розпорядився ними на власний розсуд.

Outcome: dismissed