Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

23 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2014 року, мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04 лютого 2021 року у справі №686/30170/20 шлюб між сторонами було розірвано. З жовтня 2020 року у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, на час розгляду справи позивачка проживає разом із своєю матір`ю по [ADDRESS] . Через судовий спір про поділ майна, відповідач погрожує відібрати дочку, оскільки остання зареєстрована за місцем проживання батька по [ADDRESS] . А тому з огляду на положення ст.161 СК України позивачка просить її вимоги задовольнити, визначивши місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] разом із нею. В судовому засіданні представник позивачки вимоги викладені у позовній заяві підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив, щодо визначення місця проживання дитини разом із позивачкою, заперечив щодо підстав позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав наданий суду висновок, щодо результатів вирішення спору між батьками. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2014 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04 лютого 2021 року. Сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Позивачка разом із дитиною, проживають по [ADDRESS] , що сторонами не заперечується. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці до десяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка не досягла 10 років, слід керуватися частиною першою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків, або одного із них. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В силу ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , навчається в 1В класі Хмельницької ЗОШ І-ІІІ ступенів №6 з поглибленим вивченням німецької мови, згідно висновку психолога від 15 лютого 2021 року дитина має більшу прихильність до матері, до батька ставлення дитини нейтрально-негативне. Відповідно до довідки №1 від 25 січня 2021 року наданої КНП «Хмельницький обласний центр психічного здоров`я» [PERSON] за медичною допомогою до лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не зверталася. Позивачка зареєстрована як фізична особа підприємець, що підтверджується випискою з реєстру фізичних осіб підприємців та громадський формувань від 26 листопада 2020 року. Відповідач [PERSON] згідно довідки КНП «Хмельницька ЦРЛ» від 22 лютого 2021 року під наглядом у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, з довідки ЗОШ №6 від 30 квітня 2021 року вбачається, що [PERSON] постійно щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці під час прогулянки на групі продовженого дня спілкується із дочкою [PERSON] , приймає участь у виховному процесі, цікавиться навчальними досягненнями, опікується психологічним станом. З відповіді ЗОШ №6 від 28 січня 2021 року вбачається, в результаті спостереження шкільним психологом за психічним станом дитини [PERSON] різких змін у поведінці дитини не було виявлено, підвищеного рівня тривожності не спостерігалось. 25 червня 2021 року органом опіки та піклування - виконавчого комітету Хмельницької міської ради було надано висновок №2019/01-31, з якого вбачається, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] за доцільне слід визначити із матір`ю [PERSON] . Суд, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що оскільки малолітня дитина проживає разом із матір`ю, яка створила належні умови для її виховання та навчання, матеріально її забезпечує, дитина проявляє до матері більшу прихильність, а тому, з огляду на необхідність дотримання найвищих інтересів дитини вважає, за необхідне визначити місце проживання [PERSON] разом із матір`ю. Судові витрати по справі становлять 908 грн, які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved