Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

23.10.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за яким просила про визнання незаконним договору про поділ спільного сумісного майна подружжя (автомобіля «Форд фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] ), укладеного між [PERSON] та [PERSON] в березні-квітні 2017 року, оформленого розпискою на ім`я [PERSON] ; про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за позивачкою права на Ѕ частку автомобіля;про стягнення з відповідача компенсації в сумі 64926, 36 гривен та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила проте, що з 18.09.2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 року. (справа№333/4909/16-ц). Після розірвання шлюбу малолітній син залишився мешкати разом з позивачкою, відповідач сплачував аліменти на утримання дитини, між сторонами існував спір щодо усунення [PERSON] перешкод у спілкуванні з малолітнім сином. У 2013 році за спільні подружні кошти придбаний автомобіль «Форд фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] . Спірний автомобіль, середньоринкова вартість якого, на думку позивачки дорівнює приблизно 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятьдесят) доларів США, - перебував у володінні відповідача [PERSON] , доступу до транспортного засобу позивач не має. Також [PERSON] послалась на те, що 16.03.2017 року вона зверталася до Комунарського районного суду м. Запоріжжі з позовом до [PERSON] «Про визнання майна (автомобіля) спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації», який вимушена була відізвати 27.03.2017 року внаслідок психічного тиску з боку відповідача. (Справа № 333/1412/2017, Провадження № 2/333/1227/2017). Крім цього, позивач послалася на те, що в березні-квітні 2017 року вона склала на ім`я відповідача розписку, дату не пам`ятає, за змістом якої відмовилась від будь-яких матеріальних претензій щодо автомобіля. Оригінал розписки перебуває у відповідача, копію складеної розписки позивач не має. [PERSON] вважає, що у зазначений спосіб шляхом оформлення відповідної розписки, дату складання якої не пам`ятає, - між нею та відповідачем відбулось укладання договору про поділ майна подружжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі. До закінчення підготовчого засідання позивач звернулась до суду з остаточно уточненим позовом в редакції від 09.06.2020 року, за яким просила суд: - визнати на підставі частини 1 статті 231 ЦК України недійсним правочин поділу спільного сумісного майна подружжя (автомобіля марки «Форд-Фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] ), укладений між [PERSON] і [PERSON] , оформлений розпискою від імені позивачки на ім`я відпоідача; - поділити спільне сумісне майно подружжя автомобіль марки «Форд-Фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , а саме: визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частку автомобіля марки «Форд-Фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 80712 гривен 94 копійки, як вартість належної їй 1/2 частки автомобіля марки «Форд-Фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу. В судових засіданнях 27.09.2020 року, 07.12.2020 року, 21.01.2021 року позивачка та її представник уточнені позовні вимоги в редакції від 09.06.2020 року повністю підтримали, просять позов задовольнити з підстав, передбачених ч. 1 ст. 231 ЦК України. Одночасно з цим, [PERSON] у судовому засіданні 27.09.2020 року повідомила суд про те, що дійсною метою звернення з позовом є бажання позивачки «примусити відповідача до сплати додаткових витрат на розвиток їх спільної дитини». Представник позивача - адвокат Жидкова Л.І., в цілому підтримуючи позицію [PERSON] , просила суд вважати укладений правочин поділу майна «нікчемним»; а «розписку, складену позивачкою власноруч в березні-квітні 2017 року», - представник позивача - адвокат Жидкова Л.І. просила суд вважати «намаганням позивачки [PERSON] зберегти сім`ю». Представник відповідача позовні вимоги просив залишити без задоволення. Обставини перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010 року по 07.11.2016 року сторонами не заперечувались, встановлені судовим рішенням Комунарського районного суду місто Запоріжжя від 07.11.2016 року по цивільній справі№333/4909/16-ц. Також сторони не заперечували факт придбання у 2013 році за спільні подружні кошти автомобіля «Форд фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , який використовувався в інтересах сім`ї. Також - сторони не заперечували проти того, що на час розгляду справи спірний транспортний засіб, про поділ якого просить позивачка [PERSON] , - проданий третій особі, яка не є учасником спору про поділ майна. Під час судового розгляду відповідач частково погодився з твердженнями позивачки, який мав місце в березні-квітні 2017 року добровільного поділу спільного майна подружжя, яке сталося у позасудовому порядку та знайшло своє відображення у 2 (двох) розписках від 12.04.2017 року, перша з яких складена власноруч позивачкою [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] , а друга розписка складена відповідачем [PERSON] на ім`я позивачки [PERSON] .. Відповідач вважає, що за змістом першої та другої розписок, складених 12.04.2017 року після розірвання шлюбу, сторони у добровільний спосіб погодили перелік та спосіб поділу майна, придбаного за спільні кошти, та - його остаточний розподіл в натурі. Крім того, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо визнання правочину недійсним, про визнання права власності, про стягнення компенсації та судових витрат підлягають залишенню без задоволення з огляду на свідоме невиконання позивачкою свого процесуального обов`язку щодо визначення конкретної дати правочину, який на думку [PERSON] є недійсним; з огляду на неспростування [PERSON] юридично значущих фактів щодо мавшего місце добровільного поділу майна; з огляду на те, що позивач [PERSON] під час добровільного позасудового поділу майна діяла вільно та свідомо, її справжнє волевиявлення було спрямовано саме на поділ спільного майна подружжя в натурі шляхом обміну власноруч складеними розписками; з огляду на ненадання [PERSON] доказів щодо застосування будь-якого психічного насильства під час добровільного поділу майна подружжя; внаслідок об`єктивної відсутності майна, про визнання права власності на 1/2 (одну другу) частку якого просить позивачка; внаслідок недоведеності фактів порушення будь-яких прав позивачки та використання саме позивачкою неефективного способу захисту права, спрямованого в дійсності не на поділ майна подружжя, а на отримання додаткових коштів на утримання неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом і її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 18.09.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 року. (справа№333/4909/16-ц). У 2013 році за спільні подружні кошти придбаний автомобіль «Форд фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , який на час розгляду справи проданий третій особі, яка не є учасником спору про поділ майна. Під час судового розгляду ні позивач, ні відповідач з клопотаннями про залучення дійсного власника спірного автомобіля у якості третьої особи по справі - не звертались. З досліджених судом обох оригіналів власноручно складених кожним із подружжя розписок від 12.04.2017 року вбачається: -« [PERSON] …підтвердила, що не має майнових претензій щодо поділу спільного майна подружжя, а саме: автомобіля «Форд фієста», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] … Питання поділу майна врегульовано добровільно та в подальшому виникати не буде…» Дата, підпис; -« [PERSON] … підтвердив, що не має майнових вимог щодо поділу спільного майна подружжя: «Двокамерного холодильника «Самсунг», телеприймача «Панасоник 42», пральної машинки «Самсунг», музичного центру «Самсунг», фотоапарата «Самсунг», комп`ютерного стола, комп`ютера «АМОЛ»; монітора, планшета, пилесорса «Філіпс», кондиціонерів 2 штук, мікрохвильової печі «Самсунг», бойлера «Арістон», меблевих гарнітурів». Дата, підпис. З будь-якими клопотаннями, заявами, вимогами про надання судом тлумачення розписок про добровільний поділ майна - сторони під час розгляду справи не звертались. Якщо встановлені правила, не дозволяють визначити зміст умови договору, слід застосовувати тлумачення contra proferentem, а саме, - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав (ВС/КЦС, № 753/11000/14-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18.04.18 року). У наступній постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (пр.№ 14-208цс18) йдеться мова про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна, інші вимоги власника є неефективними. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 146-147). Суди першої або апеляційної інстанції не мають права відступати від правової позиції, викладеної в постановах ВС/ВСУ, можливість відступу від них надається лише суду касаційної інстанції (Верховному Суду). Жодна з заявлених вимог позивача - не може бути розціненою судом, як застосування ефективного способу захисту. Ні первісна (від 23.10.2019 року), ні уточнені позовні вимоги в редакції від 18.11.2019 року та від 20.06.2020 року, - не мають ознак, що притаманні ефективним способам захисту. Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору. У зв'язку з цим розрізняють: добровільний поділ майна подружжя і судовий поділ майна. У ст. 9 СК України законодавець закріпив право подружжя на укладення між собою сімейних договорів. При цьому, подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства. Особи, які проживають однією сім`єю, також можуть врегулювати свої сімейні відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам Сімейного Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 69 СК України передбачено принцип розподілу майна подружжя за взаємною згодою. В контексті ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Предметом договору про поділ спільного майна подружжя (колишнього подружжя) може бути як все майно (майнові права), що були набуті подружжям за час шлюбу, так і його частина. При цьому майно (майнові права), які не увійшли до предмету договору,залишаються у спільній сумісній власності подружжя (колишнього подружжя). Позивач не виконала свій процесуальний обов`язок та не спростувала презумпцію правочину, який відбувся у добровільний спосіб поділ спільного майна подружжя, - про недійсність якого заявляла вимоги на підставі ч. 1 ст. 231 ЦКУ. Позивач в жодній з заявлених редакцій позовних вимог не зазначила конкретну дату, час,місце вчинення правочину, оформленого розпискою в квітні - березні 2017 року. На спростування презумпції вчинених правочинів щодо добровільного поділу майна, оформленого власноруч складеними позивачем та відповідачем розписками, - позивач не надала суду жодного належного письмового доказу щодо факту вчиненого насильства з вини відповідача. Отримавши відомості про те, що право власності на транспортний засіб припинено внаслідок укладання договору купівлі-продажу (після добровільного поділу майна), - позивачка скористалась неефективним способом захисту та просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частку автомобіля, який на час розгляду справи не належить будь-кому з учасників спору. Сторона, в якої за рішенням суду виникне право заявити вимогу до третьої особи або до якої у такому випадку може заявити вимогу сама третя особа, зобов`язана повідомити суд про цю третю особу (ВСУ, постанова від 22.02.2017 у справі №6-2725цс16). Будучи обізнаною про обставини відчуження спільного автомобіля, вимагаючи від суду задоволення вимоги про визнання права на Ѕ частку автомобіля, - позивач всупереч вимогам ст. 52-54 ЦПК України - не звернулась з клопотанням про залучення до участі у справі нового власника транспортного засобу - як третьої особи або як відповідача (як добросовісного набувача права власності на автомобіль), чим фактично спотворила обов`язкові підставі для скасування судового рішення у разі задоволення позовних вимог «про визнання права власності на Ѕ частку автомобіля. Позивач не обґрунтувала належними письмовими доказами підстави спростування 3 (трьох) письмових правочинів, два з яких оформлені розписками від 17.04.2017 року, та останнього договору купівлі-продажу, посвідченого фахівцями відповідного сервісного центру. Не спростувавши презумпцію правомірності вчинених правочинів, позивач за жодних умов не має вимагати задоволення похідних вимог, за якими має бути стягнуто 80712,94 грн. та судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed