Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

22.01.2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, треті особи: Прокуратура Полтавської області, [PERSON] про визнання права власності та виключення майна з опису, посилаючись на те, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2012 [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 368 ч. 3, 263 ч.2 КК України та засуджений до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, який змінений Апеляційним судом Полтавської області до трьох років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Під час проведення досудового слідства по вказаній кримінальній справі 25.04.2012 у [ADDRESS], у ході обшуку були вилучені грошові кошти в сумі 13400 доларів США та 13155 гривень, які становлять приватну власність позивача, оскільки нею були отримані у борг 15.04.2014 від рідної сестри, [PERSON]. Ураховуючи те, що вказані кошти не є особистою власністю [PERSON], на них не може бути накладений арешт та вони не підлягають конфіскації за вироком суду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягаючи на його задоволенні, пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Прокурор та представник відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що вищевказані грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON] грошові кошти в сумі в сумі 13400 доларів США та 8000 гривень вона та її чоловік надали у борг сім'ї її рідної сестри, [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2012 [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 368 ч. 3, 263 ч.2 КК України та засуджений до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади, з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20.12.2012 вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2012 змінено та призначено [PERSON] покарання із застосуванням ст..ст. 69, 70 ч. 1 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади, з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2013 ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20.12.2012 залишено без змін. Під час проведення досудового слідства по вказаній кримінальній справі 25.04.2012 у квартирі [ADDRESS] у ході обшуку були вилучені грошові кошти в сумі 13400 доларів США та 13155 гривень. Відповідно до наданої позивачем оригіналу розписки від 15.04.2012 вона отримала у борг кошти в сумі 13400 доларів США та 13155 гривень від рідної сестри [PERSON] та зобов'язувалася їх повернути в строк до 15.04.2014. Належність вказаних грошових коштів саме позивачу також підтверджується протоколами допитів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 22.05.2012 слідчим прокуратури Полтавської області Колосом В.О. було винесено постанову про арешт вказаних грошових коштів, які в подальшому були передані на відповідальне зберігання до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС в Полтавській області. Згідно відповіді заступника начальника УМВС України в Полтавській області від 08.01.2014 року вилучені кошти знаходяться на зберіганні в касі УМВС. 12.07.2012 Октябрським районним судом м. Полтави винесено постанову про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про зняття арешту з грошових коштів та рекомендовано звертатися до суду в порядку цивільного судочинства. Так відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 чітко передбачено, що в силу статті 31 ЦПК України сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства. Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» з наступними змінами за вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з- під арешту. Ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу регламентовано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Оскільки кошти, вилучені під час обшуку належать [PERSON], яка надала їх у борг позивачу, яка, у свою чергу, зобов'язана їх повернути, позов підлягає задоволенню. Однак, ураховуючи те, що [PERSON] були передані позивачу кошти згідно розписки від 15.04.2012 в сумі 13400 доларів США та 8000 гривень, суд задовольняє позов щодо повернення позивачу коштів саме на цю суму.

Outcome: partial