Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

21 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. До 01 листопада 2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. Після народження дитини їх відносини фактично припинились та з вересня 2009 року їх донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. З початку антитерористичної операції на території м.Горлівка вона вимушена була виїхати до м.Артемівськ, де зараз працює та проживає разом з дитиною. Відповідач не цікавиться дитиною з вересня 2009 року, не забезпечує її матеріально, не приймає участі в її вихованні та духовному розвитку. В жовтні 2009 року вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON], однак рішення суду, яким було задоволено позовні вимоги, відповідачем не виконується взагалі. В позовній заяві позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Додатково пояснила, що її шлюб з [PERSON] було розірвано в 2010 році, однак їх відносини були припинені ще в 2009 року через те, що в нього з'явилася інша жінка та він зловживав спиртними напоями. Дитину він в останнє бачив близько 5 років тому, коли приходив двічі разом зі своєю матір'ю, оскільки саме остання бажала, побачити онуку. Відповідач з дня народження доньки, проявляв байдужість як до неї, так і до дитини. Ніколи не вітав дитину зі святами. Його батьки, які мешкають у м.Горлівка, також їй не телефонують, їх доля, на даний момент, їй невідома. До 2014 року вона постійно мешкала у м.Горлівка Донецької області зі своєю матір'ю. Туди відповідач не приходив та не шукав її. Останні 7-8 років у неї один і той самий номер мобільного телефону, та відповідач їй не телефонує. Відомий їй номер відповідача не відповідає. Просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], оскільки її теперішній чоловік бере участь у вихованні доньки, вона називає його батьком та він бажає її усиновити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги №88 від 20 серпня 2015 року (а.с.18), в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час, дату та місце судового розгляду через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада України» та в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №25 (5645) від 09 лютого 2016 року (а.с. 28), в судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Артемівської міської ради належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явились, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Проти задоволення позовних вимог не заперечували, просили їх задовольнити (а.с. 24). Надали до суду висновок органу опіку та піклування Артемівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої дитини [PERSON] (а.с.42-43). Відповідно до положень ст.ст.169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського управління юстиції у Донецькій області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 01 листопада 2010 року (а.с.8). Зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, 31 жовтня 2012 року [PERSON] змінила ім'я на [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, 21 вересня 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище якої після державної реєстрації шлюбу: «[PERSON]» (а.с.10). Як вбачається з копії виконавчого листа №2-1282/10 від 26 травня 2010 року, Микитівським районним судом м.Горлівка було присуджено стягнути з [PERSON] аліменти на користь і на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною - [PERSON] 3-річного віку, тобто до [INFO], починаючи з 13 квітня 2010 року (а.с.11). З довідок про неотримання аліментів №1231/06-31 та №318 від 14 липня 2015 виданої Калінінським ВДВС Горлівського МУЮ вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти з боржника [PERSON] (а.с.13; 14 ). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини по 1/4 частині №1044/36733 від 06 вересня 2012 року, заборгованість станом на 01 вересня 2012 року становить 10 003 грн. 01 коп. (а.с.17). Відповідно до копії довідки від 29 січня 2015 року №1419030585 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [PERSON] перемістилися з Микитівськогшо району м.Горлівка до м.Артемівськ Донецької області (а.с.12). Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики, виданої Артемівською ЗОШ І-ІІІ ступенів №18, [PERSON] відвідує школу з 01 вересня 2015 року, мешкає з мамою, яка займається її вихованням. За час відвідування школи, батько - [PERSON] не приводив і не забирав дитину (а.с.40). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Артемівської міської ради № 01/11-751 від 25 листопада 2015 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], який без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини, виходячи з інтересів малолітньої дитини [PERSON], вважають доцільним позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини (а.с.42-43). У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилявся від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON], про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір 551 грн. 21 коп. та витрати пов'язанні з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача - 420 грн. 00 коп.) у розмірі 971 грн. 21 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved