Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

23.06.2018 військовий прокурор Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся в суд з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що до військової прокуратури Луцького гарнізону надійшло звернення директора державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» (далі - ДП МОУ «Західвійськбуд») з приводу вжиття заходів щодо повернення на користь держави в особі даного підприємства приміщень складу № 28 та № [ADDRESS]. 15.12.2003 філіалом ДП МОУ «Західвійськбуд» - 20 Управлінням начальника робіт та приватним підприємством «Кедр - Плюс» укладено договір купівлі-продажу № 20, відповідно до якого ДП МОУ «Західвійськбуд» продав, а ПП «Кедр-Плюс» купив приміщення складу № [ADDRESS] та № [ADDRESS]. Цього ж дня директор ПП «Кедр-Плюс» прийняв у власність дане майно. 30.09.2008 рішенням Львівського апеляційного суду, яке набрало законної сили, у справі № 04/65-12 задоволено позов військового прокурора Луцького гарнізону та вищевказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним з моменту укладення та застосовано двосторонню реституцію. Однак, до даного часу нерухоме майно у власність держави в особі ДП МОУ «Західвійськбуд» не повернуто. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час приміщення складу №[ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] Приміщення складу № [ADDRESS], яке на даний час перебуває у власності відповідача, вибуло з державної власності поза межами волі органу управління майном - Міністерства оборони України. А тому, просить суд, витребувати з незаконного володіння [PERSON] , будівлю складу № [ADDRESS] та зобов`язати останнього звільнити і передати вказану будівлю Міністерству оборони України в особі Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд»; визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса про здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень, про визнання права приватної власності за [PERSON] будівлі складу; стягнути з відповідача, понесені позивачем судові витрати. Від відповідачів Міністерства оборони України, державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» надійшли заяви, в яких останні просили справу розглядати у відсутності представника відповідача, позов військового прокурора підтримують повністю. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 90-97) в якому сторона відповідача вимоги позову не визнала, заперечувала щодо їх задоволення оскільки підстав для звернення до суду з даним позовом саме у військової прокуратури Луцького гарнізону немає; не визначено у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави; не визначено орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження з посиланням на відповідний нормативно-правовий акт; відсутні обставини, що свідчать про нездійснення та неналежне здійснення цим органом захисту інтересів держави та доказ в їх обґрунтування. Просили в задоволенні позову відмовити. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. 15.12.2003 філіалом ДП МОУ «Західвійськбуд» - 20 Управління начальника робіт та ПП «Кедр - Плюс» укладено договір купівлі-продажу №20, відповідно до якого ДП МОУ «Західвійськбуд» продав, а ПП «Кедр-Плюс» купив приміщення складу [ADDRESS] та № [ADDRESS]. Згідно з актом прийому-передачі від 30.12.2003 у цей же день директор ПП «Кедр-Плюс» прийняв у власність вищевказане нерухоме майно. Постановою Львівського апеляційного суду від 30.09.2008 у справі № 04/65-12 задоволено позов військового прокурора Луцького гарнізону в справі за його позовом до ПП «Кедр - Плюс», ДП МОУ «Західвійськбуд», договір купівлі-продажу№ 20, відповідно до якого ДП МОУ «Західвійськбуд» продав, а ПП «Кедр-Плюс» купив приміщення складу № [ADDRESS] та № [ADDRESS] , визнано недійсним з моменту укладення та застосовано двосторонню реституцію. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В даному випадку вказаним судовим рішенням встановлено недійсність договору купівлі - продажу, стороною якого, а саме - відчужувачем, виступило ДП МОУ «Західвійськбуд» - відповідач у справі. Вказана обставина має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи, в якій ДП МОУ «Західвійськбуд» є позивачем. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час приміщення складу №28 перебуває у власності відповідача [PERSON] Підставою набуття права власності став договір дарування від 03.11.2014. До даного часу вищевказане нерухоме майно у власність держави в особі ДП МОУ «Західвійськбуд» не повернуто. Як слідує із змісту статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. 28.11.2017 до військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України надійшло звернення директора державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» з приводу вжиття заходів щодо повернення на користь держави в особі даного підприємства приміщень складу № [ADDRESS] та № [ADDRESS]. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. З матеріалів справи встановлено, що будівля складу вибула без волі її власника - держави України в особі Міністерства оборони України з його володіння, на підставі договору купівлі - продажу № 20 від 15.12.2003, який у подальшому було визнано недійсним. Підставою недійсності вказаного правочину, як встановлено з постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30.09.2008, стало недотримання ДП МОУ «Західвійськбуд», зокрема, п. 4 Положення «Про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.07.1999 року № 1477, а саме, що відчуження майна державного підприємства проводиться безпосередньо підприємством після отримання на це дозволу центрального або місцевого органу виконавчої влади, уповноваженого здійснювати функції управління державним майном за погодженням з Фондом державного майна України або його регіональними відділеннями, Фондом майна АРК. Суд дійшов висновку, що наведені порушення чинного законодавства завдали і продовжують завдавати шкоди економічним інтересам держави, у сфері володіння та розпорядження належним їй нерухомим майном, що є підставою представництва прокурором інтересів держави в суді. Вибуття майна з володіння власника на підставі правочину, який визнаний в подальшому недійсним, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Власник може витребувати належне йому майно від останнього набувача [PERSON] , незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. На час укладення договору дарування, на підставі якого до [PERSON] перейшло право власності на спірну будівлю складу існувало рішення суду щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу та застосування двосторонньої реституції. Відповідач дане майно отримав безоплатно і не довів, що повернення спірного приміщення без виплати компенсації становитиме для нього надмірний тягар. Крім того, не зазначив відповідач, яка компенсація йому належить у разі повернення цього майна. Відповідач на час укладення договору дарування, як обдаровуваний, міг і повинен був знати, що спірне приміщення вибуло з володіння держави з порушенням закону. Спірне приміщення належить державі Україна в особі Міністерства оборони України. Вибуття майна з володіння власника на підставі правочину, визнаного недійсним, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Оскільки спірне приміщення вибуло без волі її власника держави Україна в особі Міністерства оборони України, то він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України. Військовий прокурор свій позов мотивує тим, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За приписами ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до частини 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке, зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. ДП МОУ «Західвійськбуд» є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядковане Міністерству оборони України та включене до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України. Державне підприємство МОУ «Західвійськбуд» володіє, користується, розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. Відповідно до вимог ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цінності і недоторканості покладаються на Збройні Сили України. Спори, які виникають внаслідок незаконного відчуження військового нерухомого майна з постійного користування військових частин, установ Збройних Сил України з порушенням встановленого законом порядку призводять до порушення інтересів держави у сфері оборони та зачіпають інтереси всього Українського народу, що у відповідності до вимог ст. 1311 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на прокуратуру України здійснення представницьких повноважень в суді. Судом встановлено, що з часу прийняття постанови Львівським апеляційним судом у справі №04/65-12 щодо визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу та застосування двосторонньої реституції, а саме: з 30.09.2008 до звернення військового прокурора Луцького гарнізону з даним позовом до суду, ані ДП МОУ «Західвійськбуд», ані Міністерство оборони України, як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, жодних заходів щодо повернення незаконно відчуженого майна, яке є предметом позову у справі № 161/9867/18) не вживали, тобто захист порушених інтересів держави не здійснювали. З наданих до позовної заяви доказів вбачається, що 28.11.20.17 до військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України надійшло звернення директора державного підприємства Міністерства оборони України з приводу вжиття заходів щодо повернення на користь держави в особі даного підприємства приміщень складу [ADDRESS] та [ADDRESS]. За результатами проведеної військовою прокуратурою перевірки встановлено, що особою, яка на даний час володіє приміщенням складу № [ADDRESS] є відповідач у справі - [PERSON] . Отже, суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах дізналася про порушене право після проведення прокурором вказаної перевірки. А тому, строк позовної давності слід обчислювати з моменту, коли позивач дізнався про порушене право відповідачем. Наведені обставини підтверджують наявність «виключного випадку» для звернення військового прокурора Луцького гарнізону з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ДП МОУ «Західвійськбуд» та участі в його розгляді. Аналізуючи наведене та приймаючи до уваги подані військовим прокурором мотиви звернення до суду з даним позовом, який поданий в інтересах національної безпеки і оборони України, у зв`язку з невжиттям заходів щодо повернення незаконно відчуженого майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову військового прокурора. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, витребувати з незаконного володіння [PERSON] будівлю складу № [ADDRESS] та зобов`язати останнього звільнити та передати вказану будівлю Міністерству оборони України в особі Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд». Щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, то дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська М.В., рішення якої просить скасувати позивач, не залучена до участі в справі. Крім того, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. А тому, рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння саме по собі є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у реєстрі за відповідачем. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (14-208цс18). Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, тому судові витрати у справі суд покладає на відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial