Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

23.07.2020 р. [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.10.2018 р., яке видане Шевченківською районною адміністрацією, є співвласником вищевказаної квартири. Її право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Деякий час тому до згаданої квартири безпідставно (самовільно) вселився [PERSON] , який змінив замки та перешкоджає позивачу та її неповнолітнім онукам користуватися нерухомістю, чим порушує їх право користування, добровільно виселитися з квартири відповідач відмовляється. З метою захисту прав неповнолітніх онуків, позивач 17.07.2020 р. звернулась до районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району. За результатами звернення вона отримала відповідь та акт обстеження від 20.07.2020 р. з якого вбачається, що в квартирі є дві житлові кімнати площею 14,9 кв.м. та 12,4 кв.м., які забруднені, не охайні, не відповідають санітарним нормам, відключено електропостачання, водопостачання за борги зі сплати комунальних послуг, наявне пічне опалення, в більшій кімнаті знаходяться особисті речі [PERSON] , який самовільно вселився в житлове помешкання без дозвільних документів та згоди основного квартиронаймача. За уточненим позовом, посилаючись на ст.ст.317, 319, 391 ЦК України, ст.116 ЖК України, позивач просить усунути їй та неповнолітнім [PERSON] , [PERSON] перешкоди у здійсненні ними права власності шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою від 18.08.2020 р. відкрито провадження і призначено підготовче судове засідання на 22.09.2020 р. 22.09.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 06.10.2020 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 06.10.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 11.11.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 11.11.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 01.12.2020 р. на підставі п.2 ч.2 ст.198 ЦПК України для залучення третіх осіб. 01.12.2020 р. закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду на 21.01.2021 р. 21.01.2021 р. розгляд справи відкладено на 09.02.2021 р. за клопотанням представника позивача. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Законний представник третіх осіб [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов [PERSON] підтримує, просить задовольнити. Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району направив до суду заяву про розгляд справи без її участі, рішення просить постановити на підставі наданих сторонами доказів, заперечень проти позову не має. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача та представників третіх осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. З наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.10.2018 р., виданого районною адміністрацією Запорізької міської Ради по Шевченківському району, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7,8,9). Батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.17), та [PERSON] , [INFO] (а.с.16) є [PERSON] та [PERSON] . З акту обстеження від 20.07.2020 р. (а.с.20) вбачається, що в квартирі є дві житлові кімнати площею 14,9 кв.м. та 12,4 кв.м., які забруднені, не охайні, не відповідають санітарним нормам. Відключено електропостачання, водопостачання за борги зі сплати комунальних послуг, наявне пічне опалення. В більшій кімнаті знаходяться особисті речі [PERSON] , який самовільно вселився в житлове помешкання без дозвільних документів та згоди основного квартиронаймача (а.с.20). Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг ЗМР від 30.07.2020 р., за адресою: [ADDRESS] реєстрація [PERSON] відсутня (а.с.24). Відсутність реєстрації відповідача за вказаною адресою підтверджено також копією паспорта відповідача (а.с.76). Відповідач фактично мешкає у згаданій квартирі, про що стверджує позивач та підтверджено актом обстеження від 20.07.2020 р., зміст якого наведено вище. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.41\~Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Згідно зі ст.317\~ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319\~ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383\~ЦК та ст.150\~ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Ч.1 ст.156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування житловим приміщенням у членів її сім`ї. Відповідно до ч.4 ст.156\~ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього кодексу, а саме - подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з тим, згідно з положеннями ст.391\~ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Отже, за порівняльним аналізом стст.383, 391, 405 ЦК та ст ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64\~ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення стст.383, 391 ЦК передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК, ст..ст.150, 156\~ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім`ї. Зазначений висновок\~відповідає правовій\~позиції,\~висловленій Верховним\~Судом України\~у постановах\~від 5.11.2014\~\~року\~у справі\~№6-158цс14,\~від 16.11.2016\~року у\~справі №6-709цс16. №309/2477/16-ц від 16.01.2019 року. З наданих позивачем доказів, які відповідачем в процесі розгляду справи не спростовані, судом встановлено, що [PERSON] не є членом сім`ї\~ [PERSON] , як і неповнолітніх власників [PERSON] та [PERSON] , сторони спільно не проживали, не вели спільного господарства, не мали єдиного бюджету, не були пов`язані побутом. Відповідач користується квартирою без відповідних правових підстав. Позивач, як власник, заперечує проти проживання відповідача у квартрирі. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] втратив право користування нерухомістю, а саме\~квартирою [ADDRESS] , оскільки користується нею без відповідних правових підстав, а тому відповідач підлягає виселенню із займаного житлового приміщення. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved