Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

22.03.2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, яку було уточнено 24.07.2019 року, до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину та зняття з нього арешту. Просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , незавершений будівництвом об`єкт, жилий будинок, готовність якого - 28%, за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . А також виділити у власність та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] ; виділити у власність та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . Крім того однією із позовних вимог заявлено зняття арешту з Ѕ частини незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: [ADDRESS] , як належної на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] та з Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , як належної на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вказує, що 25 січня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу позивачем та відповідачем набуте вище вказане нерухоме майно, право власності на яке оформлено на відповідача. Рішенням Дніпропетровського апеляційного суду у справі №212/3860/15-ц від 09.06.2016року стягнуто з [PERSON] ( який є відповідачем у даній справі) на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики від 09.12.2014року 240 666, 02 грн., судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 5 053,99 грн., 8 903,19 грн. витрат на правову допомогу. 20.09.2016року Покровським відділом державної виконавчої служби м.Кривий Ріг ГТУ юстиції у Дніпропетровській області на виконання вищезазначеного рішення суду винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. 26.09.2016року Покровським відділом державної виконавчої служби м.Кривий Ріг ГТУ юстиції у Дніпропетровській області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31570465. Вищезазначена обставина послугувала підставою для звернення до суду, адже дане майно купувалося позивачем та відповідачем у період шлюбу, отже є майном спільної сумісної власності. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи в свою відсутність та за відсутності позивача (а.с.62,107). Відповідач [PERSON] надав суду заяву про визнання уточненого позову, та розгляд справи за його відсутності (а.с.76). Теретя особа - Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання представник не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.58,83), причини неявки суду не повідомив, жодних пояснень, клопотань суду не надавали. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.03.2019 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, заборонено державному виконавцю Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчиняти дії, спрямовані на реалізацію арештованого майна, в межах виконавчого провадження №52298794. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.05.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, на підставі наявних у суду матеріалів, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.263 ч.6 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.ч.1, 4 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.206 ч.4, 263 ч.6 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. У шлюбі позивач та відповідач перебувають з 25.01.1997 року (а.с.10). Згідно з п.6 копії Договору купівлі-продажу незавершеного будівництва жилого будинку від 19.11.2008 року Покупець [PERSON] повідомляє, що придбаває вищевказане майно за сумісні кошти, за згодою дружини [PERSON] (копія - а.с.11). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Власником незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), та земельної ділянки кадастровий номер: 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га, за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , відповідач по справі (а.с.12,13, 16-18). Разом з цим, у провадженні Покровського ВДВС м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №52298794 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 254 623,20 грн.. Саме при виконанні даного виконавчого провадження державним виконавцем було ухвалено постанову про арешт майна боржника, з метою подальшої реалізації (а.с.14-15,19,32). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, що також узгоджується з позицією Верховного Суду України (постанова Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Беручи до уваги, що незавершений будівництвом об`єкт жилого будинку, готовність якого 28% та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , були придбані позивачем та відповідачем саме у період шлюбу, що випливає із матеріалів справи, суд вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю сторін у справі, частки у котрій є рівними, оскільки іншого судом не встановлено. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із частинами другою, третьої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до статті 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Згідно з ч.ч.1-3 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. У відповідності до ч.ч.2,3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь- яких осіб. Згідно з ч.1 ст.73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Натомість на виконання рішення Дніпропетровського апеляційного суду у справі №212/3860/15-ц від 09.06.2016року, згідно з яким на виконання договору позики стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, накладено арешт на нерухоме майно, яке належить не лише відповідачу, а й позивачу, що унеможливлює розпоряджатися позивачеві на власний розсуд своєю часткою нерухомого майна всупереч статтям 316, 317, 319, 391 ЦК України. Враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, суд вважає що позовні вимоги щодо виділу частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/2 частку спільного майна за кожним із подужжя, і відповідно зняття арешту з 1/2 частки майна, що належить на праві вланості позивачу, підлягає задоволенню Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позовні вимоги до розгляду справи по суті, позивачу [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 2305,20грн., що складає 1152,60грн. Крім того, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат, то витрати по сплаті судового збору в розмірі 1152,60 гривень (а.с.1), які не підлягають поверненню, у зв`язку з визнанням відповідачем позову, покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71, 73 СК України, ст.ст 316, 317, 319, 355, 364, 368, 370, 372, 391 ЦК України,

Outcome: approved