Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

22 липня 2021 року [PERSON] звернулася до Білопільської міської ради з позовом, в якому вказує, що її бабі по лінії батька [PERSON] - [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів без визначення меж у натурі, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земель АПТЗТ «Іскра», про що видано сертифікат серії СМ №0180339. За життя баба склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, яку фактично прийняв, але не оформив [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, у тому числі й на земельну частку (пай), яку він успадкував після смерті матері. До дня смерті [PERSON] проживав на території Російської Федерації, де вона з метою оформлення своїх спадкових прав звернулася до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину на все майно, яке належало [PERSON] . Але в Україні їй відмовили у виділенні земельної частки (паю) в натурі, оскільки в свідоцтві про право на спадщину не конкретизовано майно, яке увійшло до складу спадщини. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування право на вказану земельну частку (пай). Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 23 липня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 12 серпня 2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити (а. с. 41). Представник відповідача Білопільської міської ради в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі їх представника (а. с. 36, 40). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої в свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). 13 серпня 1994 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 10). 18 травня 1995 року баба позивачки [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла сину [PERSON] , мешканцю с. Краснообтябрське, Глушковського району, Курської області (а. с. 15). Як вбачається з довідки Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області [PERSON] на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9 передано право на земельну частку (пай) розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі в землі, яка перебуває в колективній власності АПТЗТ «Іскра» на території Іскрисківщинської сільської ради, про що 14 січня 1997 року видано сертифікат серії СМ №0180339. Сертифікат видано на руки. Державні акти на право власності на земельні ділянки на території Іскрисківщинської сільської ради на ім`я [PERSON] не видавалися (а. с. 12). На даний час Іскрисківщинська сільська рада увійшла до складу Білопільської об`єднаної територіальної громади в якості старостату. [INFO] [PERSON] померла (а. с. 7). Згідно з довідкою Іскрисківщинського старостату Білопільської міської ради від 15 березня 2021 року [PERSON] на день своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована одна в с. Рогізне, Білопільського району, Сумської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , який поховав мати, у встановлений термін розпорядився речами померлої, зберігав документи та здійснював догляд за спадковим будинком. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений Виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради 18 травня 1995 року не змінювався та не відмінявся (а. с. 17). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05 серпня 2021 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а. с. 39). Згідно з ч. 1 ст. 524, ст. 548, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер у с. Волфине, Глушковського району, Курської області, РФ (а. с. 8). Згідно з довідкою адміністрації Веселівської сільської ради Глушковського району Курської області РФ [PERSON] на день своєї смерті [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з дочкою [PERSON] (а. с. 18). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 05 серпня 2021 року спадкова справа після смерті [PERSON] на території України не заводилися (а. с. 38). 06 липня 2021 року нотаріусом Глушковського нотаріального округу Курської області РФ Рашитхановим І.Т. для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за межами РФ [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого остання є спадкоємицею майна [PERSON] з чого б воно не складалося та де б не знаходилося за межами Російської Федерації (а. с. 14). На даний час позивачка має намір розпорядитися успадкованою нею після смерті батька земельною часткою (паєм), яка належала її бабі, але через відсутність належного оформлення спадкових прав та правовстановлюючих документів зробити цього не може (а. с. 19). Відповідно до ст. ст. 70, 71, п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, укладеної 22 січня 1993 року між державами СНД, яка ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року та вступила в силу для України 14 квітня 1995 року, а для Російської Федерації 10 грудня 1994 року, право спадкування майна, крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї статті, визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкоємець мав останнє постійне місце проживання. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до ст. ст. 1218, 1261 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пленум Верховного Суду України в п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] у порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району, АПТЗТ «Іскра», призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного,

Outcome: approved