Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

23.12.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме про визнання за ним права власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться у [ADDRESS]. В обґрунтування позовнх вимог покликається на те, що 27 серпня 1994 року, між позивачем та [PERSON], було укладено шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей, донька - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В період шлюбу у березні 2000 року за їх спільні кошти, відповідачем та позивачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2000 року набуто нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], вартість якої на момент придбання становила 37400 грн. Придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тобто позивача, [PERSON], та його дружини - [PERSON]. 08.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме про визнання за нею права власності на 1/2 частини автомобіля «ВАЗ 210994-20», який на даний час знаходиться у користуванні [PERSON] Позивач просив позов задовольнити із підстав наведених в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні первісний позов заперечила, та пояснила, що дана квартира була придбана на кошти від продажу квартири на вул.Стрийській, яку вона отримувала одна. До того ж під час придбання квартири позивач не працював, а більший час навчався. На тепер він не проживає разом, допомоги на дітей не надає, а тому вважає, що суд вправі відступити від рівності часток в інтересах дітей і повністю відмовити позивачеві у первісному позові. Щодо поділу автомобіля, то вона вважає, що слід визнати за нею право власності на 1/2 частину, так як позивач ним користується, більше того потрапив у ДТП і де тепер автомобіль їй невідомо. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 15.01.2014 року проти задоволення первісного позову заперечила з підстав, наведених у письмовому запереченн, просила задовольнити зустрічний позов,а у первісному відмовити. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.08.1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Після укладення шлюбу відповідач отримала прізвище [PERSON] (а.а.5) Від шлюбу у них народилися донька - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16.12.2013 року шлюб між подружжям був розірваний. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2000 року (а.с.8), укладеного між ВАТ «Акціонерна фірма «Колос» і [PERSON], остання придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,0 кв.м., що на день купівлі коштувала 37400 грн. Станом на час придбання квартири позивач перебував на службі у ЗС України, а відповідач працювала. Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, у відповідності до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинний на час придбання подружжям у період шлюбу спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до положень ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Суд не приймає до уваги пояснення [PERSON] щодо спірна квартира є її власністю, оскільки вона таку придбала за виручені кошти від продажу [ADDRESS] та додатково частину власних, так як з оглянутих паспортних даних вбачається, що подружжя спільно приймало участь у приватизації квартири на [ADDRESS] (а.с.68-71). Верховний Суд України в своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року в пункті 30 пояснив при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Як обставини, що мають істот не значення для справи, потрібно розуміти тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, втрачає його на шкоду інтересам сім'ї, але й випадки, коли один із подружу не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Відповідач не навела доказів, які мають істотне значення для вирішення справи з можливим відступом від рівності часток при поділі спільного майна подружжя. Як зазначалося вище, сторони розірвали шлюб тільки 16.12.2013 року, відповідач не зверталася про стягнення аліментів до того часу. Показання свідка [PERSON] про те, що нібито [PERSON] придбавала спірну квартиру за особисті кошти та проводила у ній ремонт, суд не приймає до уваги, оскільки такі показання спростовуються матеріалами справи. За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити квартиру, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину квартири. З матеріалів справи убачається, що автомобіль ВАЗ 210994-20», 2007 р.в. днз. [NUMBER] зареєстрований на праві власності за [PERSON], у зв'язку з чим 21.08.2007 року Львівський МРЕВ ДАІ видав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Даний автомобіль був придбаний подружжям у зареєстрованому шлюбі (а.с.34). З пояснень позивача та наданих ним документів також убачається, що 13.11.2013 року автомобіль ВАЗ 210994-20», 2007 р.в. днз. [NUMBER] потрапив у ДТП та на час розгляду справи перебуває на СТО, вул.Газова,9 у м.Львові на ремонті. [PERSON] визнав, що даний автомобіль зареєстрований на праві власності за [PERSON] та не претендує на частку у ньому як спільне майно подружжя. З огляду на зазначене суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання за [PERSON] 1/2 частини автомобіля «ВАЗ 210994-20», 2007 р.в. днз. [NUMBER] слід відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то оплату судового збору слід залишити за сторонами.

Outcome: partial