Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

22.06.2018 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтуваннях позовних вимог позивач посилається на те, що він є батьком, а відповідач - матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. З відповідачем у зареєстрованому шлюбі сторони не перебували та не перебувають, однією сім'єю на даний час не проживають. Позивач зазначає, що в період спільного проживання, відповідач вела аморальний спосіб життя, зловживала алкоголем та нехтувала своїми материнськими обов'язками. Проживаючи з матір'ю, дитина була залякана, знервована та недоглянута. У 2016 році відповідач, не залишивши контактної інформації, поїхала та залишила дитину з дідусем - [PERSON]. Крім того, за інформацією позивача, [PERSON] є матір'ю ще трьох дітей, двоє з яких перебувають з батьком на території АРК Крим, а третя - знаходиться на реабілітації після ушкоджень. Також, відносно відповідача відкрите кримінальне провадження за ст. 128 КК України. [PERSON] проживає разом з дідусем та позивачем, та знаходиться на повному утриманні останнього. Позивач забезпечує належне піклування та догляд. Обстеженням жилого-побутових умов було встановлено, що для виховання [PERSON] було створено всі належні умови, загрози його життю та здоров'ю немає. Дитина з вересня 2017 року відвідує комунальний заклад «ДНЗ «Чебурашка», що розташований на території Миколаївської сільської ради. Таким чином, позивач вважає, що з моменту залишення дитини дідусеві, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, фізичним та психічним здоров'ям сина не цікавиться, до дитини не навідується та жодних контактів не здійснює, у зв'язку з чим, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 26 липня 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з'явилась, вважається такою, що повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник виконкому Миколаївської сільської ради надав заяву про розгляд справи без її участі, а також висновок. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с.6), його батьками значаться сторони по справі. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст. 150 СК України, свідчать про спільний обов'язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], відвідує КЗ «ДНЗ «Чебурашка» Миколаївської сільської ради, що підтверджується Характеристикою вих. № 25 від 18.05.2018 року (а.с.10). Дитина характеризується за місцем відвідування як товариський, ласкавий, доброзичливий, відкритий, вразливий. Біологічна мати, згідно з характеристикою, жодного разу, за період перебування дитини в дитячому закладі, не з'являлась, її життям та здоров'ям не цікавиться. Відповідно до Довідки про склад сім'ї з вих. № 576 від 15.05.2018 року, виданого Миколаївською сільською радою (а.с. 8), [PERSON] має наступний склад сім'ї: син [PERSON], сестра [PERSON], батько [PERSON]. В Акті обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.05.2018 року (а.с.9) комісією підтверджено, що загрози життю та здоров'ю дитини немає. В матеріалах справи міститься службова характеристика позивача (а.с.14), останній характеризується з позитивної сторони, відповідач має стабільний дохід. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Миколаївською сільською радою надано довідку-характеристику на позивача (а.с.16), відповідно до якої нарікань на [PERSON] немає. Орган опіки та піклування Миколаївської сільської ради було надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки остання участі у житті та вихованні дитини не приймає, характеризується негативно. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що всі обов'язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач, відповідач свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, а дитина фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю батька. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). А тому суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як матері, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивача понесені ним, документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved