Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

22.06.2018 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить визначити, що розмір ідеальних часток [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спільному майні за адресою [ADDRESS] , на час отримання свідоцтва про право власності на дану квартиру - 25.09.1997 - становив 1/4. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого 25.09.1997 органом приватизації Турківського міськвиконкому Львівської області, на підставі рішення міськвиконкому від 25.09.1997 за №330, зареєстрованого у Самбірському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за №1293-Б, позивач є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками є її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] та син [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач звернулася до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки частки співвласників у спільному майні не визначені. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 25.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.10.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 21.01.2021 подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 21.01.2021 подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 25.09.1997, яке видано згідно з рішенням міськвиконкому за №330 від 25.09.1997, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 40,8 кв.м., без визначення часток співвласників. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.05.2007, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.08.2017, виданого Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] помер [INFO] . 06.06.1970 між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації одруження присвоєно прізвище [PERSON] ) було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до копії спадкової справи № 17/2018 до майна померлого чоловіка [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після його смерті, 22.02.2018 позивач [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом. Постановою В.о. завідувача Турківської державної нотаріальної контори В.І. Поливка позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту ст. 357 ЦК України видно, що під терміном « визначення часток » законодавець розуміє визначення ( встановлення ) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до положень ч. 1 ст.368 і ч. 2 ст.372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки позивача між нею та відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Враховуючи викладене, у даній справі суд встановив, що двоє співвласників квартири померли, а між іншими двома - позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості, тому, виходячи з рівності цих частком, що встнаовлено законом, частки кожного із чотирьох співвласників квартири є рівними, а саме по 1/4 частці. Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки наявними в матеріалах справи даказами, які перевірені та оцінені судом, доведено, що позивачу, її померлому чоловікові [PERSON] , а також померлому [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , їх частки є рівними та становлять по 1/4 частки вказаного нерухомого майна. Відтак, вимоги позивача є підставними, позивачем правильно обраного спосіб захисту її порушеного права, що в свою чергу дасть їй можливість отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved