Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

22.01.2014 р. до суду заявлено цей позов, вимоги якого мотивовано тим, що 10 серпня 2010 року позивачем була подана позовна заява до Ленінського районного суду м. Вінниці про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 року, було встановлено, що позов підлягає задоволенню: стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], борг за договором позики в сумі 130800 грн, судовий збір 108 грн. та ІТЗ 120 грн. 04.04.2011 року [PERSON] при свідках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розписці підтвердив борг по рішенню Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 року. [PERSON] забов'язався щомісячно сплачувати свій борг. Та на сьогоднішній день стягнуто 11925 (одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять гривень) грн. Таким чином відповідачі продовжують незаконно користуватися коштами [PERSON] в сумі 118875(сто вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят п'ять гривень) грн. Позивач вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України, за весь час прострочення сплати суми боргу визначеного в рішенні суду, а також користування коштами, відповідачі по справі, повинні сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, тому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] - індексу інфляції за весь час прострочення 4874 грн.; - моральної шкоди 5000 грн., 10401,6 грн. 3 % річних. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про перенесення справи не заявляли хоча повідомлення про час та місце розгляду справи відповідно до ч.2 ст.74 ЦПК України вручено їм належним чином (а.с.а.с. 9,11,14,15). Судом на підставі ст.224 ЦПК України ухвалено рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів (а.с.16). З урахуванням позицій позивача, дослідження матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з таких підстав. Достовірно доведено, 10 серпня 2010 року позивачем була подана позовна заява до Ленінського районного суду м. Вінниці про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 року, було встановлено, що позов підлягає задоволенню: стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], борг за договором позики в сумі 130800 грн, судовий збір 108 грн. та ІТЗ 120 грн. 04.04.2011 року [PERSON] при свідках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розписці підтвердив борг по рішенню Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 року. [PERSON] забов'язався щомісячно сплачувати свій борг. Та на сьогоднішній день стягнуто 11925(одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять гривень) грн. Таким чином відповідачі продовжують незаконно користуватися коштами [PERSON] в сумі 118875(сто вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят п'ять гривень) грн, за весь час прострочення сплати суми боргу визначеного в рішенні суду, а також користування коштами, відповідачі по справі, повинні сплатити [PERSON] суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а саме: індексу інфляції за весь час прострочення 4874 грн.; 10401,6 грн. 3 % річних. Спірні правовідносини регламентуються: - ст. 625 ЦК України, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Оскільки, [PERSON] та [PERSON] добровільно не виконують судове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 р., чим порушують законне право позивача на отримання індексу інфляції за весь час прострочення 4874 грн.; 10401,6 грн. 3 % річних, то необхідно стягнути з боржників на користь позивача дану заборгованість; 243,60 грн. сплаченого судового збору. В зв'язку з тим, що позивач не надав обґрунтувань та доказів завдання моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди задоволенню не підлягають в силу ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України. На підставі викладеного ,

Outcome: partial