Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

24.05.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 14.01.2020 року [PERSON] керуючи трамваєм [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] не дотримався безпечної швидкості руху, допустив схід вагону з рейок в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «ОПЕЛЬ», державний номерний знак [NUMBER] , чим були спричинені механічні пошкодження транспортного засобу, заподіяно матеріальну шкоду. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року у справі № 641/2554/20 водія [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Проте КП «САЛТІВСЬКЕ ТРАМВАЙНЕ ДЕПО», шкода завдана позивачу відшкодована не була. Пошкоджений транспортний засіб слугував позивачу єдиним засобом заробітку, оскільки позивач працює таксистом. Крім того вказаний транспортний засіб перебував в користуванні позивача на підставі договору оренди та за який останній вимушений сплачувати орендну плату кожного дня. До того ж, позивачем були понесені додаткові витрати на лікування цукрового діабету, який останній отримав внаслідок нервового навантаження та стресу пошкодження шиї у зв`язку з чим загострився головний біль та супутні симптоми цукрового діабету. На підставі того, що [PERSON] залишився без транспортного засобу, він поніс глибокі моральні страждання, які пов`язанні з відсутністю можливості заробітку, неможливістю використання транспортного засобу для піклування за дітьми, оскільки був змінений звичайний спосіб життя. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 63343,00 грн., з яких 18748,00 грн. - шкода завдана пошкодженням транспортного засобу, 31850,00 грн. - збитки понесені у звязку з орендою транспортного засобу, 10 000,00 грн. - моральна шкода. Крім того позивач просить стягнути на свою користь понесені ним судові витрати в розмірі 13653,00 грн., з яких 2745,00 грн. - вартість експертизи, 908,00 грн. - судовий збір сплачений при подачі позову, 10 000, 00 грн. - витрати на правову допомогу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 24.05.2021, вищезазначену справу було передано в провадження головуючому судді Кононенко Т.О. Ухвалою суду від 13.08.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідач подав до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечує, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин викладених в позовній заяві. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого [PERSON] частково просить задовольнити позовні вимоги, зменшивши суму позовних вимог. 16.09.2021 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача шкоду завдану в наслідок ДТП в загальному розмірі 38748,00 грн., з яких 18748,00 грн. - шкода завдана пошкодженням транспортного засобу, 20000,00 грн. - моральна шкода. Крім того просить стягнути з відповідача на свою користь, судові витрати в розмірі 13653,40 грн., з яких 2745,00 грн. - вартість експертизи, 908,40 грн. - судовий збір, 10000,00 грн. - витрати на правову допомогу. 27.09.2021 до суду надійшло заперечення, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.01.2020 року [PERSON] керуючи трамваєм [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] не дотримався безпечної швидкості руху, допустив схід вагону з рейок в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «ОПЕЛЬ», державний номерний знак [NUMBER] , чим були спричинені механічні пошкодження транспортного засобу, заподіяно матеріальну шкоду. Висновком експерта №12479 від 02.03.2021, вартість матеріалььного збитку завданого власнику «Опельь Кадет», д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП від 14.01.2020, складає -18748,38 грн. (а.с. 21-29). Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З огляду на вишевикладені норми, відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року у справі № 641/2554/20 водія [PERSON] визнано виним за адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито. Постанова набрала законної сили 15.05.2020 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.6ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, сам факт ДТП яке сталося 14.01.2020 року підтверджуються постановою від 04.05.2021 року, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пунктом 8 частини 2статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. У висновку експерта № 14279 був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем «ОПЕЛЬ», державний номерний знак [NUMBER] у результаті ДТП.. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, вина якого встановлена судом. Таким чином, розмір відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 18748,00 гривен. Також, відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.п. 5 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В обґрунтування своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що моральна шкода, завдана винними діяннями відповідача, полягає в порушені його звичайного укладу життя протягом тривалого часу, адже у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та пошкодженням його автомобіля відбулися вимушені зміни у його житті, він не мав можливості користуватися орендованим автомобілем, не мав змоги використовувати транспортний засіб ані для власних, ані для робочих потреб, оскільки позивач працює таксистом. Жодних заходів щодо добровільного відшкодування спричиненого збитку відповідач не здійснив, а зазначені обставини та події призвели до погіршення його нормального життєвого укладу, та погіршився стан його здоров`я, оскільки останній нервував. Зазначені позивачем доводи можуть бути прийняті судом, оскільки транспортний засіб відповідно до наданих доказів був у користуванні позивача на підставі договору оренди, вина відповідача у пошкодженні автомобіля позивача доведена. Щодо погіршення стану здоров`я позивача у зв`язку з виникнення ДТП, суд відхиляє вказані доводи, оскільки наданні суду медичні довідки не можуть бути доказами зв`язку вказаних обставин. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованим, а тому підлягають частковому задоволенню в розмірі 5000,00 гривен. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт прийому передач, а також докази щодо сплати вказаних послуг. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Надані суду документи не містять відомостей щодо витрат по кожному виду послуг, які надавались адвокатом при здійсненні правничої допомоги, як того вимагає ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), а також відсутності доказів щодо сплати позивачем за послуги з правової допомоги, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, задоволенню не підлягають. Крім того не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення витрат пов`язаних з проведенням експертизи, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо сплати за вказані послуги та відсутній розрахунок вказаних витрат. На підставі ст.141 ЦПК суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial