Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

22.02.2021 р. до суду надійшов зазначений позов. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з 08.12.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей немає. Проте, спільне подружнє життя не склалося, між ними почали виникати непорозуміння, з вересня 2020 року шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, спору про спільне майно немає. Ухвалою суду від 23.02.2021року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.21-22). У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити на підставі наявних доказів у справі, проти постановлення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся належним чином, причини неявки до суду невідомі. Відзиву до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] у АРДС Тбіліської служби цивільного реєстру було зареєстровано шлюб за актовим записом №01153301615, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.11). Від шлюбу у сторін по справі дітей немає. Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого відбувалися сімейні сварки, які призвели до непорозумінь, в результаті чого вони втратили почуття взаємної любові, поваги один до одного та взаємодопомоги. Можливості зберегти сім`ю немає, а шлюбні відносини з вересня 2020 р. не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, спору про спільне майно немає. Кожен з них перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони втратили почуття один до одного, мають різні характери та погляди на життя, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя для збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач після розірвання шлюбу не виявила бажання відновити дошлюбне прізвище. Питання суждових витрат вирішити у відповідності до ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved