Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

23.02.2017 року представник Житомирського державного технологічного університету звернулася до суду з позовом до [PERSON], Управління ведення реєстру територіальних громад про виселення з житлового приміщення з наданням іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації. На обґрунтування заявлених вимог, представник зазначає, що відповідно до права власності від 15.03.2001 року Житомирському Державному Технологічному Університету на праві колективної власності належить квартира [ADDRESS]. 23.08.2001 року до ректора ЖІТІ (на той час Житомирського інженерно-технологічного інституту) надійшла заява від відповідача про надання йому для проживання службового житла. 30.08.2001 року ректор ЖІТІ видав наказ №415 про надання [PERSON] для тимчасового проживання квартиру [ADDRESS] 30.06.2015 року відповідач звільнений із ЖДТУ через закінчення терміну дії контракту, у звязку з чим втратив своє право на тимчасове службове житло, крім цього відповідач має заборгованість по сплаті послуг з централізованого опалення із серпня 2013 року в сумі 6728,12 грн.. Його реєстрація порушує право позивача на повноцінне користування власністю, у зв'язку з чим позивач просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник Управління ведення реєстру територіальних громад в судове засідання також не зявився, хоча про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи за відсутності співвідповідачів та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що Житомирський Державний Технологічний Університет є власником квартири [ADDRESS]. У вищевказаній квартирі на даний момент зареєстрований [PERSON], який з 30.06.2015 року звільнений з ЖДТУ у звязку із чим втратив своє право на тимчасове службове майно, однак добровільно знятися з реєстрації не бажає, комунальні послуги з серпня 2013 року не сплачує, у звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 6728,12 грн.. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. Реєстрація відповідача у квартирі належній позивачу порушує його право, передбачене ст.317 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування квартирою, що належить позивачу у зв'язку із втратою права на тимчасове службове житло, а тому позов в частині вимог про виселення відповідача з належного позивачу помешкання з надання іншого житла у гуртожитку та стягнення заборгованості за комунальні послуги підлягає задоволенню. Вирішуючи вимогу позову про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п.26 вищевказаних правил. З врахуванням вищенаведеного, в частині позовних вимог про зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації у спірній квартирі, у порядку встановленого зазначеними Правилами та Законом. Також суд відмовляє позивачу у стягненні на його користь понесених судових витрат, оскільки суду не надано доказів на підтвердження цього. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. суд стягує з відповідача на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial