Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

23 листопада 2017 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що після смерті мами, [PERSON] , яка померла [INFO] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 1,4933 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,6392 га, та площею 0,8541 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю [PERSON] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого Радехівського районною радою, згідно рішення X сесії III демократичного скликання від 28.12.1998 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9120; дерев`яний будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Родинні відносини із спадкодавцем, підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 04.07.1956 року. За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном, склавши заповіт посвідчений секретарем виконкому Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області 25.09.1998 року, зареєстрований за №45, яким все своє майно заповіла позивачу. Звернувшись до нотаріуса з метою оформити свідоцтво про право на спадщину, він отримав документ (свідоцтво про право на спадщину), у якому не було зазначено все спадкове майно, а саме до переліку спадкового майна не було включено земельної ділянки, що належала матері, [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] . Фактично прийнявши спадкове майно (земельну ділянку) в управління та володіння, позивач звернувся до нотаріуса для оформлення права власності на зазначене майно. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку, що належала [PERSON] , а саме державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне майно у порядку спадкування. Просить визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку, площею 1,4933 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,6392 га, та площею 0,8541 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче судове засідання позивач та представник позивача з`явилися, представник позивала подав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить його задовольнити (а.с.39). Представник відповідача Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.38). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданим Завидчанською сільською радою Радехівського району Львівської області 22 січня 1999 року, запис за №1 (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видане Лопатинським ЗАГС Львівської області, від 04.07.1956 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , виданого 11.04.2000 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9120, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,4933 га, 1,4933 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,6392 га, та площею 0,8541 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області складається, належала [PERSON] (а.с.9). За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном, склала заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області 25.09.1998 року, зареєстрований за №45, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (а.с.47). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії НВО №661542, яке зареєстровано в реєстрі за номером 81 від 03.02.2017 року, [PERSON] прийняв спадщину від [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.10). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved