Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

24.05.2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №53236881 від 15.02.2016 року. Позивач вказує, що у вказаній квартирі безпідставно, незаконно, без реєстрації в установленому порядку проживає його колишня дружина [PERSON] і в даний час він фактично позбавлений можливості потрапити в квартиру,так як ключі від вхідних дверей знаходяться лише у відповідачки. Крім того позивач зазначає, що [PERSON] незаконно, без відповідних правочинів користується водопостачанням, електроенергією, природним газом та іншими житлово-комунальними послугами, заборгованість за використання яких нараховується йому як власнику. Добровільно усунути перешкоди в користуванні квартирою та виселитись відповідач [PERSON] відмовляється. За таких обставин [PERSON] просить: зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS]; виселити [PERSON] із квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити повністю пояснивши, що спірна квартира була придбана позивачем та відповідачкою підчас шлюбу і тому являється їх спільним майном, але була оформлена на сина [PERSON], який і подарував її батькові [PERSON] позивачу по дані справі. Відповідачка вселилася в спірну квартиру на законних підставах мешкає в ній, зробила в ремонт, сплачує комунальні послуги, а тому має повне право в спірній квартирі мешкати. Крім того ніяких доказів того, що відповідачка перешкоджає позивачу користуватись даною квартирою, останній не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до договору дарування квартири від 10.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 504 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 48,5 кв.м., в т.ч. житловою 27,8 кв.м., що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №53236881 від 15.02.2016 року. На підставі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до акту КП «Затишок» від 24.05.2016 у спірній квартирі продовжує проживати відповідач по справі. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю колишнього власника спірної квартири, тобто відповідач по справі не є членом сім'ї позивача, так як згідно копії рішення Первомайського міськрайонного суду від 02.11.2011 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] зареєстрований 05.10.1991 року було розірвано. Ст. 8 ч.8 ЦПК України передбачає, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 98 ЖК УРСР передбачено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Ст. 99 ЖК УРСР визначено, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, відповідач як тимчасовий мешканець без законних підстав проживає в спірній квартирі, в добровільному порядку звільнити квартиру відмовляється, а тому вона підлягає виселенню в судовому порядку. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідач по справі не є членом сім'ї позивача, а тому на підставі ст. 98 ЖК України є тимчасовим мешканцем, яка відповідно до ч. 3 вказаної статті на вимоги власника зобов'язана негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи те, що відповідач раніше мала право на проживання у спірній квартирі та те, що вона проживає в останній без реєстрації, а згідно довідки Первомайського РВ УДМС України у Миколаївській області від 17.06.2016 року зареєстрована [INFO], то на теперішній час відпали підстави для її проживання в спірній квартирі. На підставі викладеного суд знаходить, що позовні вимоги щодо примусового виселення із квартири доведені і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS], то вказана вимога є зайвою, оскільки виселення відповідача з квартири є достатнім захистом права власності позивача. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи приписи ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial