Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

24.02.2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 08.06.1996 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з кінця 2018 року їх з відповідачем сімейні стосунки припинилися, спільного господарства не ведуть та проживають за різними адресами. Позивачка з дітьми мешкає по [ADDRESS] . Малолітній син постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо.Вказує, що 03.04.2019 року вона звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя при розір\-ванні шлюбу. На даний час справа №161/5528/19 перебуває на стадії розгляду по суті. [PERSON] не виконує обов`язку щодо утримання сина до його повноліття. Домовитися з боржником про сплату аліментів неможливо. В середньому на потреби сина вона витрачає близько 11 000,00 - 12 000,00 грн. на місяць. Дана сума обґрунтована необхідністю забезпечення достатнього рівня життя дитини для його фізичного, розумового, морального розвитку та відпочинку. На даний час позивачка не працевлаштована, розмір її доходу за останні шість місяців складає 10931, 13 грн. У свою чергу, відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, оскільки є оформленим підприємцем і отримує чималий дохід. Разом з тим, зазначає, що [PERSON] на початку 2019 року (під час роздільного проживання) вчинив ряд правочинів, за умовами яких відчужив майнові активи їх подружжя сукупною вар\-тістю 18 025 837,00 грн. Крім того, відповідач є учасником (власником) ПП «ЗАХІДЗОВНІШТОРГ». Розмір його частки складає 50% статутного капіталу, що в гривневому еквіваленті становить 350 000 грн. Враховуючи викладене, просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 23.03.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що стягнення аліментів у визначеному позивачкою розмірі є безпідставним та необгрунтованим, адже утримання дитини на суму 11000 - 12000 грн. не підтверджено жодними допустимими доказами. Вказує, що слід врахувати і той факт, що закон покладає обов`язок утримання дитини на обох батьків, а позивач фактично намагається такий обов`язок покласти виключно на батька.Виходячи з наведеного, просить постановити рішення, яким стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі, що становить 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилась. Представник позивача - адвокат Мартинюк О.І. подала заяву про розгляд справи без її участі, просила суд стягувати аліменти у розмірі 4000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача - адвокат Шевчук В.В. подав заяву про розгляд справи без його участі, визнав розмір аліментів у сумі 4000 грн. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с.11-12 ). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх малолітнього сина , тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, будь-яких утриманців за собою немає. Малолітній [PERSON] здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на його утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved