Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

23 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказують, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 вересня 1996 року трикімнатна квартира №16 житлового будинку 85 (колишній №77) по вулиці Леніна в місті Балаклія Харківської області належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім»ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] стала власником 1/6 частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На теперішній час між ними та відповідачами склалися неприязні стосунки, вони мають намір розпорядитися квартирою на свій розсуд, продати кімнату розміром 13,9 кв.м., яка їм виділена рішенням Балаклійського районного суду від 10.12.2013 року. Відповідачі в цьому їм чинять перешкоди. Тому вони звернулися до суду з таким позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON], його представник та представник [PERSON] позов підтримали,просять його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали, просять в його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло відділу комунальної власності та приватизації Балаклійської районної ради народних депутатів від 11 вересня 1996 року квартира №16 житлового будинку №85 (колишній №77) належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім»ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12-13). Після смерті [PERSON] його частку у спільній власності 1/6 частини квартири успадкувала [PERSON] (а.с.14-15,18). Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10.12.2013 року встановлено порядок користування спірною квартирою, [PERSON] та [PERSON] виділено в користування кімнату площею 13.9 кВ.м. та балкон площею 1,0 кв.м., а [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділені в користування кімнати площею 10,0 кв.м. та 12,4 кв.м.. У спільному користуванні залишено коридор, кухню, ванну, вбиральню та вбудований шкаф (59-62). Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно положень ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Таким чином,оскільки згоди розпоряджатися майном, що є у спільній сумісній власності, між сторонами немає, тому суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, на підставі ст..88 ЦПК України судові витрати на користь позивачів стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed