Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

22 серпня 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що їм на праві приватної власності по 1/2 частині належить квартира [ADDRESS]. Крім них, в даній квартирі зареєстрована їх дочка, [PERSON], але з 2016 року вона фактично проживає в іншому місті. Отже, відповідач не проживає з ними у спірній квартирі та не допомагає вести спільне господарство та оплачувати комунальні послуги, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі, яка належить їм на праві власності, позбавляє їх можливості у повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що порушує їх права, за захистом яких вони вимушені звертатись до суду. Просили суд визнати [PERSON], такою, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися, надавши суду письмові заяві про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада», тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що квартира № [ADDRESS] належить на праві приватної власності по 1/2 частині позивачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру за № [NUMBER] від 15.12.2011 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ за реєстровим номером 47576. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно особового рахунку № 276 від 19.07.2018 року, складеного головою ОСББ «Горлівська 2», у квартирі № [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON]- квартиронаймач, [PERSON] - дружина та [PERSON] - дочка. Проте згідно акту від 17.08.2018 року, складеного головою ОСББ «Горлівська 2» [PERSON], за підписом сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не проживає у квартирі № [ADDRESS] - з 2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивачі є власниками квартири № [ADDRESS], а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає у користуванні та розпорядженні ними своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування даною квартирою. Що стосується судових витрат, то позивачі не наполягали на стягненні з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved