Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

22.02.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], 3-тя особа 5-та Харківська державна нотаріальна контора, який в подальшому уточнила і просила суд ухвалити рішення, на підставі якого витребувати ? частину квартири [ADDRESS] із чужого незаконного володіння [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 02.2009 року, після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що у січні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просив визначити, що частки спадкодавця [PERSON] і спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], складають по ? частині у кожного; просив визнати за ним право власності на вказану спадщину в порядку спадкування за заповітами від 24.12.2001 року і від 28.12.2001 року після смерті [PERSON], померлого 25.12.2001 року та [PERSON], померлої 20.10.2009 року, відповідно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, визначено що частки спадкодавця [PERSON] та спадкодавця [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові складають по ? частині кожного, визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування після [PERSON], та право власності на ? частину вказаної квартири в порядку спадкування після [PERSON]. Право власності [PERSON] на квартиру №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові було зареєстровано в КП Харківським БТІ. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2011 року право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано на імя [PERSON] Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року скасовано в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 20.10.2009 року, і у задоволені позову в цій частині відмовлено. При цьому рішенням апеляційного суду Харківської області було встановлено, що 02.06.2009 року [PERSON] склала заповіт на все своє майно на імя [PERSON] На день ухвалення районним судом оскарженого по цій справі рішення, як і на день розгляду апеляційної скарги [PERSON] зазначений заповіт від 02.06.2009 року недійсним не визнаний і тому відповідно до передбаченої до ст. 204 ЦПК України презумпції правомірності правочину, та згідно ч.2 ст. 1254 ЦК України він скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Внаслідок цього складений [PERSON] 28.12.2001 року на користь [PERSON] заповіт втратив свою чинність і тому по даній справі відсутні підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування ? частини спірної квартири, яка належала [PERSON] на день її смерті. По іншій справі за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа державний нотаріус про визнання недійсним заповіту, що був складений 02.06.2009 року від імені [PERSON] на користь [PERSON], рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.09.2010 року у задоволені позову [PERSON] було відмовлено. Рішення набрало законної сили. 20.10.2009 року спадкодавець [PERSON] померла. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповіт 02 червня 2009 року не змінено та не скасовано. 13.11.2009 року до 5-тої ХДНК надійшла заява від [PERSON] про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого 5-ю ХДНК 02.06.2009 року за № 3-622, що був складений на імя [PERSON] Відкрито спадкову справу. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 1\\2 частини квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові, на яку позивач і просить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом. Оскільки, відповідач [PERSON], який не мав право власності на вказану частину нерухомого майна, відчужив її відповідачу [PERSON], то вона підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. 13.06.2016 року відповідач [PERSON] надав письмові заперечення на позовну заяву [PERSON], де зазначив що дійсно його дідом [PERSON] та його жінкою [PERSON] за їх життя у грудні 2001 року було складено заповіти, якими вони заповідали йому належну їм на праві власності однокімнатну ізольовану квартиру №147 будинку № 57 по Григорівському шосе у м. Харкові. [PERSON] помер 25.12.2001 року, а [PERSON] померла 20.10.2009 року. Після смерті діда він звернувся у встановленому законом порядку до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Але свідоцтво про право на спадщину не отримав, своє право власності на ? частину квартири не оформив та не зареєстрував, оскільки в квартирі залишилася проживати [PERSON] Після смерті [PERSON] йому стало відомо, що остання 03.06.2009 року склала інший заповіт на імя [PERSON] Оскільки [PERSON] мала психічне захворювання, знаходилась на обліку в психоневрологічному диспансері, то [PERSON] вважав, що вона склала заповіт на імя [PERSON] у стані, в якому не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. А тому звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Крім того, у звязку з тим, що у [PERSON] не було правовстановлюючих документів на спірну квартиру, він не міг звернутися до нотаріальної контори для оформлення права власності на спадкове майно, а тому звернувся з даним питанням до суду. Відповідач вважає, що ним не були порушені ніякі норми діючого законодавства, а також інтереси інших осіб, оскільки на час звернення до суду інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не було. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року за [PERSON] було визнано право власності на квартиру №147 у будинку №57 по Григорівському (Комсомольському) шосе у м. Харкові. Своє право власності він зареєстрував у встановленому законом порядку. 17.11.2011 року належну йому на праві власності квартиру продав [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] На час укладання договору купівлі-продажу квартира у спорі під судом не знаходилася, заборони на її відчуження не існувало. Відповідач вважає, що він реалізував своє право власника нерухомого майна на розпорядження власністю на законних підставах, а тому просить у задоволені позову [PERSON] відмовити. 01.08.2016 року відповідач [PERSON] надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що в 2011 році вона продала свою квартиру в смт. Пісочин, а в замін купила спірну квартиру. Вона вважає себе добросовісним покупцем квартири, оскільки не знала, та не могла знати, що існує спір про право на спадщину на ? частину вказаної квартири. З моменту купівлі квартири [PERSON] понесли витрати щодо її ремонту та утримання. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, з підстав які викладені у рішенні вище. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засідання позов не визнали, з підстав, які зазначені у письмових запереченнях. Представник 3-тьої особи 5-тої Харківської нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. В судовому засіданні було встановлено, щона підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. ( а.с. 38-39) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року визначено, що частки спадкодавця [PERSON] і спадкодавця [PERSON] в справі спільної сумісної власності на квартиру №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові складають по ? частині квартири у кожного. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 25 грудня 2001 року. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 20 жовтня 2009 року. ( а.с. 11-12) Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року скасовано в частині визнання за [PERSON] право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 20 жовтня 2009 року, і у задоволені його позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2011 року залишено без змін.( а.с. 13-14) Рішення набрало законної сили. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 02 червня 2009 року [PERSON] склала заповіт на все своє майно на імя [PERSON] Зазначений заповіт від 02.06.2009 року недійсним невизнаний і тому відповідно до передбаченої у ст. 204 ЦК України презумпції правомірності цього правочину, та згідно до ч.2 ст. 1254 ЦК України він скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Внаслідок цього складений [PERSON] 28 грудня 2001 року на користь позивача [PERSON] заповіт втратив свою чинність і тому у даному випадку по справі відсутні підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування ? частки спірної квартири, яка належала [PERSON] на день її смерті. Обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що надрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( ч.3 ст.61 ЦПК України). Як було встановлено судом, [PERSON] померла 20 жовтня 2009 року. Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( стаття 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У рішенні вище зазначено, що 02 червня 2009 року [PERSON] склала заповіт на все своє майно на імя [PERSON], який не змінено та не скасовано. Отже, єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] залишилася [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, у звязку з чим було заведена спадкова справа № 860/2009. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач [PERSON] пояснила суду, що вона звернулася до 5-тої ХДНК для оформлення її спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій від 22.03.2016 року Згідно постанови про відмову у вичинені нотаріальних дій від 22.03.2016 року за №739/02-31, державним нотаріусом 5-тої ХДНК [PERSON], відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру № 147 в будинку № 57 по Комсомольському шосе м. Харкова, після померлої 20 жовтня 2009 року [PERSON] у звязку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою. ( а.с. 68) Відповідно до п. 3.1 Розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У звязку з викладеним, суд вважає, що у [PERSON] виникло право на звернення до суду з даним позовом. Крім того, судом було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2011 року укладеного між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем), останній на праві власності належить квартира № 147 в будинку № 57 по Комсомольському шосе у м. Харкові. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. ( а.с. 102-104) Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як зазначено у рішенні вище, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року визначено за [PERSON] право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 25 грудня 2001 року та ? частину даної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 20 жовтня 2009 року. ( а.с. 11-12) Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року скасовано в частині визнання за [PERSON] право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 20 жовтня 2009 року, і у задоволені його позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2011 року залишено без змін.( а.с. 13-14) Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 13 травня 2015 року по справі № 6-63цс15 у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого особа набрала право власності, воно не породжує правових наслідків, оскільки відпала підстава набуття права власності за цим рішенням. Відповідно до ч.1\~ст.360-7 ЦПК України,\~висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що при відчужені нерухомого майна [PERSON] не був власником ? частини квартири № 147 в будинку № 57 по Комсомольському шосе у м. Харкові, яка за життя належала [PERSON] Разом з тим, суд вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки набула право власності на це майно відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2011 року, укладеного між нею та [PERSON] При цьому, у суду відсутні відомості про те, що вона знала, що [PERSON] не є власником цього майна. Судом встановлено, що належна 1/2 частина квартири [PERSON], що перейшла до неї в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], була відчужена [PERSON] без згоди спадкоємця, а саме [PERSON] Таким чином, відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, вона вправі ставити питання про витребування даного майна у добросовісного набувача, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Верховний Суд України зробив правовий висновок у спорі про витребування власником майна від добросовісного набувача, відповідно до якого за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (справа №6-146 цс 13 від 16.04.2014 року). При цьому суд критично відноситься до позиції відповідачів [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що [PERSON] не набула права власності на спадкове майно, оскільки відповідно до ст. 1299 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна на імя спадкоємця, оскільки на час відчуження спірного нерухомого майна, власник його був померлим, у зв'язку з чим воно належало спадкоємцям померлого відповідно до ч.5\~ст. 1268 ЦК України Відповідач [PERSON] та її представники надали суду заяву з проханням застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 2 ст. 267 ЦК України вказує, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За змістом ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні позивач та її представник зазначили, що про порушення свого права, а саме про те, що спірна квартира продана [PERSON], [PERSON] дізналася під час розгляду справи за позовом його позовом до неї про визнання заповіту недійсним, який розглядався в суді, після чого остання відразу звернулася до апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] для захисту свого порушеного права звернулась до суду з позовом в межах строку позовної давності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає необхідним їх задовольнити, визнати за нею право власності на ? частину квартири № 147 в будинку № 57 по Комсомольському шосе у м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після померлої 02 червня 2009 року [PERSON] та вважає необхідним витребувати його у добросовісного набувача [PERSON] Вимог щодо стягнення судових витрат позовна заява [PERSON] не містить, у зв'язку з чим суд не вирішує питання щодо розподілу та стягнення судових витрат відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved