Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

22 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом за адресою: Харківська область, Близнюківський район, с. Вільне-1, вул. Шевченка, буд. 33. Свої вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] з 28 травня 2014 року виїхав з вказаного житла та не повертається вже протягом більш ніж одного року, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі. В зазначеному будинку окрім [PERSON], зареєстровані члени його сімї: дружина [PERSON]; син [PERSON] та онука [PERSON]. У судовому засіданні 11.08.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Позивач у судове засідання 25.08.2015 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог абзаців 4,5 ч.5 ст. 74 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши показання свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 27 липня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 25, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Близнюківський район, с. Вільне-1, вул. Шевченка, буд. 33. (а.с. 10,11). Відповідно до копії облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], крім нього у житловому будинку зареєстрований син [PERSON] (а.с. 9). Допитані в судовому засіданні 11.08.2015 року в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] є сином позивача по справі, у домоволодінні № 33 по вул. Шевченка, с. Вільне-1 Близнюківського району Харківської області не проживає більше одного року, особистих речей відповідача у житловому будинку не має. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов життя, складеного комісією Бурбулатівської сільської ради від 30 липня 2015 року, [PERSON] дійсно зареєстрований у домоволодінні № 33 по вул. Шевченка, с. Вільне-1 Близнюківського району Харківської області, проте в домоволодінні не проживає більше одного року, місце перебування його не відоме, особистих речей в будинку не має. Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень, передбачених ст.ст.383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд зазначає, що відповідач по справі, що розглядається, своїми діями створює перешкоди, які заважають нормальному здійсненню права власності позивача і полягають у нарахуванні додаткових коштів на утримання житлового будинку, яким позивач не користується і не сплачує цих додаткових витрат. Судом встановлено, що особисті речі відповідача за адресою: Харківська область, Близнюківський район, с. Вільне-1, вул. Шевченка, буд. 33 відсутні та останній вибув на інше місце проживання. Вибуваючи з зареєстрованого місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Позивач, як власник житлового будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обовязків перед ним не має, особливих домовленостей між ними щодо порядку та строків користування житловим будинком не має. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: Харківська область, Близнюківський район, с. Вільне-1, вул. Шевченка, буд. 33 фактично не проживає більше одного року, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивача права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved