Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

24.03.2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво. Викладені редакції позову від 05.10.2016 року вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2003 року на підставі договору, йому його матір'ю [PERSON] було подаровано 33/100 частини будинку №28 загальною площею 116,6 кв.м, в тому числі житловою 64,7 кв.м, по [ADDRESS] разом з такою ж частиною господарсько-побутових будівель і споруд біля нього, зокрема літньої кухні Б-1, погріба з шийкою Г, вбиральні - Д, гаража - Е-1, огорожі -1, та ? частини сараю В-1. На підставі рішення виконкому Нововолинської міської ради №146 від 19.05.2005 року йому дозволено провести добудову та реконструкцію належної частини житлового будинку (кухні, санвузла, коридора - приміщення на плані 2-1- 2-3) за адресою : [ADDRESS] і виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, що було погоджено із іншим співвласником будинку - [PERSON] З метою поліпшення житлово-побутових умов, він самочинно у 2008 році добудував власну прибудову а3 та гараж К-1 для автомобіля, чим збільшив загальну площу своєї частки будинку, але не встиг внести зміни в документи та оформити право особистої приватної власності на неї. За даним фактом інспекцією ДАБК у Волинській області 26.06.2013 року було проведено перевірку та складено відповідний акт, в якому йому було роз'яснено порядок подачі необхідних документів для прийняття в експлуатацію об'єктів самочинного будівництва зведених ним на належній йому присадибній ділянці. У зв'язку із спрощенням порядку прийняття в експлуатацію об'єктів самочинного будівництва споруджених без дозвільних документів для реєстрації права власності на них, за його зверненням відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області проведено перевірку відповідності місця розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм, та підтверджено технічним обстеженням техніком-спеціалістом КП «Волинське ОБТІ», що добудова об'єкта а3 відповідає будівельним вимогам і можливості його надійної та безпечної експлуатації, а розміщення побудови об'єкту К-1 гаража не відповідає вимогам ДБН. У квітні 2015 року [PERSON] подарувала іншу частину будинку в розмірі 67/100, яка була на той час вказана у виписці з інвентаризаційних матеріалів на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами Волинського ОБТІ від 12.03.2015 року та в подальшому договорі дарування, його рідній сестрі - відповідачу по справі [PERSON] Позивач наголошує, що неодноразово пропонував відповідачу, як співвласнику будинку, надати йому посвідчений нотаріусом витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень, на земельну ділянку, належну відповідачу [PERSON] за адресою [ADDRESS], який необхідний був позивачу для подачі в інспекцію ДАБК у Волинській області для прийняття в експлуатацію об'єктів самочинного будівництва в позасудовому порядку. Зазначає, що відповідач безпідставно відмовила йому у наданні вказаних документів. Крім того, вказує, що заява про прийняття в експлуатацію об'єкта підписується також співвласниками земельної ділянки та зазначеного об'єкта. Стверджує, що внаслідок відмови [PERSON] у наданні йому необхідних для прийняття в експлуатацію здійсненої ним на підставі дозволу органу місцевого самоврядування на належній йому на праві власності земельній ділянці, добудови, він був позбавлений можливості позасудового порядку введення даного об'єкта в експлуатацію та реєстрації виникнення права власності на самочинне будівництво. Просить визнати за ним право власності на самочинне будівництво - нежитлове приміщення загальною площею 22,6 кв.м, яке складається з кухні, санвузла, коридора (приміщення на плані 2-1 - 2-3), яке є добудовою до належних йому на праві власності 33/100 частки житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві в редакції від 05.10.2016 року. Наголосили, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого права власності, а тому вважають, що вимоги відповідача [PERSON] про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, є безпідставними і не грунтуються на вимогам цивільно-процесуального права. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечили вимог про визнання за позивачем [PERSON] права власності на самочинно збудовані ним у 2008 році приміщення до будинку по [ADDRESS], в якому йому належить 33/100 частини, однак вважають, що [PERSON], яка є власником 67/100 частини вказаного будинку, є неналежним відповідачем у справі, оскільки між сторонами відсутній спір щодо самочинно збудованих [PERSON] приміщень. Пояснили, що [PERSON] стала власницею 67/100 частин будинку в квітні 2015 року, тому немає ніякого відношення до завершеного позивачем у 2008 році самочинного будівництва. Стверджують, що [PERSON] не може бути відповідачем за вимогами [PERSON], оскільки вона позбавлена важелів впливу на вирішення питання щодо прийняття його самочинного будівництва в експлуатацію. Не заперечили той факт, що , що збудоване [PERSON] самочинне будівництво належить позивачу. Поряд з цим, покликаючись на вимоги ст.89 ЦПК України, просять стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати на правову допомогу в розмірі 2700 грн., вважаючи дії відповідача протягом усього часу судового розгляду, зокрема щодо неодноразової зміни позовних вимог, необґрунтованими і такими, що потягнули заяві витрати [PERSON] Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог - Управління ДАБІ у Волинській області Возний І.П. не заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] стосовно визнання за ним права власності на самочинне будівництво, роз'яснивши при цьому, що невідповідності зазначені в дослідницькій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи № 40 від 16 листопада 2016 року (а.с.134-136), з огляду на які експертом вказано, що добудова не в повній мірі відповідає вимогам ДБН, стосуються відсутності тамбура при зовнішньому вході в дану частину будинку та влаштування примусової вентиляції санвузла через горище похилим трубопроводом у збірний вентканал в стіновій конструкції кухні, коли згідно ДБН В.2.2-15-2005 з даного приміщення має бути влаштований індивідуальний вертикальний витяжний канал з викидом повітря в атмосферу. Наголосив, що вказані невідповідності жодним чином не випливають на безпечність експлуатації самочинно добудованого об'єкта, не порушують прав іншого співвласника будинку - відповідача [PERSON], оскільки не стосуються частини будинку, що належить їй на праві власності. Наголосив, що у пункті другому цього висновку експерт вказує, що можлива надійна та безпечна експлуатація самочинно збудованого об'єкта: нежитлового приміщення, яке складається з кухні, санвузла, коридора (на плані 2-1-2-3) самочинно добудованого до 33/100 частки будинку, який знаходиться на [ADDRESS]. З огляду на викладене, не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, думку представника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. За договором дарування житлового будинку від 23.10.2003 року (а.с.19) [PERSON] подарувала 33/100 частини будинку №28 загальною площею 116,6 кв.м, в тому числі житловою 64,7 кв.м, по [ADDRESS] разом з такою ж частиною господарсько-побутових будівель і споруд: літньої кухні Б-1, сарая В-1, погріба з шийкою Г, вбиральні - Д, гаража - Е-1, огорожі -1. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.06.2015 року (а.с.10) свідчить, що 33/100 часток домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за позивачем [PERSON] На підставі рішення виконкому Нововолинської міської ради №146 від 19.05.2005 року (а.с.20) [PERSON] було дозволено розробити проект реконструкції своєї частини житлового будинку по [ADDRESS]. 05.07.2005 року було погоджено добудову та реконструкцію вказаного житлового будинку і виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки (а.с.8,9). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] самочинно добудував власну прибудову а3 та гараж К-1 для автомобіля, збільшивши загальну площу будинку на 22,6 кв.м, житлову - на 0,3 кв.м, що підтверджується копіями технічних паспортів (а.с.11-18). Як вбачається з витягу із протоколу сесії Нововолинської міської ради від 16.12.2013 року та витягів з державного земельного кадастру (а.с.21-25), затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівельні споруд [PERSON] - ділянку [NUMBER] площею 0,0359 га кадастровий [NUMBER], ділянку [NUMBER] площею 0,0025 а кадастровий [NUMBER] за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до інформації щодо відповідності місця розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм, виданої відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Нововолинської міської ради 10.07.2015 року (а.с.26), житловий будинок [ADDRESS] збудований без порушень та відповідає вимогам ДБН, господарські будівлі та споруди : сарай збудований без порушення відступу лінії регулювання забудови від межі сусідньої ділянки та відповідає вимогам ДБН, гараж збудований з порушенням відступу лінії забудови від червоної лінії, та протипожежного розриву до трансформаторної підстанції на сусідній земельній ділянці, його розміщення не відповідає вимогам ДБН. Інспекцією ДАБК у Волинській області 26.06.2013 року було проведено перевірку та складено відповідний акт (а.с.28), в якому позивачу роз'яснено порядок дій та перелік необхідних документів для прийняття в експлуатацію об'єктів самочинного будівництва зведених [PERSON] на належній йому присадибній ділянці. Як вбачається з висновку експерта №40 судової будівельно-технічної експертизи від 16.11.2016 року (а.с. 134-142) самочинно збудований об'єкт: нежитлове приміщення, яке складається з кухні, санвузла, коридора ( на плані 2-1 - 2-3 ) самочинно добудованого до 33/100 частки житлового будинку, який знаходиться на [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] не в повній мірі відповідає вимогам ДБН. Можлива надійна та безпечна експлуатація самочинно збудованого об'єкту : нежитлове приміщення, яке складається з кухні, санвузла, коридора (на плані 2-1 - 2-3) самочинно добудованого до 33/100 частки будинку, який знаходиться на [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка вчинила вказане будівництво. Також відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України та п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012р. № 6, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК Українижитловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ч. 5ст. 376 ЦК Українина вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права іншихо сіб. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов:- земельна ділянка не відведена для цієї мети;- відсутній належний дозвіл на будівництво;- відсутній належним чином затверджений проект;- при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Відповідно до п.6 постанови пленуму ВСС «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини та законодавчі норми, враховуючи, що самочинна реконструкція належних позивачу на праві власності 33/100 частин житлового будинку [ADDRESS] здійснена [PERSON] на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності та цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реконструкція проведена відповідно до розроблених робочих проектів з максимально необхідним дотриманням для надійної і безпечної експлуатації обєкта, будівельних норм та правил і не порушує прав інших осіб, в тому числі відповідача, тому суд позов задовольняє і вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на самочинне будівництво - нежитлове приміщення загальною площею 22,6 кв.м, яке складається з кухні, санвузла, коридора (приміщення на плані 2-1 - 2-3), яке є добудовою до належних йому на праві власності 33/100 частки житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні відповідачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 67/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.32). Позивач [PERSON] звертався з вимогою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме просив надати доступ до літньої кухні, погребу, вбиральні та гаражу Е-1, на що 10.07.2015 року відповідач дала відповідь, в якій вказує, що вимога [PERSON] є неправомірною та повідомила, що має намір звернутися у відповідні установи з приводу самовільно добудованих прибудови кухні, вбиральні, коридору до вищевказаного будинку зі сторони, належної [PERSON] (а.с.30,31). Крім того, [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] з проханням надати йому посвідчений нотаріусом витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (а.с.36), які необхідні були йому для узаконення самочинної добудови до своєї частки будинку в позасудовому порядку, що діяв до 31.12.2015 року. Встановлені судом обставини підтверджують доводи позивача в тій частині, що саме відмова [PERSON], як співвласника будинку, у наданні [PERSON] документів, необхідних для узаконення ним самочинно збудованого об'єкта в строк до 31.12.2015 року, стала підставою для звернення останнього за захистом порушеного права до суду. Тому твердження [PERSON] про те, що вона є неналежним відповідачем у справі, суд вважає безпідставними і до уваги їх при вирішенні спору взяти не може, як і не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про стягнення з позивача, на підставі ст.89 ЦПК України, понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 2700 грн. Як зазначено у 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 88 ЦПК України,суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір в розмірі 1652 (одну тисячу шістсот п'ятдесят дві) грн. 63 коп.,що підтверджено документально (а.с.1,а.с.92).

Outcome: approved