Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

23.10.2018 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 85927, 92 гривень та пені за несплату аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей за період з січня по вересень 2018 року в розмірі 21178,56 гривень, в позові зазначила що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.06.2011р. з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі 333,33 гривень щомісячно, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідач від сплати аліментів на утримання дітей ухилявся, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, згідно довідок державного виконавця Хортицького ВДВС заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 85927,92грн. Оскільки ця заборгованість виникла з вини відповідача, вона просить стягнути неустойку (пеню) відповідно до ст.196 СК України 18.02.2019 року справа надійшла в провадження судді Салтан Л.Г. в результаті авторозподілу у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] Ухвалою судді від 22.02.2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г. , призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.03.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до розгляду у судовому засіданні . Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлений позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не надав, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, причини неявки не повідомив. Відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України не надано, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали\~справи,\~суд дійшов\~висновку про\~часткове задоволення\~позову з\~наступних підстав. Відповідно до\~ст.13\~ЦПК України суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини вказав, що\~пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~Крім того, згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. \~ \~ \~ \~За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що з відповідача на користь позивачки згідно з рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2011 року на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі 333,33 грн. щомісячно на кожну дитину до досягення дітьми повноліття. Відповідач рішення суду не виконував, аліменти не сплачував. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2018 року у справі №2/1232/2011р. відповідач позбавлений батьківських прав щодо трьох неповнолітніх дітей. \~ \~ \~ \~ У відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення. Згідно довідки Томаківського ВДВС м. Запоріжжя заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 85\~927,92 гривень. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину. У відповідності до ч.4\~ст.195 СК України\~розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч.1\~ст.196 СК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч.1\~ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена\~ст.196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт виникнення заборгованості по аліментам саме з вини відповідача. При цьому, суд виходить з того, що обчислений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментам в сумі 85927,92 грн., сторонами не оскаржувався, доказів, які б спростували розмір цієї заборгованості, суду не надано, тому такий розрахунок суд вважає вірним, належним та обґрунтованим і приймає його до уваги при ухваленні вказаного рішення. Також суд вважає, що вказана заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, оскільки останній, достовірно знаючи про наявність відповідного рішення суду, за яким він був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки, а також про розмір аліментів, що підлягають сплаті і період виконання цього обов`язку, не сплачував аліменти в необхідному розмірі, чим допустив утворення заборгованості по аліментам, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач\~суду не надав. Таким чином, встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача в цьому, суд прийшов до висновку про наявність у позивача права на стягнення неустойки на підставі ст.196 СК України. При визначенні суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, розглядаючи справу відповідно до ст.13 ЦПК України в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що позивачкою визначений період прострочки сплати заборгованості по аліментам з січня по вересень 2018 року . Загальна сума пені, що підлягає стягненню складає 7059,52 гривень на кожну дитину. Відповідно до ч. 3 ст.194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу,\~погашається за\~заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Посилання позивача на вимоги ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України, згідно якої, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш ніж за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, не є доречним, оскільки предметом позовних вимог є заборгованість, яка виникла з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання за період з 2011 року. З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача самої суми заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки вже є рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , яке набрало законної сили, і знаходиться на даний час на виконанні, а тому суд не може повторно стягнути суму, яка вже стягнута раніше судовим рішенням. Питання щодо зобов`язання боржника погасити заборгованість по аліментам відноситься до повноважень державного виконавця, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за аліментами позивачу слід відмовити. До того ж відсутній спір про розмір заборгованості по аліментам, і в даному випадку питання про стягнення заборгованості по аліментах має вирішуватися в рамках виконавчого провадження. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Крім того, позивач на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами, тому у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судових збір на користь держави.

Outcome: partial