Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

22 червня 2016 року державний виконавець Чмир М.П. звернувся до суду із поданням, в якому вказує, що відповідно до рішення суду та відкритого на підставі цього рішення виконавчого провадження [PERSON] зобовязаний виплатити борг на користь [PERSON] [PERSON] постановою про відкриття виконавчого провадження зобовязано виконати рішення суду. Але за вказаною у виконавчому листі адресою боржник не проживає, згідно повідомлення стягувача [PERSON] присуджену суму не сплатив. З метою примусу до виконання рішення суду виконавець вважає, що одним із заходів може бути тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України. В судове засідання начальник відділу державної виконавчої служби [PERSON] подала письмову заяву про розгляд подання без їх участі, доводи подання підтримує. Дослідивши матеріали подання, суд встановив наступні обставини. В суді встановлено, що на підставі виконавчого листа [PERSON] повинен сплатити [PERSON] 61795 грн. 40 коп. Виконавче провадження відкрито у відділі державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції постановою державного виконавця 03 грудня 2014 року. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено [PERSON] поштою 04 грудня 2014 року. Докази отримання [PERSON] вказаної постанови суду не надані. Відповідно до п. 18 ч.3 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязань за рішенням. З обєктивної сторони ухилення від виконання зобовязань позначає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею обовязків, покладених судовим рішенням. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду. Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязання. На підтвердження своїх доводів державний виконавець надав виконавчий лист, постанову про відкриття провадження, актами про відсутність [PERSON] за якоюсь адресою без зазначення даних адреси, актом по його відсутність за адресою м. Полонне, вул.. Дружби, 29 , довідками про відсутність у [PERSON] майна, на яке можливо звернути стягнення. Відповідно до положення ч. 2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання. Надані державним виконавцем суду докази не підтверджують, що [PERSON] був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, відсутні відомості про обізнаність останнього щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків добровільного виконання таких зобовязань. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає подання необґрунтованим, оскільки не надано суду доказів про те, що [PERSON] умисно не виконує рішення суду, тому подання до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed