Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

22 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини разом з матір,ю. В обгрунтування своїх вимогах зазначає, що 23 січня 2010 року зареєстровано шлюб з відповідачем, в шлюбі народився син [PERSON],[INFO]. З квітня 2015 року сторони припинили сумісно проживати, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки між сторонами припинено. Позивач посилається на те, що примирення між сторонами неможливе, шлюб існує формально, син сторін залишається проживати з нею, з чим згоден відповідач. При цьому , позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в сумі 3000,00 грн., але 02 грудня 2016 року позивачка уточнила ці вимоги та просить стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу відповідача. Розмір аліментів позивачка мотивує тим, що син має деякі захворювання та йому потрібно на лікування грошові кошти, а вона не бажає щоразу просити гроші у відповідача, коли знадобиться лікувати сина. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він також згоден на розірвання шлюбу , примирення між сторонами неможливе, підтвердив повне припинення шлюбних стосунків з квітня 2015 року, підтвердив свою згоду на проживання сина разом з матір,ю, згоден сплачувати аліменти в мінімальному розмірі та додатково самостійно утримувати сина при потребі, оскільки не довіряє що позивачка використає аліменти на потреби сина.Третя особа орган опіки та піклування в судове засідання не з,явились , належним чином сповіщена, в своєму листі вказали, що сторони по справі не звернулись з відповідною заявою і документами до даної служби, тому попередня перевірка та відповідний висновок відсутні. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін , дослідив представлені сторонами докази, суд робить висновок про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2010 року , шлюб укладено в Прилиманській сільській раді Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №01 . 25 березня 2010 року у сторін народився син [PERSON]. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки в квітні 2015 року, стали проживати окремо один від одного, спільного господарства не мають, даний факт підтвердили обидві сторони, примирення сторони не бажають, вважаючи шлюб формальним. Тому суд задовольняє позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами. Син сторін [PERSON] проживає разом з матір,ю, відповідач звернув увагу суду, що спору з цього питання у сторін не має, він згоден з тим, що дитина повинна проживати разом з матір,ю. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона не зверталась та не збирається звертатись до органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР для вирішення питання щодо визначення місця проживання сина, оскільки відповідач згоден з цією вимогою. За таких обставин суд задовольняє дану вимогу позивачки. Позивачка свої вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина в розмірі 3000,00 грн. обґрунтовує тим, що часто хворіє, їй необхідно купувати ліки проходити обстеження. Однак, відповідач не має постійного заробітку, його доход є мінливим, офіційно він не працевлаштований (л.с.33-34, 32).Тому , виходячи з принципу розумності суд частково задовольняє вимогу про стягнення аліментів, вважаючи можливим задовольнити аліменти в сумі 700 грн. щомісячно. Згідно зі\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею\~ст.11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від\~\~неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.\~\~\~\~\~\~\~ Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. У відповідності до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.\~\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 22 липня 2015 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 22 липня 2016 року. Враховуючи матеріальний стан сторін,\~з врахуванням\~встановленого законом\~розміру прожиткового мінімуму\~для\~неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін,\~стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання\~сина аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, проте не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до його повноліття. Норми статті 141 Сімейного кодексу України передбачають: « Мати, батько мають рівні права та обов,язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов,язків щодо дитини». Таким чином, діюче законодавство проголошує рівність прав і обов,язків матері і батько відносно дитини, ніхто з батьків не має пріоритетного права на реалізацію своїх прав відносно дитини.

Outcome: partial