Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

22.10.2014 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з [PERSON] у шлюбі, який рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 13.01.2014 року був розірваний. В період шлюбу сторонами було придбане майно: трикімнатна квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано на відповідача. Позивачка просить визнати за нею право власності на ? частину вищезазначеної квартири. В судовому засіданні позивачка та представник позивача за дорученням [PERSON] уточнили позовні вимоги, просили визнати трикімнатну квартиру № 33, житловою площею 38,7 кв.м загальною площею 73,3 кв.м, яка розташована у будинку [ADDRESS] спільним нажитим майном подружжя та визнати право власності на ? частину. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в зв»язку з чим суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 18.10.1986 року Міським відділом РАЦС м. Херсона, актовий запис № 997, від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 13.01.2014 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжям на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на Херсонській товарній біржі «Ізумруд» 19.04.1997 року, була придбана трикімнатна квартира № 33, житловою площею 38,7 кв.м загальною площею 73,3 кв.м, яка розташована у будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстровано ХБТІ 21.04.1997 року за № 37747 за [PERSON]. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України, відповідно до яких, зокрема, СК Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Вирішуючи питання щодо права власності на 12 частину майна, що є спільною власністю подружжя, суд приходить до висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами, необхідно застосовувати як норми Кодексу про шлюб і сім'ю так і норми Сімейного Кодексу України, оскільки сторони перебували в шлюбі з 1979 року по 2004 рік і спірне майно, яке є предметом позову, було придбано у період дії Кодексу про шлюб і сім'ю , а шлюб розірвано за нормами Сімейного і Цивільного Кодексів України. П.19 цієї Постанови Верховний Суд зазначив, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу У пункті 23 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майно, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні встановлено, що квартира № 33, розташована у будинку [ADDRESS] придбана подружжям [PERSON] у період шлюбу. Відповідно до статті 22 КпШС України (яка діяла на час придбання спірного майна) і статті 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільній сумісній власності. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбано подружжям в період шлюбу, шлюбній договір сторономи не укладався, на теперішній час сторони не дійшли домовленості щодо розподілу належного ним майна.

Outcome: approved