Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

23 липня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що 04 серпня 2014 року біля 08 год. 40 хв. між селами Грудки та Видерта Камінь-Каширського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2103», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та належного йому автомобіля марки «Nissan Primastar», номерний знак [NUMBER], в результаті якого останній автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Камінь-Каширського районного суду від 22 серпня 2014 року [PERSON] було визнано винним в порушенні п. п. 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 4 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 15 вересня 2014 року постанову Камінь-Каширського районного суду від 14 серпня 2014 року, якою його було визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу вказаного адмінправопорушення. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «СГ ТАС», а вказана ДТП є страховим випадком, вважає, що відповідач повинен здійснити виплату страхового відшкодування. Звернувшись до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату такого відшкодування йому було відмовлено з надуманих мотивів, оскільки в постанові Камінь-Каширського районного суду від 22 серпня 2014 року не зазначено, що в діях [PERSON] є склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вважає, що такими діями страхова компанія - відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань порушуючи вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми ЦК України та його права, як потерпілого внаслідок ДТП. На ремонт автомобіля він витратив 32440 грн. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на окремі норми законодавства, просив визнати подію, що мала місце 04 серпня 2014 року на автодорозі Т-03-08 між селами Видерта та Грудки Камінь-Каширського району, страховим випадком відповідно до полісу страхування АС 9661979 від 06.05.2014 року та закону; стягнути з відповідача в свою користь 32440 грн. страхового відшкодування, 324,40 грн. понесених ним витрат по сплаті судового збору та 750 грн. витрат за надання правової допомоги. Під час розгляду справи позивач 08 жовтня 2015 року подав заяву про зменшення позовних вимоги, де просив стягнути із відповідача 29506 грн. 80 коп. страхового відшкодування, понесені витрати по сплаті судового збору, за надання правової допомоги та втрати по оплаті експертного дослідження в сумі 405 грн.; 02 листопада 2015 року - заяву про уточнення розміру позовних вимог, де просив стягнути із відповідача 23604 грн. 94 коп. страхового відшкодування, пеню в розмірі 8619 грн. 20 коп., 3% річних від суми 29506 грн. 80 коп., що складає 768 грн. 79 коп., суму франшизи - 250 грн., понесені ним витрати по сплаті судового збору та за надання правової допомоги, а також витрати по оплаті експертного дослідження в сумі 405 грн.; 09 листопада 2015 року - заяви про залишення позову в частині стягнення 3% річних та пені без розгляду та про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу. В кінцевому результаті просить стягнути з відповідача в свою користь 23354 грн. 94 коп. страхового відшкодування, 250 грн. франшизи, понесені витрати по сплаті правової допомоги в сумі 2211 грн. 60 коп., судового збору в сумі 689 грн. 80 коп. та витрати по оплаті експертного дослідження в розмірі 405 грн. Представником відповідача подано заперечення на дану позовну заяву, де він вважає позов таким, який не підлягає до задоволення у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, відсутністю належних доказів, що підтверджують кожну обставину. Зазначив, що оскільки предметом страхування є насамперед майнові інтереси, які не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, зазначеним у договорі, АТ «СГ «ТАС» не повинна відшкодовувати витрати понесені позивачем за надання йому правової допомоги. Вважає посилання позивача на постанову Камінь-Каширського районного суду від 22 серпня 2014 року в обґрунтування своїх позовних вимог безпідставними, оскільки, згідно цієї постанови, [PERSON] порушив п. п. 9.4 10.1 Правил дорожнього руху, що призвело до створення аварійної обстановки та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 4 КУпАП. В даному випадку шкода не відшкодовується. Названа постанова не може розглядатися як єдиний та обов'язковий доказ існування підстав до настання цивільно-правової відповідальності і має оцінюватися на рівні з іншими доказами. Також зазначив, що відповідно до схеми пригоди, пояснень самих учасників останньої, наявних фото транспортних засобів з місця ДТП та постанов про адміністративні правопорушення від 22 серпня 2014 року щодо [PERSON] та від 14 серпня 2014 року щодо [PERSON], можна зробити висновок про відсутність взаємодії під час руху транспортних засобів під керуванням [PERSON] та [PERSON], а тому підстав для відшкодування шкоди, якими є саме взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки, до яких відносяться і транспортні засоби, немає. Вважає, що вимоги позивача про стягнення з АТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування в розмірі 32440 грн. за обставин, що виникли, є зловживання ним своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача, оскільки на підтвердження понесених [PERSON] витрат у згаданому розмірі самого замовлення-наряду від 19 лютого 2015 року на ремонт автомобіля недостатньо. Також ставить під сумнів розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 750 грн., оскільки такий може становити не більше 487 грн. 20 коп. У зв'язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позову. 22 жовтня 2015 року представником відповідача подано заперечення на заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій він, із підстав, зазначених у вищевказаному запереченні, вважає вказану заяву та сам позов про стягнення страхового відшкодування такими, які не підлягають задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю вимог позивача та відсутністю належних доказів, що підтверджують кожну обставину, а також наявною суперечністю щодо підстави для позову з поданою раніше позовною заявою. Ухвалою суду від 09 листопада 2015 року позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Страхова група «ТАС», третьої особи на стороні відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в частині стягнення 3% річних в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 79 копійок та пені в розмірі 8619 (вісім тисяч шістсот дев'ятнадцять) гривень 20 копійок залишено без розгляду. При розгляді справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання, на розгляд справи не з'явився, від його представника 17 серпня 2015 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, де представник просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених в запереченні. Третя особа на стороні відповідача, будучи належним чином повідомлена про час і місце слухання, на розгляд справи не з'явилася, 13 серпня 2015 року подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В силу ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як убачається із постанови судді Камінь-Каширського районного суду від 22 серпня 2014 року (а.с. а.с. 9-10), яка 02 вересня 2014 року набрала законної сили, [PERSON] 04 серпня 2014 року біля 08 год. 40 хв. на автодорозі Т-03-08 між селами Витерта та Грудки Камінь-Каширського району, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2103», номерний знак [NUMBER], виконуючи маневр поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не увімкнув покажчик повороту завчасно до початку маневру, чим змусив водія [PERSON], який керував автомобілем марки «Ніссан Прімастар», номерний знак [NUMBER], різко гальмувати та змінити напрямок руху, чим порушив п.п. 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху. За вчинення таких дій [PERSON] вказаною постановою визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 4 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. Порушення [PERSON] вищеназваних пунктів Правил дорожнього руху стверджується також постановою Апеляційного суду Волинської області від 15 вересня 2014 року (а.с. 11), з якої вбачається, що дані порушення стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 серпня 2014 року біля 08 год. 40 хв. на автодорозі Т-03-08 між селами Витерта та Грудки Камінь-Каширського району за обставин, встановлених вищевказаною постановою судді Камінь-Каширського районного суду від 22 серпня 2014 року. Цією ж постановою Апеляційного суду скасовано постанову Камінь-Каширського районного суду від 14 серпня 2014 року якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі за фактом вчинення ним вказаного правопорушення закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що 04 серпня 2014 року їхали в автомобілі під керуванням [PERSON] та бачили, як водій автомобіля марки «ВАЗ 2103», який рухався в попутному напрямку, не ввімкнувши покажчик повороту ліворуч, почав здійснювати маневр такого повороту, в результаті чого [PERSON], аби уникнути зіткнення із вказаним автомобілем, змушений був різко повернути ліворуч, у зв'язку з чим виїхав на узбіччя і, не справившись з керуванням, допустив перекидання керованого ним автомобіля. Таким чином порушення [PERSON], як водієм транспортного засобу, п. п. 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху, знаходиться в прямому причинному зв'язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою. Як убачається із довідки ВДАІ з обслуговування Камінь-Каширського району ДАІ УМВС України у Волинській області № 294 виданої 05 серпня 2014 року [PERSON], внаслідок вищевказаної ДТП автомобіль марки «Nissan Primastar», номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження: розбито вітрове скло, скло правої передньої дверці, дзеркала заднього виду , деформовано дах та частково кузов автомобіля (а.с. 28). В силу ст. 1 п. 1.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Автомобіль марки «ВАЗ 2103», номерний знак [NUMBER], був застрахований ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу № АС/9661979 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06 травня 2014 року терміном дії до 24 травня 2015 року включно (а.с. 53). Страхувальником є [PERSON], житель [ADDRESS], тобто вказаний транспортний засіб згідно вищеназваного Закону вважається забезпеченим. Страховим випадком згідно вказаного полісу є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором (полісом), що також відповідає положенням ст. 8 Закону України «Про страхування». З наведеного вбачається, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода, яка сталася за безпосередньою участю автомобіля марки «ВАЗ 2103», номерний знак [NUMBER], (забезпеченого транспортного засобу) під керуванням [PERSON], внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність останнього, за шкоду, заподіяну майну потерпілого [PERSON] - належного йому автомобіля, оскільки [PERSON], керуючи автомобілем, створив аварійну обстановку, яка і стала причиною цієї ДТП, а тому остання, згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховим випадком. Відповідно до ст. 22 ч. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як убачається із акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с. а.с. 76-77) в автомобіля марки «Nissan Primastar», номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], виявлені пошкодження переднього вітрового скла, правих передніх дверцят, скла цих дверцят, даху, молдінгу розсувної дверці правої та самої цієї дверці, фарби лівої передньої дверці, а також частково деформовано кузов. Згідно замовлення-наряду № ППЛ-000001 від 19 лютого 2015 року (а.с. 24) та акту виконаних робіт № ППЛ-0000014 від 28 серпня 2015 року (а.с. 152) вартість ремонтних робіт автомобіля марки «Nissan Primastar», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], виконаних приватним підприємцем [PERSON], становить з ПДВ 32444 грн., які були сплачені [PERSON] вказаному підприємцю, що стверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с. 89). Згідно висновку експертного дослідження № 1232 від 06 жовтня 2015 року (а.с. а.с. 153-168) коефіцієнт фізичного зносу автомобіля марки «Nissan Primastar», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], складає 70%. Належність вказаного автомобіля позивачу стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 25). Враховуючи відсутність клопотань з боку сторін про проведення відповідних судових експертиз з метою визначити суму матеріальних збитків понесених позивачем внаслідок скоєння даної ДТП, суд оцінює такі збитки на підставі вищевказаних доказів, яких вважає достатньо для цього. В силу ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України - ст. 3 Закону України «Про страхування»). Збитками у контексті положень ст. 22 ч. 2 п. 1 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Матеріальний збиток в розмірі 23354 грн. 94 коп., який просить стягнути позивач як страхове відшкодування, не перевищує встановленого полісом №АС/9661979 страхової суми за шкоду, заподіяну майну (ліміт відповідальності), максимальний розмір якого встановлений в розмірі 50 000 грн. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В силу ст. 990 ч. 1 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). У відповідності до ст. 35 ч. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем для отримання страхового відшкодування, в межах строку, передбаченою цією статтею, подано відповідачу заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 36 п. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial