Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

22.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником 13/25 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] , власником інших 12/25 частин житлового будинку є [PERSON] . В даному будинку зареєстрований [PERSON] рідний син позивача та брат третьої особи, який з 2017 року, тобто більше двох з половиною років за вказаною адресою не проживає, спільного господарства з власниками житлового будинку не веде, житлом не користується, за комунальні послуги витрат не несе, фактично сам виселився з житлового будинку та обрав інше місце проживання. Кількість зареєстрованих осіб впливає на соціальне забезпечення позивача, яка несе весь тягар комунальних витрат, вона бажає скористатися правом на отримання субсидії, а призначення та надання субсидії залежить від кількості зареєстрованих у житловому будинку осіб, тому вона звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Нежевело В.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином в порядку, передбаченому\~ЦПК України, в письмовій заяві позивач просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує, згодна на заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому\~ЦПК України, в письмовій заяві просить справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому\~ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, справа розглядається в порядку заочного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно\~ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2\~ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом\~ст. 156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] відповідно до рішення Охтирського міськнарсуду Сумської області від 19.12.1986 р. на праві приватної власності належить 13/25 частини житлового будинку по [ADDRESS] , інші 12/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2009 р. належать [PERSON] , що підтверджується копією рішення суду від 19.12.1986 р., копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2009 р. (а.с. 9, 10). Встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивачки та був зареєстрований у житловому будинку по [ADDRESS] як член сімї власника житла - позивача [PERSON] . Встановлено також, що з 2017 року [PERSON] не проживає у житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Охтирської міської ради № 132 від 15.11.2019 р., відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 18.06.1993 р., але фактично за даною адресою не проживає та спільне господарство не веде (а.с. 17). Згідно ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не довів поважності причин відсутності та непроживання його у спірному домоволодінні. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року без поважних причин був відсутнім і не проживав у житловому будинку по [ADDRESS] , а тому втратив право користування даним житлом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні нею свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] \~ таким, що втратив\~\~ право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved