Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

22 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його постійного спільного проживання з дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначив, що з 31.12.1959 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1937 року народження. Все своє спільне життя вони проживали разом у квартирі [ADDRESS] , яка 01.07.1993 року була ними спільно приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В шлюбі подружжя має доньку [PERSON] , є онука, правнуки. Крім того, в шлюбі також була придбана квартира [ADDRESS] , в якій з 27.01.1999 року заявник зареєстрував своє місце проживання, хоча фактично жодного дня там не мешкав, а мешкав разом з дружиною. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яку заявник прийняв шляхом спільного проживання зі спадкодавицею. Однак після його звернення з заявою про прийняття спадщини, нотаріус письмово роз`яснив йому про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту спільного проживання з дружиною та різними адресами реєстрації. Тому заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має для нього юридичне значення. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.03.2021року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження (а.с.34) В судове засідання з`явилися заявник [PERSON] , представник заявника адвокат Є.Терпелюк, та заінтересована особа [PERSON] . Заінтересована особа - Слобожанська селищна рада Зміївського району Харківської області надала до канцелярії суду заяву від 17.03.2021 року про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи, у вирішенні позову покладалася на розсуд суду (а.с.41) Заінтересована особа - приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Сапко Ігор Миколайович в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, письмових заперечень по суті заяви до суду не надходило. Відповідно до ч.3.ч.4 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду за участю заявника і заінтересованих осіб. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За таких обставин, з`ясувавши думку учасників судового засідання, суд ухвали проводити судовий розгляд без участі приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу І.Сапка. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Є.Терпелюк підтримали заяву та просили її задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в ній. Заінтересована особа [PERSON] [PERSON] ) заяву підтримала та просила її задовольнити. Зазначила, що спору про встановлення вказаного факту між сторонами немає. Крім того, допитана за клопотанням заявника в якості свідка [PERSON] пояснила, що є донькою заявника [PERSON] . Її батьки дійсно проживали разом все життя в квартирі [ADDRESS] , і батько ніколи не змінював місце свого фактичного проживання. На момент смерті [PERSON] і на теперішній час батько продовжує проживати в цій квартирі, а зміна реєстрації його місця проживання були викликана тим, що батьки ще в 1999 році придбали квартиру в місті Харків, і на той час органи реєстрації вимагали, щоб хоча б хтось в тій квартирі був зареєстрований. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою заявника, який все життя проживав у квартирі [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] до часу її смерті [INFO] і на теперішній час. Подружжя ніколи не розлучалося, виховували доньку, вели разом спільне господарство. Дослідженням письмових доказів по справі встановлено, що: Відповідно до копії паспорту заявника серії [NUMBER] , виданого 14.01.1999 року Зміївським РВ УМВСУ в Харківській області, [PERSON] з 06.04.1979 року по 20.01.1999 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 27.01.1999 року місце його реєстрації було змінено на [ADDRESS] (а.с.8-9) Відповідно до копії Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 31 грудня 1959 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , шлюбне прізвище - [PERSON] (а.с.12) Відповідно до копії паспорту [NUMBER] , виданого 18.12.1998 року, [PERSON] з 20.04.1979 року була постійно зареєстрована за адресою: Харківська область, Зміївський район, смт.Комсомольське (на теперішній час [ADDRESS] (а.с.13) Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] померла [INFO] (а.с.14) Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.07.1993 року органом приватизації Зміївської ДРЕС квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.15) Відповідно до Довідки № 4512/02-22 від 18.11.2020 року виконавчого комітету Слобожанської селищної ради, [PERSON] з 20.04.1979 року по день своєї смерті [INFO] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . На час її смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований (а.с.19) Суд звертає увагу на те, що в період з квітня 1979 по 1999 роки, подружжя було зареєстровано разом за спільною адресою [ADDRESS] . Доданими до заяви квитанціями про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] підтверджується факт оплати мешканцями квартири послуг з утримання приватизованого житла. (а.с.20-24) Приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу І.Сапко листом від 30.11.2020 року роз`яснив [PERSON] про неможливість видачі Свідоцтва про спадщину в зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту спільного проживання із померлою [PERSON] , в зв`язку з чим заявнику рекомендовано звернутися до суду (а.с.18) Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного чи окремого провадження. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені, зокрема факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, є встановлення наявності чи відсутності спору між спадкоємцями. Як вбачається з матеріалів справи, заінтересовані особи спадкоємиця І черги О.Шевченко, Слобожанська селищна рада Зміївського району Харківської області, приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу І.Сапко, не спростовували тверджень заявника про постійне проживання із спадкодавицею на момент її смерті та не висловлювали заперечень проти задоволення заяви. Отже, в даному випадку спір про право відсутній. Крім того, відповідно до п.п.2,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30. 05.2008 р. «Про судову практику у справах спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, статтею 1286 ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, на які посилається в заяві [PERSON] , і вони є такими, що дозволяють встановити факт його постійного спільного проживання зі своєю дружиною [PERSON] на час відкриття спадщини в день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved