Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

23 лютого 2018 року представник позивача звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що 17 лютого 2012 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 14000 доларів США під 4% на місць, про що останній склав розписку. Однак в розписці відповідач вказав про зобов`язання повернути кошти до 30 грудня 2011 року, тобто до укладення договору та отримання коштів. Зазначене не дає можливості визначити реальний строк виконання зобов`язання, а тому воно має бути виконане у 30-денний строк з моменту отримання вимоги позивача, яку було направлено 30 грудня 2017 року та отримано відповідачем 02 січня 2018 року. Відповідач частково виконав обов`язок по сплаті відсотків за користування позикою в сумі 14300 доларів США, про що особисто зробив відповідні написи у розписці, які також засвідченні підписами доньки позивачки. Станом на 30 грудня 2017 року за договором позиви відповідач заборгував 14000 доларів США основного боргу та несплачені відсотки в сумі 25460 доларів США. Посилаючись на викладене вище представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 17. лютого 2012 року в сумі 1096611,74 грн., з яких 374500 грн. заборгованість за основним боргом, що еквівалентно 14000 доларів США, 681055 грн. заборгованості за несплаченими відсотками, що еквівалентно 25460 доларів США, 40915 грн. 17 коп. - 3% річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України та понесені позивачкою судові витрати. 27 березня 2019 року представник позивача подав до суду заяву про зміну підстав позову та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Савченко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, пояснили що донька позивача 17 лютого 2012 року позичила відповідачу до 30 грудня 2012 року 14 000 доларів США під 4 % місячних, про що він склав розписку, однак зробив описку при зазначенні року повернення коштів, вказавши «2011». В подальшому він з нею домовився про повернення боргу в сумі 14000 доларів США без сплати відсотків, які і повернув протягом 2016 року частинами, сплативши всього 14300 доларів США, про що зазначено у розписці. За вимогами позивача сплив строк позовної давності, а він з нею повністю розрахувався згідно їх домовленостей. Вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного. Судом встановлено що 17 лютого 2012 року відповідач склав розписку, за якою взяв у борг у позивача 14000 доларів США під 4 % місячних (а.с.93). Факт передачі вказаних коштів та прийняття їх відповідачем сторонами визнається. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно складена відповідачем розписка свідчить про укладення між сторонами договору позики грошових коштів. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом розписки, відповідач зобов`язався повернути позику вчасно, до 30 грудня 2011 року, тобто ще до моменту укладення договору позики та передачі грошей, а тому суд доходить висновку, що строк повернення позики договором не встановлений, а значить має бути визначений відповідно до абзацу другого частини першої статті 1049 ЦК України моментом пред`явлення вимоги. Договір позики є двостороннім правочином та одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З матеріалів справи, а саме нотаріально посвідчених пояснень позивача слідує, що вимогу про повернення коштів відповідачу було пред`явлено нею у травні 2016 року, а 30 грудня 2017 року було направлено письмову вимогу про повернення позики та відсотків, яка була отримана відповідачем 02 січня 2018 року. Вказане узгоджується з даними, що містяться в розписці, за якою першу частину боргу відповідач повернув 12 травня 2016 року. Відповідно відповідач повинен був повернути позику у повному обсязі протягом 30 днів з дня отримання першої вимоги позивача, а значить до 12 червня 2016 року (а.с.11-12, 158). Згідно розписки, 12 травня 2016 року відповідач повернув 6300 доларів США, 21 листопада 2016 року 2500 доларів США та 09 грудня 2016 року 5500 доларів США, а всього 14300 доларів США. При цьому запис у розписці «відділи борг» який скріплений підписами сторін, на думку суду свідчить про те, що відповідач сплатив основну суму боргу за договором позики, а отже сторони встановили саме таку черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Відповідно посилання представника позивача про зарахування вказаних коштів в рахунок погашення відсотків за позикою, згідно положень статті 534 ЦК України, суд вважає помилковими та такими що спростовуються висновками експерта від 10 січня 2019 року № 551, згідно з якими знаки «%» розташовані між словами: «12.05.2016 відділи долг» та «6300 доларів США»; «21.11.2016 рік віддав долг» та «2500 долар»; «09.12.2016 віддав долг» та «5500» - виконані різними типами пишучих приладів та були дописані (а.с.128-133). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами першою, четвертою статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача, свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами договору позики, укладеного між сторонами, оформленого розпискою, боржник зобов`язався щомісяця сплачувати позичальнику 4% від суми позики, однак в порушення умов договору лише частково виконав вказане зобов`язання, сплативши 300 доларів в рахунок погашення відсотків. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування позикою, тобто за період до 12 червня 2016 року. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 - строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування ними, що визначені періодичними щомісячними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу (ст.261 ЦК України). З огляду на заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача, та його звернення до суду з позовною заявою 23 лютого 2018 року, на користь останнього підлягають стягнення проценти, що визначенні щомісячними платежами, в межах загального трирічного строку позовної давності, а саме за період з 23 лютого 2015 року по 12 червня 2016 року (30-денний строк виконання відповідачем зобов`язання за вимогою позивача), що становить 8193,8 доларів США, а станом на день ухвалення рішення, за офіційний курсом НБУ - 24,710681, еквівалентно 202474 грн. 38 коп., виходячи з наступного розрахунку: 14000 доларів США - сума боргу з 23.02.2015 року по 12.05.2016 року, що становить 14 місяців 19 днів. 14000 доларів США х 4% місячних х 14 місяців = 7840 доларів США; 14000 доларів США х 0,13% (% за 1 день) х 19 днів = 345,8 доларів США; За вказаний період розмір процентів склав 8185,8 доларів США (7840 + 345,8). 7700 доларів США - сума боргу з 12.05.2016 року по 12 червня 2016 року, що становить 1 місяць. 7700 доларів США х 4% місячних х 1 місяць = 308 доларів США - проценти за вказаний період. Всього заборгованість за процентами за період з 23 лютого 2015 року по 12 червня 2016 року складає 8493,8 доларів США (8185,8 + 308) - 300 доларів США (сума повернутих процентів за позикою) = 8193,8 доларів США. Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми сплати процентів, які підлягають застосуванню також в межах загального трирічного строку позовної давності. Відповідачем грошові кошти отримані в борг 17 лютого 2012 року, тому 18 березня 2012 року він повинен був сплати проценти за користування ними, а відповідно сплачувати проценти відповідач повинен був 18 числа кожного місяця. Позов до суду позивачем пред`явлено 23 лютого 2018 року, а тому 3% річних підлягають стягненню з відповідача в межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 18 березня 2015 року, що становить 657,87 доларів, а станом на день ухвалення рішення, за офіційний курсом НБУ - 24,710681, еквівалентно 16256 грн. 41 коп., виходячи з наступного розрахунку: 560 доларів США (щомісячні % за розпискою) х 3% : 365 днів у році х 1055 днів (з 18.03.2015 року по 23.02.2018 року) = 48,56 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 1025 днів (з 18.04.2015 року по 23.02.2018 року) = 47,18 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 995 днів (з 18.05.2015 року по 23.02.2018 року) = 45,79 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 965 днів (з 18.06.2015 року по 23.02.2018 року) = 44,42 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 935 днів (з 18.07.2015 року по 23.02.2018 року) = 43,04 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 905 днів (з 18.08.2015 року по 23.02.2018 року) = 41,65 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 875 днів (з 18.09.2015 року по 23.02.2018 року) = 40,27 дол.США + 560 доларів США х 3% : 365 х 845 днів (з 18.10.2015 року по 23.02.2018 року) = 38,89 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 815 днів (з 18.11.2015 року по 23.02.2018 року) = 37,51 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 785 днів (з 18.12.2015 року по 23.02.2018 року) = 36,13 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 755 днів (з 18.01.2016 року по 23.02.2018 року) = 34,75 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 725 днів (з 18.02.2016 року по 23.02.2018 року) = 33,37 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 695 днів (з 18.03.2016 року по 23.02.2018 року) = 31,99 доларів США + 560 доларів США х 3% : 365 х 665 днів (з 18.04.2016 року по 23.02.2018 року) = 30,61 доларів США + 308 доларів США х 3% : 365 х 635 днів (з 18.05.2016 року по 23.02.2018 року) = 16,08 доларів США + 308 доларів США х 3% : 365 х 605 днів (з 18.06.2016 року по 23.02.2018 року) = 15,32 доларів США + 308 доларів США х 3% : 365 х 575 днів (з 18.07.2016 року по 23.02.2018 року) = 14,56 доларів США + 308 доларів США х 3% : 365 х 545 днів (з 18.08.2016 року по 23.02.2018 року) = 13,80 доларів США + 308 доларів США х 3% : 365 х 515 днів (з 18.09.2016 року по 23.02.2018 року) = 13,04 доларів США + 308 доларів США х 3% : 365 х 485 днів (з 18.10.2015 року по 23.02.2018 року) = 12,28 доларів США + 308 доларів США х 3% : 365 х 455 днів (з 18.11.2016 року по 23.02.2018 року) = 11,52 доларів США + 208 доларів США х 3% : 365 х 416 днів (з 09.12.2016 року по 23.02.2018 року) = 7,11 доларів США. Таким чином, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог позивача, при цьому стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, а також 3% річних, здійснюється в іноземній валюті визначеній договором - доларах США, з одночасним визначенням гривневого еквіваленту, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 14-465цс18. Разом з тим суд доходить висновку про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних саме у національній валюті, оскільки про те просила в позові позивач. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1757,47 грн.

Outcome: partial