Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

22 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310900000:50:048:0220 площею 1000 м2 та з кадастровим номером 5310900000:50:048:0219 площею 600 м2, розташованих на території Миргородської міської ради Полтавської області, цільове призначення, для ведення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства, в межах згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 520623. Мотивуючи позовні вимоги, тим що 10 вересня 2002 року згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 0, 1600 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS] . Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства. Ця земельна ділянка належала її померлому чоловіку [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 520614, виданого Миргородською міською радою народних депутатів 06 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ПЛ № 1361. Проте, державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори Компанець Н.І. при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було помилково вказано не той номер державного акту на право приватної власності на землю, а саме замість акту серії Р1 № 520623, було вказано акт серії РІ № 520\~614. Переоформлювати документи на своє ім`я після смерті чоловіка [PERSON] вона почала лише у 2019 році. Звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Яковенко С.М. із заявою про реєстрацію права власності за земельну ділянку з кадастровим номером 5310900000:50:048:0220 та з кадастровим номером 5310900000:50:048:0219, отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право на спадщину ВАА № 267821, видане 10.09.2002 державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори Компанець Н.І. зазначено, що [PERSON] належала земельна ділянка на підставі державного акту Р1 № 520614 від 06.10.2001, проте у відомостях з Державного земельного кадастру вказано, що земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту Р1 № 520623 від 06.10.2001 . Різне зазначення номера державного акта на право власності та по батькові власника в свідоцтві про право на спадщину та відомостях Державного земельного кадастру не дозволяє провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вищевказані обставини призвели фактично до того, що вона на теперішній час позбавлена можливості переоформити та зареєструвати на себе приватну земельну ділянку, яку отримала від чоловіка у спадщину, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду. Відповідно до ухвали судді від 27 травня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 22.07.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до розпорядження керівника апарату Миргородського міськрайонного суду Іванко Л.С. від 18.12.2020 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи в зв`язку із звільненням судді [PERSON] із займаної посади згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 17.12.2020 . Автоматизованою системою документообігу суду справа передана на розгляд судді Куцин В.М. для продовження розгляду даної цивільної справи. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року прийнято до провадження цивільну справу та продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, пояснила, що Державні акти на землю на ім`я чоловіка отримала після його смерті. При оформленні права власності в реєстраційній службі, їй було відмовлено в реєстрації права власності на землю, оскільки в наданих документах маються розбіжності в номерах державних актів. При оформленні права власності в порядку спадкування, їй не зрозуміло, чому в свідоцтві про право на спадщину номер державного акту не збігається з номером, що вказаний в Державному земельному кадастрі . В зв`язку з цим змушена звернутися до суду. Представник позивача, адвокат Ковердяєва Л.В. в судове засідання не з`явилися. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 125). Представник відповідача Миргородської міської ради Полтавської області в судовому засіданні суду позов не визнав, пояснив, що Миргородською міською радою спірна земельна ділянка була передана у власність спадкодавця [PERSON] та оформленням права власності займалися спадкодавець та спадкоємець, тому міська рада не має відношення до земельних ділянок та не є належним відповідачем. Представник третьої особи Другої Миргородської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с 117). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, просила проводити розгляд справи без її участі, та задовольнити позовні вимоги [PERSON] (а.с. 121). Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] в м, Миргород Полтавської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.03.1999 (а.с. 31). Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.11.1991 року (а.с. 39). Відповідно до спадкової справи Державний акт на право власності на землю площею 0, 1600 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS] , серії [NUMBER] , виданого Миргородською міською радою народних депутатів 06 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ПЛ №1361 виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 40). Крім того, [PERSON] належала земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на землю площею 0, 1600 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS] , серії [NUMBER] , виданого Миргородською міською радою народних депутатів 06 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ПЛ №1361 виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] належала земельна ділянка площею 0, 1000 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310900000:50:048:0220, згідно Державного акту від 06.10.2001 серії Р1 №520623 (а.с. 15-17). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] належала земельна ділянка площею 0, 0600 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5310900000:50:048:0219, згідно Державного акту від 06.10.2001 серії Р1 №520623 (а.с. 18-22). 10 вересня 2002 року згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] отримала спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 0, 1600 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS] . Земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на землю серії РІ №520614 , виданого Миргородською міською радою народних депутатів 06 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ПЛ №1361 (а.с. 9). Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 03.03.2020 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право на спадщину ВАА № 267821, видане 10.09.2002 державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори Компанець Н.І. зазначено, що [PERSON] належала земельна ділянка на підставі державного акту Р1 № 520614 від 06.10.2001, проте у відомостях з Державного земельного кадастру вказано, що земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту Р1 № 520623 від 06.10.2001 . Виявлені розбіжності в номері державного акту на право власності не дають змоги здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5310900000:50:048:0219 (а.с. 12). Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 03.03.2020 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право на спадщину ВАА № 267821, видане 10.09.2002 державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори Компанець Н.І. зазначено, що [PERSON] належала земельна ділянка на підставі державного акту Р1 № 520614 від 06.10.2001, проте у відомостях з Державного земельного кадастру вказано, що земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту Р1 № 520623 від 06.10.2001 . Різне зазначення номера державного акта на право власності та по батькові власника в свідоцтві про право на спадщину та відомостях Державного земельного кадастру не дозволяє провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5310900000:50:048:0220 (а.с. 11). Судом встановлено, що Державні акти на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 520623 та Р1 №520614 були видані 06.10.2001, після смерті [PERSON] , тобто останній за життя не набув права власності на земельні ділянки, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України втратив правоздатність в зв`язку зі смертю [INFO] . Крім того, в матеріалах спадкової справи міститься Державний акт на право власності на землю серії Р1 №520614, в той час як у Витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначений Державний акт серії Р1 №520623. Згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Положеннями ч. 2 ст. 9 ЦК Української РСР 1963 року правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 527, 548 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України 2004 року цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу диспозитивності, оскільки всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів, що підтверджують набуття за життя спадкодавцем [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0, 0600 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5310900000:50:048:0219 та земельної ділянки площею 0, 1000 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310900000:50:048:0220, тому в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed