Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

22.06.2018 року [PERSON] звернулвся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: визначити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до якого виділити у користування: йому, [PERSON] житлову кімнату №5 площею 22,8 кв.м, разом з лоджією (балконом) 2,2 кв.м згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Сумське міське БТІ, а відповідачці [PERSON] виділити у користування житлову кімнату №4 площею 20,8 кв.м, кімнату №6 площею 12,0 кв.м згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Сумське БТІ»; кухню площею 11,3 кв.м, ванну кімнату з вбиральною площею 5,8 кв.м, коридор площею 12,7 кв.м, кладову площею 1,5 м. кв. залишити в загальному користуванні; стягнути з відповідачці судові витрати. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив про те, що спірна квартира була ними придбана під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 19.11.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Сумське МБТІ» 23.11.2007 року. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.06.2013 року шлюб між сторонами розірваний. Після розлучення між ними виникають суперечки стосовно користування квартирою, відповідачка чинить перешкоди у користуванні квартирою, не допускає його до квартири. Просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 липня 2018 року відкрито загальне позовне провадження. 03.10.2018 року до суду поданий [PERSON] зустрічний позов в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що у спірній квартирі на даний час мешкають чотири особи: вона, [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , їх спільна дитина - [PERSON] та доросла дочка позивача та відповідача - [PERSON] . Вказує, що [PERSON] мешкає із спільною дитиною - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] і з 2014 року у спірній квартирі не проживає. Визнає, що сторони між собою не можуть визнати порядок користування спірною квартирою і тому також вимушена звернутися до суду із зустрічним позовом, захищаючи права дітей та їх інтереси, оскільки у неї утворилась більше сім`я і площа потрібна більш ніж позивачу за первісним позовом і просить визначити наступний порядок користування: виділити їй, житлову кімнату №5 площею 22,8 кв.м, разом з лоджією (балконом) 2,2 кв.м, житлову кімнату №4 площею 20,8 кв.м, [PERSON] житлову кімнату №6 площею 12,0 кв.м і у загальному користуванні залишити кухню площею 11,3 кв.м, ванну кімнату з вбиральною площею 5,8 кв.м, коридор площею 12,7 кв.м, кладову площею 1,5 м. кв. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду та об`єднані в одне провадження. З відзиву на первісний позов [PERSON] вказує, що їй з дітьми буде недостатньо площі для проживання у цих кімнатах, які визначені позивачем і просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом не погоджується з позовними вимогами [PERSON] , вказуючи, що позивачка за зустрічним позовом пропонує варіант з урахуванням незаконно проживаючих в квартирі членів її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та всупереч постанови Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2018 року, якою визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з ним, батьком, [PERSON] , а не разом з нею. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача за первісним позовом подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві і просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачка за первісним позовом у судове засідання не з`явилася, її представником подана заява про розгляд справи у його відсутність, у який просить зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити. Відсутність позивача та відповідачки за первісним позовом, їх представників від яких надійшли заяви про судовий розгляд справи за їх відсутності, 3-х осіб, які належно повідомлені, не перешкоджає судовому розгляду справи, що дало суду підстави для рішення про здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі письмових доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , яка належить в Ѕ частці [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Сумське МБТІ» 23.11.2007 року. Сторонами не оспорювається факт належності їм спільного майна - спірної квартири, яка була ними придбана під час перебування у шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] і сина [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого Постановою апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2018 року визначено разом з батьком [PERSON] За даними довідки про склад сім`ї № 14.03-08/34196 від 27.01.2019 року, виданої Центром надання адміністративних послуг зареєстрованими є особи за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як встановлено з письмових доказів між колишнім подружжям постійно виникали суперечки з приводу спірної квартири, неодноразово спірні відносини були предметом розгляду у судових справах. Відповідно до положеньст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідност. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.356, ч. 1-3 ст.358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок житлового будинку з володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно дост. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За положеннямист. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно ст. ст.317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідност. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, визначено, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Відповідно до ст.6 ЖК України житлові будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилиж приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у житлових будинках для потреб промислового характеру забороняється. Спірна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] відноситься до категорії житлових приміщень. Суд, виходячи із засад виваженості і справедливості, вважає за можливе відхід в незначних обсягах від відповідності реальної частки відповідача від ідеальної у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. З огляду на викладене, виходяи з того, що спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого Постановою апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2018 року визначено разом з батьком [PERSON] , задовольнити позовні вимоги первісного позову, визначивши порядок користування: виділити [PERSON] житлову кімнату №5 площею 22,8 кв.м, разом з лоджією (балконом) 2,2 кв.м згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Сумське міське БТІ, а відповідачці [PERSON] виділити у користування житлову кімнату №4 площею 20,8 кв.м, кімнату №6 площею 12,0 кв.м згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Сумське БТІ»; кухню площею 11,3 кв.м, ванну кімнату з вбиральною площею 5,8 кв.м, коридор площею 12,7 кв.м, кладову площею 1,5 м. кв. залишити в загальному користуванні. У задоволенні позовних вимог зустрічного позову відмовити. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити у відповідності до положення ст.. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved