Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

23 травня 2017 року позивачі звернулись до суду із позовною заявою до суду про встановлення юридичного факту та визнання власниками спадкового майна та просить: встановити факт, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, є рідним сином [PERSON], який помер [INFO] року та, що [PERSON], який помер [INFO] року, належить виданий на «[PERSON]» сертифікат Серії [NUMBER] на право власності на земельну частку (пай) від 25 червня 1996 року, на земельну частку площею 6,6 га по колишньому КСП «Україна» Олександрівської сільської ради, Корюківського району Чернігівської області, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №43. Визнати за ними право власності в рівних частинах на спадкове майно, що належало спадкодавцю, їхньому чолові/батьку [PERSON], який помер [INFO] року, а саме визнати за ними право власності на ? ідеальні частини (за кожним) на право на земельну частку (пай) площею 6,6 га по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, яке належало померлому на підставі втраченого сертифікату на право власності на земельну частку (пай) Серія [NUMBER] виданого 25.06.1996 року. В судове засідання представник позивача, подав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести без їх з позивачами участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання подав письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Представник третьої особи Корюківської районної державної нотаріальної контори, у судове засідання не прибув, в заяві просили розгляд справи провести без їх участі, щодо вирішення питання поклаються на думку суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що ми [PERSON] та [PERSON] є дружиною та сином померлого [INFO] року [PERSON]. За життя їх чоловік/батько був членом місцевого колективного господарства «Україна» Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, під час розпаювання господарства, чолові/батько був включений до списку осіб, які мають право на майновий пай та земельні паї даного колективного сільськогосподарського підприємства, а в наступному йому 25 червня 1996 року був виписаний сертифікат Серії [NUMBER] на право власності на земельну частку (пай) площею 6,6 га по колишньому КСП «Україна» Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, сертифікат зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №43. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається в тому числі з особистого права померлого на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке підтверджується сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) виданого на померлого. При житті [PERSON] не розпорядився своїм майном, заповіту не склав. Вони є спадкоємцями першої черги на майно померлого чоловіка та батька. Вони прийняли спадщину, бо на момент смерті проживали разом з ним. Зараз вони вирішили отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне померлому майно. Для вирішення даного питання вони звернулись до Корюківської районної державної нотаріальної контори де надали докази прийняття ними спадщини після смерті [PERSON], але в документах померлого вони не знайшли сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого на померлого. За відсутності правовстановлюючого документу державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) померлих. Державний нотаріус письмової відмови не надала, роз'яснивши, що загальновідомим фактом є те, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину без правовстановлюючого документу на майно померлого. Крім того, оглянувши копію сертифікату та паспорт [PERSON], де зазначаються різні прізвища, у нотаріуса виникли сумніви щодо родинних відносин, а також щодо належності сертифікату померлому. Встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу необхідно їм для вирішення питання отримання спадщини після їх чоловіка/батька. За таких обставин, для вирішення даного спірного питання нотаріус порекомендувала звернутись до суду. Невідповідність його [PERSON] та померлого прізвищ можна пояснити помилками при видачі йому паспорта громадянина України, коли посадові особи здійснили невірний переклад його прізвища на з російської мови на українську «[PERSON]» замість «[PERSON]». Враховуючи його вік (1982 року народження) та вік померлого (1948 рік народження) померлий може бути його батьком. Пояснити невідповідність прізвища померлого і прізвища вказаного в сертифікаті на право на земельну частку (пай), можна тільки тим, що списки на видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) подавались до Корюківської РДА, тому мабуть у списках прізвище чоловіка було вказано невірно. Факт належності померлому [PERSON] сертифікату підтверджується документально. Так, і в свідоцтві про смерть і у сертифікаті однакові імена та по батькові померлого та власника сертифікату, майже ідентичні їх прізвища, відмінність тільки в одній ліиері, що не виключає помилки при написанні прізвищ. З цих же документів вбачається, що [PERSON] помер в с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, саме на території цієї сільської ради знаходиться і вказане в сертифікаті право на земельну частку (пай). Померлий за життя був членом місцевого колгоспу «Україна», тому і отримав право на земельну ділянку (пай) колективного господарства. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності, та доручення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивачі є спадкоємцями, тобто власниками майна померлого і мають право успадкувати сертифікат на право на земельну частку (пай), так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивачів про встановлення юридичного факту та визнання власниками спадкового майна, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Оскільки позивачі сплатили судовий збір по розгляду даної справи, тому ці витрати слід залишити за ними.

Outcome: approved