Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

23.11.2019 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся позивач [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В позові просить змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на утримання [PERSON] на підставі виконавчого листа по справі № 132/140/18 на користь [PERSON] щомісячно з 12.01.2018 року до закінчення навчання, або досягнення дитиною 23 років за умов, що вона буде продовжувати навчання з 1700 грн. щомісячно на 850 грн. Змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на підставі виконавчого листа по справі № 127/15824/18 на утримання доньки [PERSON] з 1/3 частини на 1/4 від заробітку доходу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтрив в повному обсязі і просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак згідно заяви просить слухати справу без її участі за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~- батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із п. 15\~Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у відповідності до ч.1\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями\~198,\~199\~цього\~Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що у позивача з відповідачем [PERSON] народилось двоє дітей. Старша донька є повнолітньою, а на утримання другої [PERSON] рішенням Калинівського районного суду Вінницької області 16.03.2018 року з позивача стягнуто аліменти в розмірі 1700 грн., щомісячно з 12.01.2018 року до закінчення навчання, або досягнення дитиною 23 років за умов, що вона буде продовжувати навчання. Шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. На підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області видано виконавчий лист, згідно якого із позивача на користь відповідача стягуються аліменти розміром 1700 грн., щомісячно, так як [PERSON] навчається в Саратівському експериментальному університеті в Російській Федерації. У позивача із відповідачем був відсутній спір щодо утримання дитини, оскільки позивач при розлученні залишив усе нерухоме майно бувшій дружині та дітям, але згодом відповідач звернулась до суду про стягнення аліментів на утримання дочки у звязку з навчанням. Стосунки не склались і з другою дружиною, з якою у позивача є донька [PERSON] [INFO]. Внаслідок чого [PERSON] також звернулась з позовом до суду про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дочки, так як з постійними зверненнями до суду [PERSON] кошти повинні були витрачатися на [PERSON] Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 24.09.2018 року з позивача стягнуто на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі слів позивача на даний час його середня місячна плата складає 4000-5000 грн. Згідно довідки Головного Управління ДФС у Вінницькій області сума доходу [PERSON], з якого сплачується ЄСВ за період з квітня 2018 року по вересень 2018 року становить за кожен місяць зокрема, по 3723 грн. Як вбачається, з даної довідки матеріальне становище позивача не погіршилося, істотних обставин, які могли б унеможливи виконання позивачем своїх батьківських обов'язків по сплаті аліментів на двох дітей суд, не вбачає. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що внаслідок зміни його сімейного стану, його спроможність матеріального забезпечення спільних дітей із відповідачем настільки знизилася, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд вважає, що аліменти на утримання повнолітньої динити від першого шлюбу [PERSON] та неповнолітньої дитини [PERSON] є оптимальними та цей розмір не є завишеним при даних обставинах справи. Крім того, так відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2018 року за № 127/15824/18 р. відповідач [PERSON] позов [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини визнав повністю. Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, як платника аліментів, виходячи з пріоритету інтересів дитини та його потреб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст.\~13,\~141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed