Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

24.06.2015 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 08 лютого 2014 року в сумі 104\~400 грн. та судовий збір в розмірі 1044,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 лютого 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 12\~000 дол. США, що в еквіваленті становить 104400 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору 08.02.2014 року). Про таке своє зобов'язання [PERSON]І, склав власноручно розписку, яка датована 08 лютого 2014 року. Передача вищезазначеної суми коштів відбулася у присутності, [PERSON], [INFO] Після 25 вересня 2014 року позивач звертався до [PERSON], з вимогою повернути позичені грошові кошти. Добровільно відповідач відмовляється повернути суму боргу. Позивач 28.10.2015р. подав заяву про уточнення позовних вимог, оскільки курс долара США змінився, і станом на 27.10.2015 р. 12 тисяч доларів США дорівнює 291 тисяча 600 гривень 00 коп.. Відповідно сума боргу [PERSON] має бути визначена, виходячи із цього курсу і становить 291 600 (двісті девяносто одна тисяча шістсот) гривень 00 коп. Також просить стягнути з відповідача в його користь 3% річних від суми простроченого боргу в сумі 8748, 00 грн. та судовий збір в розмірі 2544, 00 грн. Позивач [PERSON], в судове засідання не зявився, проте подав до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку учасників процесу, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення заочного судового розгляду справи, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так, судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 12000,00 (Дванадцять тисяч) доларів США 8 лютого 2014 року, та зобовязався повернути позику 25.09.2014 року, що стверджується текстом розписки від 8 лютого 2014 року, яка складається з рукописного тексту, копія якої міститься в матеріалах справи. За вказаних вище обставин, суд вважає, що факт отримання відповідачем, [PERSON] від позивача коштів в розмірі 12000,00 (Дванадцять тисяч) доларів США 8 лютого 2014 року доведений повністю. Оскільки позивач вказує, що зазначені вище кошти в розмірі 12000,00 (Дванадцять тисяч) доларів США були отримані відповідачем суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем була надана розписка від 08.02.2014 року. Оскільки позивач вказує, що зазначені вище кошти в розмірі 12000,00 (Дванадцять тисяч) доларів США були отримані відповідачем у власність для їх використання та в подальшому повернення до 25.09.2014 року в такому ж обсязі, суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики у відповідності до ч. 1 ст.1046 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідач не повернув позичених коштів, а саме в розмірі 12000,00 (Дванадцять тисяч) доларів США станом на 29 грудня 2015 року та на момент винесення рішення по справі позивачеві позику не повернув, тобто, зобовязання взяте на себе належним чином не виконав. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що між сторонами дійсно був укладений договір позики, а [PERSON] не повернув [PERSON]М позику, в розмірі 12000 (Дванадцять тисяч) доларів США, що в еквіваленті станом на 27.10.2015 року становить 291600,00 (Двiстi дев`яносто одна тисяча шiстсот гривень 00 копiйок) гривень доведена повністю, а тому підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до ч. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про стягнення 3% відсотків річних в розмірі 8748, 00 грн., щодо простроченої суми боргу згідно договору позики від 08.02.2014 року задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищенаведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2544,00 грн.

Outcome: dismissed