Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

21 травня 2020 року позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Бутко О.О., (далі - позивачі, [PERSON] та [PERSON] ) звернулися з вказаним позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] о 19:00 годині на дільниці № 12 шахти «Жовтнева» Криворізького державного залізорудного комбінату, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», під час виконання трудових обов`язків машиніста конвеєра у віці 35 років загинула їх донька - [PERSON] . Внаслідок смерті доньки позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вони перебувають у напруженому психічному стані, втратили інтерес до життя, думки про смерть дочки не залишають їх навіть до цього часу, що періодично викликає у них моральні переживання з приводу втрати дитини. Зазначені обставини істотно змінили життя позивачів, тягнуть за собою додаткові зусилля з їх боку на організацію свого життя та їх матеріальне забезпечення, вони позбавлені матеріальної та моральної підтримки з боку померлої доньки, на допомогу якої розраховували у старості. Розмір моральної шкоди позивачі оцінюють у розмірі по 275000,00 гривень на кожного, яку просять стягнути з відповідача. 18 червня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог, так як вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що комісією з розслідування даного нещасного випадку встановлено безпосередньо вину загиблої [PERSON] яка порушила вимоги законодавства про охорону праці при виконанні робіт, а тому вина відповідача, як роботодавця, за не забезпечення безпечних умов праці, відсутня. Звертає увагу на те, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за наявності моральної шкоди; протиправності поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом; вини особи, яка завдала моральної шкоди, при цьому необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності та правильно визначити суб`єкта такої відповідальності. Відповідач не заперечує проти того, що стався нещасний випадок, але акт про нещасний випадок № 10 від 05 липня 1999 року не може бути взятий, як доказ заподіяння моральної шкоди, оскільки він встановлює лише причини настання нещасного випадку, а не наявність моральних страждань. Вважає, що позивачами не надано належних та достатніх доказів, заподіяння їм моральної шкоди, розмір зазначеної ними моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди з пропущенням строку позовної давності, заяви про поновлення пропущеного строку не надано. З урахуванням вищевикладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Ухвалою суду від 26 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] на дільниці № 12 шахти «Жовтнева» Криворізького державного залізорудного комбінату, відбувся нещасний випадок, в результаті якого загинула [PERSON] , що підтверджується Актом про нещасний випадок №10 від 05 липня 1999 року (а.с.4-10), копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 червня 1999 року (а.с.3). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , батьками записані: батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11). За життя [PERSON] мала прізвище [PERSON] (згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 00025962883, повідомляється, що 11 вересня 1982 року, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , вказано прізвище дружини « [PERSON] » (а.с.13). Відповідно до Акту про нещасний випадок №10 від 05 липня 1999 року посадовими особами відповідача, які допустили порушення законодавства про охорону праці, що призвело до смертельного нещасного випадку, були визнані: механік дільниці [PERSON] , заступники начальника дільниці [PERSON] та [PERSON] ; начальник дільниці [PERSON] ; головний механік [PERSON] , начальник шахти [PERSON] та сама загибла - машиніст конвеєру [PERSON] (а. с. 7-8). Вирішуючи питання щодо правовідносин, які склались між сторонами у справі та законодавчих норм, що підлягають застосуванню суд керується положеннями ст. 440-1 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, оскільки судом встановлено, що право на відшкодування шкоди виникло у позивачів з моменту смерті їх доньки під час нещасного випадку, що стався з нею на робочому місці [INFO]. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно статті 6 ЦК УРСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом компенсації моральної шкоди. Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Оскільки моральна шкода, завдана позивачам у зв`язку зі смертю їх доньки в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4 ст. 43 Конституції України. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачам як членам сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Судом встановлено, що нещасний випадок стався з донькою позивачів на робочому місці під час виконання трудових обов`язків та привів до її смерті. Нещасний випадок визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складено акт № 10 від 05 липня 1999 року. Таким чином, роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де працювала померла, тим самим порушивши ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачами внаслідок смерті близької людини - доньки, який не спростовано відповідачем, суд вважає, що відповідач публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачам, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Виходячи з результатів розгляду справи, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованим та підлягають частковому задоволенню з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Крім того, посилання відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду, є необґрунтованою, відповідно ст. 83 ЦК УРСР відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. З урахуванням зазначеного, суд вказує, що заперечення відповідача, з приводу порушення строків звернення до суду, відсутності доказів спричинення моральної шкоди та її розміру, є безпідставними. Виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини нещасного випадку та смерті доньки позивачів, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачів, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, незворотню втрату турботи та підтримки близької людини, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачами моральних страждань, пов`язаних із смертю рідної дитини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі по 170000,00 гривень, кожному. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави.

Outcome: partial