Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

21 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки відповідач не проживає в ньому більше двох років без поважних причин. Крім того, позивач просить зняти відповідача з реєстраційного обліку в її квартирі. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, зазначивши, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що відповідач постійно проживає в спірній квартирі, сплачує разом з бабусею комунальні послуги та підтримує квартиру в належному санітарно-технічному стані, а тому посилання позивача на те, що відповідач більше двох років не проживає у спірній квартирі та вимоги позивача щодо визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] є безпідставними. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.09.2008 року, свідоцтва про право на спадщину від 14.01.2008 року та свідоцтва про право власності від 10.03.1999 року, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а/с 41). Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, в 2011 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, проте 21 червня 2011 року даний договір було розірвано. Згідно заповіту, складеного позивачем 31 січня 2013 року все своє майно, в тому числі і квартиру № № 97 в будинку № 36 по вул. Рокоссовського в м. Чернігові, вона заповіла своєму онуку [PERSON] (а/с 55). В подальшому позивач склала заповіт від 08 квітня 2016 року, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а/с 63). В даній квартирі, крім позивача, зареєстрований також онук позивача - [PERSON], що підтверджується копією довідки від 20 січня 2016 року, виданої Комунальним підприємством «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради (а/с 7) та інформацією відділу адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернігівській області (а/с 12). Представники позивача в судовому засіданні пояснили, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше двох років, участі у витратах на утримання житла не приймає, квартирою не цікавиться, допомоги своїй бабусі не надає та не цікавиться її станом здоровя. Вказані доводи підтвердила також позивач поясненнями, викладеними в своїй заяві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживав в [INFO] в окремій більшій кімнаті площею 17,2 кв.м. з 01.09.2013 року по літо 2015 року. У вказаній кімнаті разом з ним також проживав [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає в [INFO] в окремій кімнаті площею 17,2 кв.м. з серпня 2015 року по сьогоднійшній день та також підтвердив факт проживання відповідача у вказаній кімнаті разом з ним. Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тобто діє принцип диспозитивності цивільного судочинства. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 1. ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги як доказ по справі акт від 03 грудня 2015 року, затверджений начальником КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради, так як в ньому не вказано період протягом якого відповідач не проживає у спірній квартирі та зазначено, що вказаний акт складено виключно для предявлення у відділ соціальних допомог та субсидій, інших доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, позивачем не надано, доводи ж позивача стосовно не проживання відповідача більше двох років у спірній квартирі спростовуються матеріалами справи та показами свідків, а тому, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed