Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

23 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в період з 31 серпня 1996 року по 11 липня 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають повнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. На даний час останній навчається на 1 курсі ОС «Магістр» групи ЗР 1801-1м факультет агротехнологій та природокористування денної форми навчання на бюджетній основі, стипендію не отримує та паралельно навчається на заочній формі навчання на контрактній основі та потребує коштів на навчання, проїзд, одяг, харчування. Відповідач самоусунувся від турбот за сином та піклування про забезпечення йому належного рівня проживання. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дати зарахування на навчання до магістратури, з 01 вересня 2018 року до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцяти трьох років, залежно від того, яка з цих обставин настане першою. Ухвалою від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом. Справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позивного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), без урахування часу канікул, починаючи стягнення з дня звернення позивача до суду з даним позовом до дня закінчення сином навчання 25 грудня 2019 року, а також розподілити судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (а. с. 20-21). Третя сторона [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 18). У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно, обєктивно та безпосередньо дослідивши докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року по 11 липня 2003 року та є батьками [PERSON], [INFO] (а. с. 3-5). Останній є студентом першого курсу ОС «Магістр» групи ЗР 1801-1м факультету агротехнологій та природокористування спеціальності 202 «Захист і карантин рослин» денної форми навчання Сумського національного аграрного університету. Період навчання з 01 вересня 2018 року по 25 грудня 2019 року. Форма навчання бюджетна (а. с. 6). Позивач обіймає посаду головного спеціаліста Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації. За період з квітня по вересень 2018 року включно їй нараховано дохід у виді заробітної плати та інших виплат у загальному розмір 54 155 грн. 54 коп. Середньомісячний розмір заробітної плати позивача становить 7 728 грн. 37 коп. (а. с. 7). З наданої відповідачем копії електронної декларації позивача за 2017 рік вбачається, що окрім заробітної плати за звітний період [PERSON] отримала інші види доходів, зокрема, у виді пенсії (а. с. 24-32). Відповідач [PERSON] працює продавцем непродовольчих товарів у ФОП [PERSON] з 28 жовтня 2013 року. За період із травня по жовтень включно 2018 року отримав заробітну плату у загальному розмірі 16 483 грн. 56 коп., тобто по 2 997 грн. без урахування податків та аліментів (а. с. 23). Таким чином, судом встановлено, що повнолітній [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні матері, [PERSON], та не може самостійно заробляти собі на життя так як здобуває освіту, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи, що [PERSON] є повнолітнім та продовжує навчання, у звязку з чим не має власного заробітку та перебуває на утриманні матері, а відповідач є особою працездатного віку, офіційно працює та отримує заробітну плату, але при цьому його дохід є значно меншим, ніж дохід позивача, виходячи також із обовязку обох батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом до закінчення навчання, тобто до 25 грудня 2019 року, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі 1/4 частки заробітку (доходу). Посилання [PERSON] у позовній заяві на те, що [PERSON] окрім навчання на денній бюджетній формі навчається заочно за контрактом не підтверджені жодним чином. Заперечення відповідача [PERSON] про відсутність підстав для стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина у період перебування останнього на канікулах є безпідставними, так як не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судових витрат, з відповідача стягуються судові витрати на користь держави пропорційно до задоволеної вимоги, а решта судових витрат відноситься на рахунок держави. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, на 80%, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 563 грн. 84 коп., а 140 грн. 96 коп. судового збору підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved