Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

24.03.2021 року представник [PERSON] адвокат Наливайко С.Я. звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, заступника Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Коржака Богдана Богдановича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на договорі іпотеки за №2353 від 23.10.2007 вчинено виконавчий напис за №2912. Постановою від 06.07.2020 заступником Тисменицького районного відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Коржаком Богданом Богдановичем відкрито виконавче провадження за №62473055 про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Однак, вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, так як останній не є безспірним. 20.05.2021 від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. надійшов відзив, в якому вона просила в задоволенні позовних вимог відмовити, так як виконавчий напис вчинено відповідно до норм діючого законодавства. Вказала, що АТ КБ «Приватбанк» надав всі необхідні документи вказані у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Також, вказала, що з урахуванням переривання строку давності шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріус правомірно в межах строків, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2021 №296/5, вчинив виконавчий напис. Ухвалою судді від 29.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказав, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на договорі іпотеки за №2353 від 23.10.2007 після того як з дня виникнення права вимоги минуло 10 років. Вказав, що на момент вчинення виконавчого напису існувало судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до позичальника [PERSON] про стягнення основного зобов`язання, що унеможливлює подальше стягнення заборгованості з майнового поручителя. Також, відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на 16.07.2019) виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Однак, у виконавчому напису нотаріуса вказано строк пред`явлення його до виконання на протязі 3 років. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, у відзиві просила розгляд справи здійснювати без її участі. Треті особи в судове засідання не з`явились. Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Державний виконавець про причини неявки суд не повідомив. Заперечень на позов та жодних клопотань, заяв до суду не подавали. Вислухавши думку представника позивача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно\~з ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 06.07.2020 заступником Тисменицького районного відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Коржаком Богданом Богдановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №2912 виданого 11.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку загальною площею 1,000 га, кадастровий номер 2625881901:04:003:0002, що знаходиться за адресою: урочище «Горби» с. Колодіївка, Тисменицький район, Івано-Франківська область, що належить на праві власності [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] за її кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору №322К від 23.10.2007. За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на їх рахунок у розмірі: 24\~276, 08 дол США заборгованості за кредитом; 69\~146, 12 дол США - заборгованості за відсотками; 285, 98 дол США - комісії; 98\~433, 60 дол США пені (а.с.9). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/1319/17 від 30.01.2018 (постановою Верховного Суду від 02.09.2019, дане рішення залишено без змін), у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №322К від 23.10.2007 відмовлено (а.с. 12-13). Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~(далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України\~22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований за\~№ 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~ст. 87 Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними в постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано стороною відповідача чи третіми особами у даному спорі, серед документів, наданих АТ КБ «Приватбанк» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, за яким стягнення заборгованості могло б провадитися у безспірному порядку були відсутні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/1319/17 від 30.01.2018 (постановою Верховного Суду від 02.09.2019, дане рішення залишено без змін), яким у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №322К від 23.10.2007 відмовлено, тому, у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, так як існувало рішення, яким відмовлено у стягненні основного зобов`язання, що унеможливлює подальше стягнення заборгованості з майнового поручителя. Отже, АТ КБ «Приватбанк» суду не надано документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та наявність у нього права вимоги. Не надано таких документів і третьою особою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім того, за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на їх рахунок у розмірі: 24\~276, 08 дол США заборгованості за кредитом; 69\~146, 12 дол США - заборгованості за відсотками; 285, 98 дол США - комісії; 98\~433, 60 дол США пені (а.с.9). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі правові висновки викладено Верховним Судом України в постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року у справі № 347/1910/15-ц. Однак, в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса, крім основної заборгованості за кредитними зобов`язаннями згідно кредитного договору №322К від 23.10.2007, зазначено про необхідність сплатити передбачені договорами штраф та пеню, тобто застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, що є винними діями, які підлягають доведенню належними та допустимими доказами, в тому числі з урахуванням вимог статті 61 Конституції України. За таких обставин суд доходить висновку про те, що заборгованість не є безспірною. Окрім того, суд звертає увагу і на безпідставність доводів відповідача щодо неможливості нотаріуса бути відповідачем у даній категорії справ, так як у даній справі останній є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Разом з тим твердження відповідача, що виконавчий напис нотаріуса вчинено в межах строку, оскільки трирічний строк з дня виникнення права вимоги для видачі виконавчого напису нотаріусом, визначений\~статтею 88 Закону України «Про нотаріат», неодноразово переривався не підтверджено жодними доказами. Одночасно, суд звертає увагу на те, що строк з дня виникнення права вимоги для видачі виконавчого напису нотаріусом є відмінним від строку позовної давності. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги недоведеність відповідачем факту подання нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача, а також заперечення представника позивача щодо наявності безспірної заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк», суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»,\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 908 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved