Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

24.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади Червономотовилівської сільської ради, третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що 03.09.2015 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на будинку № 32 по вул. Лесі Українки в с. Червона Мотовилівка Фастівського району та земельну ділянку площею 0,4565 га, в межах згідно з планом, яка розташована за зазначеною адресою. [PERSON] заповіту за життя не залишив, право на спадкування за законом отримала позивач, як спадкоємиця першої черги спадкування. В передбачений законом строк позивач прийняла спадщину через подання нотаріусу відповідної заяви та 04.08.2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 32 з відповідними будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки в с. Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області. Проте, у видачі свідоцтва про право власності на спадкову земельну ділянки державним нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, а саме на земельну ділянку площею 0,4565 га: 0,2500 га надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0,2065 га ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,4565 га, а саме: 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,2065 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по вул. Лесі Українки,32 с. Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 03 січня 2015 року. Представник відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії IІІ-БК № 321685, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії І-БК № 349369, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та їй було присвоєно прізвище «Внуковська». 03 січня 2015 року помер [PERSON], про що 05.01.2015 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області видано свідоцтво про смерть серії І-ОК № 326564 (а.с.12). За життя [PERSON] заповіт не залишив, тому, реалізовуючи своє право на спадщину, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом як спадкоємиць першої черги та 04.08.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 32 з відповідними будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки в с. Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області (а.с. 16). Разом з цим, листом від 04.08.2015 за № 624/02-14 державний нотаріус Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ: державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 9). Відсутність правовстановлюючого документу на імя [PERSON] обумовлена тим, що земельна ділянка належала його матері [PERSON] (бабусі позивачки), яка померла 30.06.2014 року, на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВМ № 884475 від 01.08.2000 року, проте вона за життя не звернулася до компетентного органу для виготовлення державного акта на земельну ділянку на свої імя, а її син [PERSON] за життя не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки помер до спливу шестимісячного терміну. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що земельна ділянка належала бабусі позивачки [PERSON], яка померла 30.06.2014 року, на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВМ № 884475 від 01.08.2000 року, проте вона за життя не звернулася до компетентного органу для виготовлення державного акта на земельну ділянку на свої імя, а її син [PERSON] за життя не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки помер до спливу шестимісячного терміна - позивач у справі набуває право в порядку спадкування за законом на дану земельну ділянку. Як зазначалось, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивачу було відмовлено у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на зазначену земельну. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Системний аналіз наданих позивачем доказів дає змогу суду достовірно встановити, що спірна земельна ділянка належала бабусі позивачки [PERSON]. Суд вважає доведеним, що позивачка є спадкоємицею за законом, тому має право спадкування земельної ділянки, але не має Державного акта на земельну ділянку, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності належно оформленого Державного акта про право власності на землю не існує.\~\~\~\~\~\~ На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved