Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

23 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, якій під час розгляду справи уточнював, та зазначав, що 30 липня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №GOA0AE000122636 згідно якого остання отримала кредит в розмірі 8 560,06 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 29 липня 2011 року. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] надала в заставу автомобіль ВАЗ, модель 217030, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. За умовами договору повернення суми кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами, але позичальником зазначені зобовязання не виконуються належним чином, та рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2012 року було звернуто стягнення на заставлене майно. 26 лютого 2013 року вказаний автомобіль був реалізований, але сума яка надійшла на погашення заборгованості, є недостатньою тому просили стягнути з божника на їх користь суму заборгованості станом на 06 березня 2015 року у сумі 34 419,89 доларів США, що еквівалентно 787 871 грн. 28 коп., та яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4916,06 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 2105,29 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 488,69 доларів США, 25 260,41 долара США пені за несвоєчасне виконання зобовязань та штрафів у сумі 10,92 долара США (фіксована частина) та 1638,52 долара США (процентна складова). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам та судом безпідставно не прийнято до уваги надані ними докази на обґрунтування суми заборгованості. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове. Представник відповідача доводи проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав: Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що заставлений автомобіль продано саме 26 лютого 2013 року та реалізація заставленого автомобіля не покрила вартості боргу відповідача, не доведено правильність та правомірність здійснення розрахунку заборгованості. Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що між сторонами було укладено кредитно заставний договір № №GOA0AE000122636 від 30 липня 2008 року відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у сумі 8 560,06 доларів США зі сплатою 17,04 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення 29 липня 2011 року. Відповідно до договору в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] надала в заставу автомобіль ВАЗ, модель 217030, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER].. Згідно умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами кожного місяця, яка складається із заборгованості за кредитним договором, відсотків, комісії та інших витрат за договором. Боржником зобовязання за кредитним договором не виконуються та має місце заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п.п.14.2, 14.3. укладеного договору у випадку порушення Позичальником зобовязаннь передбачених статтями 6.2.2. та 6.2.3. Договору щодо сплати винагороди та процентів Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу але не менше 1 грн. за кожень день прострочки. Та у випадку порушення Позичальником зобовязання щодо повернення основної суми Кредиту передбаченого статтею 6.2.4. Договору Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу але не менше 1 грн. за кожень день прострочки. Відповідно до п. 14.9 укладеного договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за Договором понад 30 днів банк має право нараховувати а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. Відповідно до п.14.10 нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 років з дня коли відповідне зобовязання повинно було бути виконанє відповідною стороною. Сплата неустойки здійснюється у гривнях. У випадку якщо кредит видається у іноземній валюті штраф сплачується в гривньовому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2012 року на заставлене майно було звернуто стягнення заборгованості за договором у сумі 186 724 грн. 35 коп. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 15 січня 2013 року ринкова вартість заставленого автомобіля на дату оцінки складає 47 500 грн. Зазначена оцінка іншою стороною не спростована. 26 лютого 2013 року вказаний автомобіль був реалізований та відповідно до витягу з рахунку 29094051820814 відкритого на імя [PERSON] 26 лютого 2013 року на рахунок надійшло 6255,47 доларів США. Відповідно до п. 4.7 кредитно-заставного договору укладеного між сторонами кошти отримані банком від позичальника для заборгованості направляються для її погашення в такій черговості: для відшкодування витрат (збитків) яких зазнав банк за договором зокрема визначених п.п 3.4.1., п.п. 3.4.2. та п.п. 6.2.7. та сума що залишилася направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: для сплати неустойки, простроченої заборгованості за винагородами, процентами та за наданим кредитом, решта на оплату винагорода, процентів та кредиту. Згідно п.6.2.7 зазначеного договору на підставі наданих банком підтверджуючих документів в першу чергу відшкодовуються витрати (збитки) банку, у тому числі повязані з доставкою застави на місце зберігання, зберігання застави, послуги повязані з реалізацією предмета застави. Відповідно до копій меморіальних ордерів №VV від 26.02.2013 року на суму 3127,74 долара США з призначенням платежу погашення заборгованості по кредитному договору, №12VW від 26 лютого 2013 року 40,92 доларів США перераховано з призначенням платежу - погашення заборгованості по кредитному договору №GOA0AE000122636 від 30.07.2008 року, № 12VZ від 26.02.2013 на суму 3086,81 долар США з призначенням платежу погашення штрафу. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України та статті 24 Закону України «Про заставу» якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином у кредитора для задоволення своїх грошових вимог є право звернення стягнення на предмет застави; разом із тим сам по собі факт реалізації предмета застави, не припиняє грошового зобов'язання боржника в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, й у такому випадку закон передбачає право кредитора о держати суму, якої не вистачає для повного задоволення його вимоги, з іншого майна боржника. З матеріалів справи убачається, що відповідач не виконав своїх обов'язків за кредитним договором. 26 лютого 2013 року на виконання рішення суду про звернення стягнення заставлене майно, автомобіль було реалізоване. Проте одержаної від продажу заставленого майна суми грошових коштів недостатньо для повного задоволення грошових вимог. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку сума заборгованості станом на 06.03.2015 року складає 34 419,89 доларів США, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 4916,06 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 2105,29 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 488,69 доларів США, 25 260,41 долара США пені за несвоєчасне виконання зобовязань (у тому числі за період з 04 вересня 2013 року по 14 квітня 2014 року у сумі 2512,10 доларів США), штрафів у сумі 10,92 долара США (фіксована частина) та 1638,52 долара США (процентна складова). За таких обставин, апеляційний суд суд першої дійшов до висновку, що позичальником порушуються зобовязання за кредитним договором, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, відсотками, комісією підлягають задоволенню. Проте вирішуючи питання щодо стягнення штрафів та пені апеляційний суд виходить з того, що Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача під час розгляду справи наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно розпорядження Кабінету міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» станом на жовтень 2014 року м. Артемівськ Донецької області, де вона зареєстрована та постійно проживає, включене до цього переліку. Як пояснив у судовому засіданні апеляційного суду представник позивача штрафи за невиконання зобовязань за кредитним договором позичальнику було нараховано при зверненні до суду у жовтні 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів. Таким чином, вимоги про стяненя суми пені підлягають задовленню частковоо, розмір пені необхідно розраховувати за період з 04 вересня 2013 року по 14 квітня 2014 року та вимоги про стягнення суми штрафу задоволенню не підлягають. Таким чином при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог. Задовольняючі позовні вимоги частково апеляційний суд з урахуванням вимог ст.. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції.

Outcome: partial