Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

23.07.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування 16/25 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обгрунтовує тим, що вона являється власником 16/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Під час оформлення спадщини, позивачу випадково стало відомо, що за адресою проживання її покійного батька, а саме: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , який був сином колишньої співмешканки батька позивача [PERSON] , шлюб яких було визнано недійсним заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області. [PERSON] , [INFO] за адресою по [ADDRESS] фактично зареєстрований, але не проживає з 2013 року по даний час, ніяких обов`язків щодо утримання житла відповідач не виконує, обов`язків по оплаті інших комунальних послуг не несе, відсутній за адресою реєстрації більше семи років, його особистих речей в будинку немає, будь-яких відомостей з приводу збереження за ним права користування будинком не надходило. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени родини позивача не чинили. [PERSON] не відомо місце проживання відповідача, знає лише, що він виїхав до м. Київ проживати та працювати. Той факт, що відповідач зареєстрований у вказаному будинку, не дає позивачу можливості в повній мірі розпоряджатися майном. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду заяву, відповідно до якої просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, в тому числі шляхом публікування оголошення про його виклик на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву від відповідачів на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] по праву приватної спільної часткової власності належить 12/25 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель та споруд на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2020 та 4/25 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель та споруд на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2020, що підтверджується свідоцтвом про спадщину за заповітом від 30.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 3497, свідоцтвом про спадщину за законом від 30.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 3502 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2020. Згідно довідки № 147 від 10.02.2021, виданої виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області, [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2013 року по даний час. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Статтею 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved