Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

23 квітня 2014 року до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на жилий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить вказаний будинок з надвірними спорудами. Цей будинок належав її чоловіку на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 08.04.1967 року. Вона, як дружина померлого та спадкоємець першої черги, прийняла вказану спадщину оскільки постійно проживала разом з спадкодавцем на час його сперті. Вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на вказаний будинок в порядку спадкування, проте у вчиненні такої нотаріальної дії нотаріусом було відмовлено з посиланням на те, що право власності на спадковий будинок за спадкодавцем не було зареєстровано. Зазначила, що вказаний будинок був побудований її чоловіком на відведеній у встановленому законом порядку земельній ділянці у відповідності до затвердженого плану будівництва. Вказаний будинок був прийнятий до експлуатації та її чоловікові у 1967 році було видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок. На час видачі вказаного свідоцтва було відсутнє законодавче закріплений обов'язок державної реєстрації права власності в органах БТІ. За таких обставин просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спірний будинок з надвірними спорудами. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача - макіївської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов є обґрунтованим та його слід задовольнити з таких підстав. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі, який був зареєстрований 20 квітня 1957 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке було видано 20.04.1957 року Холодно-Балківським селищним ЗАГС м. Макіївки (свідоцтво серія [NUMBER] актовий запис № 121). Згідно наданого свідоцтва про право власності виданого Холодно-Балківським виконавчим комітетом ради депутатів від 08.04.1967 року встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Вказане свідоцтво було видане [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Холодно-Балківської ради депутатів №19 від 28.03.1967 року взамін договору на право забудови від 1957 року. З представленої домової книги будинку [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] з 27.04.1966 року (знятий з реєстрації 26.07.2013 року у зв'язку зі смертю), [PERSON] - з 19.05.1970 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав, зокрема, на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на таке майно, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст.3 цього Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак права на нерухоме майно, що виникли до набрання ним чинності, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва та не пов'язаний із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, оскільки така реєстрація є лише визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва уперше на законодавчому рівні було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення», а відтак, при набутті права власності на об'єкти, збудовані до вказаної дати, закон не потребує їх введення в експлуатацію у відповідності до цієї постанови. Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376, одним з документів, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Зі справи вбачається, що спірний житловий будинок був побудований [PERSON] на відведеній у встановленому порядку для цих цілей земельній ділянці, відповідно до затвердженого проекту забудови, складений відповідний технічний паспорт на будинок, та останньому рішенням виконавчого комітету Х-Балківської ради депутатів трудящих було видане свідоцтво про право власності на вказаний будинок. За таких обставин слід визнати, що спірний будинок був побудований [PERSON] у відповідності до вимог діючого на час його спорудження законодавства та останній набув на нього право власності, оскільки за наведених обставин виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цих об'єктів. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено наданим свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданого Гірницьким відділом ДРАЦС реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до наданої відповіді завідуючої П'ятої макіївської державної нотаріальної контори №504/02-14 від 10.06.2014 року та долученої до неї інформаційної довідки зі спадкового реєстру встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] була заведена спадкова справа. З заявою про прийняття спадщини після померлого звернулася [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину видане не було. Відповідно до ч.ч.1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], як дружина померлого [PERSON], є спадкоємцем першої черги, на час смерті спадкодавця постійно з ним проживала та відповідно до положень ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину. Постановою державного нотаріуса Слабкіної Л.В. від 21 березня 2014 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Відмовляючи позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус вказав, що наданий заявником «правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок не пройшов державної реєстрації». Оскільки право власності померлого [PERSON] встановлене у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, за наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що спадкоємець [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове домоволодіння. Судом встановлено, що позивач є єдиною особою, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], що спадковий будинок не є самочинним чи незавершеним, і вказаний будинок, відповідно до положень цивільного законодавства входить до складу спадщину після смерті [PERSON], тому суд вважає, що позовну заяву в частині визнання за позивачем права власності на спірну нерухомість слід задовольнити та визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,9 кв.м, житловою - 22,5 кв.м, означений в плані під літ. А-1 з жилою прибудовою «А*» з надвірними будівлями: літнею кухнею «Б», сараєм «В», вбиральнею «Г», огорожею водогоном. На підставі викладеного,

Outcome: approved