Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

22.04.2019 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка до дня смерті проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] , яка 20.01.1999 року склала заповіт, посвідчений Чагівською сільською радою Оратівського району Вінницької області, згідно якого все спадкове майно, що буде їй належати на день смерті, в тому числі житловий будинок, розташований у с. Мервин Оратівського району. Вінницької області заповідала [PERSON] , реєстровий № 08. Заповіт не змінено і не скасовано. [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом відмовився, про що написав відповідну заяву 10.04.2019 року, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., реєстровий № 706. Крім позивача, спадкоємцем першої черги за законом, передбачених ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, є син спадкодавця, [PERSON] , який від прийняття спадщини відмовився, про що написав 10.04.2019 року заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., реєстровий № 711. За заявою позивача [PERSON] від 19.04.2019 відкрито спадкову справу № 85/2019 року у Оратівській державній нотаріальній конторі. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) площею 2,37 га, яка перебуває у власності КПС «Прогрес» с.Мервин Оратівського району Вінницької області та права власності на 0,07 відсотків пайового фонду майна КСП «Прогрес» с. Мервин Оратівського району Вінницької області, на яку позивачу нотаріусом 19.04.2019 року було видано відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 350, по спадковій справі № 85/2019. Однак, не оформленим залишилося інше спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 0,60 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в [ADDRESS] , належна спадкодавцю згідно рішення 4 ceciї 2 скликання Чагівської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області від 10.04.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та Додатку до нього. Оформити спадщину в нотаріальній конторі на земельну ділянку площею 0,60 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в [ADDRESS] позивач [PERSON] не має змоги, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,60 га. В підтвердження неможливості оформлення спадщини в нотаріальній конторі надав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2019 року, що й стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Таким чином, [PERSON] просить суд визнати за ним право на земельну ділянку площею 0,60 га, розташовану в [ADDRESS] , згідно рішення 4 cecії 2 скликання Чагівської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області від 10.04.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та Додатку до нього, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 15.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 26.01.2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 26.01.2021 року не з`явився. Натомість, позивач подав до суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без його участі, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити. Представник позивача адвокат Крицька Т.В., будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 26.01.2021 року не з`явилася. Натомість, подала до суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач Чагівська сільська рада Оратівського району Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 24.12.2020 року до суду надійшла заява Оратівської селищного голови Лошак Г.В., яка на підставі рішення, прийнятого 15.12.2020 року Оратівською селищною радою Вінницької області 2 сесією 8 скликання «Про реорганізацію Чагівської сільської ради» на час реорганізації здійснює повноваження Чагівської сільської ради, правонаступником якої вважається Оратівська селищна рада. У вказаній заяві просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в с. Мервин Оратівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 180 від 08.04.2019 року, відповідно до запису погосподарської книги виконавчого комітету Чагівської сільської ради за № 08, особовий рахунок № [NUMBER] померла [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Мервин Оратівського району Вінницької області на день смерті [INFO] була зареєстрована i постійно проживала в [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: дочка - [PERSON] , яка померла [INFO] ; онук - [PERSON] , [INFO] . Малолітніх та неповнолітніх ociб, які б проживали та були зареєстровані спільно з спадкодавцем, не значиться. Як вбачається із заповіту від 20.01.1999 року, посвідченого секретарем Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Новохацькою К.О. та зареєстрованого в реєстрі за №08, [PERSON] житловий будинок, який розташований в с. Мервин Оратівського району Вінницької області та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповідає [PERSON] . При цьому, відповідно до заяви від 10.04.2019 року, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, від прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті його баби [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовляється. Справжність підпису [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., реєстровий № 706. Також, згідно заяви від 10.04.2019 року, [PERSON] , як спадкоємець за законом, від прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовляється. Справжність підпису [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., реєстровий № 711. Згідно із витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55930858 від 19.04.2019 р. спадкову справу після смерті [INFO] [PERSON] зареєстровано 19.04.2019 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 85/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] спадкову справу відкрито за заявою [PERSON] та останньому 19.04.2019 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» с. Мервин Оратівського району Вінницької області, розміром 2,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та з права власності на 0,07 відсотків пайового фонду майна КСП «Прогрес» с.Мервин Оратівського району Вінницької області. Згідно архівної виписки із рішення 4 сесії 2 скликання Чагівської сільської Ради народних депутатів, [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність та користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд особистого підсобного господарства площею 0,60 га. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення права власності на вказане нерухоме спадкове майно, постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори № 232/02-31 від 19.04.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,60 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, належну померлій [INFO] [PERSON] , оригінал якої долучено до матеріалів цивільної справи № 141/354/19. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Як вбачається з п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Отже, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини). При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР 1963 р., прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Зокрема, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] своєї матері [PERSON] на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,60 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно, позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 232/02-31 від 19.04.2019 року [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, згідно наданих заяв, які знаходяться в матеріалах цивільної справи №141/354/19, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом та [PERSON] , як спадкоємець за законом, від прийняття спадщини відмовилися, а відповідач, згідно поданої заяви від 24.12.2020 року не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд враховуючи норм чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя на законних підставах володіла та користувалася спірним нерухомим майном, але в силу об`єктивних причин не встигла за життя здійснити реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна у компетентних органах, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі ст.ст. 524-527, 529, 548, 549, 560, 561 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved