Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

23.02.2021 року адвокат Петров Г.М. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в інтересах [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог вказує на те, що 25.06.2019 [PERSON] отримала від ТОВ «Мілоан» кредитні кошти у розмірі 3550,00 грн. строком на 30 днів, які були повернуті у зазначений строк. Однак, у лютому 2021 року їй стало відомо, що за місцем її роботи було отримано постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. про звернення стягнення на заробітну плату боржника в межах виконання виконавчого напису нотаріуса №11158 від 07.11.2020 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 16 100,00 гривень. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, у зв`язку з тим, що кредитний договір між позивачем та ТОВ «Міолан» не укладався, на момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах, виконавчий напис не було вчинено на документі, що встановлює зобов`язання за договором. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. Ухвалою суду від 24.02.2021 року позовну заяву [PERSON] разом з заявою про забезпечення позову передано на розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 року справу передано для розгляду судді Котляр А.М. 08.04.2021 року суддя відкрив спрощене провадження у справі. В судове засідання [PERSON] та її представник адвокат Петров Г.М. не з`явились, від представника позивача надійшла до суду заява, в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, відповідно якого проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень вказав, що [PERSON] згідно умов кредитного договору отримала від ТОВ «Мілоан» кредитні кошти в сумі 5000 гривень, дата повернення кредиту 25.07.2019 року. Позивач кошти у визначений термін не повернула. 30.09.2019 року ТОВ «Мілоан» передало право вимоги за договором відповідачу. Твердження [PERSON] про те, що вона насправді отримала 3550 грн. та сплатила за кредит 7000 грн., не відповідає дійсності та не підтверджено доказами. Кредит був укладений в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виконавчий напис був вчинений, оскільки відповідач подав документи, які підтвердили безспірність заборгованості. Також вважає, що сума заявлених витрат на правничу допомогу в сумі 5000 гривень є неспівмірною із виконаною роботою адвоката, не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. та приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Згідно Договору №4924943 від 25.06.2019 [PERSON] було надано кредит у розмірі 5000,00 гривень строком на 30 днів. Дата повернення кредиту - 25.07.2019 року. Сукупна вартість кредиту складає 3550 гривень в грошовому виразі та 864 відсотка річних у процентному значенні. Комісія за надання кредиту 1150 гривень, проценти за користування кредитом 2400 гривень (а.с. 47-49). Договір був укладений в електронній формі із підписанням його за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с. 50). Згідно платіжного доручення, [PERSON] були перераховані кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» в сумі 5000 гривень (а.с. 52). 30.09.2019 року ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с. 53-58). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором (а.с. 64), [PERSON] має перед відповідачем заборгованість, яка складає 15100 гривень, складається із -простроченої заборгованості за кредитом в сумі 5000 гривень; -простроченої заборгованості за комісією в сумі 1150 гривень; -простроченої заборгованості за процентами в сумі 6450 гривень; -заборгованості за штрафами і пенями в сумі 2500 гривень. 17.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11158 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №4924943 від 25.06.2019 року, укладеним між нею та ТОВ «Міолан», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованості за кредитним договором в сумі 16 100 гривень за період з 30.09.2019 по 30.10.2020 рік. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача в розмірі 1000 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. 12.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. при примусовому виконанні виконавчого напису № 11158, виданого 07.11.2020 року, винесено постанову ВП № 63967402 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 7березня 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1. Порядку №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2. Порядку №296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік № 1172). Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку №296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд встановив, що п. 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання такої вимоги позивачем, що унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат». Виконавчий напис нотаріусом було вчинено 07.11.2020 року, в той же час, як передбачено ст. 88 Законом України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Кредитний договір № 4924943, на підставі якого вчинений оскаржуваний виконавчий напис був укладений 25.06.2019 року з кінцевим терміном дії 25.07.2019 року (п. 1.3 Договору). Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.09.2019 по 30.10.2020 року. Строкова заборгованість за штрафами і пенями нараховано з 26.07.2019 до 30.09.2019. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за штрафами і пенями сплили 30.09.2020 року за строком позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням діючого законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати які складаються з витрат за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн., а також 908,00 грн. судового збору за подання позову на користь держави у зв`язку зі звільнення позивача від сплати судового збору. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному позивачем розмірі - 5000,00 грн., то в цій частині позовні вимоги, на думку суду, не відповідають вимогам закону, отже не можуть бути задоволені судом у зв`язку з наступним. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги. Проте, суду не надано розрахунку сум судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 5000,00 грн., документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку, тому суд вважає, що стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Outcome: partial