Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

23.03.2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 13.12.2013 року гр. [PERSON] отримала від нього 300 доларів США та 9500,00 грн. для вирішення питання з ПАТ КБ «Приватбанк», щодо зняття арешту з вантажівки «Mitsubishi Canter», реєстраційний номер [NUMBER]. Про отримання грошей та дії, які зобовязалась виконати, відповідач написала розписку. Зазначеною вантажівкою він володів, користувався та розпоряджався на підставі довіреності від 22.08.2011 року від імені [PERSON] до 15.02.2013 року. Після чого він бажав продовжити довіреність на володіння автомобілем, але не зміг цього зробити через те, що 03.02.2012 року на вищезазначений автомобіль було накладено арешт відділом ДВС Овідіопольського районного управління юстиції. Відповідач питання щодо зняття арешту з автомобіля не вирішила та передала його представниками ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином неправомірні дії відповідача привели до негативних наслідків та йому було спричинено матеріальну шкоду. Уточнивши позовні вимоги заявою від 26.05.2016 р., позивач просить суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 35200 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала, щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля «Mitsubishi Canter», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.9). Позивач [PERSON] був уповноважений гр. [PERSON] розпоряджатися вищезазначеним транспортним засобом на підставі довіреності (а.с.12). 01.12.2010 року заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON], належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль марки «Mitsubishi Canter» (рік випуску 1999 тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: TYBF631EXDN01226, реєстраційний номер [NUMBER]) та автомобіль марки «Renault Midlum 270» (рік випуску 2002 тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: VF644ACA000000466, реєстраційний номер: ВН1346ВО). Відповідно до наданої розписки від 13.12.2013 р., [PERSON] отримала від [PERSON] 300 доларів США та 9500 грн. для вирішення питання з ПАТ КБ «Приватбанк» про зняття арешту з автомобіля «Mitsubishi Canter», реєстраційний номер [NUMBER], вирішення питань з приводу оформлення в ДАІ до понеділка 16.12.2013 р. в 14 годин (а.с.7-8). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вона була присутня при передачі від [PERSON] до [PERSON] грошових коштів у розмірі 300 доларів США та 9500 грн. для вирішення питання з ПАТ КБ «Приватбанк» про зняття арешту з автомобіля. Грошові кошти у розмірі 11 тис у.е. про які зазначила [PERSON] в розписці без номера та дати (а.с. 8) їй не передавалось. На теперішній час [PERSON] свої зобовязання перед [PERSON] не виконала, та відповідно акту прийому, співробітником управління безпеки ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в присутності третьої особи [PERSON] було вилучено автомобіль «Mitsubishi Canter», реєстраційний номер [NUMBER]. Щодо посилання позивача на те, що правочин був здійснений ним під впливом обману, то суд зазначає наступне. Між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані нормами ЦК України (ст.ст. 625, 611). Як вбачається з уточненої позовної заяви Позивачка не оспорює дійсність договірних зобовязань [PERSON] за розпискою від 13.12.2013 р. та не просить суд визнати його недійсним. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 20 зазначив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. В розумінні положень чинного законодавства України, доведення обставин з якими передбачено можливість визнання угоди недійсною відповідно до ст. 230 ЦК України лежить на позивачеві. Відповідно до ст.\~10,\~60 ЦПК\~України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення\~для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте в матеріалах справи докази, які б свідчили про навмисне введення в оману [PERSON] щодо обставин, які впливають на вчинення правочину відсутні. Оскільки [PERSON] не виконала своїх договірних зобовязань за розпискою від 13.12.2013 р. та не повернула позивачу отримані нею грошові кошти до теперішнього часу, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення підлягають задоволенню частково в розмірі 16955,00 грн. (300 доларів США (що за курсом НБУ на дату постановлення рішення складає 24,85 грн.=7455 грн. + 9500 грн.), оскільки сума знайшла своє підтвердження матеріалами справи, а зокрема наданою позивачем розпискою від 13.12.2013 р.(а.с. 7-8). Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до частини задоволених вимог.

Outcome: partial