Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

23.02.2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] житлово-комунального господарства Уманської міської ради про зобовязання вчинити дії щодо передачі у власність (приватизації) житла. Позивач просить суд: зобовязати відповідача вчинити дії щодо передачі у власність (приватизації) [PERSON] квартири [ADDRESS], загальною площею 23,6\~кв.м. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов і просила задовольнити її позовні вимоги повністю, оскільки чоловік при житті до кінця належним чином не оформив приватизацію квартири і тому потрібно це зробити «… по новому…». Представники відповідача [PERSON] ЖКГ Уманської міської ради [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову через його необґрунтованість та відсутність можливостей оформлення приватизації на підставі документі, які оформлялися у 1998 році на коло осіб, які в той час мали право на приватизацію. Представники в судовому засіданні наполягали на тому, що на цей час відсутні законні підстави для зобов'язання судом [PERSON] ЖКГ вчинити дії по передачі у власність позивача шляхом приватизації квартири [ADDRESS], що має своїм наслідком відмову в задоволенні позовних вимог позивача. Також вони вказували, що станом на сьогодні офіційно рішення з приводу відмови не приймалися, а [PERSON] розяснювалися процедури, які вказані в Положенні «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене наказом Міністерства з питанню ЖКГ України від 16.12.2009 року № 396 ( у п. 18 міститься перелік документів, які повинні бути подані у разі оформлення приватизації квартири). Також вони категорично наполягали, що приватизація, яка проводилася у 90 роки не може мати жодних правових наслідків, оскільки вона не була доведена до кінця і на відповідних документах відсутні печатка та підпис керівника уповноваженого органу приватизації [PERSON] Крім того, вони підтвердили, що інформація викладена в довідці з приводу перебування відповідного обєкту нерухомості на балансі ДП «Уманський цегельний завод» Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» відповідає дійсності і на баланс органу місцевого самоврядування вказане майно не передавалося. В судових дебатах представники вказували, що діями відповідача права позивача ніяким чином не порушені, у разі задоволення позову рішення суду не може бути виконано, з урахуванням специфіки регулювання вказаного питання чинним законодавством України і тому з приводу задоволення позову вони покладаються на думку суду. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи, надані позивачем в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Установлено, що 11.02.1998 позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] звернулися до міського голови Уманської міської ради із заявою № 1 про приватизацію ними однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 23,6\~кв.м. (а.с.\~22). На час подання заяви [PERSON] була наймачем квартири, а [PERSON] членом сім'ї наймача, про що зазначено в Довідці про склад сім'ї наймача ізольованої квартири (а.с.\~21), і вони були прописані за вказаною адресою з 06.10.1976 (а.с. 12-13). На підставі поданої Заяви та Довідки про склад сім'ї наймача у 1998 році Уманським відділом КП\~«ЧООБТІ» були підготовлені документи на приватизацію квартири, але розпорядження органу приватизації не підписано та не завірено печаткою, про що зазначено у відповіді Уманського відділку КП\~«ЧООБТІ» від 26.04.2016 №\~731. Те, що рішення про приватизацію не було прийняте шляхом видання відповідного розпорядження, підтверджується і відповіддю [PERSON] ЖКГ Уманської міської ради від 04.05.2016 №\~485/09 та копією проекту Розпорядження органу приватизації, який не підписаний та на якому не проставлена печать відповідно органу. Квартира мала бути передана у приватну власність [PERSON] і [PERSON] (а.с.\~17, 18, 19). На час подання Заяви № 1 11.02.1998 багатоквартирний будинок по вул.\~Страйгородського, 9, знаходився на балансі Уманського цегельного заводу, про що зазначено у Довідці від 27.11.1997 № 255 названого заводу (а.с. 20). Згідно з розпорядженням Уманського міського голови № 16-р від 19.02.2016 найменування вулиці Страйгородського змінене на вулицю Скоропадського. 09.06.2011 шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.04.2011 (а.с. 25). Згідно з відповіддю Уманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області від 16.02.2017 №\~15 [PERSON] помер 04.03.2015 (а.с. 23). [PERSON] ЖКГ Уманської міської ради листом від 13.04.2016 № 385/09 повідомив [PERSON] про те, що станом на 2016 рік будинок залишається у власності Уманського цегельного заводу корпорації «Укрбуд», тому приватизувати квартиру можливо лише за наявності довідки про склад сім'ї та заяву встановленого зразка, підписану всіма членами сім'ї, які проживають і зареєстровані у квартирі, завірених власником житла, а саме керівництвом цегельного заводу (а.с.\~24). Посилання у листі на відсутність на той час керівництва цегельного заводу, яке б могло підписати відповідну довідку і заяву, суд вважає необгрунтованим, оскільки Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України містить відомості про те, що Державне підприємство «Уманський цегельний завод» Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» (м. Умань, вул. Дерев'янка, 2, код 01374613) не перебуває у стані припинення і є його керівник [PERSON] Наведені відомості Реєстру суд визнає загальновідомими обставинами, які відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Частиною першою ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 №\~2482-XII (зі змінами) визначено, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. І згідно з частиною другою цієї статті до державного житлового фонду належать житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Як передбачено пунктом 1 ст. 6 Закону №\~2482-XII незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. Тобто позивач [PERSON] як наймач однокімнатної квартири, що відноситься до житлового фонду державного підприємства, має право на безоплатну приватизацію цієї квартири. Питання організації проведення приватизації та оформлення права власності регулюються нормами ст. 8 Закону №\~2482-XII. У частині першій цієї статті визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч. 2, 3 ст.\~8 Закону). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир, згідно з ч. 4 статті, може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). В положенні «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене наказом Міністерства з питанню ЖКГ України від 16.12.2009 року № 396 детально врегульована процедура передачі квартир у власність громадян. У п. 18 вказаного Положення міститься перелік документів, які повинні бути подані у разі оформлення приватизації квартири. У частині 9 ст. 8 Закону №\~2482-XII. Передбачено, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Враховуючи наведені вище норми Закону, наявні у справі відомості про перебування багатоквартирного будинку №\~9 по вул.\~Скоропадського (Страйгородського), м. Умань, «на балансі», «у власності» Державного підприємства «Уманський цегельний завод», та відсутність підтвердження належними і допустимими доказами передачі цим заводом повноважень з приватизації житлового фонду органам приватизації Уманської міської ради, суд дійшов висновку, що прийняття рішення щодо приватизації квартири [ADDRESS], належить до повноважень цього підприємства, а не відповідача у справі [PERSON] ЖКГ Уманської міської ради. Отже, позивач не надала суду доказів того, що відповідач [PERSON] ЖКГ Уманської міської ради станом на 1998 рік або ж 2016 рік був органом, вповноваженим на здійснення приватизації квартири, наймачем якої вона є, і що відповідач порушив, не визнає або оспорює право [PERSON] на приватизацію квартири станом на день звернення до суду за захистом порушеного права. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] ЖКГ Уманської міської ради задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довела в суді, що цей відповідач порушив її право на приватизацію житла і повинен відповідати за цим позовом.

Outcome: dismissed