Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

23 червня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних і трьох процентів річних . Свій позов мотивує тим, що їй з чоловіком [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. У травні 2011 року вони домовились із відповідачем [PERSON] про продаж йому вищевказаної квартири. Після підписання договору в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON], при розрахунку за куплену в них квартиру відповідач повідомив, що для повного розрахунку з ними в нього не вистачає коштів квартира в сумі 11 000 доларів США. Водночас відповідач їх запевнив, що він з ними обов'язково розрахується, про що в той же день, в тому ж приміщенні нотаріальної контори власноручно склав і передав їм розписку, в якій зобов'язався сплатити їй, [PERSON] 11 000 дол. США до 01.06.2012 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 15.10.2013 року, з [PERSON] було стягнуто в її користь 87890,00 грн. Рішення Луцького міськрайонного суду від 23.04.2013 року набрало законної сили 15.10.2013 року і підлягає обов'язковому виконанню, але боржник його не виконав, тому він зобов'язаний повернути їй суму боргу з врахуванням індексу інфляції та сплатити 3% річних, які за період з 01.06.2012 року по 14.10.2013 року (прострочення 501 день) становлять 452,96 доларів США, з 15.10.2013 року по 23.06.2014 року (прострочення 252 дні) становлять 1820,40 грн . Заборгованість відповідача по інфляційних складає 9875,93грн. Отже, відповідач зобов'язаний сплатити їй 452,96 доларів США, та 1820,40 грн. 3% річних і 9875,93 грн. інфляційних, а всього: 11696,33 грн. та 452,96 долари США. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в її користь 11696,33 грн. та 452.96 долари США. Крім того, просить стягнути судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує і не заперечує щодо постановлення заочного рішення по справі . Крім того, подала суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою просить стягнути з [PERSON] в її користь 14980,82 грн. 452,96 долари США. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у травні 2011 року, під час купівлі у позивача квартири [ADDRESS], заборгував останній 11 000 доларів США, з приводу чого власноручно, в приміщенні нотаріальної контори склав і передав позивачу розписку, в якій зобов'язався сплатити їй, позивачу [PERSON], 11 000 дол. США до 01.06.2012 року. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, в добровільному порядку, відповідач позивачу коштів не повернув. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.04.2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 15.10.2013 року, з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] було стягнуто в користь останньої 87890,00 грн. Судом встановлено, що станом на день розгляду справи, відповідач позивачу грошей не повернув і ухиляється від виконання зобов'язання. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що рішення Луцького міськрайонного суду від 23.04.2013 року набрало законної сили 15.10.2013 року і підлягає обов'язковому виконанню, але боржник його не виконав, тому останній зобов'язаний повернути позивачу суму боргу з врахуванням індексу інфляції та сплатити 3% річних, які за період з 01.06.2012 року по 14.10.2013 року (прострочення 501 день) становлять 452,96 доларів США, з 15.10.2013 року по 23.06.2014 року (прострочення 252 дні) становлять 1820,40 грн. Заборгованість відповідача по інфляційних станом на день подачі позову до суду складала 9875,93грн. З уточненого розрахунку позивача вбачається, що на момент подачі позовної заяви у ній не були враховані показники інфляції за червень 2014 року -101,4%, за липень 2014 року - 100,4%, за серпень 2014 року - 100,8%. Тому борг по інфляційних за листопад 2013 року -серпень 2014 року становить 12437,44грн. Крім того, збільшилася кількість днів прострочення , за які нараховуються 3%річних (з 24.06.2014року по 03.09.2014року-100днів). Борг за ці 100 днів становить 722,38грн. Отже, як вбачається з наданого позивачем та перевіреного в суді уточненого розрахунку, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 14980,82грн. (12437,44грн. +722,38грн.+1820,40грн.) та 452,96 долари США. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості та судові витрати по справі.

Outcome: approved