Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

23 червня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] В позовній заяві вказав, що відповідно до умов кредитного договору від 18 червня 2009 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2000 грн. зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, станом на 05 червня 2016 року в нього виникла заборгованість в розмірі 17260,80 грн., з яких: 1289,79 заборгованість за кредитом; 11910,97 заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф ( фіксована частина ) та 810,04 грн. штраф ( процентна складова ). Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь банку загальну суму заборгованості по договору в розмірі 17260,80 грн. та судові витрати. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в своїй заяві позовні вимоги банку підтримав у повному обсязі, а справу просив розглянути без участі представника в заочному порядку. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини своєї неявки суду не сповістив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить такого. Судом встановлено, що 18 червня 2009 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а. с. 6 ). Зазначений договір було укладено шляхом підписання позичальником Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, які разом з Тарифами банку складають кредитний договір. З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим, за розрахунком банку станом на 05 червня 2016 року в нього утворилася заборгованість в сумі 17260,80 грн., з яких: 1289,79 заборгованість за кредитом; 11910,97 заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф ( фіксована частина ) та 810,04 грн. штраф ( процентна складова ) ( а. с. 3-5 ). Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із сутті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановленні договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повній мірі розрахувався з позивачем по кредиту, суд доходить висновку, що позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості за кредитом, процентами, пенею і комісією, а також фіксованою частиною штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню на загальну суму 16450,76 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача процентної складової штрафу, суд виходить з того, що за ч.2 ст.549 ЦК України штраф є відповідальністю, яка залежить від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання. За змістом цього зобовязання нарахування процентної ( розрахункової ) частини штрафу повязане не з певною подією кредитних правовідносин ( прострочення платежів ), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобовязання. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення процентної складової штрафу в розмірі 810,04 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності з цією статтею суд стягує з [PERSON] 1313,23 грн. витрат по сплаті судового збору, що становить 95,3 %.

Outcome: partial