Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

23.04.2015р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних (а.с. № 3-4). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 07.06.2013р. та 27.09.2013р. між ним та відповідачем було укладено договори позики на грошові кошти, які були еквівалентні 10\~000дол. США та 20\~000 дол. США, згідно умов яких, відповідач зобовязаний був повернути суму боргу до 07.06.2014р. та 27.09.2014р. відповідно. З огляду на те, що відповідач належним чином не виконує умови договорів, то позивач просив стягнути суму боргу за двома договорами з урахуванням індексу інфляції в розмірі 740\~469грн. 60коп. та три процента річних за договором від 07.06.2013р. в розмірі 5721грн.93коп. та за договором позики від 27.09.2013р. в розмірі 7128грн. 33коп. В наданій суду 22.10.2015р. заяві, яка надійшла на електрону пошту суду, позивач просив винести по справі заочне рішення суду (а.с. № 61), а в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності (а.с. № 4). Відповідач [PERSON] в судові засідання 07.10.2015р. та 16.11.2015р. повторно не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, за адресою, наданою ВАДР управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 14). Згідно відміток на конвертах, які повернулися до суду, вони не вручені «через закінчення терміну зберігання» (а.с. № 59, 62), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Враховуючи, що відповідач повторно не зявився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, про причини неявки суд не сповістив, заперечень щодо позовної заяви суду не надав, а також приймаючи до уваги, що позивач просив розглядати справу за його відсутності та винести по справі заочне рішення суду, то на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе винести по справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін. Справа розглянута без фіксування процесу технічними засобами (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник, зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 07.06.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав позику в розмірі 79\~930грн., що було еквівалентно 10\~000дол. США зі строком повернення до 07.06.2014р. Договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 864 (а.с. № 8). 27.09.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав 159\~860грн., що було еквівалентом 20\~000дол. США зі строком повернення до 27.09.2014р. Договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1814 (а.с. № 9). Будучи повідомленим належним чином, про дату та час слухання справи, відповідач будь-яких заперечень щодо позову або доказів повернення суми боргу суду не надавав. З огляду на те, що позивач в наданій суду 22.10.2015р. заяві не відмовився від позову, суд вважає, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, та грошові кошти за двома договорами позики підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Враховуючи, що позивач в позовній заяві просить стягнути суму заборгованості, виходячи з еквіваленту гривні до долара, то при винесені даного рішення суд керується положеннями абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справ» та вважає за можливе стягнути суму боргу за договором позики в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення суду. Згідно повідомлення НБУ станом на 16.11.2015р. 100 дол.США дорівнюють 2305грн. 98коп. (а.с. № 63-64). Як вбачається з договору позики від 07.06.2013р. відповідачем було отримано грошові кошти, що дорівнювали 10\~000дол. США, таким чином, з відповідача за даним договором підлягає стягненню грошова сума, яка є гривневим еквівалентом, а саме, 230\~598грн. (10\~000*2305грн. 98коп./ 100). За розрахунком, наведеним позивачем в позовній заяві, розмір 3 % річних від простроченої суми за цим договором складає 5629грн.12 коп. ( (230\~598*3*297/365)/100), а загальний розмір заборгованості складає 236\~227грн. 12коп. Згідно договору позики від 27.09.2013р. відповідачем отримано грошові кошти, що дорівнювали 20\~000дол. США, таким чином з відповідача за даним договором підлягає стягненню грошова сума 461\~196грн. (20\~000* 2305грн. 98коп./100). За розрахунком, наведеним позивачем в позовній заяві, розмір 3 % річних від простроченої суми за цим договором складає 7012грн. 71коп. ((461\~196*3*185/365)/100), а загальний розмір заборгованості складає 468\~208грн. 71коп. Що стосується позовних вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то в цій частині в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28.03.2012р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Враховуючи, що судом сума заборгованості була розрахована за курсом долара на день винесення рішення, то індексації дана сума не підлягає, а тому в задоволені цієї частині позовних вимог слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3416грн.88коп. ( 704\~435грн.83коп. (загальний розмір, який стягнутий рішенням суду) * 3654грн. (судовий збір сплачений при подачі позову)/ 753\~319грн. 86коп. (сума заявлених позовних вимог). В іншій частині, у стягненні судового збору слід відмовити, у звязку з відмовою в задоволені позову в певній частині. Що стосується стягнення судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, то даний судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, оскільки ухвалою судді від 12.05.2015р. він повернутий позивачеві у звязку з поверненням заяви про вжиття заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial