Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

24.05.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 25.12.1999 року був укладений шлюб, зареєстрований Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 232, від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Сім'я розпалася у січні 2017 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного. В зв'язку з чим між ними стали виниками сварки, були втрачені почуття любові на поваги одне до одного. За таких обставин позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе. Просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON], був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибув, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просив справу розглянути без його участі. (а.с. 24) Відповідач [PERSON], була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. (а.с. 25) Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що між сторонами 25.12.1999 року був укладений шлюб, зареєстрований Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 232 (а.с. 14). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сім'я розпалася в січні 2017 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного. В зв'язку з чим між ними стали виниками сварки, були втрачені почуття любові на поваги одне до одного. За таких обставин позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе. Майнового спору сторони не мають. Відповідно до ст.ст. 104, 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розлученні та не згодна на примирення, як і відповідач. Тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved