Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

24.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист особистих немайнових прав на невтручання в його особисте життя, на захист персональних даних, заявивши вимоги, до Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості»,. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем и зазначено, що він є внутрішньо переміщеною особою, з серпня 2014 року постійно мешкає в гуртожитку Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості». На час звернення до суду з позовом у нього склалися конфліктні відносини з керівництвом відповідача з тих причин, що вони не можуть досягти згоди щодо розміру його плати за проживання у гуртожитку. Відповідач не приймає його платежі в тому розмірі, який він вважає законним та наполягає на тому, що він має заборгованість, яка нарахована представниками відповідача з порушенням чинного законодавства. В порушення його немайнових прав, гарантованих ст. 32 Конституції України та Законом України «Про захист персональних даних» 10.06.2015 року в холі, а саме біля ліфту в гуртожитку Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» на дошці об»яв розмістили листи-вимоги за підписом в.о. директора [PERSON], де були оприлюднені його персональні дані, як боржника, а саме - прізвище, ім.»я та по батькові , адреса з номером кімнати, розмір, встановленої на власний розсуд відповідачем заборгованості. Розміщені на дошці оголошень його персональні дані були оприлюднені перед всіма особами, які проживають у гуртожитку, а також сторонніми особами, які відвідують його та перед всім персоналом відповідача. Такі дії вважає незаконним втручанням у його приватне життя, оскільки його персональні дані обговорюються сторонніми особами, його ситуація стала предметом обговорення серед мешканців гуртожитку та персоналом гуртожитку. Стверджував, що таке розповсюдження його персональних даних було зроблено з метою здійснення на нього не правового тиску як на «боржника», і безпосередньо такі дії принижують його як людину, створюють для нього додаткові незручності в його житті, дискримінують його як переселенця. 17.06.2015 року на його звернення від 12.06.2015 року з приводу надання йому інформації на підставі чого було розповсюджено відносно нього персональні дані, в.о. директора [PERSON] послалася на те, що ним було надано згоду на обробку персональних даних. 22.03.2015 року він дав згоду на обробку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» Державному закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» зазначених в анкеті слухача, у базі персональних даних «Контрагенти» з метою здійснення статутної діяльності у сфері освіти, однак дані викладені в листі-вимоги, яка розміщена на дошці об»яв гуртожитку ніякого відношення не мають до статутної діяльності у сфері освіти, при цьому він не має жодного відношення до слухачів і своєї згоди на розповсюдження його персональних даних перед третіми особами він не давав. Вважає, що дії в.о. директора Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» [PERSON] не законні, ними порушено його права та охоронювані законом інтереси., внаслідок чого було порушено його право на невтручання у його приватне життя, на захист його персональних даних від розповсюдження без його згоди, завдали йому значної моральної шкоди. Внаслідок протиправних дій відповідача, в особі директора [PERSON] він відчув приниження, як людина та як переселенець, з цього приводу переживає, що порушує його нормальні соціальні зв»язки з сусідами по гуртожитку, до нього виникає упереджене та несправедливе ставлення з боку тих сусідів, які його особисто не знають. Хибне враження щодо його порядності може виникнути і в осіб, які відвідують гуртожиток. Вважає, що саме на такий соціальний результат і розраховувала в.о. директора державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» [PERSON] Крім того, такі дії відповідача негативно вплинули на стан його здоров»я, оскільки будь-які негативні емоції, враховуючи характер його захворювання, викликають в нього підвищення тиску та погіршують його стан. Просив: зобов»язати Державний заклад післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» припинити порушення його особистих немайнових прав - зняти з дошки оголошень гуртожитку Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості « лист з його персональними ми даними (ПІП, його адреси з номером кімнати, суми заборгованості) і припинити розповсюдження цих же його персональних даних перед третіми особами без його згоди; стягнути на його користь 6 080, 00 грн. у рахунок компенсації завданої йому шкоди., а також сплачений судовий збір при зверненні до суду з позовом. 10.05.2015 року позивач подав уточнену позовну заяву, відповідно до якої, з зазначених у позовній заяві від 24.07.2015 року заявив вимоги до [PERSON], третя особа Державний заклад післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» про стягнення з [PERSON] на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 6 080, 00 грн. та понесених судових витрат по сплаті судового збору. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 10.05.2016 року, відповідача Державний заклад післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» замінено на належного відповідача [PERSON] У судовому засіданні позивач, заявлені позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на його користь 6 080, 00 грн. у рахунок компенсації завданої йому моральної шкоди, яка була завдана за наслідками розміщення на дошці оголошень біля ліфта гуртожитку Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» інформації щодо його персональних даних та наявності у нього боргу за надані йому цим же закладом послуги проживання у гуртожитку за тих обставин, що розрахунок заборгованості було нараховано з порушенням чинного законодавства, небажання працівниками цього ж закладу отримувати від нього плату за його проживання у гуртожитку, яка була нарахована ним у відповідності до вимог закону. Наполягав на тому, що він був дуже обурений, коли довідався про розповсюдження його персональних даних, а також про наявність у нього боргу за проживання у гуртожитку, що не відповідало фактичним обставинам. Посилаючись на те, що вина відповідача встановлена судовим рішенням за результатами розгляду адміністративного протоколу щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-38 КУпАП відносно [PERSON], стверджував, що саме з вини відповідача мало місце погіршення його стану здоров»я, а безпосередньо 26.06.2015 року він переніс гіпертонічний криз. Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовні вимоги [PERSON], заперечив зазначені позивачем підстави для позову, посилаючись на те, що дані щодо прізвища, імені та по батькові не є закритими персональними даними, а розміщена інформація щодо наявності у [PERSON] заборгованості за проживання у гуртожитку відповідала дійсності. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] Третя особа Державний заклад післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості», будучи належним чином повідомленим, явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про причини неявки не повідомлено, судом було визнано за можливе розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] за відсутності представника третьої особи. Заслухавши думку учасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. За правилами ст. ст. 11, 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги ; суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості ; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Крім того, правилами статті 61 ЦПК України встановлено, що: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що позивач [PERSON], громадянин України, [INFO], місце народження - місто Алчевськ, який постійно проживав за адресою - [ADDRESS] перемістився з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] шостого червня 2014 року 9а.с.7). Представник відповідача судовому засіданні визнав, що в холі гуртожитку за адресою - [ADDRESS] на дошці оголошень, котра розташована біля ліфту було розміщено лист-вимогу за підписом в.о. директора Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» [PERSON] про те, що [PERSON], проживаючий в гуртожитку за адресою - [ADDRESS] має заборгованість за тимчасове проживання у гуртожитку. За даними постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.11.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 188-39 КУпАП закрито у зв»язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.107). Зі змісту зазначеної вище постанови видно, що підставою для визнання [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення стали встановлені обставини, що 10.06.2015 року в холі гуртожитку закладу, що розташований зха адресою: [ADDRESS], на дошці оголошень були розміщені три листи - вимоги від 08.06.2015 року, які були підписані [PERSON]. та адресовані мешканцям цього гуртожитку - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вищевказані листи-вимоги містили інформацію про фізичних осіб, а саме прізвище, ініціали мешканця гуртожитку, місце проживання, матеріальний стан та майнові відносини мешканця гуртожитку (суму заборгованості за проживання у гуртожитку), що згідно законодавства України є персональними даними. Судом також встановлено, що [PERSON] не оскаржувала постанову су4дді про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП. Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що між Державним закладом післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» та мешканцем гуртожитку [PERSON] є спір щодо вартості проживання останнього у кімнаті [NUMBER] гуртожитку за адресою - [ADDRESS]. При вирішенні заявленого спору суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП, яким є - недодержання встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них або порушенн прав суб»єкта персональних даних щодо персональних даних, які стосувалися [PERSON], а також те, що між закладом, керівником якого на час вчинення адміністративного правопорушення була відповідач та позивачем існує спір щодо вартості проживання останнього у гуртожитку. Звертаючись до суду з позовом, а у подальшому, уточнюючи свої позовні вимоги позивач стверджує, що відповідач порушила його законні права та інтереси щодо надання доступу стороннім особам до його персональних даних, що негативно вплинуло на стан його здоров»я, чим завдано моральної шкоди. Так, правилами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до правил ст. 1167 ЦК України, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач у справі страждає на ряд захворювань, серед яких гіпертонічна хвороба, а 26 червня 2015 року з ним стався гіпертонічний криз, який він переніс на ногах. У той же час, позивач, звертаючись до суду з позовом зазначив, що протиправні дії відповідача щодо нього мали місце 109.06.2015 року. Наразі, приймаючи до уваги, що позивач страждає на ряд хвороб, а також розрив у часі між тим, коли мало місце відносно нього правопорушення, вчинене відповідачем [PERSON] та гіпертонічним кризом, що стався з ним, суд не може встановити, що причиною і наслідком гіпертонічного кризу були дії відповідача [PERSON] Проте, та обставина, що відносно позивача мали місце протиправні дії, що встановлені судовим рішенням, відповідно факт завдання моральної шкоди мав місце. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на викладене, врахувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку що внаслідок протиправних дій з боку відповідача позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду, що може бути відшкодована в розмірі ? частки розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час вирішення справи судом складає 800, 00 грн.. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., понесені позивачем при зверненні до суду з позовом підлягають відшкодуванню останньому за рахунок відповідача відповідно до правил ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial