Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

23 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цією заявою про встановлення факту батьківства, в якій просить встановити той факт, що [PERSON], який помер [INFO], являється її батьком. Дану заяву обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON]. народилася [INFO] в с.Комаргороді Томашпільського району Вінницької області. У її свідоцтві про народження матір?ю вказано [PERSON], а відомостей про батька не зазначено, оскільки її батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі. Однак її батько [PERSON] завжди визнавав її своєю донькою, піклувався про неї, утримував її тощо. Дані відомості підтверджуються випискою з погосподарської книги Комаргородської сільської ради за 1964-1965-1966 роки, де існують відомості про батька-[PERSON], та можуть підтвердити свідки в судовому засіданні. В жовтні [INFO] батько заявника помер. Після смерті батька відкрилася спадщина на його майно, зокрема, на житловий будинок, розташований [ADDRESS] де [PERSON] проживає від дня свого народження до теперішнього часу. В даний час виникла необхідність оформлення спадкового майна належним чином, однак виявилося, що будинок оформлений на батька, а підтвердити той факт, що її батько дійсно являвся її батьком заявник не може офіційно ніякими документами. Відповідно, їй, потрібно встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт батьківства із своїм батьком. Метою встановлення такого факту є реалізація заявником її прав на спадкове майно, а саме отримання мною свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька. [PERSON] зазначає, що зверталася до Томашпільського відділу РАЦС з проханням надати їй копію свідоцтва про смерть батька, однак їй в цьому відмовили, оскільки у її свідоцтві про народження відсутні підтвердження того, що [PERSON] є її батьком Вищевказаний факт підтверджується довідкою Комаргородської сільської ради, випискою з погосподарської книги Комаргородської сільської ради, а також можуть підтвердити свідки. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у заяві, попросила їх задовольнити. Представник зацікавленої особи - Комаргородської сільської ради у судове засідання не з'явився, однак сільський голова подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності їхнього представника, з заявленими вимогами згідні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON], який помер в [INFO] Їй це достовірно відомо, оскільки вона є далекою родичкою [PERSON] [PERSON] завжди визнавав [PERSON] своєю дочкою, однак не перебував у шлюбі із її матір?ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON], який помер в [INFO] Їй це достовірно відомо, оскільки вона є сусідкою [PERSON] [PERSON] завжди визнавав [PERSON] своєю дочкою, однак не перебував у шлюбі із її матір?ю. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, розглянувши заяву зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір'ю) дитини, вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 СК України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється. Абзацом 3-5 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття. Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено, що [INFO] в с.Комаргороді Томашпільського району Вінницької області народилася [PERSON]. У її свідоцтві про народження матір?ю вказано [PERSON]; відомості про батька у свідоцтві про народження відсутні (а.с.5). Згідно довідки виконкому Комаргородської сільської ради № 857 від 20 червня 2017 року, [PERSON] дійсно являється дочкою [PERSON], який помер в жовтні [INFO] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] 14 червня 1974 року уклала шлюб із [PERSON]; після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.6) Згідно виписки з погосподарської книги Комаргородської сільської ради № 856 від 20 червня 2017 року за 1964-1965-1966 роки, головою двору вказано [PERSON], членами-дружина [PERSON], дочка [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки виконкому Комаргородської сільської ради № 856 від 20 червня 2017 року, після смерті [PERSON], померлого [INFO], залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з по господарчими спорудами по [ADDRESS] Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] залишилася його донька [PERSON], яка на протязі шести місяців прийняла все спадкове майно під своє володіння, сплачувала страхові і податкові платежі, до дня смерті спадкодавця проживала в спадковому будинку і залишилася там проживати після смерті спадкодавця (а.с.10). Як вбачається із відповіді Томашпільського районного відділу ДРАЦС від 12 липня 2017 року, згідно запису акту про смерть № 30 від 2 жовтня [INFO], [INFO] у с.Комаргород Томашпільського району Вінницької області у віці 60 років помер [PERSON], [INFO] (а.с.14-15). Отже, викладені у заяві твердження заявника [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, підтверджені належними та допустимими доказами та показами свідків. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскільки, судом встановлено та доведено, що [PERSON], який помер [INFO] в с.Комаргороді Томашпільського району Вінницької області, є батьком [PERSON], [INFO], даний факт підтвердився у судовому засіданні виписками з погосподарських книг, довідками сільської ради, показами свідків, факт родинних відносин має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому заява [PERSON] про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення (у справах, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення) судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене, суд залишає понесені заявником судові витрати за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved