Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

23.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання сина, [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, - стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. 28.12.2016 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача в її користь половину понесених витрат на сина в розмірі 5\~890,00 грн. та передбачувані додаткові витрати за навчання сина, а саме половину вартості за ІІ семестр 2017 року, 2017-2018 навчальний рік в розмірі 3290,00 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який згідно рішення Галицького районного суду від 17.09.2015 року було розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей: син, Тарас, 21.05.1995р.н. та син, [PERSON], 23.11.1999р.н. Подружнє життя не склалося, чоловік сім'ю матеріально не забезпечує, зовсім не цікавиться життям та навчанням молодшого сина. Коштів на утримання сина, [PERSON] не надає вже більше шести років. На даний час син навчається в Івано-Франківському коледжі фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту на платній основі, на денній формі навчання, вартість якого в рік становить 13\~000,00 грн. Відповідач працездатний, виконує роботи по євроремонтах в приватних осіб, а тому має сплачувати аліменти на сина в твердій грошовій сумі щомісячно. Син стипендії не отримує. Вона самостійно утримує сина, однак батько дитини також зобовязаний брати участь у витратах на дитину, добровільно це не робить, а тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Окрім того, що вона сплачує за навчання сина, платить за проживання сина в гуртожитку, витрачає кошти на харчування, одяг та інші необхідні для навчання та розвитку дитини. Оскільки відповідач добровільно ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, просить позов задовольнити з викладених обставин та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина та додаткові витрати. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково. Пояснивши, що на даний час не працює, роботу зараз знайти дуже важко, а ту суму яку просить позивач сплачувати не має змоги. У нього друга сім'я, в якій є дочка, яку також потрібно забезпечувати. Оскільки офіційного місця працевлаштування він не має, заробляє тимчасовими заробітками, окрім того утримує сім'ю, допомагає матері пенсійного віку яка є інвалідом ІІІ групи, окрім того хворіє на гіпертонічну хворобу, на лікування якої необхідні кошти, а від так не може погодитися на стягнення з нього такої суми, оскільки для нього вона завелика, тому погоджується сплачувати аліменти в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно. Щодо додаткових витрат на оплату за навчання сина не визнав повністю, оскільки в вересні 2016 року дав 2000,00 грн., окрім того якщо має дохід, то дає дитині 500-1000 грн., також бере участь у витратах на лікування, що підтверджується довідкою КЗ міської дитячої клінічної лікарні. Також просить врахувати і те, що позивач працездатна, її чоловік та їх спільний старший син працюють за кордоном, і позивач теж зобовязана утримувати дитину враховуючи, що син проживає з нею. Просив позов задоволити частково, стягувати з нього по 1000 грн. аліментів щомісячно. Не заперечив того факту що в його матері є син який на даний час за межами України та донька. Його заробіток на тимчасових роботах може становити 5-8 тисяч гривень. Заслухавши в судовому засіданні доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та навчається. Наведені факти підтверджуються в судовому засіданні: поясненням позивача; копією виписки з рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами від 17.09.2015 року (а.с.5), копією свідоцтв про народження дитини ІНМ № 018081 від 09.12.1999 року (а.с.6), довідкою Івано-Франківського коледжу фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту № 358 від 29.09.2016 року щодо навчання [PERSON] на денному відділенні, термін закінчення коледжу червень 2018 року (а.с.7), копіями договору про підготовку молодшого спеціаліста та довідкою, що позивач [PERSON] сплачує за навчання [PERSON] (а.с.19-21). З наданих відповідачем документів вбачається, що відповідач, [PERSON] бере участь у витратах на сина, [PERSON], що підтверджується копією довідки КЗ міської дитячої клінічної лікарні (а.с. 29-30), з довідки виданої міською поліклінікою №4 м. Івано-Франківська видно, що відповідач [PERSON] хворіє на гіпертонічну хворобу (а.с.33-37), не працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.31 Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 ч.2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не бере до уваги те,що у відповідача є друга сім'я та на утриманні дитина. З копії свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с. 40) не вбачається що відповідач є її батьком. Відповідачем не надано доказів що саме він утримає свою матір та другу сім'ю. Як встановлено в судовому засіданні відповідач по справі є не працюючий, хворіє, і в звязку з цим суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення і з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти на утримання дитини: сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч.2 ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства», завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. За змістом ч. 1\~ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків відносно дітей, суд дійшов висновку про те, що слід стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання малолітньої дитини в розмірі 1 000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Згідно\~ ст. 185 Сімейного кодексу України\~ той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Однак, слід зазначити, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст.\~181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. За таких обставин суд вважає, що слід стягнути з відповідача понесені додаткові витрати за навчання та проживання дитини позивачем за період 2015-2016 роки в розмірі 2000 (дві) тисячі гривень. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач надав суду належно оформлений договір про надання правової допомоги та квитанцію про сплату наданої послуги, суд вважає, що позовна вимога, щодо стягнення коштів затрачених позивачем на правову допомогу підлягає задоволенню в розмірі 500 грн. (а.с.8-9). У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір. Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно ст.5 ч.1 п.3, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VІ. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.\~180,\~181,\~182,\~184,\~185,\~191 Сімейного кодексу України, ст.\~1,\~2 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст.\~11,\~88, 213-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial