Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

24.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, як спадкоємця другої черги після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою від 04.08.2017 року суд відкрив провадження у даній справі та заборонив будь-яким особам вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна: квартири [ADDRESS] до розгляду справи по суті. 29.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги та за правом представлення, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. 12.01.2018 року [PERSON] надала до суду заяву про визначення попереднього розрахунку судових витрат, в якій просила суд стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 3 183,70 грн., які складаються з 648,70 грн. сплаченого судового збору та 2 535,00 грн. оплати за професійну правничу допомогу. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.07.2018 року в задоволенні клопотань представника позивача за первісним позовом [PERSON] про зупинення провадження по справі відмовлено, підготовче провадження у справі закрито, а цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічної позовної заяви заперечував, просив суд залишити її без задоволення. В подальшому надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив суд залишити його без задоволення. Зустрічну позовну заяву підтримав та просив суд її задовольнити. В подальшому також надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.12.1999 року володіли кожний по 1/2 частини квартири [ADDRESS]. 17.07.2015 року помер [PERSON], який є сином [PERSON] та батьком [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вищезазначеної квартири, яку [PERSON] прийняла згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] померла [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON] та рідною бабусею [PERSON] Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведено спадкову справу після смерті [PERSON] 30.05.2017 року [PERSON] звернулася до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як онука [PERSON] та донька [PERSON], тобто як спадкоємець першої черги за правом представлення. Постановою від 20.07.2017 року Державний нотаріус Третьої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, тобто у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі того, що останньою не надані правовстановлюючі документи (оригінали), що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. В свою чергу, 14.07.2017 року [PERSON] подала державному нотаріусу Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. заяву для видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], як спадкоємець другої черги, проте, згідно постанови за вих. №1497/02-14 14.07.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивачу за первісним позовом було відмовлено, оскільки в матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] від 30.05.2017 року про прийняття спадщини і саме вона є спадкоємцем після смерті [PERSON], що передбаченого ч. ст. 1266 ЦК України. В подальшому сторони звернулися до суду з даними позовами за захистом свого права. За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду. В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість. Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Так, частиною першою статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає, оскільки позивач за первісним позовом є спадкоємицею другої черги. А зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги за правом представлення. Тому за нею слід визнати право власності на спірну квартиру. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] понесені останньою судові витрати в розмірі 648,70 грн. Стосовно вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 535,00 грн., суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] надано до суду тільки ордер та квитанцію до прибуткового касового ордеру, що є недостатнім для підтвердження факту понесення останньою витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. З урахуванням вищевикладеного, суд залишає вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу без задоволення. За таких підстав зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial