Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

22 вересня 2020 року, згідно поштового відправлення, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зменшити розмір аліментів, що стягують з нього згідно рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2013 року у цивільній справі № 748/2138/13-ц на користь [PERSON] на утримання їх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1\\2 частини всіх заробітків(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до 1/3 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня ухвалення судом рішення за даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що в нього збільшились витрати за оплату комунальних послуг, він має утримувати рідну мати, яка потребує матеріальної допомоги, він декілька разів на рік проходить планове лікування у лікарні та потребує значних затрат на ліки. Також він забезпечує дітей продуктами харчування, одягом, сплачує комунальні послуги. Вважає, що за умови подальшого стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] в розмірі Ѕ частки доходу, йому буде не достатньо коштів для повноцінного власного забезпечення. Окрім того, просив звільнити його від заборгованості по аліментах в сумі 106839,70 грн за період з 01.01.2018 року по 30.09.2019 року, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вважає, що відповідачем було невчасно подано виконавчий лист для виконання, вони до розлучення проживали разом та маои спільний бюджет, а також просив врахувати його незадовільний стан здоров`я. Ухвалою судді від 29 вересня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 21.10.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому він зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження та обґрунтування заявлених вимог, тому вважає, що підстав для задоволення позову не має. Виконавчий лист було пред`явлено до виконання відповідачем в рамках діючого законодавства, позивачу направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження. У зв`язку з пораненням позивач не отримав групу інвалідності, залишається повністю дієздатним, у наданій медичній документації не зазначено про необхідність відсторонення, або необхідність утримання від роботи, не містить протипоказань щодо жодного виду роботи та не надано доказів щодо понесених ним витрат на лікування (чеків, квитанцій). Все лікування він проходив як учасник бойових дій безкоштовно. Мати позивача отримує відповідні пенсійні виплати, відсутні докази того, що вона має хвороби, які потребують постійного лікування. Те, що позивач добровільно піклується про свою матір не впливає на його обов`язок утримувати неповнолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що підставою позову є погіршення стану здоров`я позивача, необхідність утримувати мати, що є пенсіонеркою. Додатково пояснила, що не може пояснити, виходячи з яких документів в позові визначено саме такий розмір заборгованості, вказавши, що фактично не погоджуються з розміром нарахованої заборгованості за аліментами. Відповідач та його представник позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач пояснила, що дійсно до розірвання шлюбу вони проживали разом з позивачем, однак він не в повній мірі забезпечував дітей, більше коштів витрачав на себе, а отже вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. В подальшому забрала виконавчий лист, оскільки за місцем роботи відмовились відраховувати аліменти з заробітної плати позивача. В жовтні 2019 року вона знову пред`явила виконавчий лист до виконання, оскільки діти потребували матеріального забезпечення. Виконавець їй пояснив, що вона має право зазначити період щодо стягнення аліментів з 01.01.2018, а тому переписала надану заяву. Представник відповідача вказав, що раніше [PERSON] звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та йому було відмовлено. Вказував, що позивач користується пільгами як учасник бойових дій, а отже не несе витрат на лікування та утримання майна. Звернув увагу, що розмір заборгованості не підтверджений належними доказами, а всі додані документи датовані січнем 2020 року. Заслухавши учасників справи, дослідивши додані письмові докази, суд прийшов до наступного. Встановлено, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.09.2013 року по справі № 748/2138/13-ц (провадження № 2/748/738/13), яке набрало законної сили 20.09.2013 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05 серпня 2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.05.2019 року по справі № 748/1002/19, яке набрало законної сили 18.06.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 вересня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1773 - розірвано. З представленої довідки № 172-14 від 29.10.2019 року, вбачається, що [PERSON] працює в філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ Укртрансгаз електромонтером лінійних споруд електрозв`язку та проводового мовлення 4 розряду Олишівського цеху технологічного зв`язку Київського територіального центру «Газтехзв`язок» з 18.06.2007 року по теперішній час. Відповідно до Акту обстеження місця проживання [PERSON] від 08.01.2020 року, вона має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] проте фактично проживає в [ADDRESS] (а.с.23). Згідно довідки № 431 від 28.11.2014 року [PERSON] отримав вогнепальне уламкове поранення волосистої частини голови (не проникаюче) та дотикове поранення шкіри лівого передпліччя (а.с.31). [PERSON] є учасником бойових дій, на підтвердження чого він має відповідне посвідчення, що видано 01 липня 2015 року. ( а.с.5) [PERSON] у зв`язку з отриманою травмою проходить періодичне стаціонарне лікування та госпіталізується у зв`язку з погіршенням самопочуття, з приводу чого надані виписні епікризи за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки як КЛПЗ «Чернігівський обласний госпіталь ветеранів війни» так і КЛПЗ «Чернігівська ЦРЛ». ( а.с.6-15, 22, 30) [PERSON] звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2019 року в позові було відмовлено. Підставою звернення стало збільшення витрат на оплату комунальних послуг та утримання матері. З представленої копії договору оренди квартири від 30.10.2019 року та акту від 18.10.2020 року вбачається, що [PERSON] , разом з дітьми: [PERSON] , 2006 р.н., та [PERSON] 2007 р.н., мешкають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідок Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 30 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 09.10.2020 року, вбачається, що [PERSON] дійсно вчиться в Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 30 в 8-В класі, а [PERSON] вчиться в 7-В класі. Відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві ВП№52547828 від 18.11.2016 року, виконавчий лист № 2/748/738/13 від 12.09.2013 року про стягнення аліментів повернуто стягувачу на підставі п.1ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Також даною постановою встановлено, що на момент закінчення виконавчого провадження заборгованість відсутня. 17.10.2019 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження № ВП№60334072 з виконання виконавчого листа № 2/748/738/13 від 12.09.2013 року виданого Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи, що після постановлення рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2013 року змінився стан здоров`я [PERSON] , який 24.11.2014 отримав вогнепальне уламкове поранення, з приводу чого проходить постійне лікування, наявні підстави, передбачені ст.192 СК України щодо зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання двох дітей з Ѕ частини до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Підстава утримання матері та сплата комунальних послуг була предметом дослідження під час постановлення рішення від 23 грудня 2019 року. Як встановлено в судовому засіданні відповідач офіційно влаштувалась на роботу, має стабільний заробіток, діти навчаються у школі, мають задовільний стан здоров`я, відсутні дані щодо необхідності несення додаткових витрат на утримання дітей, оренда житла відповідачем у м.Чернігові не може ставитись у залежність від матеріального забезпечення дітей. Стягнення розміру аліментів в визначеному законодавством мінімальному розмірі 1/3 частини на двох дітей буде необхідним та достатнім для їх матеріального забезпечення у урахуванням розміру заробітної плати, що отримує позивач. Відповідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого представником відповідача, станом на 31.12.2019 існує заборгованість із сплати аліментів яка складає 111758,21 грн. Встановлено, що як одну з підстав для звільнення позивача від сплати аліментів він зазначає тривалість звернення відповідача із виконавчим листом до виконавчої служби, а саме у жовтні 2019 року. Такі посилання позивача суд не може прийняти до уваги, оскільки вони протирічать вимогам ч.1 ст. 195 СК України , та крім того ч.3 ст.197 Сімейного кодексу України ( звільнення платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти) як підстава звільнення від сплати заборгованості по аліментах, була виключена на підставі Закону №1404-VIII від 02.06.2016р. Доводи позивача про те, що він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, суд не приймає до уваги, оскільки надання такої допомоги є його правом, як платника аліментів, та не звільняє від обов`язку по сплаті аліментів. Сплачені суми аліментів, можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за аліментами за заявою позивача або за домовленістю між ним і відповідачем. Також, позивач не позбавлений можливості оскаржити нарахування заборгованості за аліментами у разі не погодження з її розміром. Згідно до вимог ч. 2 ст.166 та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей . Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбаченихст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ході судового розгляду не встановлено наявності тяжкої хвороби у позивача. У зв`язку із вогнепальним пораненням голови, отриманим позивачем у 2014 році, він не отримав групу інвалідності, залишається працездатним. Посилання позивача на звільнення від заборгованості за аліментами з причин наявності на утриманні непрацездатної матері, суд вважає, що також не дають підстав для звільнення від заборгованості, оскільки СК України не пов`язує звільнення боржника від сплати заборгованості за аліментами у разі знаходження у нього на утриманні інших осіб. Також, на підтвердження наявної заборгованості саме у визначеному розмірі позивачем не надано до суду відповідного документу. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи - не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не знаходить. На підставі викладеного,

Outcome: partial