Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

23.09.2011 року позивачі звернулись до суду з позовом, у якому зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON]. Позивачі є його дітьми. Відповідно вони являються спадкоємцями за законом. Також спадкоємцями за законом є відповідач [PERSON] - відповідач по справі та їхня сестра - [PERSON]. Кожному з них належало 1/10 частина будинку, який на праві власності належав їх батькові. 28 березня 2009 року [PERSON] посвідчив у приватного нотаріуса м. Ровеньки Луганської області [PERSON] заповіт на своє майно на користь відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 1241 ЦК України, непрацездатні діти мають право на обов'язкову частку в спадщині, не дивлячись на заповіт. Ця обов'язкова частка складає половину від частки за законом, тобто 1/20 частина. Позивачі є непрацездатними та отримують пенсію, що підтверджується пенсійними посвідченнями. Таким чином, заповіт [PERSON] є частково недійсним та позивачам належить по 1/20 частині майна померлого [PERSON], а всього 3/20 частини. Просили суд визнати заповіт, складений 28.03.2009 року [PERSON] на користь [PERSON], частково недійсним та визнати за ними право власності на 1/20 частину спадкового майна за кожним, в сього 3/20. 22.12.2011 року позивачі надали до суду заяву про уточнення позовних вимог. Просили суд відсторонити від права спадкування [PERSON] на ? частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 23.03.2012 року позивачі надали до суду заяву про зміну позовних вимог, у якій зазначили, що той факт, що заповіт не дійсний, підтверджується такими доказами: [PERSON] на момент складання заповіту на користь [PERSON] міг самостійно читати і власноруч розписуватися . Як доказ додається «довіреність», видана 19 березня 2009 року приватним нотаріусом [PERSON], де [PERSON] сам написав своє ім'я, по батькові та прізвище, і власноруч розписався. [PERSON] на момент складання заповіту був прописаний за адресою: [ADDRESS], а проживав за адресою: [ADDRESS]. Як доказ додається «пояснення» написане старшим лейтенантом Марінцевим A.M., де [PERSON] дає пояснення , що він проживає тривалий час за адресою: [ADDRESS]. Наприкінці пояснення написано: «З моїх слів записано вірно і прочитано мною» і поставлена власноруч його розпис. Як доказ додається «пояснення» написане старшим лейтенантом Марінцевим A.М., де дає пояснення сусідка [PERSON] [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], протягом 14 років. Як докази додається довідка від квартальної [PERSON] про те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але за даною адресою не проживав з 1996 року. На момент складання заповіту не було вільним волевиявлення [PERSON] У заповіті відсутній підпис заповідача [PERSON] Скориставшись досить похилим віком і важкою хворобою [PERSON] , який на той момент не міг давати звіт своїм діям було складено заповіт. З 2004 року [PERSON] встановлений діагноз: АСГМ 3 стадії (атеросклероз судин головного мозку), ДЕП (дисциркуляторна енцефалопатія) 3 стадії, ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз . Хронічна серцева недостатність. Як доказ додається амбулаторна карта. [PERSON] страждав хронічною двосторонньою приглухуватістю. У всіх судових засіданнях [PERSON] посилався на те, що він не чує, як доказ надається диск, роздрукована запис фіксування судового засідання від 14.01.2011 року Ровеньківським міським судом. Просили суд заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] вважати повністю недійсним. Визнати право власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], за ними: [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. 29.11.2013 року позивачі надали до суду письмову заяву, в якій просили суд залишити без розгляду позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], за [PERSON], [PERSON] і [PERSON], про що судом була винесена ухвала від 02.12.2013 року про залишення позову без розгляду в частині визнання права власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], за [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що приватний нотаріус не довела їм до відома про існування заповіту. Після отримання заповіту він побачив, що в ньому відсутній підпис батька, оскільки він сліпий. Хоча на самому ділі він не був сліпим. Батько навіть не був присутнім у приватного нотаріуса під час складання заповіту. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що з тексту заповіту вбачається, що він записаний нотаріусом [PERSON] У прізвищі та по батькові батька містяться помилки. По батькові пишеться з однією буквою «л». Невірно зазначено місце народження заповідача. Адреса проживання заповідача також записано невірно. Текст заповіту повинен бути повним і не допускати скорочень. В словах закінчення теж вказані невірно, замість ознайомлений записано «ознайомлена». Батькові належала 1/6 частина будинку, тобто заповідати його в повному обсязі він не міг. Дієздатність [PERSON], яка підписувала заповіт, перевірена не була. Якщо в заповіті зазначено, що він глухий, то яким чином, йому було зачитано текст заповіту. Раніше спадкодавець особисто підписував довіреність на ім'я [PERSON] У судовому засіданні в апеляційному суді Луганської області, він особисто читав документи. Пізніше після складання заповіту, у 2010 році він не лікувався, проте під час дачі пояснень дільничному інспектору міліції Маринцеву, власноруч написав «З моїх слів записано вірно» та поставив особистий підпис. Українську мову заповідач не розумів, оскільки він навчався в російській школі. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що у заповіті відсутній його підпис. Батько міг і читати і писати. Заповіт без підпису недійсний. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Суду пояснила, що заповіт складений правильно. За рішенням суду їх батькові присудили 1/6 частину будинку. Після розгляду справи судом касаційної інстанції, за батьком було визнано право власності на ? частину будинку. Жодних доказів недійсності заповіту позивачі суду не надали. Заповіт відповідає вимогам законодавства. Батько позивачів передбачав, що позивачі після його смерті будуть так себе вести, та пред'являти претензії до неї, тому він склав заповіт в присутності свідків та не підписував його, а підписаний він був рукоприкладником. Українську мову він розумів. Будинок належав йому на праві приватної власності і заповідав він своє майно. Він мав право вибору та він реалізував своє конституційне право. Всі дані заповідача щодо написання прізвища, ім'я та по батькові, все виключно було написано відповідно до його паспорту. Свідки пояснювали, що вони були присутні при складанні заповіту, нотаріус усе роз'ясняла. Скласти заповіт це було виключно його бажання, він зробив свій вибір на її користь. Батько знав на що здатні його діти, тому і взяв двох свідків, щоб не було зайвих питань. Померлому належить весь будинок, це зареєстровано. Йому за рішенням виконкому була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку. На момент смерті йому належала ? частина будинку. На момент складання заповіту будинок належав йому в цілому у 2009 році. Правовстановлюючих документів у неї не має. Вона не пам'ятає яка частина будинку належала спадкодавцеві на момент складання заповіту. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що будинок був придбаний її батьками у рівних частках. З матір'ю він не проживав, оскільки [PERSON] проживала разом із нею, вона за нею доглядала, здійснила її поховання. У 2008 році рішенням суду за [PERSON] було визнано право власності на 1/6 частину будинку. 24.03.2009 року рішенням апеляційного суду Луганської області за [PERSON] залишено у власності 1/6 частину будинку. Це рішення судом касаційної інстанції було скасовано та справу направлено на новий розгляд. У 2011 році судом було винесено рішення і визнано право власності по ? частині за ним та нею. Рішенням суду касаційної інстанції зазначене рішення було скасовано і справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. Третя особа - приватний нотаріус Ровеньківського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не підтримала. Суду пояснила, що вона є приватним нотаріусом Ровеньківського міського нотаріального округу. 28.03.2009 року [PERSON] особисто разом зі свідками та рукоприкладником прийшли до неї в кабінет. Він пояснив, що хоче скласти заповіт на [PERSON]. Він розповів все при двох свідках та рукоприкладникові. Писати та читати він не міг. Посвідчення заповіту відбулось відповідно до вимог закону, був складений засвідчу вальний напис. Переводу тексту непотрібно, оскільки він самостійно прийшов, все розказав та висловив свою волю. Він пояснив, що діти у нього є, але вони його покинули. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була рукоприкладником при складанні [PERSON] заповіту, підписувала його, більш точно вона пояснити нічого не може. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції у Луганській області (а.с. 12). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8) [PERSON] народився [INFO] та його батьками є (мовою оригіналу) [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9) [PERSON] народився [INFO] та його батьками є (мовою оригіналу) [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно (а.с. 10) [PERSON] народилась [INFO] її батьками є [PERSON] і [PERSON]. В подальшому у зв'язку із реєстрацією шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11) [PERSON] народився [INFO] та його батьками є (мовою оригіналу) [PERSON] та [PERSON] Таким чином, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] є дітьми спадкодавця [PERSON], та відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 21.02.2003 року, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком за списком №1 (а.с. 5). Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 24.01.2005 року, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком за списком №1 (а.с. 6). Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 06.12.2006 року, [PERSON] є пенсіонером з 06.12.2006 року і довічно (а.с. 7). Таким чином, позивачі на момент смерті спадкодавця [PERSON] були непрацездатними, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом також встановлено, що 28 березня 2009 року [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], який народився: село Шевлягинське Єланьколеновського району Воронізької області, що зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства, на випадком своєї смерті зробив таке розпорядження, в присутності двох свідків, обраних ним особисто ([PERSON], [PERSON]): усі свої права та обв'язки, які йому належать на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, а також належний йому на праві особистої власності житловий будинок за [ADDRESS], він заповідає [PERSON], [INFO], уродженці м. Ровеньки Луганської області. (а.с. 41). У зв'язку з тим, що заповідач [PERSON] з причини слабкого зору не зміг особисто прочитати та підписати текст цього заповіту, то на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту після прочитання тексту вголос його свідками [PERSON], [PERSON], власноруч підписано гр. [PERSON] й свідками. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Особу рукоприкладника [PERSON] встановлено. Заповіт зареєстровано в реєстрі №523 та посвідчено приватним нотаріусом Ровеньківського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Пунктом 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 р. за №283/8882 (далі - Інструкція), передбачено, що При вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Відповідно до п. 157 Інструкції, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Відповідно до п. 158 Інструкції, на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Як вбачається з тексту заповіту, він міститься наявні орфографічні помилки, які при складанні заповіту не допускаються відповідно до вимог вищезазначеної інструкції. Так, приватний нотаріус [PERSON] при посвідченні заповіту не виявила, що в паспорті прізвище ім'я та по батькові заповідача зазначено - [PERSON] (а.с. 181), а ідентифікаційний номер був виданий на ім'я [PERSON] (а.с. 182). Окрім того, суду не надано жодних доказів того, що [PERSON] на момент складання заповіту не міг писати та читати, у зв'язку з чим особисто не міг підписати заповіт і це зробив рукоприкладник у присутності свідків. Зокрема, з пояснень третьої особи - приватного нотаріуса Ровеньківського міського нотаріального округу [PERSON], наданих у судовому засіданні вбачається, що відповідних документів на підтвердження наявності певних фізичних або розумових вад у заповідача, в матеріалах спадкової справи не має. Також, судом встановлено, що відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 червня 2012 року (а.с. 211-212), рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 11 квітня 2011 року про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по ? частині за кожним на житловий будинок [ADDRESS], та ухвала апеляційного суду Луганської області від 01 лютого 2012 року були скасовані, та справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. На теперішній час рішення по справі не прийнято, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що частка заповідача [PERSON] у спірному житловому будинку не визначена, а також на момент посвідчення заповіту - 28 березня 2009 року він не був власником житлового будинку в цілому, оскільки за рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 24.07.2008 року (а.с. 189-193) та рішенням апеляційного суду Луганської області від 24 березня 2009 року (а.с. 194-197) за ним було визнано право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS]. Пізніше, ухвалою Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року (а.с. 198-201), рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 24.07.2008 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 24 березня 2009 року були скасовані та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Позивачі в ході судового розгляду справи клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] не заявляли, а відповідач відмовилась від проведення експертизи, тому встановити психічний стан заповідача [PERSON] на момент складання заповіту, суд не має можливості. У зв'язку з тим, що заповіт містить явні помилки, складений з порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 р. за №283/8882, не підписаний заповідачем, і відсутні жодні докази того, що він не мав змоги підписати його особисто, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наведених вище підстав. На підставі викладеного та

Outcome: approved