Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

23 жовтня 2015 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із вказаним позовом, де зазначила, що22 січня 2003 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб (актовий запис № 57), під час проживання в якому у них 6 жовтня 2000 року народився син [PERSON]. Позивач просить розірвати спільний їх з відповідачем шлюб і сина залишити проживати з нею та зазначає, що вони мають різні характер, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що вони тривалий час як родина не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім»я розпалася остаточно та примирення є неможливим. Крім того, [PERSON]; Н.С. просить ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів для утриманні сина у розмірі ? частини його заробітку щомісяця до повноліття дитини, оскільки відповідач добровільно не бере участі в утриманні дитини, яка проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. У судове засідання позивач не зявилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що підтримує свої позовні вимоги повністю. Відповідач до суду не з явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, де вказав, що проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (актовий запис № 57), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 13). Згідно копії свідоцтва про народження (а. с. 6), під час проживання у шлюбі 6 жовтня 2000 року у сторін народився син [PERSON]. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення. Згідно зі ст.56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає вимогу щодо розірвання шлюбу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення. Крім того, враховуючи викладене та відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, суд також вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів для утримання неповнолітньої дітини, оскільки батьки рівною мірою зобовязані її утримувати до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги, і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоровя або за іншими підставами не спроможний надавати її свойому неповнолітньому сину. Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] обґрунтовані і є такими, що підлягають задоволенню в заявлених межах. Крім того, враховуючи інтереси неповнолітнього сина, суд залишає його на подальше проживання з матірю, що, відповідно до ч.2 ст.141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє їх від обовязків щодо нього. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, що сплачений нею у розмірі 487,20 грн. і в дохід держави у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved