Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

23 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 дол. США у вигляді кредитної лінії строком користування по 23.07.2015 року зі сплатою 14% річних в доларах США, 14% річних в євро та 23% річних в гривні за користування кредитом. Тоді ж, відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №18666 від 24.07.2008 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 24.07.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON], зобов'язалася солідарно відповідати спільно із [PERSON], перед банком за виконання зобов'язань в тому числі повернення сум кредиту, нарахованих процентів, комісій, неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 27.11.2014 року загальна сума заборгованості по кредиту становить - 12069,83 доларів США. та 9798 грн. 07 коп., яку банк просив стягнути з відповідачів. 10.02.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни про визнання кредитного договору недійсним. В обгрунтування вимог зазначили, що кредитний договір, укладений 24.07.2008 року не відповідає Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки укладений в іноземній валюті, в той час як грошовою одиницею в Україні є гривня; без відповідної ліцензії Національного Банку України; а також з порушенням права [PERSON], як споживача, оскільки при реалізації продукції (банківських послуг) порушується його право на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін, обмежується його право на одержання необхідної інформації про продукцію, йому реалізовано небезпечну продукцію (кредит видано у іноземній валюті), неналежної якості, ціну продукції визначено не належним чином. Вважає, що такий договір підлягає визнанню недійсним, як такий, що суперечить вимогам законодавства. Вказуючи на те, що недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, підлягає визнанню недійсним і договір поруки. 12.02.2015 року позивач за первісним позовом направив до суду заяву про збільшення позовних вимог. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору просив стягнути з відповідачів загальну сума заборгованості по кредиту 12069,84 долари США та 20136,22 гривень. Ухвалою суду від 25.02.2015 року зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про захист прав споживача та визнання кредитного договору №0145/08/17-KLMf від 24.07.2008 року недійсним об'єднаний в одне провадження з первісним позовом про стягнення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, первісний позов підтримав. Зустрічний позов не визнав, подав письмові заперечення, до яких долучив копії банківської ліцензії НБУ, дозволу НБУ, з додатком на право здійснювати банківські операції, в т.ч. операції з валютними цінностями. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] первісний позов про стягнення заборгованості не визнав, зустрічний позов про визнання договору недійсним підтримав. В обґрунтування заперечень вказав, що дійсно 24.07.2008 року уклав з банком кредитний договір, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 50000,00 дол. США у вигляді кредитної лінії по 23.07.2015 року. Спочатку вчасно виконував зобов'язання за договором. Однак, коли курс долара до гривні зріс, не зміг виконувати зобов'язань. Вказав, що укладав договір в іноземній валюті, оскільки на час укладання договору відсоткова ставка була значно меншою. Вважає, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору було порушено його права, оскільки працівники банку не попередили його про можливість істотного зростання курсу долара до гривні, не надали йому повної інформації про умови надання кредиту, існуючі форми кредитування. Вважає, що банк не мав права укладати договір у іноземній валюті, оскільки національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, а тому для укладання договору у валюті необхідно, щоб його сторони мали відповідні ліцензії. Крім того, в договорі не передбачено умов, які б регулювали відповідальність Банку, умови кредитного договору вважає несправедливими. Вказуючи на те, що договір не відповідає вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов належить задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 24.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» укладено кредитний договір №0145/08/17-KLMf, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 дол. США у вигляді кредитної лінії строком користування по 23.07.2015 року зі сплатою 14% річних в дол. США, 14% річних в Євро та 23% річних в гривні за користування кредитом. В подальшому до кредитного договору вносилися зміни, шляхом укладення додаткової угоди №1 від 24.07.2008 року та додаткового договору від 06.05.2010 року, що відповідачем [PERSON] не заперечувалося. 24.07.2008 року [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 50000 доларів США, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями відповідача та стверджується заявою на видачу готівки №18666 від 24.07.2008 року. Згідно додаткової угоди №1 від 24.07.2008 року до кредитного договору сторонами погоджено умови повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами, шляхом встановлення відповідного графіку. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3.2.2 укладеного кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування грошовими коштами у випадку невиконання чи неналежного Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Сторони домовились, що при порушенні позичальником строків повернення кредиту відсотків за користування кредитом та комісії передбачених положенням кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 24.07.2008 року укладено договір поруки, за яким остання виступила поручителем та зобов'язалася солідарно відповідати з [PERSON], перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі повернення сум кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості. Пунктом 3.1 вищезазначеного договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання щодо повернення коштів, згідно встановленого графіку, у зв'язку з чим станом на 27.11.2014 року має заборгованість в сумі 12069,83 доларів США. та 20136 грн. 22 коп. Заборгованість складається: 4120,99 доларів США - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 7233,22 - поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів; 675,89 доларів США - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 39,73 доларів США - поточна заборгованість за нарахованими процентами; 20136,22 грн. - сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченими процентами та кредитом. Розмір заборгованості підтверджується, наданим позивачем розрахунком, що є належним доказом, оскільки відповідачами такий не спростовано у судовому засіданні та не надано власного розрахунку. На вимогу банку, датовану 05.12.2014 року, відповідачі зобов'язань за кредитним договором та договором поруки не виконали. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно встановлено неналежне виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, наявність заборгованості за кредитним договором та наявність солідарного обов'язку відповідачів перед банком, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Зустрічний позов [PERSON], та [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. В силу ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 цього кодексу, в т.ч. шляхом визнання правочину недійсним та припинення дії, яка порушує право. Згідно п.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зі змісту ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, права споживача вважаються порушеними, якщо при реалізації продукції порушується право позивача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін, обмежується право споживача на одержання необхідної інформації про продукцію, реалізовано небезпечну продукцію, неналежної якості, ціну продукції визначено не належним чином. Порушення свого права при укладенні кредитного договору, [PERSON] пов'язує із укладанням кредитного договору в іноземній валюті, що на його думку суперечить чинному законодавству та з порушенням ст. 21 Закону України «Про захист прав прав споживачів». Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч.2 ст.198 ЦК України, грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Законодавчими актами що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є Закон України «Про банки і банківську діяльність», Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України «Про Національний Банк України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії. Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 цього Закону передбачено, що розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Як зазначено в ст.2 вказаного Закону, коштами є гроші в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відтак, наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно укладено кредитний договір в іноземній валюті. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що валюта кредитування (долар США) обрана ним особисто при укладенні кредитного договору, з урахуванням відсоткової ставки, що була значно нижчою у порівнянні із ставкою, яка встановлювалася при укладанні кредитного договору в гривні. Таким чином, суд вважає, що ризик знецінення національної валюти він поклав на себе самостійно. Крім того, зростання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору і відповідач міг передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. За таких обставин судом не знайдено підстав для визнання кредитного договору недійсним. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується. З відповідачів підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 20136,22 гривень та 12069,84 доларів США, що еквівалентно 279416,80 гривень (з розрахунку за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 24 березня 2015 року, що складає 23,15) За таких обставин, судовий збір в сумі 2995,53 грн. підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави, по 1497,77 грн. з кожного.

Outcome: approved