Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

22.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8\~000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до закінчення ним навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що із відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який між ними 05.07.2012 року було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави. Вони з відповідачем мають спільну дитину - повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син продовжує навчатись у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідно до Договору № 2914-р від 30.08.2016 року про надання освітніх послуг на користь сина [PERSON] , [INFO] (одержувач), що був укладений між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого (виконавець) та [PERSON] (замовник), на останнього покладено обов`язок сплачувати кошти за навчання сина, однак відповідач не сплачує кошти за вказаним договором. Позивач зазначала, що син проживає разом із нею, у зв`язку із продовженням навчання перебуває на її повному утриманні; щомісячні витрати на харчування, проїзд, одяг та побутові потреби сина, з урахуванням коштів на навчання становлять понад 16\~000,00 грн. на місяць. Оскільки відповідач не здійснює утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, не сплачує кошти за навчання за вказаним вище Договором, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що відповідач здійснює незалежну професійну діяльність на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, має у власності дороговартісне майно (нерухомість за адресою [ADDRESS] ), яку має намір відчужити, що свідчить про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу у заявленому у позові розмірі. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом усіх учасників справи. 15.04.2019 року, в межах строку, встановленого судом, до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, а також доповнення до відзиву (а.с. 38-55) відповідно до якого відповідач позов не визнавав та просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень вказував, що він постійно надавав та надає матеріальну допомогу сину [PERSON] З часу зарахування сина на навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого сплачував за навчання, що підтверджується платіжними дорученнями за 2016-2019 роки (іншу частину коштів за навчання 30.08.2018 р. та 23.01.2019 р. позивач [PERSON] умисно сплатила самостійно, позбавивши його такої можливості). Разом із тим, матеріальна допомога сину [PERSON] надавалась ним шляхом перерахування коштів на рахунок по 3\~000,00 грн. щомісячно, а з кінця 2018 року і по теперішній час по 2\~000 2 500 грн. Також, відповідачем зазначено, що відповідно до Договору дарування від 14.10.2005 р. він подарував сину [PERSON] 49/50 частини квартири [ADDRESS] , у якій син постійно проживає з дня навчання у м. Харкові та користується нею по теперішній час. Також, відповідач прохав врахувати його майновий стан та стан здоров`я. Так, в рахунок майнового стану зазначав, що він отримує пенсію у розмірі 5\~500,00 грн., за станом свого здоров`я повноцінно адвокатською діяльністю не займається; сплачує кожного кварталу єдиний соціальний внесок, розмір якого у 2019 році становив 2754,18 грн., податок на військовий збір, а також збір у Раду адвокатів в Полтавській області у сумі 1233,40 грн. та у Національну асоціацію адвокатів України у сумі 528,60 грн. На рахунок стану здоров`я зазначав, що з 10.04.2019 р. по 26.04.2019 р. перебував на лікуванні у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського, у зв`язку із лікуванням поніс витрати на суму 11\~170,17 грн. Також, відповідач вказував, що відповідно до довідки Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого термін навчання сина [PERSON] закінчується 30.06.2019 року, а тому, вразі стягнення аліментів, аліменти повинні стягуватися до цієї дати, хоча відповідач і не визнає позов. Відповідач прохав врахувати, що обов`язок утримання спільної дитини покладається також і на позивача, яка має постійну роботу, володіє рухомим та нерухомим майном. Письмових заяв по суті справи від третьої особи не надходило до суду. Письмова відповідь на відзив від сторони позивача не надходила до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи. У судовому засіданні адвокат Левківський Б.К. в інтересах позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, прохав суд відмовити задоволенні позову. Третя особа у справі - [PERSON] - у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, надавши їм оцінку в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 28.01.1994 року, який між ними було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2012 року № 1609/4568/2012. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , вбачається, що сторони є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 907. Судом також встановлено, що 01.09.2016 року [PERSON] зарахований на навчання до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (далі по тексту - Університет) і на даний час є студентом четвертого курсу за освітнім ступенем бакалавр денного відділення, що фінансується за рахунок фізичних або юридичних осіб. Вказане підтверджується довідкою університету № 3959 від 16 березня 2019 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Позивач зазначала, що син [PERSON] проживає разом із нею та у зв`язку із навчанням на денній формі навчання не має змоги працевлаштуватись для забезпечення своїх мінімальних потреб, а тому перебуває на її утриманні; вона вимушена постійно нести витрати на оплату його проїзду до місця навчання, витрати на харчування, придбання одягу та взуття, а також витрати на побутові потреби сина. Крім того, вказувала, що вимушена оплачувати за навчання сина, а тому прохала призначити з відповідача на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн. на місяць, що становить половину від фактичних потреб сина. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, регулюються главою 16 СК України (ст. ст. 198-201), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів, передбачений ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу, у розмірі, встановленому з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України. Відповідно до\~положення ст.\~201\~СК України\~до відносин\~між батьками\~і дочкою,\~сином щодо\~надання їм\~утримання застосовуються\~норми\~ статей 187,\~189-192\~та\~194-197\~цього Кодексу. Обов`язок утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, покладається на обох батьків (ст. 198 СК України). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні\~дочка,\~син продовжують\~навчання і\~у зв`язку\~з цим\~потребують матеріальної\~допомоги,\~батьки зобов`язані\~утримувати їх\~до досягнення\~двадцяти трьох\~років за\~умови,\~що вони\~можуть надавати\~матеріальну допомогу. Право\~на утримання\~припиняється у\~разі припинення\~навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Факт проживання з матір`ю повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання, не спростований стороною відповідача та не заперечувався самим сином [PERSON] , що залучений до участі у справі в якості третьої особи, що дає підстави стягнення аліментів на того з батьків, з ким проживає син. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з довідкою з місця навчання [PERSON] зазначено термін навчання за освітнім ступенем Бакалавр з 01.09.2016 р. по 30.06.2019 р., що не виключає навчання останнього за вищим освітнім ступенем до досягнення 23 років, а тому, відповідно до чинного законодавства, стягнення аліментів на утримання може бути призначено до закінчення навчання, але не більше ніж як до досягнення повнолітньою особо 23 років. На підставі встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що спільна дитина сторін - [PERSON] досяг 18 років, є повнолітньою особою, відповідно до положень ч. 1 ст. 34 ЦК України, та продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки денна форма навчання позбавляє останнього можливості працевлаштуватись для отримання доходу для задоволення власних потреб, а тому має право на утримання зі сторони обох батьків до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Щодо письмових доказів, на які посилався відповідач на рахунок підтвердження факту надання добровільної допомоги на утримання повнолітнього сина, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що у зв`язку із зарахуванням повнолітнього сина сторін на навчання до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого 30.08.2016 р. між Університетом ( [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] (Замовник) для [PERSON] (Одержувач) було укладено Договір № 2914-р про надання освітніх послуг, відповідно до якого на Замовника (п. 4) покладено обов`язок своєчасно вносити плату за освітню послугу у розмірах та в порядку, передбаченому цим Договором. Загальна вартість освітньої послуги 68700,00 грн., за кожен календарний рік окремо 22 900,00 грн. (п. 9). Порядок оплати: до 30.08.2016 р. 22900,00 грн. за другий курс навчання; у подальшому щорічна плата двома рівними частками у розмірі по 11 450 грн. щосеместрово не пізніше 15 серпня (осінній семестр) та 15 січня (весняний семестр). Таким чином, договірним зобов`язанням відповідач взяв на себе суб`єктивний юридичний обов`язок сплачувати за навчання повнолітнього сина. Згідно з квитанцією № 38141 від 30.08.2016 р. відповідачем сплачено за навчання сина суму у розмірі 11\~450,00 грн. (а.с. 48). Згідно з квитанцією № 25660851 від 28.08.2017 р. відповідачем сплачено за навчання сина суму у розмірі 11\~450,00 грн. (а.с. 48 зворотня сторона). Іншу частину коштів за навчання сплачено позивачем, згідно з платіжними дорученнями № 99 від 30.08.2018 р., та № 12 від 23.01.2019 р. (а.с. 16-17) у загальній сумі 22 900,00 грн. Посилання відповідача на те, що позивач сплатила вказані кошти умисно є неспроможними з точки зору неможливості виконання свого обов`язку з оплати за навчання та є припущенням відповідача. Разом із\~тим,\~у визначенні розміру аліментів необхідно враховувати не тільки вартість навчання, але й вартість майна для забезпечення навчання (підручників тощо), проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, побутові потреби для проживання на період навчання. Вказаний висновок також викладений у Постанові Верховного суду № 622/373/16-ц від 29.01.2018 р. \~ \~ \~ \~Дослідженням квитанцій, що надані стороною відповідача в підтвердження факту добровільного надання останнім допомоги сину [PERSON] (а.с. 49-53, 67) шляхом поповнення карткового рахунку, вбачається, що деякі квитанції не містять найменування платника та отримувача (номери ТS207520, ТS101268, ТS207541, ТS101267, ТS206274, ТS101268 (а.с. 49,52), або містять прізвища третіх осіб (не сторони відповідача) номер ТS201979, ТS204200, ТS [NUMBER] , ТS 204203, ТS204203 (49, 51 зворотня сторона; 50,53,67). Разом із тим, у наданих відповідачем квитанціях зазначено рахунок отримувача коштів за скритими частково номерами [NUMBER] [NUMBER] , однак встановити належність вказаних рахунків саме сину [PERSON] достовірно не можливо, що свідчить про недостатність вказаних квитанцій, як доказів. \~ \~ \~ \~ Стороною позивача факт надання допомоги на утримання сина заперечувався і не визнавався у справі. \~ \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Щодо посилання сторони відповідача на Договір дарування від 14.10.2005 р., відповідно до якого він подарував сину [PERSON] 49/50 частини квартири [ADDRESS] , судом встановлено, що дійсно такий договір укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д., а також зареєстровано в реєстрі за № 4075 (а.с. 54). Вказаний факт не звільняє відповідача від обов`язку утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання, оскільки між батьками не укладався договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), як передбачено ст. 190 СК України. Відповідно до ст. 200 СК України \~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідач надав до суду Довідку № 554, яка видана Полтавською обласною клінічною лікарнею ім. М.В.Скліфосовського про перебування на [PERSON] під наглядом лікуючого закладу з 28.07.2018 р. по 17.09.2018 рік (а.с. 67-А), а також чеки з 10.04.2019 по 06.05.2019 р. (а.с. 67-Б 69) на оплату ліків та сплату благодійних внесків згідно з призначенням платежів. Матеріали справи не містять доказів призначення для лікування відповідачу [PERSON] . необхідних лікарських препаратів, чеки на придбання яких надані останнім. Разом із тим, на думку суду, факт перебування відповідача на лікарняному у період з 28.07.2018 р. по 17.09.2018 рік не є безумовним доказом неможливості останнього за станом здоров`я сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, у розмірі, заявленому позивачем, оскільки належні та достатні докази необхідності подальшого лікування відповідача за певним діагнозом (лікарське призначення, рецепт тощо) не надані суду. Щодо матеріального становища відповідача, як платника аліментів, судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] здійснює незалежну професійну діяльність на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 164, виданого 03.08.1993 року Полтавською обласною КДКА. Посилання відповідача про неповноцінне здійснення ним адвокатської діяльності за станом здоров`я не може бути покладено в основу доказування факту неможливості сплати ним аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, оскільки є оціночним поняттям, судженням відповідача, яке не ґрунтується на доказах. Належні докази про майновий стан і доходи відповідача не надані у справі. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Щодо витрат, які несе відповідач у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності, докази про що наявні в матеріалах справи (а.с. 39-40), суд надавши оцінку вказаним обставинам, вважає, що такі витрати обумовлені професійною діяльністю відповідача та не засвідчують погіршення майнового стану відповідача, а є його обов`язком у зв`язку із здійсненням незалежної професійної діяльності, від якої він отримує дохід. Щодо майнового стану, відповідач зазначав у відзиві на позов, що отримує пенсію у розмірі 5\~500,00 грн.; письмових доказів на підтвердження зазначеного не надано, однак, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.\~ Щодо посилань позивача про наявність у власності відповідача дороговартісного майна (нерухомості за адресою [ADDRESS] ), - на підтвердження вказаних обставин сторонами не надано належним доказів. Однак, у відзиві, відповідач не визнавав вказаний факт, але заперечував щодо вартості вказаної нерухомості, обґрунтовуючи заперечення тим, що вартість зазначена як ціна в оголошенні на продаж нерухомості не може вважатися дійсною вартістю майна, при цьому належних доказів на підтвердження заперечень не надав. Відповідно до вимог п. 3-1) ч. 1 ст. 182 СК України обставина про наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна, враховується\~судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Заявлений позивачем розмір аліментів з урахуванням встановлених судом обставин, є, на переконання суду, достатнім та необхідним для належного утримання спільної дитини сторін, що досягла повноліття та продовжує навчання, враховуючи те, що судом не встановлено під час розгляду справи обставин, які б свідчили про неможливість надання такої допомоги з боку платника аліментів. Суд виходить з того факту, що відповідач здійснює незалежну професійну діяльність; отримує пенсію; має у власності нерухоме майно (квартиру), на своєму утриманні не має інших дітей чи непрацездатної дружини, батьків. Інших обставин, які б мали істотне значення при визначенні розміру аліментів судом не встановлено. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В силу ч. 1 ст.\~88\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 6 ст.\~141\~ЦПК України передбачено,\~що якщо\~ сторону,\~ на\~ користь\~ \~якої \~ ухвалено\~рішення,\~звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, що був встановлений вказаним Законом на період пред`явлення позову до суду, у розмірі мінімальному розмірі, що становив станом на момент подачі позову, - 768,40 грн. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved