Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

23.05.2017 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. В позові вони вказали, що 23.02.2003 року вони разом придбали автомобіль марки ГАЗ, рік випуску 2002, модель 2705014, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] за суму , еквівалентну 6300 доларів США. Автомобіль був придбаний виключно за їхні кошти, але оформлений на їх сина, відповідача по справі - [PERSON] Посилаючись на положення ч.1 ст.203 , ч.1 ст.215 ЦК України просили визнати не дійсним договір купівлі-продажу вищезазначеного спірного автомобіля та перевести на них права та обов'язки покупців. 12.06.2017року по справі відкрито провадження та призначено до попереднього розгляду. 29.11.2017року позивачі уточнили позовні вимоги , пред'явивши позов також і до автосалону, розташованого по вул. Кірова в м.Миколаєві. Та також в позові просили визнати не дійсним договір купівлі-продажу вищезазначеного спірного автомобіля марки ГАЗ, рік випуску 2002, модель 2705014, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] та перевести на них права та обов'язки покупців. В судове засідання позивачі не з'явились. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. За Конституцією України,\~ст.\~4\~ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Відповідно до статей\~1,\~3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367\~ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленомуЦивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. Відповідно до статей\~12,\~78,\~81,\~263ЦПК України\~та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих\~Конституцією Україниправ і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість. Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей\~77 - 78, ч. ч. 3-4 ст.\~82,\~89ЦПК України\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із\~статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Як встановлено судом, відповідно до довідки, виданої 26.10.2018р. регіональним сервісним центром в Миколаївській області власником автомобіля марки ГАЗ 2705 014 , рік випуску 2002, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] Будь-яких доказів того, що вказаний автомобіль був придбаний за догоовром купівлі-продажу через автосалон , який розташований по вул. Кірова, 242 в м.Миколаєві позивачами суду не надано. Крім того, також ними та їх представником не надано доказів на підтвердження обставин, вказаних в позовній заяві, а саме, що відповідач є сином позивачів, що в момент купівлі-продажу вказаного автомобіля він був неповнолітнім. В позові позивачі, посилаючись на положення ч.1ст.215 та ч.1 ст.203 ЦК України просять визнати не дійсним договір купівлі-продажу автомобіля , посилаючись на ту обставину, що він був придбаний виключно за їх грошові кошти. Між тим, ст. ст. 217, 235 ЦУ України передбачено можливість визнання правочину, за яким майно набуто, частково недійсним, в тому числі і в частині покупця, з підстав його удаваності. [PERSON] та [PERSON] такий позов не заявлено, а тому суд позбавлений можливості з власної ініціативи вийти за межі позовних вимог. За такого заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed