Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

24.04.2015р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві та в наданій суду 15.10.2015р. заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 24.02.2006р. у Жовтневому відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 20.06.2006р. народження, яка проживає з позивачкою. Подружні відносини з відповідачем припинилися з грудня 2006р. Сторони не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, хоча й проживали разом. З березня 2015р. сторони проживають окремо. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, через що в родині виникали конфлікти. Крім того, негативно на подружні стосунки впливало небажання відповідача працювати та вживання ним алкогольних напоїв. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення просила не надавати. Просила шлюб розірвати, залишити шлюбне прізвище та винести заочне рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що надала суду відповідну заяву (а.с. №24). Відповідач в судові засідання 03.06.2015р., 30.06.2015р. та 15.10.2015р. тричі не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином за ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 8). Двічі до суду поверталися конверти з позначками «за закінченням терміну зберігання», а на судове засідання 15.10.2015р. до суду повернулося поштове повідомлення з відміткою про отримання відповідачем документів суду ( а.с. № 14-15,23), про причини неявки відповідач суд не сповістив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, а також на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України винести по справі заочне рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони зареєстрували шлюб 24.02.2006р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №107 ( а.с. № 6). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 20.06.2006р. народження (а.с. № 5). Судом встановлено, що подружні відносини між сторонами припинилися з грудня 2006р. Хоча й сторони проживали разом, проте спільне господарство не велось та бюджет був роздільний. З березня 2015р. сторони проживають окремо. Причиною припинення шлюбних стосунків стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства та виховання доньки. Інші причини, вказані позивачкою, як-то зловживання алкогольними напоями та небажання відповідача працювати, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки належних та допустимих доказів цьому, позивачкою суду не надано. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені близько девяти років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, будь-яких заперечень до суду не надав, то суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved