Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

23 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] під приводом виготовлення проекту і отримання для позивача дозволу на початок робіт добудови квартири [ADDRESS] та реєстрації права власності на вищевказану квартиру, взяла у останнього в борг грошові кошти в еквіваленті 500 доларів США на виконання умов договору про надання послуг, що на день предявлення позовної заяви становить 13500 грн. Як вказує позивач, від укладення письмового договору про надання послуг [PERSON] відмовилась, запевнивши позивача про повне та добросовісне виконання договірних зобовязань із наданням у подальшому відповідних документів про реєстрацію обєктів нерухомого майна органами державної реєстраційної служби ГУЮ в Полтавській області до 01.05.2015 року. Крім того, позивач зазначає, що факт передачі [PERSON] коштів може бути підтверджений свідками та іншими доказами. Позивач неодноразово намагався вирішити спір у досудовому порядку, але відповідач на такі пропозиції не реагувала. Відповідач зобовязувалась повернути суму грошових коштів в строк до 01.05.2015 року. Проте, у встановлений строк відповідач не повернула позивачу суму боргу, всупереч взятому на себе зобовязанню. Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 13500 грн., що еквівалентно 500 доларів США по курсу НБУ на день подання позову до суду. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги. 26 лютого 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 26.02.2018 року вирішено клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль [NUMBER], рік випуску 2008 номер двигуна [NUMBER], vin Y6LPM81CP8L004680, номер кузова [NUMBER], який належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності, відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надходили. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Виходячи з цього, згідно вимог ч.4 ст.223\~та ст.ст.280, 281\~ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував позивач у судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та надавши правову оцінку доказам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.1\~ст.13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, та пояснень позивача, відповідач взяв на себе зобовязання вчинити дії, шляхом надання послуг, зокрема, оформлення документів та сприяння у вчиненні реєстраційних дій щодо нерухомого майна. У судовому засіданні встановлено, що 17 квітня 2015 року відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача суму 500 доларів США, що на дату звернення до суду із позовом еквівалентно сумі 13500 грн., які зобовязалась повернути [PERSON] до 01.05.2015 року та виконати взяті на себе зобовязання по наданню послуг у строк до 01.05.2015 року, однак [PERSON] порушила своє зобовязання. Після спливу вказаного вище терміну позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, але відповідач їх не повернула. Так, допитані у судовому засіданні як свідки громадяни [PERSON] та [PERSON] пояснили, що між [PERSON] та [PERSON] з метою виготовлення проекту і отримання дозволу на початок робіт добудови квартири [ADDRESS], а також реєстрації права власності на вказане нерухоме майно був укладений усний договір про надання послуг та передачу грошових коштів. З пояснень свідків слідує, що [PERSON] взяла 17.04.2018 року у [PERSON] в борг 500 доларів США (13500 грн.) та обіцяла їх повернути через 15 днів, виконати всі свої зобовязання з надання юридичних послуг, але розписку писати відмовилась. Відповідно до\~ст.901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Стаття 906\~ЦК України передбачено відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, зокрема, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором. Відповідно до вимог ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, для відповідача [PERSON] згідно вказаного вище договору виникли певні зобовязання перед замовником [PERSON] Вказані умови зобовязання відповідачем не оспорені. Форма договору відповідає вимогам закону. Сторонами у договорі було визначено всі суттєві його умови. Також з наданих доказів установлено, що [PERSON] умови договору виконав, передав [PERSON] суму грошових коштів, обумовлену договором. Разом з цим, відповідачем не надано доказів того, що останнім надавалися послуги позивачу безоплатно. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 ст.509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з\~ст.639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч.1\~ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З положень ст.525\~ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Статтею 530 ч.2 ЦК України\~передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 524 та 533\~ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.598\~ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.599\~ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст.610\~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За змістом ч.ч. 1, 2, 3\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч.2\~ст. 614 ЦК України\~відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. У даному випадку підтвердження повернення грошових коштів позивачу частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу відповідачем не надано, доводів позивача відповідачем у встановленому порядку не спростовано та не надано ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач. Крім того, доказів на підтвердження факту повернення вказаної суми боргу або факту повернення боргу чи виконання грошового зобовязання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив. Положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~ст.79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч.2 ст.79 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з цим, позивачем надано докази, у тому числі письмові, які відповідно до положень ст.218 ЦК України можуть підтвердити обставини, на які він посилається, зокрема, копію розписки від 17.04.2015 року, наданої [PERSON] громадянці [PERSON] про отримання у неї в борг грошових коштів за аналогічні послуги (а.с.4), копію акту від 17.04.2015 року, згідно якого було зафіксовано факт відмови [PERSON] від підписання договору про надання послуг з [PERSON], в той час, як від [PERSON] остання отримала грошові кошти у розмірі (еквіваленті) 500 доларів США. Відповідачем жодних доказів як на підставу своїх заперечень надано не було. Таким чином, позивачем доведено наявність у відповідача перед позивачем грошового зобовязання станом на 17.04.2015 року у сумі 500 дол. США, що еквівалентно 13500 грн., яке не виконано. В добровільному порядку відповідач ухиляється від повернення коштів. Тому є підстави для стягнення з відповідача вказаної позивачем заборгованості. Підстав для звільнення відповідача від обовязку за договором або для зменшення розміру зобовязання у судовому засіданні не встановлено. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, виходячи з вищевикладених норм закону, а також враховуючи, що відповідач не виконав умов договору, в судове засідання не з'явився, протилежного в судовому засіданні не довів, як і не довів відсутності своєї вини в порушенні зобов'язання, відзив або заперечення на позов не подавав, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача збитків у зв'язку з невиконанням зобов'язання за договором у розмірі 500 доларів США, що дорівнює 13500 гривень на час звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.533\~ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 17 жовтня 2012 року у справі № 6- 20441св12 та від 03 жовтня 2012 року у справі № 6-20919св 12, а також Верховний суд України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Тому при вирішенні питання про розмір і валюту грошового зобовязання, суд виходить з того, що грошові зобовязання в Україні (між громадянами) мають виконуватись у національній валюті. Таким чином, грошове зобовязання відповідача у рішенні має бути визначене у національній валюті - гривні. Разом з тим, визначений еквівалент іноземної валюти - долар США, не суперечить вимогам чинного законодавства. Позивач виходить з того, що сума 500 доларів США є еквівалентною сумі 13500,00 гривень (за курсом НБУ на день подання позову до суду). Суд вважає можливим застосувати даний курс НБУ як такий, що відповідає дійсному курсу НБУ і такий, що не оспорений і не спростований відповідачем. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, із зазначенням еквіваленту у іноземній валюті. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 704,80 гривень. Враховуючи викладене та

Outcome: approved