Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

24.04.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.07.2014 року між сторонами укладено договір позики, за яким позивач передала відповідачу безпроцентну позику в сумі 1 500\~000 грн. в строк до 18.08.2016 року, що підтверджується розпискою від 18.07.2014 р. Разом з тим, зобовязання з повернення боргу в строк, встановлений у договорі, відповідач не виконала. У звязку з чим, позивач звернулась до суду. Позивач [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] до зали судового засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що позов визнають в повному обсязі, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Правова позиція Верховного Суду України з приводу даних правовідносин викладена в Постанові від 02.07.2014р. по справі №6-79цс14. Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. 18.07.2014 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір позики (безвідсоткової), за умовами якої (п. 1.1. договору) Позикодавець зобовязався передати Позичальникові безпроцентну позику на суму 1\~500 000 грн., а Позичальник зобовязався повернути зазначену суму в обумовлений строк. Позика надається шляхом передачі готівки із рук Позикодавця на руки Позичальника. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, яка є невідємною частиною даного договору, власноручно підписаною позичальником в момент передачі йому суми позики (а.с.5). Зазначену вище суму грошей Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві готівкою в строк до 18.08.2016 року (п. 1.2 Договору). Відповідно до п. 2.2. Договору, в разі, коли Позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, Позикодавець має право стягнути заборгованість в примусовому судовому порядку. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і являється дійсним до моменту його остаточного виконання (п. 4.1.). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] свої зобовязання з надання безпроцентної позики за договором від 18.07.2014 р. виконала належним чином. Факт надання позивачем коштів відповідачу на суму 1 500\~000 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 18.07.2014 р., підписаною власноручно [PERSON] та в присутності [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом. Як свідчить зміст заяви, підписаною [PERSON], яка надійшла 09.06.2017 р. до канцелярії суду, остання визнає заявлені до неї вимоги. Також, зазначає, що дійсно отримала від [PERSON] гроші в сумі 1500000 грн., які були взяті для розвитку підприємницької діяльності. На теперішній час у [PERSON] відсутні кошти, щоб повернути борг, оскільки у звязку із складною економічною ситуацією в країні запланований дохід від підприємницької діяльності не були отримані. Враховуючи зазначене, просить суд позов задовольнити (а.с.23). В матеріалах справи № 333/2241/17 відсутні докази на підтвердження повернення відповідачем позивачу заявленої до стягнення суми боргу за договором позики (бзвідсоткової) від 18.07.2014 р. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем заявлених вимог, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1\~500 000 грн. основного боргу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 8000 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: approved