Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

22 травня 2020 року [PERSON] звернувся (далі - позивач) з до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що судовим наказом Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 червня 2019 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу), але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 травня 2019 року і до досягнення сином повноліття. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] проживав разом з матір`ю [PERSON] до [INFO] , після чого відповідач повідомила позивача, що разом з іншим чоловіком виїжджає за межі України, а їхня дитина повинна проживати разом із позивачем. 08 травня 2020 року розпорядженням голови Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області № 92, визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] біля позивача. На момент подання позову, відповідач з малолітнім сином, [PERSON] не проживає, взагалі не спілкується, жодної матеріальної допомоги дитині не надає, а з позивача стягуються аліменти на утримання сина. У зв?язку з викладеним, позивач просить звільнити його, від сплати аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 червня 2019 року. У разі задоволення позову просить також стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме за сплату судового збору сумі 840 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. У підготовче засідання позивач не з`явилася, проте 06 серпня 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення у підготовчому засіданні, клопотання про витребування доказів не розглядати (а.с. 30). Відповідач у підготовче засідання не з`явився, однак 13 липня 2020 року подала до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому засіданні. (а.с .23 ). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Шаргородського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у підготовче засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання (а.с. 27). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини на який грунтуються позовні вимоги, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог частково, з огляду на наступне. Відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25 лютого 2017 року (а.с. 5). [INFO] стягнуто з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , інші дані ідентифікуючі особу не відомі, на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Шаргородським РС УДМС України у Вінницькій області 16.09.2014 аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 травня 2019 року і до досягнення сином повноліття, що підтверджується копією судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 червня 2019 року справа № 52/557/19 (а.с. 6,7). Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні, згідно копій довідок, виданих виконавчим комітетом Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 207 та № 208 від 14 травня 2020 року (а.с. 8,9). Відповідно до розпорядження голови Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області № 92 від 08 травня 2020 року, визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] біля позивача (а.с 10). Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку матері та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв 'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач утримує та проживає разом з своєю малолітньою дитиною, однак аліменти продовжують стягуватися, суд доходить висновку про звільнення позивача від сплати аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 3 червня 2019 року. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 840,80 грн, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. При визначенні суми відшкодування на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, позивачем до матеріалів позовної заяви не подано жодного доказу про понесення витрат на професійну правничу допомогу, тому у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. слід відмовити.

Outcome: partial