Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

21 січня 2014 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») звернулося до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області з позовом в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 14 жовтня 2008 року між ТОВ ФК «Гарант Плюс» та [PERSON] був укладений кредитний договорі № 0231/БП6/95/0057940 відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 5 886,99 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом 40,6595% річних з погашенням кредиту та відсотків за його користування у терміни, передбачені кредитним договором. 06 жовтня 2018 року між ТОВ ФК «Гарант Плюс» та ВАТ «Плюс Банк», який перейменовано в ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», був укладений Генеральний договір про відступлення прав за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «Ідея Банк» придбав у ТОВ ФК «Гарант Плюс» право кредитора в тому числі за вищевказаним кредитним договором з [PERSON] Протягом строку дії кредитного договору, боржник систематично порушував терміни сплати кредиту та процентів за користування кредитом, в зв'язку з чим йому було надіслано листи - повідомлення з вимогою повернення боргу, які відповідачка залишила без відповіді і задоволення. Останній платіж боржником здійснено 29.03.2011 року. Так, заборгованість відповідачки перед банком станом на 10.12.2013 року становить 1798,71 гривні, з яких: - прострочений борг - 28,67 гривень; - прострочені проценти - 89,06 гривень; - строкові проценти - 0,87 гривень; - нарахована плата за обслуговування кредиту - 146,69 - пеня за несвоєчасне погашення платежів - 53,42 гривень; - віндикаційні витрати - 1480,00 гривень; Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1798,71 гривні та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки. Про причини своєї неявки відповідач не повідомив, заяву про відкладення справи або про розгляд справи у її відсутності не надав. За таких обставин, оскільки проти цього не заперечував представник позивача, судом, відповідно до положень ст.224 ЦПК України, прийнято рішення про заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності сторін у справі, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 14 жовтня 2008 року між ТОВ ФК «Гарант Плюс», як «Кредитодавцем», ТОВ ФК «Аккорд Плюс», як «Агентом» та [PERSON], як «Позичальником» був укладений кредитний договір №0231/БП6/95/0057940, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 5886,99 гривень строком на 18 місяців з кінцевим терміном погашення до 14 квітня 2010 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,125% на день за фактичний розмір залишок кредиту. Сторонами було погоджено, що погашення заборгованості за кредитом здійснюється ануїтет ними платежами, тобто здійснюється рівними частинами які обумовлені та зазначені у Графіку щомісячних платежів, який є невід'ємною частиною договору. Згідно долученого до кредитного договору Обов'язкового графіку щомісячних платежів [PERSON] зобов'язалася щомісячно (кожного 14 числа місяця) здійснювати погашення заборгованості у сумі 457,70 гривень починаючи з 14.11.2008 року та здійснити останній платіж 14.04.2010 року у сумі 458,29 гривень. Також умовами договору сторонами було погоджено, що у випадку порушення строків сплати кредиту, передбачених графіком платежів, Кредитодавець маж право нарахувати пеню, а Позичальник відповідно сплатити її, у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення. 06 жовтня 2008 року між ВАТ «Плюс Банк», який перейменовано у ПАТ «Плюс банк», та ТОВ ФК «Гарант Плюс» був укладений генеральний договір про відступлення прав за кредитними договорами, за умовами якого ВАТ «Плюс банк», який перейменовано у ПАТ «Плюс банк» придбав у ТОВ ФК «Гарант Плюс» права кредитодавця за кредитними договорами, які укладались між ТОВ ФК «Гарант Плюс» та фізичними особами. Разом з тим, як вбачається із п.1.1 змін до Статуту ПАТ «Плюс банк», ПАТ «Ідея банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ «Плюс банк». Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, на підставі викладеного позивач набув права вимоги по кредитному договору №0231/БП6/95/0057940 від 14.10.2008 року. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим має заборгованість яка станом на 10.12.2013 року становить, згідно наданої довідки-розрахунку1798,71гривень. При цьому згідно представленої довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором складається з: простроченого боргу - 28,67 гривень; прострочених процентів - 89,06 гривень; строкових процентів - 0,87 гривень; нарахованої плати за обслуговування кредиту - 146,69 гривень; пені за несвоєчасне погашення платежів - 53,42 гривень; та віндикаційних витрат - 1480,00 гривень. Разом з цим, відповідно до приписів ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено з наданого позивачем розрахунку розмір віндикаційних витрат понесених останнім за цим кредитним договором становить 1480 гривень. Водночас суд звертає свою увагу не те, що позивачем, ані в позові, ані у долучених до матеріалів справи документах взагалі не зазначено в чому саме полягають (з чого складаються) вказані віндикаційні витрати та не надано суду жодного доказу на підтвердження вказаної у довідці-розрахунку цієї суми. За таких обставин, враховуючи, що доказування у справі не можу ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем не представлено суду жодного доказу на обґрунтування своїх вимог стосовно понесення віндикаційних витрат за цим кредитним договором, і того, що умовами кредитного договору не передачений обов'язок позичальника сплатити на користь кредитодавця віндикаційні витрати, вимоги позивача у цій частині (в частині стягнення з відповідача суми віндикаційних витрат у розмірі 1 480 гривень) задоволенню не підлягають. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідачем [PERSON] як позичальником, не виконувались умови, встановлені кредитним договором, то вимоги позивача про стягнення з неї заборгованості по кредитному договору підлягають частковому задоволенню у загальній сумі 318,71 гривень яка складається з: 28,67 гривень; прострочених процентів - 89,06 гривень; строкових процентів - 0,87 гривень; нарахованої плати за обслуговування кредиту - 146,69 гривень; пені за несвоєчасне погашення платежів - 53,42 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 229,40 гривень (враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір фактично у мінімальному розмірі встановленому Законом), які були понесені позивачем і підтверджені квитанціями, підлягають стягненню з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея банк». На підставі викладеного,

Outcome: partial