overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повнолітня. В судове засідання сторони по справі не зявились, надали до суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги про стягнення аліментів підтримала; відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, на підставі наданих доказав.. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.11.2000 року. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. ст. 180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов'язку, за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров'я і матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших утриманців і інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову При визначенні розміру аліментів з відповідача, суд враховує матеріальний і сімейний стан відповідача і вважає за можливе призначити аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини доходів але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму щомісячно починаючи з 23 липня 2015 року і до повноліття дитини. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулась до суду з цією заявою, вказуючи, що для реалізації права на пенсію їй необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу - трудової книжки серії БТ-І № 1420361 від 01.08.1978 року, виданої на російській мові на імя «Карач Надия Васильевна», з виправленням прізвища на «Климик», згідно свідоцтва про шлюб сері І-АМ № 435668 від 10.05.1981р.. В судове засідання заявник подала заяву про підтримання вимог заяви та просила розглядати справу за її відсутності.(а.с.15) Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, письмово просив справу розглядати у його відсутність.(а.с.14) Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне вимоги заяви задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до п.6 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, що зазначені не збігаються в з ім'ям, по батькові, прізвищем зазначеним у свідоцтві про народження цієї особи або паспорті. Встановлені судом обставини свідчать, що трудова книжка серії БТ-І №1420361 від 01.08.1978 року, видана на російській мові на імя «Карач Надия Васильевна», з виправленням прізвища на «Климик», згідно свідоцтва про шлюб сері І-АМ № 435668 від 10.05.1981р., належить [PERSON], яка народилась 16.08.1958року в с. Сновидів Бучацького району Тернопілської області. Встановлення цього факту має юридичне значення для заявниці, так як дозволяє оформити пенсію. Висновки суду, крім пояснень заявника підтверджуються такими доказами: - трудовою книжкою БТ-І№1420361 від 01.08.1978року (а.с7-9); -паспортом серії АТ №132052 від 16.07.2015 року виданого на імя [PERSON], [INFO] (а.с.3). - свідоцтвом про народження серії І-ИД № 044238 від 01.10.1997 року, відповідно до якого 16.08.1958 року народилась [PERSON] (а.с.5); - свідоцтвом про шлюб серії І АМ № 435668 від 10.05.1981 року (а.с.6) На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, а саме договору дарування від 15.11.1985 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4545. Представник заявника в судовому засідання заяву підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи до судового засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. Вислухавши пояснення представника заявника, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення\~ факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 15.11.1985 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 51/100 частин домоволодіння з з відповідними надвірними спорудами та господарчими будовами, що знаходиться в м. Миколаєві по вулиці 4-й Слобідській № 119, розташованих на земельній ділянці розміром 379 кв.м. Проте, у даному договорі не вірно зазначено імя та по-батькові обдарованої, а саме: замість [PERSON], вказано [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (свідоцтва про народження, про укладення шлюбу, витяг із будинкової книги) та показами в судовому засіданні свідка [PERSON], яка пояснила, що особисто знайома з [PERSON] та його сестрою [PERSON], вони проживали по вул. 4 й Слобідській, 119 в м. Миколаєві. Вони розповідали, що у них в різних документах по-різному зазначено по-батькові. Також встановлено, що внести зміни у договір дарування не можливо, оскільки [PERSON] помер (свідоцтво про смерть [PERSON] 1-ФП № 084452), що унеможливлює реалізацію заявницею свого права власності. Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Оцінивши надані сторони в сукупності, суд прийшов до переконання про належність [PERSON] договору дарування від 15.11.1985 року, що є підставою для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулася в суд з вказаною позовною заявою в якій зазначила, що 01 травня 2006 року померла її тітка [PERSON], яка по день смерті проживала і була зареєстрована в [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, спадкоємцем по закону якої є вона [PERSON] При зверненні в нотаріальну контору з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено через пропуск термінів для прийняття спадщини, встановлених ст. 1270 ЦК України. Причиною пропуску терміну звернення в державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини стало те, що спадкодавиця при житті зробила заповіт на [PERSON], яка спадщину до даного часу не прийняла і на неї не притендує. Просить визнати строк для прийняття спадщини пропущеним з поважних причин та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини три місяці. В судове засідання сторони не зявилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивач [PERSON] позов підтримує, представник відповідача [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] позов визнає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. За таких обставин, суд, відповідно до ухвали судді від 07.08.2015 року проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 01 травня 2006 року померла [PERSON], яка по день смерті проживала і була зареєстрована в [INFO] (а.с.8), спадкоємцем по закону якої є [PERSON] (а.с.14,18), яка вступила у фактичне управління спадщиною, але всупереч вимогам законодавства не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, оскільки спадкодавиця при житті зробила заповіт на [PERSON], яка спадщину до даного часу не прийняла і на неї не притендує.. Даному факту відповідають спадкові правовідносини, які регулюються ст. ст. 1220, 1270, 1272 ЦК України, відповідно до яких спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що строк для прийняття спадщини [PERSON] пропустила з поважних причин, тому є підстави для визначення додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб де вказала, що народилася 11 червня 1998 року, тривалий час зустрічається та спільно проживає з [PERSON] [PERSON] вагітна, термін вагітності 19-20 тижнів. Разом з [PERSON] досягли згоди на укладення шлюбу та створення сім'ї. У зв'язку з недосягненням шлюбного віку змушена звернутися до суду з заявою, просила надати право на укладення шлюбу з [PERSON] У судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У судовому засіданні заінтересовані особи [PERSON] і [PERSON], не заперечували щодо одруження своєї дочки з [PERSON], так як вони тривалий час зустрічаються та з червня 2015 року фактично проживають разом і ведуть спільне господарство. Заінтересована особа [PERSON] підтвердив, що дійсно кохає заявницю [PERSON], тривалий час зустрічаються та спільно проживають, бажає створити з останньою сім'ю. Вислухав пояснення заявниці, заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. З пояснень заінтересованих осіб [PERSON] і [PERSON] вбачається, що їх дочка [PERSON] [INFO], тривалий час зустрічається та спільно проживає з [PERSON], мають фактичні шлюбні відносини. Згідно довідки виданої Казанківською ЦРЛ [PERSON], 1998 року народження - вагітна, строк вагітності 19-20 тижнів. Сукупність досліджених доказів свідчать про те, що заявниця [PERSON], яка вагітна, перебуває з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, досягли згоди на укладення шлюбу та створення сім'ї, тому заявниці [PERSON] може бути надано право на шлюб, так як це відповідає її інтересам. За таких обставин та згідно ч.2 ст.23 СК України, суд визнає заяву [PERSON] обґрунтованою, яка підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про оголошення свого співмешканця - [PERSON] безвістно відсутнім, мотивуючи тим що, з ним вони проживали як співмешканці з 2006 року. У період спільного спроживання уних народилася донька - [PERSON], [INFO]. У березні 2013 року [PERSON] поїхав на заробітки в м.Київ і до цього час не повернувся. Відомості щодо його місця проживання заявниці невідомі. На сьогоднішній день заяниця бажає оформити субсидію, але поскільки в будинку за її місцем проживання, [INFO] зареєстрований [PERSON], вона не може цього вчинити. В судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайськ Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області надав заяву з проханням слухати справу у відсутність представника, та прийняти рішення на розсуд суду. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] і [PERSON] проживали як співмешканці, у 2013 році [PERSON] поїхав на заробітки і до цього часу не повернувся. Вислухавши пояснення сторін по справі, свідків , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст.43 ЦК України громадянин може бути визнаний безвісно відсутнім у судовому порядку, якщо на протязі одного року у місці його постійного проживання немає відомостей про місце його перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України. Відповідно до ст. 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ст. 249 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Судом встановлено факт, що [PERSON] і [PERSON] разом проживали як співмешканці з травня 2006 року. 10.04.2007 року у них народилася донька - [PERSON], яка проживає із заявницею. [PERSON] у травня 2013 року поїхав на заробітки до міста Києва і до теперішнього часу не повернувся, немає відомостей про місце його перебування, що підтверджується довідкою - актом непроживання квартального комітету № 49 від 08.07.2015 року. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім має для заявника юридичне значення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON], безвісно відсутнім. На підставі ст.43 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 17.05.2008 року. Протягом сумісного життя у них виникали непорозуміння, різні погляди на сімейні проблеми, що призвело до втрати почуттів любові та поваги, спільно не проживають, господарство не ведуть. Спроби примиритися не дали позитивних результатів, фактичні шлюбні відносини припинені з листопада 2014 року, відновлення шлюбу вважає неможливим. Від сумісного проживання мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], яка проживає та залишиться проживати з нею. Після розірвання шлюбу просила присвоїти прізвище «Татаринова». У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено в Свідоцтві про шлюб, 17 травня 2008 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрували шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №385. Відповідно до Свідоцтва про народження, подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позову, малолітня донька [PERSON] проживає та залишаться проживати з позивачкою. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч.ч. 1,2 СК України, суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини припинені в листопаді 2014 року, примирення неможливе, сумісного господарства сторони не ведуть. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини. Позивачка зазначила, що вони з відповідачем 01.03.2008 року уклали шлюб. 22.05.2012 року у них з відповідачем народився син [PERSON], який на теперішній час проживає разом з нею. З серпня 2014 року вона з відповідачем мешкає окремо, відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає, з серпня 2014 року припинив надавати кошти на утримання дитини. На підставі цього вона просить стягнути з відповідача, аліменти на утримання їхньої дитини [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. До суду надійшла заява [PERSON], в якій вона уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 700 грн. та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій визнав уточнені позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, та просив розглядати справу за його відсутності. Суд, вивчивши надані докази, вважає. що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ 01 березня 2008 року між сторонами зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 4) Від шлюбу 22 травня 2012 року народився син [PERSON](а.с.3 ). На теперішній час сторони разом не проживають. Син мешкає та знаходиться на утриманні у позивачки. Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 91 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначені розміру аліментів, суд враховує обставини, передбачені ст.. 182 СК України та вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON], у розмірі 700 гривень, починаючи з 23 липня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.. 367 ч. 1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за місяць. На підставі ст.. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Беручи до уваги вищевикладене, на підставі ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду й до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач не приймає участі в утриманні сина; а також просила стягнути аліменти на своє особисте утримання до досягнення сином трьох років у сумі 300 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову. Під час судового розгляду позивачка заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач під час судового розгляду позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей.\~Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.2 та ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судові витрати по справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

23.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання померлою онуки - [PERSON] В обґрунтування заяви зазначила, що в 1999 році онуку забрала її матір, і з тих пір вона її жодного разу не бачила. Визнання онуки померлою необхідно заявнику для вступу в спадщину. Заявник і представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. З аналізу змісту наведеної норми закону вбачається висновок про те, що для визнання фізичної особи померлою заявник повинен вказати постійне місце її перебування. Заявник [PERSON] останнє відоме місце перебування [PERSON] не вказала. Як слідує з матеріалів справи (а. с. 15-17), [PERSON] та її матір [PERSON] в місті Чернігові та Чернігівській області не зареєстровані. Зазначене дає суду підстави стверджувати, що вказані особи змінили місце свого проживання, про що не повідомили заявника. Крім того, заявником не надано доказів родинних відносин із [PERSON] і, таким чином, не доведено наявність у неї права спадкування майна цієї особи та, як наслідок цього, - права звернення до суду з цією заявою. За таких обставин, подана заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed