Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

24.05.2016 позивач в порядку ст. 45 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.04.2013 задоволено позов прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, зокрема земельної ділянки площею 0,1750 га в [ADDRESS] укладеного 28.03.2010 між Радомишльською РДА Житомирської області та [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22.09.2015 вказане рішення залишене без змін. Під час виконання рішення суду встановлено, що 27.12.2010 [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2010 № 225 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1750 га в [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності на цю земельну ділянку у [PERSON] став визнаний у судовому порядку недійсним вказаний вище договір купівлі-продажу № 225. Враховуючи, що право власності на земельну ділянку [PERSON] виникло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, який у судовому порядку визнаний недійсним, то підлягає визнанню недійсним і державний акт, який виданий на підставі цього договору купівлі-продажу, тому позивач просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,1750 га за кадастровим номером [NUMBER], виданий 27.12.2010 [PERSON] та зобов'язати останнього повернути спірну земельну ділянку до земель запасу Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечили та зазначили, що Вищий адміністративний суд України, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції про визнання протиправним і скасування розпорядження Радомишльської РДА від 26.03.2010 за № 100 прийшов до висновку, що [PERSON] не може відповідати за помилку державного органу при винесенні спірного розпорядження на підставі перевищення повноважень відповідачем (Радомишльська РДА Житомирської області). Зазначили, що [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, отримав її пройшовши всі необхідні погодження зі всіма державними контролюючими органами, отримав позитивні висновки, сплатив до бюджету нараховані сільськогосподарські витрати, оформив всю необхідну технічну, узгоджувальну та інші документації тому вважає, що визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути її - носить явні ознаки непропорційного втручання в його права з огляду на те, що він буде позбавлений права на своє майно (спірну земельну ділянку), набуте за оплатним договором. Крім того, заявили про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що органам прокуратури ще в 2012 році було відомо про видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], а до суду з позовом про визнання недійсним вказаного Державного акту позивач звернувся в 2016 році. Крім того, в своїй зустрічній позовній заяві про стягнення з Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області 31 500,00 грн. зазначає, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.04.2013, залишеного в силі після перегляду апеляційною інстанцією, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1750 га, що розташована за адресою [ADDRESS]. Отже, відпала правова підстава, на якій Кримоцька сільська рада Радомишльського району Житомирської області отримала від нього грошові кошти в сумі 31 500,00 грн., так як при недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину. Тому, в разі задоволення позовних вимог заступника прокуратури області, просить стягнути з Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області 31 500,00 грн. сплачених коштів за викуп земельної ділянки. Відповідач по справі в.о. начальника відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області Крюковська Є.В. в судовому засіданні від 18.08.2016 проти заявлених вимог заперечувала та зазначила, що розробляли технічну документацію на спірну земельну ділянку та видавали Державний акт без порушень чинного законодавства. Відділ Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області не являється контролюючим органом, не наділений повноваженнями визнавати або не визнавати недійсними державні акти, а тому звернення прокуратури до відділу є безпідставним. В своїх запереченнях просить суд застосувати строки позовної давності, так як позивач без поважних причин пропустив строки звернення до суду за захистом інтересів держави (а.с.57-65). Відповідач за зустрічним позовом Кримоцька сільська рада Радомишльського району Житомирської області в особі сільського голови Галицького В.Б. в судовому засіданні заявив, що вважає за доцільне залишити земельну ділянку у власності [PERSON], при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа - Радомишльська РДА Житомирської області надіслала суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, справу розглянути на підставі наявних доказів (а.с.82). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За положеннями глави 16 ЦК України, правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 4 червня 2014 року (справа № 6-46цс14), відповідно до статті 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Судом встановлено, що розпорядженням Районної державної адміністрації від 21.03.2006 № 74 надано дозвіл громадянам, в тому числі [PERSON], на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рекреаційного призначення загальною площею 1,1 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області у власність вказаним громадянам для дачного будівництва. Розпорядженням голови Радомишльської районної державної адміністрації від 23.08.2006 № 236 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, в тому числі у власність [PERSON] 0,3532 га (в рівних частках по 0,0883 га) для дачного будівництва, земельної ділянки площею 0,0468 га (рівних частках по 0,0117 га) у спільну власність для дачного будівництва та відведення в оренду земельних ділянок площею 0,7000 га (в рівних частках по 0,1750 га) для рекреаційного використання із земель запасу Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. 26.03.2010 відповідачем прийнято розпорядження № 100 про продаж земельної ділянки [PERSON] площею 0,1750 га. На виконання вказаного розпорядження, 28.03.2010 між головою Радомишльської РДА Житомирської області та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, який зареєстрований за № 255 нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області і на його підставі 27.12.2010 [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1750 га, Серія [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.04.2013, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області, задоволено позов прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, зокрема договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1750 га в [ADDRESS], укладений 28.03.2010 між Радомишльською РДА Житомирської області та [PERSON], на підставі якого 27.12.2010 на ім'я останнього було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1750 га, Серія [NUMBER]. Підставою недійсності вказаних вище договорів купівлі-продажу земельних ділянок суд зазначив перевищення своїх повноважень Радомишльською РДА Житомирської області (а.с.11-15). У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 27.12.2010 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, який у судовому порядку визнаний недійсним (а.с.98-99). Згідно із статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. А оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 28.03.2010 між Радомишльською РДА Житомирської області та [PERSON], на підставі якого 27.12.2010 на ім'я останнього було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, визнано судом недійсним, то й підстава набуття майна також відпала, тому відсутні правові підстави для збереження цього майна за відповідачем [PERSON] і, згідно з вимогами ст. 1212 ЦК України, зазначена земельна ділянка підлягає поверненню до земель запасу Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Разом з тим, перевіряючи доводи відповідачів в частині застосування норм статей 257, 261, 267 ЦК України щодо позовної давності, суд виходить з такого. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно із статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, стаття 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин. В позовній заяві позивач за первісним позовом зазначив, що про видачу 27.12.2010 [PERSON] державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER] йому стало відомо під час виконання рішення Радомишльського районного суду від 16.04.2013, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22.09.2015, а тому вважає, щоне пропустив позовної давності. Ці твердження позивача за первісним позовом спростовується дослідженими в судовому засіданні матеріалами архівної адміністративної справи № 0670/8521/12 за позовом Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави до Житомирської обласної державної адміністрації, головного управління Держкомзему у Житомирській області, Радомишльської РДА, третя особа [PERSON] про визнання протиправним та скасування розпорядження від 26.03.2010 № 100, з яких вбачається, що [PERSON] в своїх запереченнях посилається на факт отримання Державного акту серії [NUMBER] та подавав до матеріалів справи копію зазначеного Державного акту на право власності на землю, таким чином про існування Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], органам прокуратури було відомо щонайменше з 2012 року (а.с.93,98). Позивачем не надано доказів на обґрунтування того, що з 2012 року існували якісь обставини, які позбавили його можливості упродовж трьох років звернутися до суду за захистом інтересів держави з позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 27.12.2010 [PERSON] та зобов'язати останнього повернути спірну земельну ділянку. Таким чином, судом встановлено, що про виготовлення і видачу спірного державного акту позивачеві за первісним позовом було відомо ще в 2012 році, поважних причин пропущення позовної давності суд не вбачає. Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюються положення ст. 257 ЦК України і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Така правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 16.09.2015 у справі № 6-68цс15, від 14.09.2016 у справі № 6-2165цс15, від 08.06.2016 у справі № 6-3089цс15, від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Таким чином, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом заступника прокурора області в інтересах держави до відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області, [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки слід відмовити за спливом позовної давності. В зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1750 га, виданого 27.12.2010 [PERSON] та зобов'язання останнього повернути спірну земельну ділянку не підлягають задоволенню і зустрічні позовні вимоги [PERSON] про стягнення з Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області 31 500,00 грн., сплачених до сільського бюджету Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області за викуп зазначеної вище спірної земельної ділянки. В зв'язку із відмовою в задоволенні і первісного і зустрічного позову не підлягають задоволенню і вимоги позивачів про стягнення з відповідачів судового збору.

Outcome: dismissed