Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

22 грудня 2015року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Еталон» про стягнення сум розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у ТзОВ «Еталон» працював з 20 травня 2004року на посаді директора по сумісництву. 20 січня 2014року його було звільнено з роботи згідно протоколу-рішення б/н від 20 січня 2014року у відповідності до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Відповідачем не було проведено з нею остаточного розрахунку при звільненні, не виплачено 5391,36гривень компенсації за невикористані дні відпустки та заборгованості зі заробітної плати в сумі 408,38гривень. Таким чином, невиплата належних їй при розрахунку сум є неправомірною, а тому змушена звернути з позовом до суду для захисту своїх порушених прав. Протиправною поведінкою відповідача їй завдана моральна шкода, розмір якої вона оцінила в 2000,00гривень, що полягає у довготривалих душевних стражданнях, нервових переживаннях, погіршення стану здоровя, яких вона зазнала у звязку з неправомірною діяльністю відповідача щодо неї невиплатою їй заборгованої компенсації за невикористану відпустку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надавши суду аналогічні пояснення зазначені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про особисте вручення та у відповідності до п.9 ст.74ЦПК України повідомленням у газеті «Високий замок» від 4-6 березня 2016року, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] з 20 травня 2004року працював на посаді директора по сумісництву у ТзОВ «Еталон». 20 січня 2014року його було звільнено з роботи згідно протоколу-рішення б/н від 20 січня 2014року у відповідності до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки про день фактичного розрахунку. Розрахунок з [PERSON] не проведено ні в день звільнення, ні до тепер. Обчислення середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати. Згідно із розрахунку, який наданий позивачем та не оспорювався відповідачем, заборгованість із виплати заробітної плати становить 408,38гривень, заборгованість з компенсації за невикористану відпустку становить 5391,36гривень, середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні становить 32988,73гривень. Згідно ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди судом враховано розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5)., де, зокрема, зазначається, що моральна шкода може полягати у приниженні честі та гідності, престижу та ділової репутації , моральних переживаннях у звязку із пошкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем у судовому засіданні не надано жодних доказів того, що в результаті діяльності відповідачів йому спричинена моральна шкода. Відтак, позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial