Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

21 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що за договором купівлі-продажу від 13 листопада 2008 року він придбав незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,15 га. Рішенням Пирятинської міської ради від 24 лютого 2016 року указану земельну ділянку передано у власність позивачу. Позивач здійснив добудову незакінченого будівництвом об'єкту та звернувся до департаменту ДАБІ у Полтавській області про прийняття його в експлуатацію. Однак йому було роз'яснено, що введення обєкта в експлуатацію можливе лише після визнання в судовому порядку права власності на вищевказаний об'єкт. Позивач просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудований житловий будинок «А-1» з господарськими будівлями: погріб, сарай «В», вбиральню «В», колодязь №1 , що розташований по [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити зпідстав, викладених у позовній заяві. Представник Пирятинської міської ради Полтавської області в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду заяву в якій просила слухання справи провести без участі їх представника. Позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду лист, в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника, не заперечують проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 13 листопада 2008 позивач [PERSON] придбав у [PERSON] незакінчений будівництвом житловий в [ADDRESS] (готовністю 63%) (а.с.9). Земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розташований будинок рішенням виконкому Пирятинської міської ради від 28.02.1992 №276 була виділена для ведення садово-огороднього господарства [PERSON] (а.с.13). Указаним рішенням [PERSON] було дозволено побудувати садовий будинок розмірами 4х6 м та видано паспорт на забудову (а .с.15-17). Рішенням виконкому Пирятинської міської ради від 10.01.2007 №9 виділеній земельній ділянці було присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.14). Право власності на незавершений будівництвом будинок за вказаною адресою згодом перейшло [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2007 року (а.с. 18). Відповідно до даних технічного паспорту, будинковолодіння у [ADDRESS] складається із житлового будинку «А-1», загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 9,6 кв.м., а також вбиральні «Б», сараю «В», погреба, колодязя питного №1 (а.с.10-12). Позивач у 2010 році добудував придбаний об'єкт незавершеного будівництва, процент готовності якого становить 100% (а.с.38). Рішенням Пирятинської міської ради від 24 лютого 2016 року № 26 земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок площею 0,15 га передано у власність позивачу для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд (а.с.20). Право власності на указану земельну ділянку зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 866552353238 (а.с.21). За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Так в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Судом встановлено, що будинок у [ADDRESS] був зведений попереднім забудовником [PERSON] самовільно, хоча і з дозволу Пирятинської міської ради на спеціально відведеній земельній ділянці, але з відхиленням від затвердженого архітектором проекту забудови (а.с.43). Листом від 09 червня 2016 року Департаменту ДАБІ у Полтавській області позивачу було повідомлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за рішенням суду (а.с.22). П.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Згідно довідки, наданої Відділом архітектури та містобудування виконкому Пирятинської міської ради, на території домоволодіння у [ADDRESS], самочинно зведені споруди побудовані відповідно до діючих будівельних норм із протипожежними та санітарними розривами, житловий будинок за вказаною адресою збудований згідно з будівельними та архітектурно-планувальними нормами та правилами (а.с. 23). Однак введення об'єкта в експлуатацію можливе лише після визнання в судовому порядку права власності на житловий будинок. Згідно положень ч. 1-3 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй землі іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням П. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. За приписами ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Дослідивши наявні докази по справі та враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, щосамочинне будівництво було здійснено попереднім користувачем земельної ділянки на підставі отриманого від органів місцевого самоврядування дозволу, крім того під час здійснення будівництва були дотримані архітектурні, будівельні, санітарно-гігієнічні норми та норми з пожежної безпеки, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Позивач є власником земельної ділянки, на якій розміщений спірний об'єкт незавершеного будівництва та яка була відведена йому у встановленому порядку під збудоване майно, проте визнати за ним право власності на самочинно збудовані споруди в позасудовому порядку не можливо. За таких обставин, права позивача [PERSON] є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права. На підставі ст. ст. 3, 15, 328, 331, 375, 376 ЦК України,

Outcome: approved