overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

23.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, в загальній сумі 6245 грн. 25 коп., та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову зазначає, що з 29.04.1992 року по 26.11.2013 року працював у ПАТ «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» на посаді водія легкового автотранспорту і був звільнена за угодою сторін. На день звільнення з роботи відповідач не виплатив йому заробітну плату з вересня 2013 року по листопад 2013 року в сумі 4441 грн. 09 коп. та компенсацію за невикористану відпустку за в розмірі 1804 грн. 16 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку. В добровільному порядку відповідач вказану заборгованість не сплачує, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не прибув, у поданій до суду заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити, справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

23.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що з 28.08.1999 року перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].. Шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2013 року. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату судового засідання повідомлений належним чином. . Вивчив письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28.08.1999 року Залісненською селищною радою м.Сніжне Донецької області, актовий запис № 13. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, остаточно вважає, що їх подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе, до цього часу у період припинення сумісного проживання примирення і збереження сім'ї стало неможливим. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено саме такі обставини, а тому необхідно позов задовольнити. За правилами ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

23.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сім'я фактично розпалася, між ними втрачені почуття любові і поваги один до одного. На примирення не згодна. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву відповідно до якої просить ухвалити по справі заочне рішення, позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Згідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, «якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповноважною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вважає за можливим розглянути справу по суті та постановити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2004 року, про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с. 4). Сторони подружні стосунки не підтримують, сумісне господарство не ведуть. Від сумісного життя неповнолітніх дітей не мають. З моменту подачі позову по теперішній час сторони не примирилися, сімейні відносини не підтримують з 2011 року. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки причини, за якими позивач наполягає на розірванні шлюбу є поважними, родина існує формально тому що сімейні відносини дружина та чоловік не підтримують, спільного господарства не ведуть, інших інтересів між ними немає, збереження родини стало неможливим. Оскільки спір про розірвання шлюбу вирішений на користь позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 114,71 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

23.12.2013 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 1964 грн. 46 коп. та судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у позовній заяві просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи сповіщався в установленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.06.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №002-24045-140607. Відповідно до п. 1.2 даного договору банк відкриває відповідачу картковий рахунок №26251900791622 в національній валюті України - гривні, випускає та надає платіжну картку та пін код до картки. Відповідно до п. 1.3 договору банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії. Банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач свої обов'язки належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 21.11.2013 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 1964 грн. 46 коп., яка складається з тіла кредиту - 0,0 грн., прострочене тіло кредиту - 1964,46 грн., заборгованість за відсотками - 0,0 грн., заборгованість за комісіями -0,0 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком (а.с. 12-13) та підлягає стягненню з відповідача. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-03 00:00:00

23.12.2013 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому вказала, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 25.07.2008 року. Від шлюбу у неї з відповідачем є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року вона з відповідачем проживає окремо, матеріальної допомоги останній їй не надає, хоч офіційно працює та має місячний заробіток. В зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, в якій повністю підтримала заявлені вимоги та просила слухати справу без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи суду не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Шлюб між сторонами зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 251 від 25.07.2008 року (а.с.3). [PERSON], [INFO], являється сином сторін, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.4). Сторони зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.6). У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. З огляду на вище зазначене, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина. Також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

23.12.2013 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і суду пояснила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість оскільки працює. Вона сама не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною - сином [PERSON], [INFO], 6-ти років за станом його здоров`я. Вважає, що оскільки відповідач не має постійного заробітку, з нього слід стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 200 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій причині, хоча про час слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач у судовому засіданні не заперечує проти заочного розгляду справи. Вислухавши думку позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 ч.1 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на дітей у розмірі 200 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

23.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 24.09.2004 року, від якого мають неповнолітню доньку. В обґрунтування позову зазначила, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Дитину просить залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач 27.01.2014 року надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2004 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, вони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що шлюбних відносин вони не підтримують, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, доньку [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітньої дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

23.12.2013 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просили визнати за ними в порядку спадкування право власності на ? частину кожному житлового будинку разом з господарськими будівлями в [ADDRESS] (далі - Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначили, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина, що складалась з Будинку. Як спадкоємці за законом, прийняли спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Хоч на Будинок і не виготовлялось свідоцтво про право власності, однак він належав померлому. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Представник позивачів позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] /а.с.3/ - чоловік позивача [PERSON] /а.с.4,6/ та батько позивача [PERSON] /а.с.5,7/, після смерті якого відкрилася спадщина на Будинок /а.с.11-13/, який згідно погосподарської книги № 2008, 2013 р.р., належав померлому [PERSON] /а.с.10/, однак у встановленому законом порядку зареєстрований не був /а.с.9/. Спадкоємцями померлого за законом першої черги є позивачі. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.12.2013 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього /а.с.14/. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, тобто перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем, чоловіком та батьком позивачів, підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом його володіння цим майном, оскільки за його життя законодавство не передбачало оформлення в сільських місцевостях свідоцтв про право власності на нерухоме майно та його державну реєстрацію, натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Так як до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачами своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на ? частину Будинку кожному, що залишився після смерті [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

23.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.02.2009 року позивачка є власником будинку [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності на даний будинок була проведена 20.03.2009 року. У даному будинку з 30.01.1984 року зареєстрований [PERSON] Однак з травня 1990 року відповідач за вказаною адресою не проживає, житлом не користується без поважних причин, власних речей там не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, однак в добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає позивачці вільно здійснювати своє право власності щодо житла. Просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, який втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, який втратив право користування будинком [ADDRESS]. Була не проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивачки відповідно до ст.224 ЦПК України судом ухвалено про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши позов, надані заяви та докази -свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.02.2009 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, домову книгу, акт про не проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 1990 року, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач з 1990 року без поважних причин не користується житлом - будинком [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачці, а також не користується до теперішнього часу, власних речей там не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

23.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 25.07.2009 року перебуває у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З листопада 2013 року сторони припинили спільне подружнє життя в зв'язку з тим, що втратили взаємо порозуміння в результаті чого між ними склалися такі відносини при яких подальше спільне життя неможливе. Спільне господарство подружжя не ведуть. Спору з приводу виховання дитини та спільного майна сторони не мають. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Просить винести рішення про розірвання шлюбу. У попередньому судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила винести рішення про розірвання шлюбу на попередньому судовому засіданні. У попередньому судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та просив розглянути справу на попередньому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 105,110 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки та збереження родини стали неможливим. Судом встановлено, що сторони 25.07.2009 року уклали шлюб, реєстрація якого відбулася у виконкомі Біленківської селищної ради міста Краматорська Донецької області, актовий запис № 30. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який за взаємною згодою сторін після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачкою, відповідач не має претензій з цього приводу. З листопада 2013 року сторони припинили сімейні відносини, проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх неповнолітньої дитини що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved