Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

23 березня 2021 року казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (правонаступником якого є державне підприємство «Шосткинський завод «Імпульс») звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів, що виникла у період з 01.01.2014р. по 01.12.2020р. у розмірі 7928 грн 79 коп., а також 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання, що становить 732 грн 90 коп. та інфляційних втрат у розмірі 2095 грн 97 коп., а всього 10757 грн. 66 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідачі, всупереч Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не виконують зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. З рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вбачається, що відповідачі отримали вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками 20.05.2021р. Станом на 14.09.2021р. відзив на позов від відповідачів до суду не надійшов. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянув справу за наявними у ній матеріалами. Ухвалою суду від 07.09.2021р. казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс» замінено правонаступником - державним підприємством «Шосткинський завод «Імпульс» (далі ДП «Шосткинський завод «Імпульс»). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору про надання послуг з управління будинками та утримання жилих будинків та прибудинкових територій, укладеного між УЖКГ Шосткинської міської ради та КП «ШКЗ «Імпульс» 17.04.2014 року, та довідки ЖКВ ШКЗ «Імпульс» від 22.03.2021 року позивач є надавачем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з вивозу твердих побутових відходів мешканцям будинку [ADDRESS] . Також рішеннями виконкому Шосткинської міської ради за № 211 від 29.08.2014 року, № 188 від 07.08.2017 року були встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім того, рішеннями виконкому Шосткинської міської ради за № 113 від 06.05.2014 року, № 1 від 11.01.2015 року, № 329 від 19.12.2017 року, № 61 від 01.03.2019 року були встановлені тарифи на послуги з вивезення твердих побутових та негабаритних відходів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг позивача з огляду на наступне. Відповідно до листа № 55 від 09.09.2021р. КП «Промислово-виробниче об`єднання «Енергія» (органу приватизації) квартира [ADDRESS] приватизована 08 серпня 2001 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/4 частині кожному. За даними поквартирної картки форми Б [PERSON] помер [INFO] /а.с.24/. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник квартири зобов`язаний сплачувати комунальні послуги в повному обсязі у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору та інших правочинів, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець), зобов`язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і до 09 червня 2018 року) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Аналогічне визначення міститься і в ч. 1 ст.1 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введена в дію з 10 червня 2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і до 09.06.2018р.) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживачем - є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Виконавець і споживач є учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг і за приписами статті 6 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введена в дію з 10 червня 2018 року. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і до 09.06.2018р.) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», яка введена в дію 10.06.2018 року, також визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 32 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і до 09.06.2018р.) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установлено порядку. Згідно з ст. 9 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», яка введена в дію 10.06.2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Таким чином, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виникли взаємні права та обов`язки: у позивача - по наданню послуг у строк та належної якості, а у відповідачів - по оплаті цих послуг та можливості оспорювати їх якість та ціну. Споживаючи послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів, відповідачі не оспорювали їх ціни та якості. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Проте, в порушення наведених норм закону вказаними відповідачами (співвласниками квартири) оплата наданих позивачем послуг здійснювалася лише частково. Як вбачається з обігової відомості по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.01.2014р. по 01.12.2020р. утворилася заборгованість в розмірі 7928 грн 79 коп. /а.с. 17-22/. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилаючись на порушення відповідачами прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, вивозу твердих побутових відходів позивачем нараховано в порядку ст. 625 ЦК України також 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання за період з 01.02.2014р. по 15.03.2021р. в сумі 732 грн 90 коп. та за період з 01.02.2014р. по 30.04.2021р. інфляційні витрати в розмірі 2095 грн 97 коп. /а.с. 7-13/. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості перед ДП «Шосткинський завод «Імпульс» відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пропорційно розміру їх часток у праві власності на квартиру витікає з умов вчиненого правочину та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачами. Таким чином, проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та встановлені у справі докази й обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за вказані послуги з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як співвласників в розмірі, пропорційному їхнім часткам у праві спільної часткової власності, а саме по 2689,42 грн. з кожної (10757,66 грн.* 1/4). В свою чергу, у стягненні іншої частини заборгованості слід відмовити за недоведеністю позивачем з дотриманням приписів ст. 12, 81 ЦПК України підстав для покладення на відповідачів цієї частини заборгованості. Передусім, суду не надано безспірних доказів права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] , будь-кого з відповідачів. У цьому контексті слід також зазначити, що вимога позивача про стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг і з членів сім`ї власників, а саме з [PERSON] та [PERSON] , - не грунтується на законодавчих приписах з огляду на наступне. Дійсно [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] /а.с. 15/. Проте жодний з наданих суду позивачем документів не свідчить про те, що вони є власниками вказаної квартири. Як встановлено вище, саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо цього житла. Участь в утриманні майна інших осіб, які проживають у житлі, у таких випадках визначається його власником і обов`язок з оплати вказаних послуг виникає у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). З урахування викладеного, у суду відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Підсумовуючи наведене, позов слід задовольнити частково шляхом стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі по 2689,42 грн. з кожної. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідачів понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial