Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

22 січня 2018 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної державним виконавцем. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної державним виконавцем було передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної державним виконавцем було прийнято до провадження суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Трещовим В.В. Розпорядженням в.о. керівника апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року указану цивільну справу призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ у зв`язку із перебуванням на тривалому лікарняному судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Трещова В.В. Справу за указаним позовом згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2018 року передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] (далі - позивач) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної державним виконавцем було прийнято до провадження суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщевим С.С. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 24.07.2015 Ленінським ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області були відкриті виконавчі провадження з виконання рішення Кіровоградського апеляційного суду у справі 22-ц/781/59/15 (405/11641/13ц) щодо зобов`язання [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди позивачу, [PERSON] в користуванні східцями до кв. [ADDRESS] ; зобов`язання [PERSON] , [PERSON] відновити східці до квартири [ADDRESS] та привести у первинний, придатний до використання стан; зобов`язання [PERSON] , [PERSON] демонтувати східці до квартири [ADDRESS] ; зобов`язання [PERSON] , [PERSON] демонтувати двері з квартири [ADDRESS] та вставити вікно, які в подальшому були направлені на виконання до ВПВР УДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області. Однак, на переконання позивача, жодної предметної дії з виконання вимог ст. 124, 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК, профільних законів з примусового виконання, прямих норм Конституції і Конвенції ОПСЛ не відбулось, майно з незаконною добудовою було перепродано, через що, як зазначає позивач, йому довелось неодноразово звертатись до органів ДВС, суду, у зв`язку з чим позивач зазнав стійкого психічного напруження, хронічного перенавантаження та втрат життєвих сил, пригніченості, недомагання, втомленості, фізичного болю, глибокого відчуття несправедливості, хвилювання, розладу душевного здоров`я, стосунків з сином та оточуючими. В результаті, у зв`язку із перекриттям позивачу входу до його офісу, який працює з 2003 року, незаконною поведінкою держвиконавця, котра привела до уникнення примусового виконання, перепродажу боржниками майна, що створило умови неможливості відновлення становища, втрати робочого приміщення, його знецінення, на думку позивача, йому було завдано матеріальної шкоди, яку позивач оцінив в 2 250 000 грн, що розраховується як різниця між вартістю придатного до використання офісного приміщення на центральній частині міста та вартістю звичайної 3 кімнатної квартири. Окрім того, на думку позивача, через неправомірну поведінку виконавця, яка привела до витрат під час комунікації з органом ДВС, позивачу було завдано матеріальну шкоду, яку позивач оцінив в 47,10 грн. Також, позивач зауважив, що у зв`язку із численністю і виснажливістю завантажених процедур захисту, які обумовлені неправомірною поведінкою службовців ВДВС, втратою майнових активів, триваючим втручанням в психологічний стан, на думку позивача, йому було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінив у 3 000 000 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути за рахунок держави через Державну казначейську службу України шкоду у розмірі 2 250 000 грн., 47,10 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000 000 грн. та постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби та направити її органам до повноважень яких належить притягнення таких осіб до відповідальності. Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позовних вимог не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву та пояснення, де зазначив про недоведеність позивачем обставин з приводу заподіяння моральної шкоди. Представник Державної казначейської служби України позовних вимог також не визнав, у поданому до суду відзиві зауважив, що в порушення статті 81 ЦПК України позивачем не представлено доказів того, що внаслідок дій відповідача для позивача настали втрати немайнового характеру. Окрім того, представником Державної казначейської служби України до суду були подані пояснення, у яких викладено міркування щодо неналежності відповідачів по даній справі, оскільки, згідно п. 28 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Позивач, в свою чергу, надав відповіді на відзиви та письмові пояснення відповідно до ст. 43 ЦПК, в яких підтримав та додатково аргументував свої позовні вимоги. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебували два виконавчих провадження ВП № 48198821 та ВП № 48198757 з виконання виконавчих листів, виданих Ленінським районним судом м. Кіровограда у справі № 405/11641/13-ц від 20.07.2015 року про зобов`язання [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] в користуванні східцями до квартири [ADDRESS] ; зобов`язання [PERSON] , [PERSON] відновити східці до квартири [ADDRESS] та привести у первинний, придатний до використання стан; зобов`язання [PERSON] , [PERSON] демонтувати східці до квартири [ADDRESS] ; зобов`язання [PERSON] , [PERSON] демонтувати двері з квартири [ADDRESS] та вставити вікно. Зазначені виконавчі провадження були відкриті 24.07.2015 Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ та передані до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відповідно до постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження від 19.02.2016, винесеної директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Терлецькою О.О. 01.03.2016 виконавчі провадження ВП № 48198821, ВП № 48198757 були прийняті до виконання державним виконавцем, про що винесені відповідні постанови. В ході здійснення вищевказаних виконавчих проваджень на адресу боржників була направлена вимога від 01.03.2016 за вих. № 02.1-14/3104 в порядку ст.ст. 5, 11 Закону України Про виконавче провадження», відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] зобов`язано виконати вимоги виконавчих листів Ленінського районного суду м. Кіровограда по справі № 405/11641/13-ц від 20.07.2015 та надати докази виконання рішення суду. На вимогу державного виконавця боржниками було надано листа, відповідно до якого рішення суду в частині зобов`язання [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] в користуванні східцями до квартири [ADDRESS] виконано. У вищевказаному листі боржників також було зазначено, що в частині зобов`язання [PERSON] , [PERSON] демонтувати східці до квартири [ADDRESS] та в частині зобов`язання демонтувати двері з квартири [ADDRESS] та вставити вікно, основним предметом являється квартира як житлове приміщення. Однак, відповідно до свідоцтва про право власності і.н. 252528239, і.н. 25260119 від 06.08.2014, витягу з ДРРПнНМ про реєстрацію права власності і.н. 25259033, і.н. 252660320 від 06.08.2014, а також постанови Верховного Суду України від 04.11.2015, у спільній власності у боржників перебуває нежитлове приміщення з ганком та сходами площею 41,8 кв.м., а не квартира № 4 , до якої зобов`язані демонтувати східці, двері та встановити вікно. Таким чином, відсутній предмет відповідно до якого необхідно здійснити певні дії. Що стосується виконання рішення в частині зобов`язання [PERSON] , [PERSON] відновити східці до квартири [ADDRESS] та привести у первинний, придатний до використання стан, боржниками було повідомлено, що квартира [ADDRESS] , до якої відносяться східці, які необхідно відновити, в цілому не існує так як відповідно до ДРРПнНМ про реєстрацію права власності за [PERSON] по вказаній адресі зареєстровано нежитлове приміщення площею 11,8 кв.м. У зв`язку із зазначеним вище, державним виконавцем до Ленінського районного суду м. Кіровограда було направлено заяву про роз`яснення рішення суду по справі № 405/11641/13-ц на підставі якого було видано відповідні виконавчі листи. 30.03.2016,

Outcome: dismissed