Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

23.12.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу еквівалентну 2\~500\~000 Євро виходячи з офіційного курсу Євро, встановленому виходячи з офіційного курсу НБУ на дату винесення рішення суду по даній справі, за врахуванням 25040400 гривень, крім того просить стягнути 3% річних за період з 01.10.2007 по 21.12.2015 року станом на день винесення судового рішення по даній справі за врахуванням 1 004 360,15 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 вересня 2006 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого Позивач зобовязувався передати, а Відповідач зобов'язувався повернути позику у розмірі 2 500 000 (два мільйона пятсот тисяч) Євро. Відповідно до п. п. 2.2. Договору строк надання позики Відповідачу складає один рік з моменту видачі грошових коштів Відповідачу. 25 вересня 2006 року у виконання вищенаведених умов та положень и, п. 3.2. Договору Позивачем були передані Відповідачу грошові кошти у розмірі 2500 000 Євро, про що була складена відповідна розписка. Окремо слід зазначити, що на теперішній час оригінали вищевказаних розписки і договору знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2-46/11 у Дзержинському районному суді. Таким чином, на думку позивача, відповідно до положень п. п, 3.3. Договору відповідач повинен був повернути отримані від нього грошові кошти з 26 по 28 вересня 2007 року включно. Однак в порушення п. п. 2.2., 3.3. Договору Відповідач не виконав зобов'язання з повернення грошових коштів. Враховуючи вищенаведене, він звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики, яка була частково задоволена рішенням суду від 05.04.2011 року, стягнуто з [PERSON] на його користь суму в розмірі 26 044 760,15 грн., а також судові витрати в розмірі 1730 (одна тисяча сімсот тридцять гривень 00 коп.) грн., а всього - 26 046 490,15 грн., за рішенням суду від 05.04.2011 року було стягнуто 25 040 400грн. за курсом 1001,616 грн. за 100 євро станом на 18.02.2009 року. Крім того, позивач вказує, що сума боргу відповідачем до сьогоднішнього дня досі не сплачена. Вказане рішення набуло чинності. На сьогоднішній день (21.12.2015р.) курс Євро становить - 25,514894 грн. за 1 євро виходячи з офіційного курсу Євро, встановленого НБУ , таким чином, відповідач на сьогоднішній день зобов'язаний сплатити вже суму, рівну 2551,4894 грн. * 2 500 000,00 Євро = 63787235,00 грн., однак, з огляду на те, що на сьогоднішній день набуло законної сили рішення Дзержинського районного суду від 05.04.2011р., відповідно до якого з відповідача вже було вирішено стягнути 25 040 400 грн., то сума, що залишилася до стягнення, становить: 63787235,00 грн. - 25040400,00 грн. = 38746835,00 грн. Також [PERSON] зазначив, що у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з відповідача підлягаю стягненню сума 3% річних, яка станом на 21.12.2015 року, становить 13180365,10 грн. (за період з 01.02.2009 року по 21.12.2015 року) + 1554119,63 грн. (за період з 01.10.2007 року по 31.01.2009 року) = 14734484,73 грн. Загалом же, на думку позивача, сума, що підлягає стягненню з Відповідача станом на 21.12.2015 року, становить 14734484,73 грн. (3% річних) + 38746835,00 грн. = 53481319,73 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представника позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представника відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. При цьому пояснив, що вони не заперечують про існування зазначеної розписки, дійсно підпис стоїть відповідача, однак текст розписки він не писав і гроші не брав. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25 вересня 2006 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого Позивач зобовязувався передати, а Відповідач зобов'язувався повернути позику у розмірі 2 500 000 (два мільйона пятсот тисяч) Євро. Однак відповідач в порушення п. п. 2.2., 3.3. Договору не виконав зобов'язання з повернення грошових коштів і [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.04.2011 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 26 044 760,15 грн., а також судові витрати в розмірі 1730 (одна тисяча сімсот тридцять гривень 00 коп.) грн., а всього - 26 046 490,15 грн. Отже факт існування боргових зобовязань у [PERSON] за вказаним договором позики встановлено рішенням суду. Як вбачається з листа відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 04.03.2016 року за № 16-02-88984-115-19 у них на виконання перебуває виконавче провадження № 46362795 з примусового виконання виконавчого листа № 2-46/11 виданого 26.01.2015 року Дзержинським районним судом міста Харкова. Втім, відповідач [PERSON] свого зобовязання щодо повернення позикових коштів до сьогодні не виконав. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач, [PERSON], в межах справи № 2-46/11 просив суд стягнути з відповідача заборгованість в національній валюті - гривні. Отже, судом було чітко визначено суму боргу, яка підлягає стягненню в національній валюті. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виповнятися належним чином і в встановлений термін відповідно до умов договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання ( ч. 1 ст. 625 ЦК України). Положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено , якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, що забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому, якщо інше не встановлено договором. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.04.2011 року з відповідача вже було стягнуто заборгованість, разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається належним чином не виконаним (ст. 598, ст. 599 ЦК України). Така позиція викладена в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.2011 року у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача курсову різницю, тобто суму, яка дорівнює різниці між сумою, що стягнута з відповідача на користь позивача за рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.04.2011 року та сумою, яку відповідач зобовязаний сплатити позивачу виходячи із курсу національної валюти України на момент прийняття рішення у цій справі. Станом на 02.06.2016 року офіційно встановлений Національним Банком України курс гривні по відношенню до Євро склав 2804.4047 гривні за 100 Євро. Таким чином, основна сума боргу відповідача перед позивачем складає 2804.4047 * 2 500 000,00 Євро = 70\~110\~117,50 грн., однак, з огляду на те, що рішенням суду з відповідача вже було стягнуту 25 040 400 грн., то сума, що залишилася до стягнення, становить: 70\~110\~117,50 грн. - 25 040\~400 грн. = 45\~069\~717,50 грн. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 625 ч. 2 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 3% річних, з відповідача належить стягнути, відповідно до нижченаведених розрахунків: За період з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 року: 70 110 117,50 грн.*3% / 365 * 92 дня -530\~147,74 грн. За період з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 року: 70 110 117,50 грн.*3% = 2\~103\~303,53 грн. За період з 01.01.2009 р. по 31.01.2009 року: 70 110 117,50 грн.*3% / 365 * 31 день = 178\~636,74 грн. Що загалом складає 2\~812 088 гривень, однак з огляду на те, рішенням суду з відповідача вже було вирішено стягнути 3 % річних у сумі 1 004\~360,15 грн. то сума, що необхідно стягнути за цей період, становить: 2\~812\~088 грн. - 1 004 360.15 грн. = 1\~807\~727, 85 грн. 3% річних за період з 01.02.2009 року по 21.12.2015 року, що не охоплений рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.04.2011 року становить: за період з 01.02.2009 р. по 31.12.2009 року: 70 110 117,50 грн.*3% / 365 днів *334 дня = 1\~924 666,79 грн. за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 року: 70 110 117,50 грн.*3% = 2\~103 303,53 грн. за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 року:70 110 117,50 грн.*3% = 2\~103 303,53 грн.. за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 року: 70 110 117,50 грн.*3% = 2\~103 303,53 грн. за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 року: 70 110 117,50 грн.*3% = 2\~103 303,53 грн. за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 року: 70 110 117,50 грн.*3% = 2\~103 303,53 грн. за період з 01.01.2015 р. по 21.12.2015 року: 70 110 117,50 грн.*3% /365 днів * 355 днів = 2\~045 678,77 грн. а загалом 3% річних становить 16\~294\~591, 06 грн. Загалом же, сума, що підлягає стягненню з відповідача, становить 16\~294\~591,06 грн. (3% річних) + 45\~069\~717,50 грн. = 61\~364 308,56 гривень. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати на користь позивача у розмірі 6090 грн.

Outcome: approved