Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

23 вересня 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою за участю заінтересованої особи Словянського міського ВДРАЦС, в якій просила встановити факт, що її батько [PERSON] помер 10 серпня 2016 року у м.Горлівка Донецької області. Заявниця [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила заявлені вимоги задовольнити. У заяві про встановлення факту смерті заявницею зазначено, що 10 серпня 2016 року в м.Горлівка помер її батько [PERSON] Того ж дня вона отримала лікарське свідоцтво про смерть батька та довідку про причину смерті у Республіканському бюро судово-медичної експертизи, а згодом забрала тіло для поховання. Заявниця поховала батька на цвинтарі, що розташований у Центрально-міському районі м.Горлівка. 19.08.2016 р. у органах ДРАЦС м.Горлівка вона отримала свідоцтво про смерть батька, яке є недійсним на території України. Згодом вона звернулася до Словянського міського ВДРАЦС з проханням зареєструвати смерть [PERSON], однак їй відмовили у державній реєстрації смерті у зв?язку із відсутністю у неї оригіналу лікарського свідоцтва про смерть встановленої форми з печаткою медичного закладу України. Зазначила, що встановлення факту смерті батька їй необхідне для отримання свідоцтва про його смерть. Просила встановити факт смерті [PERSON] 10 серпня 2016 року у м. Горлівка. Представник заінтересованої особи Словянського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] була належним чином сповіщена про дату, час та місце судового засідання, але до зали суду не прибула, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, зазначила, що заперечень не має. Відповідно до вимог\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положення ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~\~(зі змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/. [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON] 30 квітня 1992 року та змінила прізвище на «Светлична» /а.с.6/. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] є батьком [PERSON]. У лікарському свідоцтві про смерть № 1615 від 10.08.2016 року зазначено, що [PERSON], [INFO], помер 10 серпня 2016 року вдома, за адресою: м.Горлівка, вул.Піонерська, 2/8, причина смерті гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний коронарокардіосклероз /а.с.8/. Відповідно до свідоцтва про смерть серія ДНР № 037811 від 19.08.2016 р. [PERSON] помер 10 серпня 2016 року, про що 19 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1087 у Горлівському міському відділі ЗАЦС /а.с.9/. Відповідно до договору-замовлення № 34 на організацію та проведення поховання [PERSON] фізична особа-підприємець [PERSON] здійснила організацію та проведення поховання [PERSON] на цвинтарі Центрально-Міського району м.Горлівка, а [PERSON] сплатила вартість наданих послуг у сумі 9110,00 р. та 2400 р. /а.с.14/. За відомостями дозволу на підзахоронення, наданого [PERSON] начальником ритуальної служби, поховання померлого [PERSON] було здійснено у родинну огорожу біля [PERSON], похованої 09.12.1991 р. /а.с.7/. З фотографій, доданих до заяви, вбачається, що на цвинтарі знаходиться могила з хрестом, на хресті прикріплена табличка «[PERSON] 18.09.1939 10.08.2016» /а.с.18/. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Словянського міського ВДРАЦС їй було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки нею пред?явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження /а.с.10/. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто свідоцтво про смерть [PERSON], померлого 10 серпня 2016 року, видане 19.08.2016 р. року в м. Горлівка - на території, тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.\~У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Таким чином суд бере до уваги відомості, які зазначені у свідоцтві про смерть серії ДНР № 037811 від 19 серпня 2016 року, засвідчені підписом керівника органу державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] та гербовою печаткою, щодо смерті [PERSON] 10.08.2016 р. у Центрально-Міському районі м.Горлівка, враховуючи неможливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цьому свідоцтві, хоча й не визнає зазначене свідоцтво про смерть офіційним документом. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки породжує для неї правові наслідки отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відділі ДРАЦС. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги\~\~ [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] в певний час, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Відповідно до положення п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що м.Горлівка Донецької області є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду.

Outcome: approved