Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

22.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в послідуючому уточнив. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що\~ в 2012 році в ході кримінального провадження по справі № 411/8826/12 щодо [PERSON] та [PERSON] слідчими були вилучені його документи на імя [PERSON], а саме: паспорт, ідентифікаційний код, закордонний паспорт, військовий квиток, свідоцтво про народження, особиста медична картка серія АВ 456662, довідка № 558, свідоцтво № 666, ощадна книжка, диплом, трудова книжка, а також папка з іншими документами. Суддею Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] 22.03.2013 року було винесено постанову щодо вирішення питання з речовими доказами по справі. Даною постановою було зобовязано повернути йому вище перелічені документи, що були вилучені 02.08.2012 році при обшуку однокімнатної квартири за адресою: м. Кривий ріг, вул. Мухіної, 9/61, які зберігалися в камері зберігання речових доказів прокуратури м. Кривого Рогу. Він неодноразово звертався до прокуратури м. Кривого Рогу з проханням видати йому документи, однак їх так і не отримав, постійно отримуючи лише відписки. Крім того, йому було надано відповідь від 13.02.2015 року за № 56-589-14 за підписом заступника прокуратури м. Кривого Рогу [PERSON], в якій зазначено, що дані документи в прокуратурі взагалі відсутні та порекомендували звернутися до прокуратури Дніпропетровської області. 08.04.2015 року він в письмовому вигляді звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з проханням виконати постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2013 року по поверненню речових доказів, а у разі неможливості відшукати зазначені документи, відновити їх за кошти винних осіб прокуратури м. Кривого Рогу, які не забезпечили зберігання його документів належним чином. За весь період листування з прокуратурою, він за власний кошт почав частково відновлювати документи, що були вилучені 02.08.2012 року під час обшуку квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мухіної, 9/61, та зберігалися в камері зберігання речових доказів [PERSON] м. Кривого Рогу. Він частково відновив вилучені документи, за власний кошт. Розмір його матеріальних витрат, згідно квитанції становить 316,39 грн., які він просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім матеріальної шкоди, йому завдана моральна шкода, яка полягає, в тому, що у нього не було жодних власник документів, окрім паспорту, він не мав змоги влаштуватися на роботу чи стати на облік в центр зайнятості. Він щодня переживає стрес та душевні страждання через те, що не має можливості повноцінно існувати в сучасному суспільстві, мати та утримувати сімю. Протиправні незаконні дії завдали йому значну моральну шкоду, яку він оцінює в 200\~000,00 гривень, які просить стягнути на його користь з державного бюджету України\~ шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби України. Крім того, просить стягнути на свою корить витрати на правову допомогу в розмірі 5\~000, 00 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] казначейська служба України\~ [PERSON] проти позовних вимог заперечувала, просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, так як [PERSON] казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою [PERSON] бюджет України. Відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби. Крім того, в матеріалах позовної заяви відсутні документи, які б підтвердили факт незаконності дій органів досудового слідства, прокуратури. Сума відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки відсутні будь-які факти нанесення позивачу моральної шкоди. Позивач підтверджуючих доказів в обґрунтування зазначеної у позовної заяві суми моральної шкоди не надає. Крім того, заявник не надав доказів в обґрунтування розміру витрат на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] Дніпропетровської області\~ [PERSON] проти позовних вимог\~ заперечувала, обґрунтовуючи свою позицію тим,\~ що позивачем не надано належного обґрунтування спричинення йому\~ моральної шкоди та розміру відшкодування визначеного в позові. \~ Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, матеріали кримінального провадження № , суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~ Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у\~Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст.3). Згідно\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до\~статті 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.02.2013 року засуджені [PERSON] за ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 364, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 1 рік та штрафу 8500 гривень, зі звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік, [PERSON] за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, 70, 75, 76 КК України до до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 1 рік та штрафу 8500 гривень, зі звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік. Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2013 року за зверненням захисника [PERSON] по вказаній кримінальній справі вирішено питання щодо речових доказів та зняття арешту з майна засуджених [PERSON]. В тому числі вказаною постановою суду було вирішено повернути [PERSON] належні йому документи, що були вилучені 02.08.2012 року під час обшуку однокімнатної квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мухіна, 9/61, що зберігаються в камері зберігання речових доказів прокуратури м. Кривого Рогу, а саме: папка [PERSON], папка зеленого кольору [PERSON], закордонний паспорт [PERSON], військовий квиток [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON], особиста медична книжка серії АВ 456662, довідка № 558 на [PERSON], свідоцтво № 666 на [PERSON], ощадна книжка, диплом на [PERSON], трудова книжка, папка з документами [PERSON]. Постанова не оскаржена набрала законної сили 09.04.2013 року ( а.с. 4-7 копія постанови). [PERSON] неодноразово звертався до прокуратури м. Кривого Рогу з проханням повернути йому вищевказані документи, однак документи йому не повернути, при цьому на його звернення йому надавалися різні відповіді, а саме: - 27.10.2014 року заступником прокурора м. Кривого Рогу [PERSON] повідомлено про те, що в резолютивній частині вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.02.2013 року, яким засуджено [PERSON] та [PERSON] вирішено долю речових доказів, однак відсутні документи на імя [PERSON], які потребують поверненню ( а.с. 8 копія відповіді); - 08.12.2014 року заступником прокурора м. Кривого Рогу [PERSON] повідомлено про те, що до прокуратури м. Кривого Рогу постанова Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2013 року про повернення речових доказів по вищевказаній справі не надходила та на виконанні не перебувала ( а.с. 9 копія відповіді); - 13.02.2015 року заступником прокурора м. Кривого Рогу [PERSON] повідомлено про те, що відповідно постанов про визнання речовими доказами та долучення до матеріалів справи від 25.08.2012 року, 15.09.2012 року та 16.09.2012 року, винесених по вищевказаній кримінальній справі, вказані в його заяві документи в рамках даної кримінальної справи не вилучались, в якості речових доказів не визнавались та до справи не долучались ( а.с. 12 копія відповіді); - 05.05.2015 року заступником прокурора м. Кривого Рогу [PERSON] повідомлено про те, що 02.08.2012 року в рамках розслідування кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] слідчими прокуратури м. Кривого Рогу проведено обшук квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. мухіна, 9/61, в ході якого вилучено документи в тому числі [PERSON], однак враховуючи, що штат слідчих прокуратури м. Кривого Рогу переведений до слідчого управління апарату прокуратури Дніпропетровської області вирішення питань щодо повернення речових доказів у вказаній кримінальній справі може бути вирішено посадовими особами з числа зазначеного підрозділу прокуратури області ( а.с. 16 копія відповіді); - 05.06.2015 року начальником слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] повідомлено про направлення до належністю його звернення щодо повернення речових доказів у кримінальній справі до прокуратури м. Кривого Рогу, з посиланням на те, що досудове розслідування кримінальної справи, вилучення предметів та документів, їх зберігання проводилося прокуратурою м. Кривого Рогу ( а.с. 17 копія відповіді). Порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду визначений Інструкцією, яка затверджена спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010р. № 51/401/649/471/23/125. Пунктами 6, 7, 8, 86 Інструкції передбачено, що для вилучення об'єктів,\~\~застосування яких потребує певних навиків, точної фіксації їх якісних характеристик, індивідуальних ознак та визначення вартості, залучаються відповідні спеціалісти. У необхідних випадках виявлення та вилучення предметів, цінностей\~\~та\~\~документів фіксується фотозйомкою, відеозаписом та іншими науково-технічними засобами. У протоколі перераховуються всі предмети, які вилучаються, та щодо кожного такого предмета повинні бути вказані точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуалізуючі ознаки,\~\~а також місце, де відповідний об'єкт був виявлений. Про вилучення\~\~майна,\~\~на\~\~яке\~\~для\~\~забезпечення\~\~цивільного позову і можливої конфіскації накладено арешт, складається окремий протокол,\~\~у\~\~порядку,\~\~передбаченому\~\~\~\~\~\~чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому все майно, яке вилучається\~\~ (описується),\~\~ також\~\~ має\~\~ бути\~\~перераховане\~\~із зазначенням вищевказаних відмінних індивідуалізуючих ознак кожного предмету Виходячи\~\~з\~\~обставин\~\~справи,\~\~слідчий,\~\~працівник органу дізнання,\~\~прокурор можуть\~\~вилучити\~\~частину\~\~об'єкта,\~\~на\~\~якому знаходяться\~\~або можуть знаходитися сліди (мікросліди),\~\~які мають відношення до розслідуваної справи, якщо немає можливості вилучити об'єкт у цілому. При цьому вони зобов'язані запобігати пошкодженню предметів,\~\~які належать потерпілим та\~\~іншим\~\~особам,\~\~а\~\~в\~\~разі неминучості\~\~ пошкодження\~\~ вживати заходів щодо відшкодування заподіяної громадянам шкоди. У випадку виникнення спору про розмір відшкодування він вирішується у порядку цивільного судочинства. У\~\~разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України,\~\~Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996р. № 6/5/3/41. Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки. Згідно ч. 11 п. 14 наведеного Положення,\~\~у випадках,\~\~коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання,\~\~попереднього слідства, прокуратури\~\~ чи\~\~ суду,\~\~з\~\~вимогою\~\~про\~\~відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів,\~\~а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред'являється до цього органу. Відповідно до ч. ч. 1, 6\~ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі по тексту Закону) відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до вимог ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті. Проте як встановлено в ході розгляду справи, відносно [PERSON] не було порушено кримінальну справу, він не притягався до кримінальної відповідальності, а тому завдана йому шкода підлягає відшкодуванню на загальних підставах. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,\~у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 4 названої постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до\~ст.137 ЦПК\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Враховуючи те, що позивачем не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями відповідача, а відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди. Частина 4\~статті 60 ЦПК України\~забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Пленум Верховного Суду України у ч. 11 постанови N 14 від 18.12.2009 р.\~наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Жодного доказу в обґрунтування своїх вимог та доводів позивачем не надано, не заявлено навіть клопотання про дослідження матеріалів кримінального провадження в підтвердження того, які саме документи були вилучені та куди саме передані на зберігання. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed