Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

22.04.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 21436,66 грн. за кредитним договором б/н від 11.11.2013, посилаючись на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав Заяву №б/н від 11.11.2013, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Мотивуючи порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, як наслідок, станом на 18.03.2020 виникла заборгованість у розмірі 21436,66 грн., яка складається з: 12105,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3663,85 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 4170,50 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована складова); 996,98 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 2102,00 грн. До позову додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.7,9). Ухвалою від 08.05.2020 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу без повідомлення сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву (а.с.83). Копію ували направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви та додатками на 38 арк. (а.с.84,85), однак, направлена відповідачу судом кореспонденція поверталася неврученою адресату із зазначенням «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.86,92). 28.05.2020 та 22.07.2020 на офіційному веб-сайті судової влади України були розміщені повідомлення відповідачу [PERSON] про наявність в провадженні суду вказаної цивільної справи та призначення її розгляду на 16.07.2020 та на 05.10.2020 (а.с.87,91). У визначений судом строк відповідач відзив до суду не направив, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.73-76). Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви, в якій останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві (а.с.31). На підтвердження зазначених у позовній заяві обставин позивач надав: розрахунки заборгованості (а.с.10-18), виписку за договором № б/н станом на 23.03.2020 (а.с.19-28), Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с.29), Довідку про термін дії виданих [PERSON] кредитних карток (а.с.30), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.32), Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.33-68). Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по кредиту, суд виходить з наступного. З виписки за договором № б/н укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом (а.с.19-28). Розрахунки заборгованості складаються з трьох частин. Так, за період з 11.11.2013 по 31.10.2015 вбачається заборгованість [PERSON] за договором № б/н від 11.11.2013 станом на 31.10.2015 в розмірі 2062,13 грн., з неї загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 1988,84 грн. (а.с.10-12). Із розрахунку заборгованості станом на 30.11.2019 вбачається, що заборгованість за наданим кредитом становить разом 21295,83 грн., при цьому в період з 01.11.2015 по 30.11.2019 погашено заборгованості за поточним тілом кредиту - 26952,47 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 8447,66 грн., погашено заборгованість по пені - 900,00 грн., заборгованість за тілом кредиту складає - 16438,63 грн., з них заборгованість за поточним тілом кредиту - 16438,63 грн., за простроченим тілом кредиту - 686,70 грн., нараховано пені за прострочене зобов`язання - 4170,50 грн. (а.с.13-17). Згідно третього розрахунку за договором б/н від 11.11.2013 в період з 01.12.2019 по 18.03.2020 погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 5100,00 грн., заборгованість за тілом кредиту - 12105,33 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 3663,85 грн.; заборгованість по пені - 4170,50 грн.; заборгованість по судовим штрафам - 1496,98 грн., а разом 21436,66 грн. (а.с.18). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.11.2013, посилався на «Умови та правил надання банківських послуг» та «Тарифи банку» як невід`ємні частини спірного договору. Проте, надані позивачем Умови та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 14-131цс19. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22.03.2017 у справі № 6-2320цс16, посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 11.11.2013 з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника. Позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення [PERSON] на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір кредиту, розмір відсотків, строк повернення, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому, із наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на 18.03.2020 заборгованість відповідача за наданим кредитом зазначена 21436,66 грн., однак, при цьому заборгованість клієнта станом на 01.11.2015 складає 2062,13 грн., за період з 01.11.2015 по 18.03.2020 витрати клієнтом кредитних коштів фактично складають 30535,47 грн., а сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості за цей же період становить 41400,13 грн., що значно перевищує суму витрачених коштів у вказаний період разом із заборгованістю на початок періоду згідно наданого розрахунку (41400,13 грн. сплачено - (30535,47 грн. витрати + 2062,13 грн. заборгованість на 01.11.2015) = 8802,53 грн. переплата). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Інший висновок за наявних обставин не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Outcome: dismissed