Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

24.03.2021 до Дарницького районного суду м. Києва надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Банк) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 18.03.2015. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом [PERSON] у анкеті-заяві де є відповідні запевнення [PERSON] щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів відповідач станом на 22.02.2021 має заборгованість - 29 702,37 грн, яка складається з: 21 761,11 грн - заборгованість за кредитом; 7 941,26 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 00,00 грн - заборгованість за комісією; 00,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» та стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов. 27.05.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно частково визнає позовні вимоги, а саме в частині заборгованості по кредиту за вирахуванням фактично сплачених грошових коштів - 16 729,20 грн та не визнає позовні вимоги в частині стягнення нарахованих відсотків, позовні вимоги в частині стягнення судового збору в заявленому розмірі. Просить розстрочити виконання судового рішення терміном на 12 місяців. В обґрунтування заперечень про стягнення заборгованості в заявленому позивачем розмірі зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним та недостатнім доказом, також умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника. В обґрунтування розстрочити виконання судового рішення зазначає, що отримую заробітну плату, яка є невеликою, а також має на утриманні малолітню дитину, [INFO] . 23.06.2021 представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що договір надання кредиту був укладений в порядку та у формі встановленому чинним законодавством. З наданої позивачем виписки, яка має статус первинного документу, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, сплачував заборгованість за кредитним договором. Оскільки відповідач користувався кредитними коштами, йому були відомі та зрозумілі умови договору. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є лише інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Щодо права односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування представник позивача зауважує, що підпис позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що останньому були відомі та цілком зрозумілі всі умови договору та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Правомірність зміни відсоткової ставки за кредитним договором встановлено Тарифами картки та Умовами та Правилами надання банківських послуг, згідно яких в разі незгоди із запропонованими умовами позичальник мав право відмовитись від укладання такої угоди. Крім того, можливість зміни умов договору також передбачено розділом ІІ Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014, згідно якого Банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення зазначає, що питання розстрочення виконання рішення суду є передчасним, оскільки рішення у справі не ухвалено, а посилання відповідача на важкий матеріальний стан не може бути підставою для відмови у задоволення позовних вимог. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи; подав клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи на підставі наявних письмових доказів, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. В судовому засіданні, призначеному 29.06.2021 відповідач пояснив, що він дійсно підписував анкету - заяву в АТ КБ «Приватбанк», однак позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі 16 729,00 грн. 08.07.2021 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та з урахуванням заяви просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н в розмірі 23 403,72 грн, яка складається з: 21 861,11 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 21 761,11 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 642,61 грн - заборгованість за простроченими відсотками; а також понесені позивачем судові витрати. В судове засідання, призначене на 15.11.2021 відповідач не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, просить долучити до матеріалів справи довідки від 15.11.2021 надану АТ КБ «Приватбанк» про стан заборгованості з урахуванням часткового погашення заборгованості. Суд, заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно із витягом із статуту позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. 18.03.2015 [PERSON] підписав анкету-заяву №б/н, у якій підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і тарифами, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір). Таким чином, між сторонами шляхом підписання анкети-заяви від 18.03.2015 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку укладено кредитний договір. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було надано кредитну картку 21.06.2018 № [NUMBER] , термін дії 04/22. Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 13.09.2011 відповідач станом на 22.02.2021 має заборгованість - 29 702,37 грн, яка складається з: 21 761,11 грн - заборгованість за кредитом; 7 941,26 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 00,00 грн - заборгованість за комісією; 00,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] 21.06.2018 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 21.06.2021 Банк на кредитну картку відповідача встановив кредитний ліміт 2 000,00 грн, який 24.06.2018 збільшив до 5 000,00 грн, 24.06.2018 збільшив до 7 000,00 грн, 14.07.2018 збільшив до 9 000,00 грн, 24.07.2018 збільшив до 10 000,00 грн, 03.08.2018 збільшив до 11 000,00 грн, 04.08.2018 зменшив до 11 000,00 грн, 27.05.2019 зменшив до 10 500,00 грн, 05.07.2020 зменшив до 00,00 грн. Таким чином, між сторонами шляхом підписання анкети-заяви від 13.09.2021 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.11) укладено кредитний договір. З урахуванням часткового погашення заборгованості 07.05.2021 в сумі 1395,39 грн, на підтвердження чого відповідачем надано копію дублікату квитанції № 20210507865464169 (а.с.94); 21.05.2021 в сумі 1860,52 грн, на підтвердження чого відповідачем надано копію дублікату квитанції № 20210521871386376, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та згідно якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н в розмірі 23 403,72 грн, яка складається з: 21 861,11 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 21 761,11 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 642,61 грн - заборгованість за простроченими відсотками; а також понесені позивачем судові витрати. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволенню позову з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 18.03.2015, яка підписана сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 18.03.2015, посилався на витяг з «Тарифів», витяг з Умов та правил, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів, Умов та правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 12-15) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 16-56), які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.03.2015 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому вимога Банку про стягнення, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, з відповідача 1 642,61 грн заборгованості за простроченими відсотками, задоволенню не підлягає. Зазначене відповідає висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до правовідносин між сторонами правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату процентів, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18.03.2015 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07. 2019 у справі № 342/180/17. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21 761,11 грн, станом на 22.02.2021, на підтвердження якого Банк надав розрахунок та банківську виписку по картковому рахунку, і який не спростував відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, - 2 110,59 грн (21 761,11 грн х 2 270,00 грн : 23 403,72 грн). Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення з наданням розстрочення виконання на 10 місяців, тобто по 2 378,18 грн щомісяця ((21 761,11 + 2 110,69 грн) : 10 міс.).

Outcome: partial