Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

23.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування якого посилалась на те, що з 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], 2004 року народження. Спільне життя не склалося, через систематичне пияцтво відповідача, і його небажання піклуватися про сина, перебуваючи у стані сп'яніння відповідач вчиняв в сім'ї скандали, бив її, ображав її та дитину. Вважає подальше спільне проживання з відповідачем неможливим, тому просить шлюб розірвати. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 11 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. 24.11.2017 року направлено запит до відділу реєстрації місця проживання громадян, з метою виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України (у редакції Закону №1618-IV від 18.03.2004 року). Відповідь на запит отримана судом 07.12.2017 року. Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 08.12.2017 року, копії якої направлені сторонам. У судове засідання позивачка направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, при цьому наполягала на ухвалення у справі заочного рішення. Справа двічі призначалася до розгляду, про що відповідач сповіщався завчасно та належним чином, проте до суду не прибув, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони уклали шлюб 29 листопада 2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 1073 (копія свідоцтва про шлюб, а.с. 6). Від шлюбу подружжя мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що спільне життя не склалося через систематичне пияцтво відповідача і його небажання піклуватися про сина, перебуваючи у стані сп'яніння відповідач вчиняв в сім'ї скандали, бив позивачку, ображав її та їх сина. Така поведінка відповідача призвела до того, що син став боятися батька. На протязі останніх одинадцяти років сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 1 с. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч. 1 ст. 55 СК. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження ... є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом - ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України. Статтями 105 ч. 3, 110 та 112 СК України закріплено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, при цьому суд бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває. У відповідності до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на сплату судового збору.

Outcome: approved