Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

21 червня 2017р. позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, зокрема, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильно трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. З квітня 2015 року відповідач не сплачує аліменти та не цікавиться за які кошти виховується дитина, що підтверджується довідкою про заборгованість по сплаті аліментів. Вважає, що [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, раніше вживав наркотичні засоби та перебував у місцях позбавлення волі, а тому його спілкування із сином негативно вплине на дитину, зокрема, на психологічний стан сина. Зазначає, що дитина постійно проживає з нею, забезпечена задовільними умовами проживання; вона несе усі витрати щодо навчання, виховання та розвитку дитини. З огляду на зазначене, просить суд позов задоволити та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина. Ухвалою суду від 03.07.2017р. відкрито провадження по справі та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області як орган опіки та піклування. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про дату, час та місце судового засідання; жодних заяв чи клопотань суду не подав, заперечення на позов не надав. При цьому, в суд повернулися конверти про неможливість вручення поштового відправлення у зв'язку із закінченням терміну зберігання; складено акти про неможливість вручення судової повістки за місцем реєстрації відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідкою Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області № 4549 від 26.06.2017р., суд вважає його таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, отримавши згоду позивача, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та додатково пояснила, що з моменту розлучення та до 2015р. [PERSON] інколи дзвонив та ініціював зустрічі з дитиною, однак після 2015р. такі зустрічі стали рідкістю, відбувалися виключно з ініціативи сина або були випадковими на вулицях міста. Зазначила, що протягом останнього часу контакти батька із сином відсутні, оскільки дитина розчарувалася у [PERSON] через його поведінку та пусті обіцянки, а, відтак, втратила бажання спілкуватися з ним. Переживає, що відповідач може викрасти сина, так як одного разу останній залишив дитину ночувати у себе, незважаючи на заперечення [PERSON] Також позивача обурює, що [PERSON] з 2015р. не сплачує аліменти, хоча інколи займається сезонними підробітками та, відповідно, має можливість надавати фінансову підтримку дитині. Вважає, що відповідач може чинити перешкоди у разі якщо вона бажатиме виїхати із сином за кордон, про що [PERSON] їй раніше й повідомляв. Щодо антисоціальної поведінки відповідача, то зазначила, що останній вживав наркотичні засоби, орієнтовно у 2008-2009р.р. перебував у місцях позбавлення волі за злочини проти власності. Вважає, що коло спілкування [PERSON], те, що він палить, вживає алкогольні напої, нецензурну лексику, негативно відобразитись на поведінці сина. Вказує, що відповідач не бере участі в шкільному житті сина та за увесь час навчання (дитина закінчила 3 клас) лише один раз прийшов на Перший дзвоник. З огляду на зазначене, просить суд позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя та додатково зазначила, що підставою для звернення із позовом також є несплата відповідачем аліментів. Окрім того, вказала, що у разі позбавлення відповідача батьківських прав останній в подальшому не матиме можливості стягувати з сина аліменти на своє утримання або вимагати коштів від позивача, наприклад, за надання дозволу дитині на виїзд за кордон. Повідомила, що відповідач на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини хоч і стверджував про своє бажання спілкуватися із дитиною, однак фактично жодних дій не вчиняє; наданий органом опіки та піклування час для налаштування контакту із сином відповідач знехтував, як й ігнорує судові засідання, хоча знаходиться в місті та знає про такі від позивача. З огляду на зазначене, погоджується із висновком органу опіки та піклування і просить суд позов задоволити. Представник третьої особи Микитюк Т.Ю. повідомила, що [PERSON] лише один раз відвідав засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому заперечував твердження [PERSON], повідомив, що бажає брати участь у вихованні сина та спілкуватись із ним. Однак, зазначила, що, на думку комісії, поведінка [PERSON] в загальному свідчить про відсутність у нього інтересу до дитини, у зв'язку із цим й було надано висновок про доцільність позбавлення останнього батьківських прав. Вказала, що на момент підготовки висновку представниками органу опіки та піклування не було проведено бесіди із дитиною, однак 27 липня 2017р. представники служби у справах дітей провели розмову із малолітнім [PERSON], в ході якої останній надав взаємосуперечливі відповіді щодо своїх відносин із батьком. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що з батьком бачиться рідко і то лише тому, що приходить в гості до своїх сестер, де й зустрічає [PERSON], або випадково зустрічає батька на вулиці. Зазначив, що раніше хотів та намагався зустрічатись із батьком, телефонував до останнього, однак, мали місце випадки, коли [PERSON] уникав розмов та зустрічей із ним. Вказав, що батька боїться, оскільки останній безпричинно його сварить, кричить на нього. Окрім того, підтвердив пояснення матері, що батько часто давав пусті обіцянки як щодо спільного відпочинку, так і щодо своєї поведінки; в школу до нього не приходить та його успіхами не цікавиться. Показав, що батька не любить і спілкуватись з ним не бажає. Залучений судом психолог [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що під час спілкування із хлопчиком поза судовим засіданням останній був відкритим та комунікабельним, відверто відповідав на поставленні питання. При цьому, зробила висновок, що син сторін відчуває несприятливу сімейну ситуацію, в тому числі й негативні стосунки батьків між собою; має сформовану, загалом негативну, думку про батька, яка зумовлена в першу чергу поведінкою останнього. Про сімейну ситуацію свідчать й виконані дитиною малюнки, зокрема, психолог зауважила, що на малюнку хоча й присутній образ батька, проте невідомо чи це відображення образу реального чи бажаного батька. Заслухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON], представника третьої особи Микитюк Т.Ю., дослідивши надані письмові докази, заслухавши дитину [PERSON] та психолога [PERSON], суд встановив, що у сторін є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області 22.07.2008р. (а.с. 8). Сторони перебували у шлюбі з 22.09.2007р., який розірвано за рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.08.2010р. по справі № 2-1591/10р. (а.с. 9). З 14 квітня 2015р. присуджено до стягнення аліменти із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання їхнього сина за рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 18.05.2015р по справі № 719/185/15-ц (а.с. 10), а 16 червня 2015р. судом видано виконавчий лист (а.с. 11). Проте, як вбачається із довідки про неотримання аліментів від 16.01.2017р. № 16/14.2.37, розрахунку заборгованості по аліментах від 28.07.2017р. № 420/14.2.-42 та пояснень позивача [PERSON] жодного разу з часу винесення рішення суду аліменти не сплачував, не сплачує їх і на даний час, заборгованості по аліментах не погашає (а.с. 12, 60). Згідно пояснень [PERSON], а також письмових доказів: довідки Новодністровської міської ради №4465 від 20.06.2017р.; технічного паспорта на квартиру [ADDRESS]; акту обстеження сім'ї від 18.01.2017р. позивач проживає із сином у приватизованій квартирі, яка належить їй на праві спільної сумісної власності; відповідач з ними не зареєстрований та не проживає (а.с.13, 14, 17). Позивач [PERSON] має постійне місце праці, за яким характеризується позитивно, отримує щомісячно дохід у виді заробітної плати, що підтверджується характеристикою ТзОВ «Союз Транс Лайн - 1» від 02.02.2017р. № 3/02-вих. та випискою за формою ОК-5 Пенсійного фонду України від 14.06.2017р. (а.с.16, 18). Син сторін [PERSON], [INFO]., навчається у Новодністровській загальноосвітньої школі І ступеня, де характеризується позитивно. При цьому, директор школи зазначає, що вихованням та навчанням сина займається виключно мати (а.с. 15, 53). Як вбачається із довідки Новодністровського ВП КВП ГУНП в Чернівецькій області від 21.07.2017р. № 1460/123/43/01-17 [PERSON] до адміністративної відповідальності протягом 2016-2017р.р. не притягувався (а.с. 51, 54). Також відповідач не отримував лікування та не перебуває на обліку з приводу наркологічних захворювань в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер», що підтверджується довідкою від 24.07.2017р. № 395 (а.с. 52). Згідно висновку органу опіки і піклування Новодністровської міської ради від 15.06.2017р. № 1159 «Щодо виконання батьківських обов'язків гр. [PERSON], 1979р.н., щодо виховання та забезпечення малолітнього сина [PERSON], 2008р.н.» та рішення Виконавчого комітету Новодністровської міської ради від 07.06.2017р. №75/7 «Про виконання батьківських обов'язків» вирішено вважати за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 19-20, 77-78). Враховуючи положення ст.ст. 8-11 ЦПК України при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, у ч. 2 ст. 141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від обов'язків щодо дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р. суду слід витребовувати від органу опіки та піклування письмовий висновок відповідно до ч. 5 ст. 19 СК, а також суд може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, дійсні обставини справи (зокрема, відсутність спілкування батька і дитини, самоусунення від шкільного життя сина, ненадання фінансової допомоги), встановлені на підставі досліджених письмових доказів, пояснень осіб, які беруть участь у справі, а також показів дитини, в сукупності свідчать про те, що [PERSON] ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини, та суд вважає такі обставини винятковими в розумінні 6 принципу Декларації прав дитини, які дозволяють дійти висновку про наявність реального порушення прав дитини, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд відхиляє пояснення позивача та її представника щодо антисоціального способу життя [PERSON] у зв'язку із ненаданням суду відповідних доказів цього; відхиляє доводи про те, що відповідач вимагатиме грошових коштів у [PERSON] в разі необхідності виїзду останньої із дитиною за кордон, має намір викрасти дитину або вимагатиме фінансової підтримки у сина на старості, оскільки такі є виключно припущеннями позивача та її представника. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При цьому, оскільки із відповідача уже стягуються аліменти на користь позивача на утримання їхнього сина за рішенням суду від 18.05.2015р. по справі № 719/185/15-ц, яке набрало законної сили, то підстави для повторного вирішення вказаного питання відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 640, 00 грн. На підставі ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., ст.ст. 19, 141, 150, 155, 164-167, 171 Сімейного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved