Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

23.05.2018 р. [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 01.04.2006 р. у відділі РАЦС Київського РУЮ м.Харкова, а/з №148. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 01.04.2006 р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС Київського РУЮ м.Харкова, а/з №148. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у 2016 р. Почуття любові між подружжям втрачено, спільні інтереси відсутні. Між позивачем та відповідачем досягнуто згоди, що після розірвання шлюбу дитина залишиться із матір'ю. Спір про розподіл майна відсутній. На думку позивача строк для примирення надавати не потрібно, оскільки шлюб довгий час носить формальний характер. У зв'язку з викладеним позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 р. було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач не з'явилась, в позовній заяві просила розглянути справу у її відсутність (а.с. 5). Представник позивача, яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, в підготовче засідання з'явилась, позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення смс-повідомлення (а.с.20). 07.06.2018 р. відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому просить розглядати справу у його відсутності, позов [PERSON] визнає та просить задовольнити (а.с.17-18). У відзиві відповідач зазначив, що розірвання шлюбу буде відповідати інтересам як позивача, так і відповідача, бо поновлення сімейних відносин вже неможливо. Дочка [PERSON], [INFO], залишиться проживати з матір'ю, а він буде приймати участь в її вихованні та матеріальному утриманні. Спірні питання щодо розподілу майна відсутні. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 01 квітня 2006 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Харкова, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01.04.2006 р. зроблено відповідний актовий запис за №148, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с.12). Позивач та відповідач мають різні погляди на сім'ю та шлюб, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо та враховуючи позицію відповідача про визнання позову. Вимоги щодо розподілу майна не пред'являлись. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 704, 80 грн. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved