Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

23.04.2014 року вищевказана позивач звернулася з позовом до відповідача в особі Комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.02.2014 року по 22.04.2014 року в сумі 8609,20 гривень, а 19 травня без збільшення позивачкою позовних вимог подано письмовий розрахунок про заборгованість з заробітної плати з 22.04.2014 року по 19.05.2014 року, провадження у справі 2/408/152/14( 408/446/14-ц) було зупинено 19.05.2014 року та поновлено 10.02.2015 року , також 10.02.2015 року було об'єднано в одне провадження зі справою 2/ 208/399/14 ( 408/994/14-ц), яка надійшла до суду 06.11.2014 року( в наступному в редакції уточнених позовних вимог від 18.11.2014 року). За останньою редакцією об'єднаних цивільних справ позивачка просить суд (вхідний №847, а.с. 88 від 25.02.2015 року) про стягнення середнього заробітку за час затримки з 26.02.2014 року по 26.08.2014 року в сумі 26258,06 гривень та про зобов'язання відповідача сплати середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.02.2014 року по 29.08.2014 року в сумі 26903,75 гривень.В позовній заяві позивач зазначила, що після поновлення її на роботі за рішенням апеляційного суду Луганської області від 25.02.2014 року відповідач негайно не виплатив їй присуджених коштів за час після винесення рішення про поновлення на роботі , тому за час затримки вона просить суд стягнути з вказаної в позовній заяві юридичної особи - відповідача у справі 26258,06 гривень, зробивши відповідний розрахунок за робочі дні за календарним планом роботи установи. Також позивач просить суд з 26.02.2014 року по 29.08.2014 року , тобто з часу набрання першого рішенням апеляційної інстанції законної сили по фактичний день поновлення на посаді, яке тривало весь цей вищевказаний проміжний час і не було негайно виконаним , стягнути ще 26903,75 гривень, також навівши відповідний розрахунок як за час вимушеного прогулу . Окрім того, позивач вказала, що за її касаційною скаргою відкрито касаційне провадження на рішення Харківського апеляційного суду , однак надати ухвалу вона в судовому засіданні не може за її відсутності як доказу в сьогоднішньому судовому засіданні, однак надала копію оскаржуваного нею рішення . Представник відповідача гр. Богословська А.М. позовні вимоги та свої доводи аргументувала тим, що на час розгляду справи вона не вбачає підстав для задоволення позову , виходячи з того, що відповідно ст. 236 КзПП України питання про виплату коштів за затримку виконання рішення суду апеляційної інстанції Луганської області повинен виносити той суд, який постановив рішення у справі . Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи від Біловодської районної державної адміністрації гр. Шиков О.А. позовні вимоги не визнав і послався на ухвалу Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 листопада 2014 року, за якою було скасовано рішення апеляційного суду Луганської області і справа про поновлення позивача на роботі була направлена до апеляційного суду Харківської області на новий судовий розгляд, за результатами якого позивач на роботі поновлена не була, на даний час рішення набрало законної сили, в ньому 18 березня 2015 року була виправлена описка. Вислухавши доводи сторін,третьої особи оглянувши подані докази, а саме копію рішення (а.с. 30 )колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 25.02.2014 року , копію рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 21.01.2014 року та ухвалу цього ж суду від 18 березня 2015 року про виправлення описки в році постановлення рішення апеляційним судом Харківської області , про наявність яких в оригіналах не заперечує жоден з учасників процесу, суд приходить до висновку, що станом на теперішній час розгляду об'єднаної цивільної справи є підстави для відмови про стягнення заявлених сум, які обчислені в позовній заяві, виходячи з наступного: Суд визнає як порушення трудового законодавства під час невиконання відповідачем рішення апеляційного суду Луганської області від 25 лютого 2014 року про поновлення [PERSON] на роботі та про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу включно по дати, які вказала в позовній заяві позивач у справі, або до дати фактичного її поновлення на посаді на підставі рішення суду - з 26.02.2014 року по 29.08.2014 року, за якою їй дійсно необхідно було б виплатити суму в розмірі 26903,75 гривень, однак ця сума не може бути виплачена позивачці з огляду на час розгляду справи у зв'язку з відмовою в задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з інших підстав, яке набрало законної сили і даних про наявність іншого рішення, яке б набрало законної сили , на даний час не має . Стосовно позовних вимог про стягнення суми 26258,06 гривень про затримку розрахунку, суд взагалі не вважає такі позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що в даному випадку в разі затримки виконання рішення суду ст. 236 КзПП України передбачає тільки виплату працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір , про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника , і застосування інших норм КзПП України, в т.ч. ст. 117 КзПП України , не передбачено. На час розгляду позовних вимог по суті, а саме з 27 листопада 2014 року за наданою копією ухвали Вищим спеціалізованим Судом України було скасовано рішення апеляційного суду Луганської області , яке фактично дало всі законні підстави для поновлення позивача на роботі та про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в тому числі і після затримки виконання цього рішення суду, однак наразі набрало чинності 21.01.2015 року рішення апеляційного суду Харківської області про відхилення апеляції позивача про відмову в поновленні на роботі з інших підстав. В зазначеному рішенні апеляційного суду за ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.03.2015 року була виправлена описка в році його винесення - з 21.01.2014 року на 21.01.2015 рік. Таким чином, суд , виходячи з вищевикладеного , і відповідно до вимог ст.236 КзПП України , при затримці виконання першого рішення та вимушеного прогулу позивача досить тривалий час з причин невиконання негайно рішення апеляційного суду Луганської області без законних підстав відповідачем , на час постановлення рішення у цій справі вже не бачить підстав про стягнення середнього заробітку з причин невиконання першого рішення суду стосовно суми заробітної плати - з 26.02.2014 року по 29.08.2014 року в розмірі 26903,85 гривень , і в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають за їх безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed