Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

22 листопада 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину частково недійсним. В обґрунтування позову [PERSON] вказує на те, що згідно укладеного з відповідачем договору № б/н від 04.10.2007 року він отримав кредит в розмірі 1380 доларів США під 24 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 04.10.2009 року. Наданий кредит є споживчим кредитом, а укладений між ним та відповідачем договір за своєю правовою природою є договором приєднання, який передбачений ст. 634 ЦК України. На теперішній час йому стало відомо, що укладений договір складається із заяви, пам'ятки клієнта Умов і правил надання банківських послуг, тарифів, які мали бути наданими в оригіналі при укладенні договору, проте йому як споживачеві не було вручено пам'ятки клієнта Умов і правил надання банківських послуг, тарифів в оригіналі на які є посилання в договорі, що свідчить про нікчемність таких умов договору через недотримання письмової форми укладення правочину. Наявність його підпису на заяві про надання кредиту не підтверджує про його волевиявлення та погодження Умов і правил надання банківських послуг. Саме недодержання сторонами на момент вчинення правочину письмової форми є підставою для визнання його недійсним. Позивач просить визнати частково недійсним договір № б/н від 04.10.2007 року в частині його приєднання до «Условий и правил предоставления банковских услуг» та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги з підстав викладених у позовній заяві, яку просять задоволити. Представник відповідача Савицька Г.Р. позовні вимоги не визнала і заперечуючи їх пояснила, що [PERSON] при укладенні договору від 04.10.2007 року, яким є договором приєднання погодився з його умовами, що підтвердив особистим підписом у заяві. Починаючи з моменту укладення даного договору, [PERSON] користувався пластиковою кредитною карткою і не звертався жодного разу до банку щодо неналежного виконання ним умов договору. Вважає заявлений позивачем позов безпідставним і просить відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що заявлений позов є безпідставним і задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним. Як встановлено в судовому засіданні 04 жовтня 2007 року між позивачем і ЗАТ КБ «ПриватБанк» на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір відповідно до якого відповідач надав позивачеві кредит у розмірі 1380 доларів США шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% з розрахунку 360 днів в році. При цьому порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі в розмірі 7% заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки (а.с. 7-10). Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Укладання договору приєднання здійснюється шляхом підписання позичальником Заяви. Лише одна сторона пропонує свої умови, інша - не може їх змінити, узгодити, а приймає їх такими, як їй запропоновано. Вияв волі другої сторони зводиться до погодження із запропонованими умовами або договір нею на запропонованих умовах не укладається. Гарантіями для сторони, яка приєдналася, є передбачені ст. 634 ЦК України правила про те, що договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також, якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Як видно з договору від 04.10.2007 року він є договором приєднання, оскільки до запропонованих у ньому умов приєднався позивач [PERSON], підписавши встановлені у Заяві. При цьому позивач був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. У такий спосіб позивач виявив свою волю та погодився із запропонованими банком умовами, засвідчивши це своїм підписом. З пояснень позивача [PERSON] слідує, що він жодного разу протягом користування кредитною карткою не звертався до банку з питань неналежного обслуговування чи недотримання банком умов договору, а також щодо ненадання будь-якої інформації з питань умов користування ним отриманими кредитними коштами і не вимагав зміни чи розірвання існуючих між сторонами правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, істотними умовами кредитного договору є розмір кредитних коштів та розмір процентів за користування кредитом. Із Заяви від 04.10.2007 року, яка підписана позичальником [PERSON] видно, що у ній вказані усі істотні умови кредитного договору, а саме розмір кредиту - 1380 доларів США, розмір відсотків за користування кредитом - 24% з розрахунку 360 днів в році, вид кредитного ліміту - долари США тощо. Отже, при укладанні цього кредитного договору сторони домовились у письмовій формі про усі істотні умови за договором, що підтверджується підписами сторін у заяві. Згідно ст.630 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено в судовому засіданні, нікчемність кредитного договору від 04.102007 року, укладеного між позивачем і відповідачем, прямо не встановлена законом, у тому числі й Законом України «Про захист прав споживачів» на який посилається позивач. Пунктом 27 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що платіжна картка - це спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банка з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі у касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Статтею 17 цього Закону передбачено, що документи за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. При цьому, згідно ст.18 Закону, електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність електронних документів на цих носіях. Електронні документи не потребують наступного паперового підтвердження. Таким чином, твердження позивача і його представника про недотримання відповідачем письмової форми укладання договору на отримання кредитних коштів в межах кредитного ліміту, а також неналежним чином доведення до відома і отримання згоди позивача на всі умови договору є безпідставним, так як введення ПІН-коду для отримання готівки є підписанням електронного документа за допомогою електронного цифрового підпису. Відповідно до ст.21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу може здійснюватись шляхом використання держателем спеціального платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі. Як встановлено в судовому засіданні позивач отримував грошові кошти з кредитної картки шляхом зняття готівки у банкоматах про, що він особисто ствердив. Ці обставини підтверджують належне виконання зобов'язань за договором зі сторони банку та фактичне отримання [PERSON] кредитних коштів, що свідчить теж про його згоду з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Разом з тим, з оглянутої в судовому засіданні кредитної справи, наданої представником відповідача в оригіналі видно, що позивач [PERSON] ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, поставивши свій підпис у Заяві про видачу кредитної картки. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що письмова форма оспорюваного кредитного договору була дотримана, де було зазначені умови та порядок користування грошовими коштами, умови кредитування та порядок погашення отриманих кредитних коштів, а тому заявлені вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed