Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

21 січня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що житловий будинок № 7 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Пилипа Орлика в м. Володимир-Волинський, Волинської області належав на праві власності його батькові, [PERSON], який помер 10 квітня 2002 року. Позивач вказує, що батько заповів йому вказане майно на випадок смерті, але оформити свої спадкові права після його смерті він не може, оскільки за життя [PERSON] право власності на предмет спадкування належним чином не оформив, у звязку з чим відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 7 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Пилипа Орлика в м. Володимир-Волинський, Волинської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач подав заяву з проханням позов задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Від [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову та з проханням розглянути справу у її відсутність. В зв'язку із цим, враховуючи письмові заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з інвентаризаційних даних на домоволодіння № 1 по вулиці Дорожній в місті Володимир-Волинський, а саме, із зведеного оціночного акту, власником вказаного домоволодіння зазначений [PERSON]. Згідно довідки, виданої Управлінням містобудування і архітектури виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області 18.01.2016 року № 2, рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 21.01.1993 року № 28 «Про перейменування окремих вулиць міста» частину вулиці Дорожньої перейменовано на вулицю [PERSON], адресний номер житлового будинку 1 змінено на номер 7 по цій же вулиці. 10 квітня 2002 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть І-ЕГ № 110085, вид. 10.04.2002 року відділом РАГС Володимир-Волинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 145). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), правила книги\~шостої ЦК України\~застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 10.04.2002 року та була прийнята його сином [PERSON] до 01 січня 2004 року, суд застосовує до спадкових правовідносин правила\~розділу VІІ ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року). Відповідно до ст.534 ЦК УРСР (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з копією заповіту, посвідченого 20.05.1998 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 634, [PERSON], проживаючий в [INFO], на випадок смерті все своє майно заповів [PERSON]. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається такою, що належить спадкоємцю, з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З копії паспорта громадянина України АС № 149806, виданого на імя «Гринь Ігор Марянович» вбачається, що позивач на час відкриття спадщини був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем за адресою: місто Володимир-Волинський Волинської області, вулиця Пилипа Орлика, 7, фактично прийнявши спадщину після смерті свого батька. Позивач звертався до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі вимог ст.46, п.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат». У зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не оформив належним чином право власності на предмет спадкування, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об'єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає, що визнання права власності на спадкове майно в рамках даного позову є необхідним і єдиним можливим способом захисту прав позивача як спадкоємця. На підставі ст.ст.534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved