Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

22 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, зазначаючи в обґрунтування своїх позовних вимог наступне. 29.10.2008 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір №0302/П02/95/0060397 від 29.10.2008 року. На підставі Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами ТОВ «ФК «Гарант Плюс» від 06.10.2008 року та ст.516 ЦК України, ВАТ «Плюс Банк», який перейменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» придбав у ТОВ «ФК «Гарант Плюс» права кредитодавця за кредитними договорами ТОВ «ФК «Гарант Плюс», в тому числі за вищевказаним кредитним договором по відношенню до боржника. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 5924,75 гривень зі сплатою 0,10% за кожен день користування кредитом, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідача було письмово повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні. За весь час дії кредитного договору відповідач систематично не сплачувала кредит та проценти за користування кредитними коштами. Заборгованість за кредитним договором станом на 15.10.2013 року становить 8445,79 гривень. Пеня за несвоєчасне виконання кредитного договору за період з 15.10.2012 року по 15.10.2013 року становить 6823,22 гривень, віндикаційні витрати - 485 гривень. Просили стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 15754,01 гривень, а також судові витрати у сумі 229,20 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи з певних причин до суду не зверталась. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача на підставі наявних у справі доказів з винесенням заочного рішення у порядку ст.224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача у своїй заяві. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.10.2008 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» (а.с.11, 19-20), та відповідачем було укладено кредитний договір №0302/П02/95/0060397 від 29.10.2008 року, відповідно до якого [PERSON] надається кредит у розмірі 5924,75 гривень на поточні потреби зі сплатою 0,10% за кожен день користування кредитом, строком на 18 місяців з 29.10.2008 по 29.04.2010 року (а.с.8-9). Відповідно до видаткового ордеру № 25 від 29.10.2008 року [PERSON] було видано кредит у сумі 5000 гривень (а.с.18). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється шляхом надання Банку грошових коштів щомісяця (щомісячний платіж). Суд встановив, що відповідачем не виконуються умови погашення кредиту та з розрахунку заборгованості за договором (а.с.6) вбачається, що станом на 15.10.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 15754,01 гривень. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи позов було подано 22.10.2013 року, тобто за межами строку позовної давності, оскільки строк позовної давності сплив 29.04.2013 року. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Крім того, позивачем не були зазначені обставини, що могли бути підставою для зупинення чи переривання позовної давності, поновити строк позовної давності позивач не просив. Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення зазначеної статті, суди мають виходити з того, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо), положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку.

Outcome: dismissed