Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

23 червня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське фінансове агентство Верус, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого э позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008-028\~про надання [PERSON], кредиту в розмірі 155 000 дол. США на придбання житла, в обмін на зобовязання по поверненню отриманих коштів, сплати відсотків в розмірі 16% річних та виконання інших зобовязань з кінцевим строком погашення до 22.02.2017 року. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 22.02.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 2008-028, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобовязання нести солідарно майнову відповідальність (по погашенню кредиту, відсотків, пені, штрафів) у разі невиконання позичальником своїх зобовязань. Також, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], 12.01.2009 року між Банком та ТОВ УФА Верус був укладений договір поруки № 467 та додаток № 1 до нього, відповідно до якого останнє взяло на себе зобовязання нести відповідальність перед банком у разі невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором в загальному розмірі 200 грн. Відповідач [PERSON] належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого, станом на 14.05.2009 року виникла заборгованість в розмірі167 971,90 дол. США, яка складається\~з: 150995,45 дол. США заборгованість за кредитом; 15810,73 дол. США заборгованість по процентам; 1165,72 дол. США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань (а.с. 1-2). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року, в якому ухвалою від 16 серпня 2016 року було виправлено описки, позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк\~до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені частково. Стягнуто\~солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк суму заборгованості по кредитному договору № 2008-028 від 22.02.2008 року станом на 14.05.2009 рік в розмірі 1 341 541 грн. 17 коп., яка складається з 1205955,36 грн. заборгованість за кредитом, 126275,56 грн. заборгованість по процентам, 9310,25 грн. пеня. В задоволені\~іншої частини\~позовних вимог ПАТ КБ „Приватбанк відмовлено. Також вирішено питання щодо судових витрат (а. с. 91-92, 135). В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] й судових витрат по справі, та ухвалити нове, яким в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.124-128). Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині задоволених вимог про солідарне стягнення заборгованості та судових витрат з [PERSON], апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в частині, яка оскаржується апелянтом та не обмежуючись доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, відмовивши у задоволені цих позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції було встановлено, що 22 лютого 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008-028 про надання [PERSON] кредиту в розмірі 155000 дол. США на придбання житла, в обмін на зобовязання по поверненню отриманих коштів, сплати відсотків в розмірі 16% річних та виконання інших зобовязань з кінцевим строком погашення до 22.02.2017 року (а.с.7-13). З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 22.02.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 2008-028, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобовязання нести солідарно майнову відповідальність (по погашенню кредиту, відсотків, пені, штрафів) у разі невиконання позичальником своїх зобовязань (а.с.14). В звязку з тим, що [PERSON], належним чином не виконував взяті на себе зобовязання, станом на 14.05.2009 року, виникла заборгованість в розмірі 167971,90 доларів США, яка складається з: 150995,45 доларів США заборгованість за кредитом, 15810,73 дол. США заборгованість по процентам, 1165,72 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань. Як вбачається з наданої суду Банком довідки, на день винесення рішення, тобто на 29.02.2012 року, заборгованість по договору не зменшилася, а навпаки, значно зросла (більше, ніж у 2 рази) та складає 398937,84 доларів США, в тому числі є прострочена заборгованість по сплаті кредиту 35347,16 доларів США та відсотків 88798,38 доларів США (а.с.83). Задовольняючи позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості, суд 1 інстанції виходив з того, що сума заборгованості за договором за неналежне виконання зобовязання станом 14.05.2009 року становить 167971,90 доларів США, яка складається з: 150995,45 доларів США заборгованість за кредитом, 15810,73 дол. США заборгованість по процентам, 1165,72 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань. Дана заборгованість підлягає солідарному стягненню в гривневому еквіваленті в розмірі 1 341 541 грн. 17 коп., яка складається з 1205955,36 грн. заборгованість за кредитом, 126275,56 грн. заборгованість по процентам, 9310,25 грн. пеня, з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обовязку, а у випадку порушення такого обовязку боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Так, з матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008-028 про надання [PERSON] кредиту в розмірі 155000 дол. США на придбання житла, з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 22.02.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 2008-028. В позовній заяві позивач зазначає, що у звязку з тим, що [PERSON], належним чином не виконував взяті на себе зобовязання, станом на 14.05.2009 року, виникла заборгованість в розмірі 167971,90 доларів США, яка складається з: 150995,45 доларів США заборгованість за кредитом, 15810,73 дол. США заборгованість по процентам, 1165,72 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань. При цьому до позовної заяви та під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Враховуючи, що апелянт посилається на те, що місцевим судом не в повному обсязі встановлені фактичні обставини справи щодо заборгованості по кредитному договору, для зясування конкретних обставин по справі, позивач апеляційною інстанцією був зобовязаний надати (ухвала про витребування доказів від 16.02.2017 року), в тому числі, витяг з рахунку щодо руху коштів по кредитному договору № 2008-028 від 22 лютого 2008 року, укладеному між\~Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»\~та\~[PERSON]\~(із зазначенням дат та сум, що внесені на виконання договору та відомості щодо зарахування конкретних сум на погашення конкретних платежів), розрахунок заборгованості в сумі 167 971,90 доларів США по кредитному договору № 2008-028 від 22 лютого 2008 року, укладеному між\~Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»\~та\~[PERSON]\~(з зазначенням періоду нарахованої заборгованості та всіх її складових) та первинну бухгалтерську документацію\~щодо видачі кредитних коштів по кредитному договору № 2008-028 від 22 лютого 2008 року, укладеному між\~Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»\~та\~[PERSON]. Виходячи з того, що позивачем ухвала суду про витребування доказів\~так і не виконана\~й таких документів суду надано не було,\~апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність нарахованої заборгованості\~на підставі лише наявних довідок. Позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та ухвалення нового рішення про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог, з вищезазначених підстав

Outcome: dismissed