Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

23 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному будинку, зокрема зареєстрований його онук - відповідач [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач зареєстрований, але з 2017 року в будинку не проживає без поважних причин, житловим приміщенням не користується, його речі в приміщенні відсутні, добровільно не знявся з реєстрації за вказаною адресою. [PERSON] вказує в заяві на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його права як власника житла, в зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, просив суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі, просив задовольнити вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 30 листопада 1989 року виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради народних депутатів згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради народних депутатів № 279/2 від 27 жовтня 1989 року, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за № 12709-78, позивачу [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У спірному житловому будинку зареєстрований онук позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується випискою з домової книги та довідками виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року за вих. № 787, від 07 квітня 2021 року за вих. № 1305. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселився в житлове приміщення як член сім`ї позивача [PERSON] . Встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] в будинку [ADDRESS] зареєстрований, але з 2017 року не проживає, ж итловим приміщенням не користується, що підтверджується актом, складеним 11 березня 2021 року головою квартального комітету № 06 [PERSON] в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] . Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1\~ст.156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому будинку понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації\~місця\~проживання\~особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування. У зв`язку з наведеним, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved