Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

22 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 04.01.2017 задоволено заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Даним рішенням встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] не менше 5 років до дня відкриття спадщини. На підставі даного рішення суду державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі 1264 ЦК України, спадкоємцем майна померлого [PERSON], який помер 05.06.2005 є [PERSON], [INFO]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 3,37 га у межах згідно з планом, розташованої на території [PERSON] селищної ради Вінницької області, переданої для ведення товарного виробництва. На підставі вказаного свідоцтва державним реєстратором 24.03.2017 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за відповідачем [PERSON] На вищевказане рішення Теплицького районного суду прокуратурою було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу прокурора задоволено, рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 04.01.2017 скасовано, заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю залишено без розгляду. А так як рішення суду першої інстанції, яким встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] не менш як 5 років і на підставі якого видано свідоцтво про право на спадщину скасовано судом апеляційної інстанції, свідоцтво про право на спадщину видано особі, яка не має права на спадкування, а тому підлягає скасуванню. Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом. В судовому засіданні представник позивача прокурор Бершадської місцевої прокуратури [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі, пояснив що прокуратура звернулась до суду в інтересах [PERSON] селищної ради, оскільки вважає, що було порушено інтереси держави, а саме [PERSON], було незаконно отримано у власність земельну ділянку. Представник [PERSON] селищної ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 09.03.2017, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав. В судовому засіданні пояснив, що його позиція викладена у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28.11.2017, заперечував щодо задоволення позовних вимог. Підтримує позицію позивача викладену у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні встановлено що рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 04.01.2017 задоволено заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Даним рішенням встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] не менше 5 років до дня відкриття спадщини. На підставі даного рішення суду державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі 1264 ЦК України, спадкоємцем майна померлого [PERSON], який помер 05.06.2005 є [PERSON], [INFO]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 3,37 га розташованої на території [PERSON] селищної ради Вінницької області, переданої для ведення товарного виробництва. На підставі вказаного свідоцтва державним реєстратором 24.03.2017 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за відповідачем [PERSON] На вищевказане рішення Теплицького районного суду прокуратурою було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу прокурора задоволено, рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 04.01.2017 скасовано, заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю залишено без розгляду. Судом досліджено наступні докази у справі: свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.03.2017 видане [PERSON], на земельну ділянку площею 3,37 га, кадастровий номер 0523755100:02:000:0547(а.с. 8-9); витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83392291, де власником вищевказаної земельної ділянки вказано [PERSON]В.(а.с. 10); рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2016 року(а.с. 11); ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року, якою скасоване рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2016 року(а.с. 12-13); Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов Бершадської місцевої прокуратури про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому позивач, має право, гарантоване Конституцією України та іншими нормативними актами,на звернення до суду із відповідною позовною заявою за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав та законних інтересів. Згідно ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 1301 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.08.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що так як рішення суду першої інстанції, яким встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] не менш як 5 років і на підставі якого видано свідоцтво про право на спадщину, скасовано судом апеляційної інстанції, тому свідоцтво про право на спадщину видано особі, яка не має права на спадкування, а тому його необхідно визнати недійсним. Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved