Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

23.05.2014 р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою до [PERSON], у якій просила визнати за нею право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], який складається з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 42,0 кв.м., в тому числі житловою - 26,0 кв.м. та підсобною - 16,0 кв.м.; літ. «Б» - житлового будинку, загальною площею 97,9 кв.м., в тому числі житловою - 53,5 кв.м. та підсобною - 44,4 кв.м.; літ. «В» - літньої кухні, площею 15,7 кв.м.; літ. «Г» - душу-убиральні, площею 3,5 кв.м.; літ. «Д» - навісу, площею 6,7 кв.м; літ. «Е» - сараю, площею 17,5 кв.м.; літ. «Ж» - убиральні, площею 1,4 кв.м.; літ. «З» - сараю, площею 15,8 кв.м.; № 1-3 - огорож; І - вимощення, що розташований на земельній ділянці площею 630,0 кв.м., яка знаходиться в фактичному користуванні - в порядку спадкування за законом після померлих [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного, Одеську міську раду. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.08.2014 р. позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON], померлої [INFO] року, на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] який складається з : літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 42,0 кв.м., в тому числі житловою - 26,0 кв.м. та підсобною - 16,0 кв.м.; літ. «Б» - житлового будинку, загальною площею 97,9 кв.м., в тому числі житловою - 53,5 кв.м. та підсобною - 44,4 кв.м.; літ. «В» - літньої кухні, площею 15,7 кв.м.; літ. «Г» - душу-убиральні, площею 3,5 кв.м.; літ. «Д» - навісу, площею 6,7 кв.м; літ. «Е» - сараю, площею 17,5 кв.м.; літ. «Ж» - убиральні, площею 1,4 кв.м.; літ. «З» - сараю, площею 15,8 кв.м.; № 1-3 - огорож; І - вимощення. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2014 р. на підставі заяви Одеської міської ради зазначене заочне рішення було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку, В судовому засіданні [PERSON] підтримала зазначені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі пояснень позивача, наданих нею доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини. Подружжя [PERSON] та [PERSON] у 1948 році у м. Одесі на земельній ділянці, яка їм не надавалась у безстрокове або тимчасове користування, побудували житловий будинок під літ. «А» - загальною площею 42,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: двома сараями, літньою кухнею, убиральнею, огорожами та вимощенням. ( а.с. 17-23) Пізніше цьому будинку була надана поштова адреса: [ADDRESS]. Позивач [PERSON]. народилася [INFO] р. у сім'ї [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Іллічівським р/б РАГС м. Одеси (актовий запис № 607. (а.с. 11) Після укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» та 03.09.1977 р. видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] та в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2108. (а.с. 13) З домової книги видно, що у житловому будинку по [ADDRESS] проживали [PERSON] і [PERSON] по день смерті, а [PERSON] постійно проживає по теперішній час, відповідно до паспорту вона зареєстрована у будинку з 22.05.1969 року. (а.с.55-60) Рішенням виконкому Одеської міської Ради депутатів трудящихся № 652 від 25.07.1956 р. про результати обміру земель по будуванню кварталу № 618 м. Одеси вирішено затвердити надані комісією висновки з обміру земель будівельного кварталу № 618 загальною площею 4838 кв.м. і пропозиції комісії, встановлено для домоволодінь, користувачі яких не надали правовстановлюючі документи д/хоз. № 397, земельну площу за нормами, передбаченими чинним законоположенням. Серед цих користувачів [PERSON] під його домоволодіння [ADDRESS] встановлена і закріплена земельна ділянка площею 609 кв.м. (а.с.50-51) У 1956 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів. Тому, подружжя [PERSON] та [PERSON], як особи, що самовільно без відведення у користування земельної ділянки, побудували житловий будинок під літ. «А» - загальною площею 42,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, не набули на зазначені об'єкти права власності. [INFO] р. у віці 56 років помер [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 7071 та Жовтневим РАГС м. Одеси видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. (а.с. 8) Заповіту він не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на будівельні матеріали, обладнання, які були використані у закінченому будівництвом житлового будинку під літ. «А» - загальною площею 42,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до вимог ст.ст. 549 і 548 ЦК УРСР [PERSON] та [PERSON] визнаються такими, що прийняли спадщину за законом, як спадкоємці 1 черги, тому що вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Рішенням 3 сесії Іллічівської районної ради м. Одеси від 26.09.1990 року будинок по [ADDRESS] номер. Цим же рішенням виконкому Іллічівської районної ради м. Одеси дозволено вирішувати питання визнання права власності за громадянами житлового масиву «Сахарний». (а.с.14-16) Таке питання [PERSON] та [PERSON] не вирішували. У 1982 році [PERSON] за участю [PERSON] та її чоловіка без дозволу, проекту на цій же земельній ділянці побудували житловий будинок під літ. «Б» - загальною площею 97,9 кв.м. Зазначений об'єкт будівництва являються самочинним будівництвом, тому що вони збудовані без належного дозволу. ( ст. 105 ЦК УРСР і ч. 1 ст. 376 ЦК України) Тому [PERSON] не набула на зазначений об'єкт права власності. [PERSON] померла [INFO] р. у віці 74 років, на підставі чого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 4741). (а.с. 9) Заповіту вона не залишила. Після звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи, а також згідно довідки № 438799.67.14 р., виданої КП «БТІ» ОМР у неї відсутня державна реєстрація на житловий будинок під [ADDRESS], який належав [PERSON], померлій [INFO] р. та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частину на будівельні матеріали, обладнання, які були використані у закінченому будівництвом житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами та на будівельні матеріали, обладнання, які були використані у закінченому будівництвом житлового будинку під літ. «Б» розташований у [ADDRESS]. Цю спадщину за законом прийняла [PERSON] на підставі ст.ст. 549 і 548 ЦК УРСР, як спадкоємець 1 черги, фактично вступивши в управління та володіння цією часткою майна. Пленум Верховного Суду України в п. 7 та 8 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 роз'яснив судам, що у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов'язки входять до складу спадщини лише у тому разі, якщо будівництво здійснювалось ним згідно із законом. Якщо ж спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, то до спадкоємців переходить лише право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наданого технічного паспорта від 21.03.2013 р. на будинок [ADDRESS] вбачається, що він складається з літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 42,0 кв.м., в тому числі житловою - 26,0 кв.м. та підсобною - 16,0 кв.м.; літ. «Б» - житлового будинку, загальною площею 97,9 кв.м., в тому числі житловою - 53,5 кв.м. та підсобною - 44,4 кв.м.; літ. «В» - літньої кухні, площею 15,7 кв.м.; літ. «Г» - душу-убиральні, площею 3,5 кв.м.; літ. «Д» - навісу, площею 6,7 кв.м.; літ. «Е» - сараю, площею 17,5 кв.м.; літ. «Ж» - убиральні, площею 1,4 кв.м.; літ. «З» - сараю, площею 15,8 кв.м.; № 1-3 - огорож; І - вимощення. Крім того, зазначено, що будівлі А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З збудовані до 05.08.1992 р. згідно Інструкції № 127 від 24.05.2001 р. про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (із змінами та доповненнями) - не належать до самочинних. Однак, зазначене твердження не відповідає дійсності. Відповідно до п. 3.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Такий висновок позивачем суду надано не було, що надає підстави вважати про його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України і ст. 3 ЦПК України). Позивач звернулася до суду з позовом про визнання право власності на самочинне будівництво при відсутності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, і що відсутність рішення такого органу дають підстави вважати про наявність спору про право. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають частковому задоволенню шляхом визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання, які були використані у закінченому будівництвом садибному (індивідуальному) житловому будинку [ADDRESS] що надасть їй можливість реалізувати своє право на спадкоємство, шляхом введення вказаних спірних житлових будинків до експлуатації та отримання правовстановлюючих документів на домоволодіння у цілому.

Outcome: partial