overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 42871 грн. 24 коп. та судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, завчасно та належним чином про причини неявки не повідомив. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.04.2006 року позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З матеріалів справи слідує, що відповідач [PERSON] умов договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.09.2013 року утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 42871 грн. 24 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 9999 грн. 78 коп., заборгованість по процентам - 30353 грн. 78 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2017 грн. 68 коп. (а.с 5-13). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та судових витрат на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в розмірі 428 грн. 71 коп. підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 10613,63 грн. та судових витрат. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання представник позивача не зявився, до його початку надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належними чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання кредитних карт від 07.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6586,56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 09.02.2014 року виникла заборгованість в розмірі 10613,63 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 6586,58 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 816,73 грн., штраф 2228,72 грн., штраф (процентна складова) 500,00 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 6). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином заборгованість за кредитним договором в сумі 10613,63 грн. підлягає стягненню з відповідача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що в порушення Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення, у помешканні за адресою: [ADDRESS], було виявлено самовільне підключення до мережі ПАТ «Закарпаттяобленерго», договір про користування електричною енергією не укладено, про що складено акт № 98931 від 26.06.2012 року. Вказує, що комісією Ужгородського МРЕМ, на підставі складеного акту було визначено, що [PERSON] спожито електроенергії на суму 896,29 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго», в особі Ужгородського МРЕМ, суму нанесених збитків в розмірі 896,29 грн. та суму сплаченого судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю - просить суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому в порядку ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягаю задоволенню з наступних підстав. За замістом ч. 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ № 1357 від 26.7.1999 року, споживач енергії несе відповідальність згідно із законодавством України за порушення умов договору з енергопостачальником та ПКЕЕН, у тому числі за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку, пошкодження приладів обліку. Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту № 98931 від 26.06.2012 року, за адресою: [ADDRESS], виявлено самовільне підключення до мережі ПАТ «Закарпаттяобленерго», договір на користування електричною енергією не укладений. Згідно розрахунку визначення обсягу вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушень ПКЕЕН, від 26.06.2012 року, [PERSON] нанесено збитків позивачу на суму 896,29 грн. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго» суму нанесених збитків в розмірі 896,29 грн. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернувся з позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги, вмотивовані тим, що вищевказаний будинок був наданий позивачу в 1996 р. як працівнику колективного сільгосппідприємства, яке було в подальшому неодноразово реорганізовано. З тих пір він постійно в ньому мешкає та зареєстрований у вказаному будинку. Так як виникла необхідність оформлення прав як на житловий будинок, так і на присадибну земельну ділянку, він звернувся до Софіївської сільської ради, однак там відсутні будь - які документи на вказаний будинок, а тому він просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на вказану нерухомість. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просив розглядати справу без нього, а позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але відповідач надав заяву, в якій позов визнав повністю і проти його задоволення не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як з довідки Первомайського МБТІ від 04.04.2014 року видно, що вартість житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 129019 грн., а дані про власника відсутні. Довідкою Софіївської сільської ради Первомайського району від 28.03.2014 р. підтверджено, що позивач зареєстрований та проживає у зазначеному будинку з 1996 р.. Ст. 344 ч.1 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно. Згідно п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила ст.. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ст.. 61 ч. 1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного суд знаходить, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернувся з позовом про визначення йому додаткового строку в три місяці, для подання заяви для прийняття спадщини після померлого [INFO] брата [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, в зв'язку з чим постановлене заочне рішення, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позовних не заперечує Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що після померлого [INFO] [PERSON], залишилося спадкове майно. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON], позивач у справі У визначений законом шестимісячний термін, позивач із заявою до нотаріальної контори не звертався, так як він перебував за кордоном, в Росії,що підтверджується документально. Як визначено ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Наведену позивачем причину, через яку він пропустив визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд знаходить поважною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості у розмірі 13451,67 грн., солідарно, а також стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2013 року між Кредитною спілкою «Ольвія» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 743/13 про надання кредиту в сумі 11300 грн. під 50% річних відповідно до п.4.2 якого у термін в 12 місяців відповідач зобов'язувався виплатити суму кредиту та відсотки. Відповідно до договору поруки від 12.12.2013 року [PERSON] взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язанням [PERSON] що випливають з кредитного договору №743/13 від 12.12.2013 року. В порушення умов вищевказаного договору [PERSON] свої зобов'язання по погашенню кредиту не виконувала і на квітень 2014 року утворилась заборгованість у сумі 13451,67 грн. із яких: 11300 грн. - заборгованість по кредиту, 2151,67 грн. - заборгованість по відсоткам яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. У судове засідання представник позивача не з'явилась, а надала заяву в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, а справу розглядати за її відсутності і згодна на заочний розгляд справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, заперечень по суті позову не надали, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як копіями кредитного договору № 743/13 від 12.12.2013 року ( а.с. 5-6 ), договору поруки від 12.12.2013 року по кредитному договору № 743/13 від 12.12.2013 року ( а.с.10), графіком розрахунків ( а.с. 4) та копіями попереджень ( а.с. 9,12) відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України підтвердженими позовні вимоги, то в силу ст. ст. 526, 553, 554, 598, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів, в якому вказала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] Від вказаного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Сторони мешкають окремо. Відповідач працює, інших осіб на утриманні не має, однак в добровільному порядку ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання доньки. У зв'язку з тим, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У попередньому судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у попереднє судове засідання з'явився, позов визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх доходів щомісячно на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття, про що надав письмову заяву. Суд, заслухавши пояснення позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (серія [NUMBER], актовий запис № 426 від 07.06.2007 року, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька) (а.с. 10). Між сторонами не досягнута домовленість з питання утримання дитини, так як відповідач добровільно не надає достатню допомогу позивачу на утримання малолітньої дитини. З огляду на вищевикладені обставини, стан здоров'я і матеріальне становище дитини і платника аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від доходів батька щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 24.04.2014 року. Приймаючи до уваги, що при звернені до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, вказані судові витрати, згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача, відповідно на користь держави. На підставі викладеного ст.ст. 80, 84, 180, 181 ч. 3, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що 07.03.2006 року сторони зареєстрували шлюб. Спільне життя між ними не склалося через часті непорозуміння, що призвели до взаємного відчуження. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між ними припинені з 2014 року. При таких обставинах, на думку позивача, збереження сім'ї не можливе, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності сторін. Дослідивши докази, що містяться у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07.03.2006 року, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 07.03.2006 року, видане Шарівською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 4.( а.с. 5) Ухвалою суду від 17.06.2014 року сторонам по справі було надано строк для примирення. Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Отже, як вбачається із обставин справи, причиною розпаду сім'ї є той факт, що вони з відповідачем не зійшлися характерами, мають різні погляди на життя, внаслідок чого в їх стосунках виникла неприязнь, яка з часом перетворилася в психологічну несумісність, сторони не мають наміру примиритися, подальше їх сумісне подружнє життя неможливе. Судом були прийняті заходи для збереження сім'ї, однак той факт, що [PERSON] та [PERSON] не примирилися свідчить про те, що стосунки між сторонами остаточно припинені. При таких обставинах суд вважає, що шлюб носить формальний характер, тому повинен бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 28.04.1991 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 28.04.1991 року, актовий запис № 829, від шлюбу мають доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Від надання судом строку на примирення з відповідачем відмовилася. Позивач також повідомила суду про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 19.02.2011 року. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. За повідомленням позивача, з березня 2013 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

24.04.2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки останній безвідповідально ставиться до шлюбу, веде розгульне життя. На підставі вищезазначеного позивач просив розірвати шлюб. У судове засідання сторони не зявились, подали заяви, відповідно до яких, позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, а справу слухати без її участі. Відповідач позовні вимоги визнав, просив справу слухати без його участі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи, подані сторонами заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між сторонами 07 лютого 2009 зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №3 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Тривалий час шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання сторін швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам дитини, що має істотне значення, у звязку з чим укладений шлюб слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved