Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

22 березня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якій просила суд збільшити розмір аліментів що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що встановлені рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2013 року по цивільній справі № 643/1432/13-ц з 500, 00 грн. до 2 500, 00 грн. на кожну дитину щомісячно та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000, 00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 05 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2011 року шлюб між подружжям було розірвано. Діти залишилися проживати разом із матірю. 02 квітня 2013 року Московським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 500, 00 грн. на кожну дитину щомісячно. Як зазначає позивач, на теперішній час вказана сума коштів є недостатньою для забезпечення належного рівня життя дітей, у звязку з чим вона і вимушена була звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. 04 травня 2018 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, збільшивши розмір аліментів до 1\~100, 00 грн. на кожну дитину. В обґрунтування відзиву посилається на те, що сума, яку просить стягнути позивач значно завищена та не підтверджена відповідними доказами. Окрім того відповідач не має постійного місця роботи, має нестабільний дохід, не має будь-якого нерухомого або рухомого майна. В свою чергу він допомагає позивачу в утримані дітей, спілкується з ними, хоча позивач чинить йому перешкоди, сплачує аліменти та оплачує комунальні послуги за місцем проживання дітей. На його утриманні на теперішній час знаходить його мати та сестра. 23 травня 2018 року від позивача по справі надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує на те, що будь-яких доказів того, що на утриманні у відповідача знаходяться його мати та сестра суду надано не було, доказів того, що позивач чинить перешкоди у вихованні дітей суду також надано не було, а діти хоч і зареєстровані за місцем проживання відповідача, однак фактично проживають із матірю і всі витрати по сплаті комунальних послуг несе вона, а сума аліментів яку просить стягнути відповідач є меншою за розмір встановлений законом. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі Ордеру серії ХВ № 000081 від 21.03.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував частково, просив суд збільшити розмір аліментів до 1\~100, 00 грн., посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву. Суд вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так судовому засіданні було встановлено, що 05 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. 07 листопада 2008 року у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії 1-ВЛ № 145474 та серії 1-ВЛ № 145473, виданими відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції. (а.с. 17, 18) Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 05.08.2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 374 в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції розірвано. Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище: позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON]. (а.с. 14) Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2013 року стягнуто з [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 500 /пятсот/ грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 04 лютого 2013 року й до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 15) 27 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після укладання шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про шлюбу серії І-БК № 230856, виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 27 серпня 2013 року. (а.с. 16) Як вбачається з Довідки про отримання аліментів, виданої Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіально управління юстиції у Харківській області від 18.01.2018 року № 1212, [PERSON] дійсно отримувала аліменти з Тіщенко володимира Володимировича у період з 01.07.2017 року по 01.01.2018 року, по 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно. (а.с. 19) Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду є недостатнім для забезпечення нормального життя неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи № 143цс13. У звязку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений рішенням суду від 02 квітня 2013 року розмір аліментів, на теперішній час є нижчим, ніж встановлено законом. Як розяснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В судовому засіданні було встановлено, що неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом із матірю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Посилання відповідача на те, що діти зареєстровані за адресою його проживання, хоч і підтверджується Довідкою про склад сімї та прописку від 27.04.2018 року, виданої КП «Жилкомсервіс» Дільниця № 43, однак, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що діти проживають разом із матірю. (а.с. 55) Окрім того, відповідач в судовому засіданні пояснив, що позивач вчиняє перешкоди йому у побачені з дітьми, у звязку з чим він звертався до Виконавчого комітету Харківської міської ради з заявою про встановлення порядку побачень з дітьми, рішенням якого від 22.07.2015 року № 425 та від 22.07.2015 року № 426 було встановлено [PERSON] порядок побачень з його малолітніми дітьми. Наразі в проваджені Московського районного суду м. Харкова також перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. (а.с. 47, 48, 49, 51) З приводу цього суд зазначає, що встановлення порядку побачень з дитиною є предметом зовсім іншої позовної заяви і вказане питання в рамках позову про стягнення аліментів не підлягає розгляду, але це є підтвердженням того, що діти проживають разом із матірю. Щодо посилання відповідача на те, що на його утриманні також знаходиться мати та сестра, то вони не знайшли свого підтвердження відповідними доказами, з Довідки про склад сімї та прописку від 27.04.2018 року, виданої КП «Жилкомсервіс» Дільниця № 43, дійсно вбачається, що вони проживають за однією адресою з відповідачем, але це не є підтвердженням того, що вони знаходяться на його утриманні. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач у добровільному порядку допомагає позивачу в утриманні дітей, сплачує аліменти, які були стягнуті рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2013 року. Так в матеріалах справи містяться квитанції про переказ грошових коштів на імя позивача за період з 2011 по 2013 рік та чеки на придбання товарів для дітей. Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіально управління юстиції у Харківській області 02.05.2018 року, станом на 01.05.2018 року у відповідача існує переплата по аліментам у розмірі 4\~542, 86 грн. (а.с. 50, 56, 57, 58-74, 75) Будь якого нерухомого майна у відповідача немає, офіційно він не працює, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. (а.с. 52, 53, 80) Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, враховуючи те, що у звязку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2013 року, розмір аліментів на теперішній час є нижчим, ніж встановлено законом, а також те, що позивачем не було доведено в судовому засіданні обставин, які б свідчили про те, що її матеріальний стан не дозволяє забезпечити нормальний рівень життя дітей, а відповідачем не було доведено протилежного, а також враховуючи розмір доходу відповідача, який з його слів складає біля 7\~000 грн. на місяць, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1 300, 00 грн. на кожну дитину щомісячно. Сторони також просили стягнути витрати понесені ними на правничу допомогу: позивач- 5\~000, 00 грн., а відповідач 1\~600, 00 грн., що підтверджено відповідними доказами. (а.с.23-25, 26, 27, 76, 77) Витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України) Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. А отже, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума витрат понесених нею на правничу допомогу з відрахуванням витрат понесених ним у сумі 3\~400, 00 грн. ( 5\~000, 00 грн. сума витрат на правничу допомогу понесена позивачем 1\~600, 00 грн. сума витрат понесених відповідачем на правничу допомогу = 3\~400, 00 грн.) Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial