Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

21 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В заяві зазначила, що 20 вересня 2010 року в Кіровській сільській раді Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 05, зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами та не знайшли спільної мови, а тому просить суд шлюб розірвати. Також позивачка, посилаючись на те, що їх спільний син [PERSON] перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги не надає, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та законних інтересів держави, підстав для неприйняття визнання позову відповідачем немає. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявленим одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 вересня 2010 року в Кіровській сільській раді Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 05 (а.с. 4). 17 травня 2010 року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 07 червня 2010 року виконкомом Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 13 (а.с. 5). Вбачається, що між сторонами існують конфліктні стосунки. Шлюб зберегти наміру не мають. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані особисто утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання (ст. 367 ЦПК України). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як сімя розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 243 грн. 60 коп., сплачений за винесення рішення про розірвання шлюбу, належить стягнути з відповідача по справі на користь позивача. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена за винесення рішення про стягнення аліментів, в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved