Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

23 листопада 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 грудня 2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Чорнянською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, про що зроблено актовий запис № 9. Від шлюбу спільних дітей немає. Спільне життя із відповідачем не склалося, через те що відповідач останній час постійно вживає алкогольні напої, ображає її та її дітей. Позивач неодноразово пробачала відповідача, однак він своє ставлення до неї не змінив, а тому [PERSON] вважала, що примирення неможливе і просила шлюб розірвати. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться з жовтня 2015 року. Також просила суд після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне «Перепелиця». Позивач, у судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач, у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, не погодився лише з підставами, зазначеними позивачем. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 08 грудня 2011 року Чорнянською сільською радою Красноокнянського району Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище до шлюбу - Перепелиця) [PERSON], про що зроблено актовий запис № 9 (свідоцтво про шлюб серії 1- ЖД № 155106) /а.с.4/. Сімейне життя у подружжя не склалося. Сімя фактично розпалася та існує лише формально. Причиною розпаду сімї стали постійні конфлікти на ґрунті вживання відповідачем алкогольних напоїв. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У звязку з тим, що під час розгляду справи були виявлення обставин, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позиції інтересів подружжя, суд не надавав строку на примирення і приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не виявлено. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позовні вимоги позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved