Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

22.11.2018 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс Дніпроспецмаш» «про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку». В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він з 21.02.2013 р. перебував у трудових відносинах із відповідачем. Згідно з Наказом №44-к від 04.09.2017р., позивач був звільнений з посади експедитора з перевезення вантажу на підставі ст.38 КЗпП України. На день звільнення з роботи відповідачем було нараховано, але не виплачено заробітну плату з 01.01.2017 по 04.09.2017 року в сумі 8057,44 грн. В день звільнення позивач не отримав розрахунку та до теперішнього часу відповідач ухиляється від сплати заборгованості за всіма виплатами, що належать до сплати в день звільнення, що порушує його трудові права. Тому позивач просить стягнути з відповідач заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2017 року по 04.09.2017 року у розмірі 8\~057 грн. 44 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.01.2017 року по 01.12.2018 року у розмірі 38 163 грн. 52 коп. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального провадження. Позивач до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, їм було запропоновано надати відзив на позов, але відзиву на позов не надано. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що позивач з 21.02.2013 р. перебував у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується записом у трудовій книжці (наказ №5-к від 21.02.2013р.). Згідно з Наказом №44-к від 04.09.2017р., позивач був звільнений з посади експедитора з перевезення вантажу на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до довідки №НПК00000043 від 11.09.2017 року, за період з 01.01.2016 року по 04.09.2017 року позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 13630 грн. 08 коп. Проте, за період часу з 01.01.2016 року по 04.09.2017 року, тобто на час звільнення позивача, йому була виплачена лише частина нарахованої заробітної плати у сумі 4\~730 грн. 04 коп. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач не надав доказів погашення заборгованості по заробітній платі позивача, тому суд приходить до висновку, що дана невиплата заробітної плати в розмірі 8\~057 грн.44 коп., які підлягають виплаті в день звільнення працівника, є порушення трудового законодавства та виною відповідача, тому підлягають стягненню. Згідно зі\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї\~постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.\~\~ Судом встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України\~відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто з 01.01.2017 року по 01.12.2018 року. Середньоденна заробітна плата позивача становить 79 грн. 48 коп., відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за 478 днів, прострочення розрахунку при звільненні за період з 01.01.2017 року по 01.12.2018 року у розмірі 38\~163 грн. 52 коп. (478 робочих днів х 79,84 грн. розмір середньоденної заробітної плати). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 8057 грн. 44 коп. та середній заробіток за період з 01.01.2017 року по 01.12.2018 року у розмірі 38\~163 грн. 52 коп. Крім цього на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved