Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

22.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір купівлі-продажу дверей «Саган Класик» та стягнути з СПД [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 19\~500,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 20.03.2015 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу дверей «Саган Класик», на підставі якого позивачу було виготовлено та у травні 2015 року встановлено двоє дверей із гарантійним терміном 12 місяців. 05.04.2016 року невідомими особами було пошкоджено двері та у звязку із неякісно виготовленими броньованими дверима, було здійснено проникнення до житла. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач СПД [PERSON] у судовому засіданні 23.11.2016 року заперечувала проти задоволення позову, однак висловила думку про можливе позасудове врегулювання спору. Матеріали справи містять заяву відповідача по відкладення судового засідання, призначеного на 22.12.2016 року, на іншу дату у звязку із лікарняним представника; а також заяву відповідача по відкладення судового засідання, призначеного на 30.01.2017 року, на іншу дату у звязку захворюванням безпосередньо відповідача. При цьому доказів на підтвердження поважності неприбуття сторони відповідача до судового засідання суду не надано. В подальшому ані відповідач, ані її представник до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином. Окрім того, відповідач не надала належних доказів стосовно укладання угоди з представником чи адвокатом, як і представник суду не надав повноважень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 20.03.2015 року між сторонами було укладено договір із замовником на виготовлення дверей «Саган Класик», вартістю 5280,00 грн. Дата виготовлення дверей у договорі вказана 10.04.2015 року /а.с. 5-6/. Відповідно до п. 8 Договору від 20.03.2015 року, гарантійні зобов'язання виконавця діють протягом 12 місяців на конструкцію та на фурнітуру 3 місяці. Факт укладання договору від 20.03.2015 року та факт виготовлення дверей СПД [PERSON] на замовлення [PERSON] у судовому засіданні не заперечувався відповідачем. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, оскільки в системі роздрібної торгівлі договір купівлі-продажу, як правило, збігається з його виконанням, на нього відповідно до статей 43, 44 ЦК України не поширюються вимоги щодо обов'язкової письмової форми. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами 20.03.2015 року було укладено договір купівлі-продажу дверей «Саган Класик». Суд зазначає, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, відповідно до ст. 1-1 даного Закону, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно зі ст. 1 Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача стосовного того, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами щодо придбання дверей. Оскільки, вказані доводи спростовуються безпосередньо положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», та суд зазначає, що визначальним є статус споживача, який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. У ході розгляду справи позивач [PERSON] пояснював, що в ніч з 04.04.2016 року на 05.04.2016 року невідомою особою було пошкоджено металеві двері у його квартирі [ADDRESS], та здійснено пограбування із завданням шкоди у розмірі 10\~600,00 грн. Позивач був змушений звертатися із заявою до чергової частини Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області. На підтвердження вказаної обставини судом досліджено витяг з кримінального провадження № 1201616016000366 про внесення відомостей 06.04.2016 року до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] від 05.04.2016 року про вчинення злочину за ч. 3 ст. 185 КК України /а.с. 7/. Судом досліджено, наданий відповідачем, сертифікат відповідності серії ВГ, зареєстрований в реєстрі UA1.173.0034053-16 продукції Блоки дверні металеві протиударні вхідні ТМ «Саган». Однак, суд критично ставиться до даного сертифікату, оскільки термін його дії з 23.08.2016 року до 22.08.2018 року, тобто за період після виготовлення, встановлення та пошкодження вказаних дверей. Згідно висновку експертного дослідження № 5 від 10.08.2016 року, надані на дослідження двері за своїми показниками не відповідають вимогам п. 6.2.6, 6.2.7, 6.2.8, 6.2.15, 6.2.16, 6.5.1 ДСТУ Б В.2.6.11:2011 «Блоки дверні металеві протиударні вхідні в квартири. Загальні технічні умови» /а.с. 9-12/. З квитанції № 42 від 08.07.2016 року вбачається, що позивачем було сплачено кошти у розмірі 1238,16 грн. за проведення експертного дослідження № 5 від 10.08.2016 року /а.с. 6/. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв'язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону (1023-12 ): 1) такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють; 2) товаром неналежної якості слід вважати такий, що не відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору або вимогам, які до нього пред'являються, наданій щодо нього виготівником чи продавцем інформації, а також проданий після закінчення строку його придатності чи фальсифікований; 3) вирішуючи питання про заміну товару (в тому числі виготовленого за межами України), суд за відсутності аналогічного товару на час розгляду справи може (залежно від вимог споживача) зобов'язати продавця надати такий же товар після його надходження або - за згодою споживача - інший товар з наявного асортименту з відповідним перерахунком вартості. При неможливості виконати рішення, яким продавця зобов'язано замінити товар на інший, суд може змінити спосіб виконання у порядку, передбаченому ст.366 ЦПК ( 1503-06 ); 4) зазначені у п.1 ст.14 Закону вимоги споживача про застосування заходів захисту не можуть бути задоволені, коли продавець, виготівник (підприємство, яке виконує їх функції) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним або його зберігання. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Таким чином, враховуючи, що виготовлені на замовлення позивачу двері за договором від 20.03.2015 року не відповідають за своїми показниками вимогам п. 6.2.6, 6.2.7, 6.2.8, 6.2.15, 6.2.16, 6.5.1 ДСТУ Б В.2.6.11:2011 «Блоки дверні металеві протиударні вхідні в квартири. Загальні технічні умови», тобто не з вини споживача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання договору купівлі-прожату та повернення сплаченої за товар грошової суми підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені, а також є такими, що засновані на законі. Положеннями п.п. 16, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року розяснено, що при визначенні розміру збитків, заподіяних неповерненням (втратою, пошкодженням) майна, суди мають виходити з його роздрібної ціни у торговельних організаціях даної місцевості (з урахуванням зносу) або з оцінки, зробленої самим споживачем чи погодженої сторонами при укладенні договору. При вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону або статей 203-206 ЦК ( 1540-06 ), так і зі спеціальних норм законодавства (статей 263, 271, 326, 337, 341, 347, 403, 410, 412, 419, 420, 422 ЦК ( 1540-06 ), а також з умов укладеного сторонами договору. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 19\~500,00 грн. підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Абзацом 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Суд погоджується з доводами позивача стосовно завдання йому моральної шкоди відповідачем, який на виконання договору від 20.03.2015 року виготовила металеві двері, що не відповідають за своїми показниками вимогам п. 6.2.6, 6.2.7, 6.2.8, 6.2.15, 6.2.16, 6.5.1 ДСТУ Б В.2.6.11:2011 «Блоки дверні металеві протиударні вхідні в квартири. Загальні технічні умови», у зв'язку із чим, вказані двері були пошкоджені та завдано шкоди майну позивачку, унаслідок пограбування. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України, передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції від 01.09.2015 року/, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції від 01.09.2015 року/, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру та 551,20 грн. за вимогу майнового характеру (1 відсоток ціни позову /24 500,00 грн./, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати /551,20 грн./ та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати /6980,00 грн./).

Outcome: approved