Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

21 січня 2016 року позивачі звернулися до суду з дійсним позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 06 січня 2007 року за місцем свого постійного мешкання у [INFO] помер їх батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадкова маса, яка складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходяться у смт. Райгородок Слов'янського району по вулиці Кавказькій, номер 33, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Слов'янській філії Краматорської Універсальної біржі «Примус» 27 червня 2000 року за реєстровим № 98, зареєстрованого у Комунальному Підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська 29 червня 2000 року. Kpiм цього до складу спадкової маси входить земельна ділянка загальною площею 0,1864 га, що знаходиться у смт. Райгородок Слов'янського району по вулиці Кавказькій, номер 33, та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства та належить на праві власності - на підставі Державного акту на право приватної власності на землю cepiї III - ДН № 037201, виданого 21 червня 2000 року Райгородоською селищною радою, відповідачу [PERSON]. За життя, а саме 27 червня 2000 року їх батько [PERSON] придбав за 2000 грн. у [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходяться у смт. Райгородок Слов'янського району по вулиці Кавказькій під номером 33, про що Слов'янською філією Краматорської Універсальної біржі «Примус», було зареєстровано відповідний договір купівлі-продажу. Після укладення угоди купівлі-продажу, [PERSON] передав їхньому батьку ключі від будинку, домову книгу, технічний паспорт на будинок, а також оригінал Державного акту на право приватної власності на землю cepiї III - ДН № 037201 на вищевказану земельну ділянку площею 0,1864 га. Увесь час з моменту придбання будинку та до смерті, їх батько користувався як житловим будинком так i земельною ділянкою на якій розташований будинок. Після смерті їх батька у Другій Слов'янській державній нотаріальній конторі вони, як його спадкоємці, отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходяться у смт.Райгородок Слов'янського району по вулиці Кавказькій, буд. 33. При цьому Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2015 року, нотapiyc відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька на земельну ділянку розміром 0,1864 гектарів, розташовану за адресою: Слов'янський район, смт.Райгородок, вул.Кавказька, буд.33, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку на ім'я померлого. Вважають, що судом може бути визнано за ними право власності в порядку спадкування за законом по 1/2 частці за кожним, на земельну ділянку розміром 0,1864 гектарів, розташовану за адресою: Слов'янський район, смт.Райгородок, вулиця Кавказька, буд.33, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, з наступних підстав. У зв'язку з тим, що їх батько громадянин [PERSON] 27 червня 2000 року придбав у [PERSON] у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходяться у смт.Райгородок Слов'янського району по вулиці Кавказькій під номером 33 на земельній ділянці площею 0,1864 гектарів, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, то у відповідності з положеннями ст. 377 Цивільного Кодексу України та ст. 30 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, до громадянина [PERSON] разом iз правом власності на будинок, перейшло i право власності на відповідну земельну ділянку, що належала на праві власності [PERSON], без зміни її цільового призначення. На теперішній момент зареєструвати право власності та отримати правовстановлюючий документ на cпірнy земельну ділянку площею 0,1864 гектарів на ім'я померлого [PERSON] неможливо, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Позивачі просили задовольнити їх позовні вимоги та визнати за ними право власності по 1/2 частці за кожним, на вказану земельну ділянку. Позивач, [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, за участю його представника [PERSON], зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 37). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, за участю її представника [PERSON], зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 37). Представника позивачів [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів в суді від 18 січня 2016 року, в судовому засіданні позов підтримав, на його обґрунтування навів доводи аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через судові повістки та оголошення у пресі (газета центральних органів виконавчої влади України «Донеччина» №6 (15897) від 19 лютого 2016 року) (а.с. 36). Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що 06 січня 2007 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО №185195, виданого виконкомом Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходяться у смт. Райгородок Слов'янського району по вулиці Кавказькій, номер 33, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Слов'янській філії Краматорської Універсальної біржі «Пріміус» 27 червня 2000 року за реєстровим № 98, зареєстрованого у Комунальному Підприемстві «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська 29 червня 2000 року та земельна ділянка загальною площею 0,1864 га, що знаходиться у смт. Райгородок Слов'янського району по вулиці Кавказькій, номер 33, та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства та належить на праві власності - на підставі Державного акту на право приватної власності на землю cepiї III - ДН № 037201, виданого 21 червня 2000 року Райгородоською селищною радою, відповідачу [PERSON] (а.с.10-16). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 05 червня 2015 року, спадкоємцями майна [PERSON], який помер 06 січня 2007 року, є його син [PERSON], [INFO] 1/2 частка; його дочка [PERSON], [INFO] 1/2 частка. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтва, складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходяться у смт.Райгородок Словянського району по вул.Кавказькій під номером 33, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Словянській філії Краматорської Універсальної біржі «Примус» 27 червня 2000 року за реєстровим №98, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» м.Словянська 29 червня 2000 року, номер запису: 261/1астр7 (а.с.17-22). Постановою державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області від 05 червня 2015 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,1864 гектарів, розташовану за адресою: Україна, Донецька область,Словянський район, смт.Райгородок, вул.Кавказька, 33, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку на імя померлого (а.с.24). Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН №037201, виданого на підставі рішення Райгородської селищної ради народних депутатів 23 грудня 1999 року №23/9-41, право власності на земельну ділянку розміром 0,1864 гектарів, розташовану за адресою: Слов'янський район, смт.Райгородок, вулиця Кавказька, буд.33, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства належить [PERSON] (а.с.16). Тобто суд приходить до висновку, що за своє життя спадкодавець [PERSON] не встиг належним чином переоформити на себе право власності на вищевказану земельну ділянку, а саме отримати державний акт на право власності на земельну ділянку на своє імя. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1 ст. 125 ЗК України. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність\~\~фізичної особи припиняється у момент її смерті. Тому зареєструвати право власності на земельну ділянку за померлим [PERSON] є неможливим. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Так, відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну делянку, на якщо вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на щ обєкти (крім багатоквартирних будинків). Виходячи з приписів ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України в редакції 2001 року, у paзi набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно положень ст. 30 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, який був чинним на момент укладання 27 червня 2000 цивільно-правової угоди купівлі-продажу житлового будинку під № 33 по вулиці Кавказькій смт. Райгородок між померлим [PERSON] та [PERSON], при переході права власності на будівлю i споруду, разом з цими обєктами переходить i право власності або право користування земельною ділянкою, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.п. ґ) п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положениями чинної до цієї дати ст. 30 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу (в редакції 2001 року) на підставі цивільно-правових угод. Виходячи з положень п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав i обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинностті. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. У відповідності зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4 з наступними змінами й доповненнями якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцями земельної ділянки, розташованої за адресою: Донецька область, Слов'янський район, смт.Райгородок, вулиця Кавказька, буд.33, після померлого [PERSON] Іншого шляху, ніж визнання права власності на вищевказану земельну ділянку, в судовому порядку, у позивачів немає. За нормами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняли, то до них перейшло право [PERSON], який помер та не встиг зареєструвати за життя, право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у звязку з його смертю, тому позивачі у справі не можуть в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ними права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивачів є порушеним і підлягає захисту. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved