Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

22 серпня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» посилалось на те, що 13 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку із порушенням зобовязань за кредитним договором у відповідачки станом на 31 липня 2017 року виникла заборгованість у сумі 61 737 грн. 71 коп., яка складається з: 4 384 грн. 50 коп. заборгованість за кредитом, 50 616 грн. 74 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 558 грн. 48 коп. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 2 927 грн. 99 коп. штраф (процентна складова), яку публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» і просило стягнути з відповідачки. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Не погодившись з рішенням суду, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі з таких підстав: - суд дійшов помилкового висновку про неправомірність підвищення банком процентної ставки за користування кредитом, оскільки це передбачено пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг та не заборонено чинним законодавством; - відповідачку було повідомлено про зміну процентної ставки шляхом направлення sms на її телефонний номер та у виписці про стан картрахунку, проте відповідачка не дотрималась свого обовязку з отримання виписки з рахунку, який передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, та не предявила вимоги до банку щодо незгоди з таким підвищенням; - судом не враховано, що перебіг строку позовної давності починає ться після спливу строку дії картки, а не з моменту останнього платежу. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені на їх адресу телефонограми, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається. 14 жовтня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, який складався із заяви позичальника, Памятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку (а.с. 8). За умовами договору банк надав відповідачці на платіжну картку грошові кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі 500 гривень, базова процента ставка по кредитному ліміту 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки (червень 2009 року). Згідно пункту 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін (а.с. 10-15). У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань станом на 31 липня 2017 року заборгованість за кредитним договором становить 61 737 гривень 71 копійка, з яких: 4 384 гривень 50 копійок, заборгованість за кредитом, 50 616 гривень 74 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 558 гривень 48 копійок заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 2 927 гривень 99 копійок штраф (процентна складова) (а.с. 4-7). 26 вересня 2017 року відповідачка [PERSON] надала суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 34). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв'язку із цим публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звертаючись до суду з позовом 22 серпня 2017 року банк пропустив трирічний строк позовної давності, оскільки останній платіж в рахунок кредиту відповідачка внесла 19 травня 2014 року, сума в розмірі 41 гривня 52 копійки 01 жовтня 2014 року була автоматична списана банком, а не внесена відповідачем, а строк дії картки сплив в червні 2009 року. Відповідачка надала суду заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Однак із таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи. Згідно з статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не в звязку з закінченням строку дії договору. Зазначений правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів. Відповідно до пп. 3.1.1 Умов і Правил користування платіжною карткою строк дії картки указано на лицьовому боці картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менш 50 гривень та не більш залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним (а.с. 9). Відповідно до пп. 3.1.3 Умов і Правил користування платіжною карткою, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви клієнта про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для сплати послуг з виконання розрахункових операцій за картрахунком (в останній день місяця закінчення строку дії) та при виконанні інших умов продовження, передбачених договором. Таким чином, укладаючи договір про надання банківських послуг шляхом надання банком позичальнику кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, сторони встановили не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, що відповідає строку дії платіжної картки відповідачки, яку надано їй банком за кредитним договором від 14 жовтня 2008 року. Згідно довідки публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором між банком та [PERSON] було надано три кредитні картки з терміном дії: перша з 14 жовтня 2008 року по червень 2009 року, друга з 18 серпня 2009 року по червень 2012 року, та третя з 12 червня 2012 року по грудень 2015 року (а.с. 46). Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачка частково визнала позов, просила не застосовувати до неї штраф та пеню, а також підтвердила, що строк дії її платіжної картки до 2015 року (а.с. 65-67). Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що останній платіж в рахунок кредиту відповідачкою здійснено 19 травня 2014 року, оскільки перебіг строку позовної давності на звернення позивача з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором почався після закінчення 31 грудня 2015 року строку дії платіжної картки. В суд з позовом позивач звернувся 22 серпня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України. Таким чином, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка має бути стягнута з відповідачки на корить банку, апеляційний суд виходить з наступного. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом 31 липня 2017 року в розмірі 61 737 гривень 71 копійка, яка складається з: 4 384 гривень 50 копійок заборгованість за кредитом, 50 616 гривень 74 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 558 гривень 48 копійок заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 2 927 гривень 99 копійок штраф (процентна складова) (а.с. 4-7). Апеляційний суд погоджується із розрахунками позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 4 384 гривень 50 копійок. Відповідачка не надала доказів на спростування розрахунку банку щодо розміру заборгованості за тілом кредиту. Що стосується вимог банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 50 616 гривень 74 копійок апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до п.п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банку зобовязаний не менш ніж зі 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п.п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, за користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому тарифами банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. З розрахунку вбачається, що за періоди з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року відсоткова ставка необґрунтовано нараховувалась в розмірі 43,20%, тоді як відповідно до умов договору, кредитна лінія відкрита на умовах 3% щомісячно, тобто 36% річних, що і вказується позивачем у позовній заяві. Частинами 3, 4 статті 1056-1 ЦК України, передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Таким чином, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначений правовий висновок висловлено Верховним Судом України у Постанові від 11 жовтня 2017 року у справі за №6-137цс17. Доказів вручення відповідачці під розписку повідомлення про зміну умов кредитного договору позивачем не надано. Розмір відсотків в розмірі 2 733 гривні 67 копійок за період з 10 липня 2014 року по 31 березня 2015 року в (3 005.85 - 271.68 = 2 733.67) банком нараховувався виходячи із 30% і 34.8%, тобто менше 36 % річних. Апеляційний суд погоджується із розрахунком за цей період, оскільки цим не порушуються права відповідача. Що стосується періоду нарахування відсотків з 1 квітня 2015 року по липень 2017 року , за який банк нараховував відсотки у розмірі 43.2 %, то апеляційний суд виходить із того, що оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про зміну відсотків,то при розрахунку заборгованості за відсотками за цей період підлягає застосуванню ставка 36% річних, а саме: залишок заборгованості по тілу кредиту необхідно помножити на кількість календарних днів прострочки в місяці х 36% (відсоткова ставка) х 12 : 360 : 100, що дорівнює (4 384.50 х 36) : 360 : 100 = 4.38 х 850 (кількість днів) = 3 723 гривні. Таким чином, загальна сума заборгованості за процентами дорівнює 6 456 гривень 67 копійок (2 733.67 + 3 723 = 6 456.67). Що стосується позовних вимог банку про стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 558 гривень 48 копійок, штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 гривень та штрафу (процентна складова) 2 927 гривень 99 копійок, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного. Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідачка проживає у [INFO]. Місто Новогродівка Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р. Враховуючи наведене, у банку не було правових підстав для нарахування відповідачці заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 558 грн. 48 коп., штрафу в розмірі 3 177 грн. 99 коп. та штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 гривень. які були нараховані після 14 квітня 2014 року За таких обставин з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 841 (десять тисяч вісімсот сорок одна) гривня 15 копійок, з яких: 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 50 копійок тіло кредиту, 6 456 (шість тисяч чотириста пятдесят шість) гривень 67 копійок проценти за користування кредитом. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач просив стягнути з відповідачки 61 737 гривень 71 копійку. Позовні вимоги були задоволені у розмірі 10 841 гривня 15 копійок, що складає 17,56% від розміру заявлених вимог. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 1 600 гривень. 17,56% від 1 600 гривень складає 280 гривень 96 копійок, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Довід апеляційної скарги щодо правомірності підвищення банком процентної ставки згідно пункту 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг шляхом направлення sms та зазначення про зміну умов кредитування у виписці про стан картрахунку суперечить правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у Постанові від 11 жовтня 2017 року у справі за №6-137цс17.

Outcome: partial