Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

24.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка при житті мала право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,8715 га Державний акт на право власності серії ЧР №144336, яка розташована на території Кривчунецької сільської Ради Жашківського району Черкаської області. [INFO] помер його батько [PERSON], який при житті мав право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,8799 га Державний акт на право власності серії ЧР № 144270, яка розташована на території Кривчунецької сільської ради Жашківського району Черкаської області. 27.06.2008 року його покійні батьки уклали угоди № 040878200054 та № 040878200056 про надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення в оренду з ПСП «Глорія». 30.12.2010 року він ([PERSON]) успадкував земельний пай своєї матері та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а 6.10. 2010 року успадкував земельний пай свого батька та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Так як вказані угоди були підписані не власниками земельних ділянок, а сторонньою особою, а саме ним, так як мати й батько в той час хворіли і їх волевиявлення на укладення угод не було, просив визнати їх недійсними та повернути йому земельні ділянки в належному стані. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали та підтвердили вищевказані обставини. Представник відповідача позов не визнали, надавши суду письмове заперечення, яке підтримали в суді. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 27.06.2008 року між ПСП «Глорія» та [PERSON] (батьком позивача [PERSON]) було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований 01.09.2008 року у Жашківському відділенні Черкаської регіональної філії центу Державного земельного кадастру за №040878200054. 27.06.2008 року між ПСП «Глорія» та [PERSON] (матір'ю позивача [PERSON]) було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований у Жашківському відділенні Черкаської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 040878200056. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті спадкоємцем земельної ділянки став його син - позивач [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.12.2010 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті спадкоємцем земельної ділянки став її син - позивач [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.12.2010 року. У відповідності вимог ст.ст. 18, 20, Закону України «Про оренду землі» вказані договори були зареєстровані згідно вимог чинного законодавства. Згідно вимог ст.638 ЦК України, ст.ст. 14, 16, 21,25 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що після досягнення сторонами домовленості з питань орендної плати та інших істотних умов договору, передбачених ч.2 ст.14 Закону України «Про оренду землі», підписання договору оренди та його реєстрації він набуває чинності та може бути змінений лише за взаємною згідною сторін, зокрема і в частині розміру орендної плати. Позивач [PERSON] стверджує, що договір оренди його батьки не підписували, а за них підписи учинив він. Таким чином, суд вважає підставами у відмові в задоволенні даного позову пропущення строків позовної давності, так як позивач [PERSON] з моменту смерті своїх батьків знав, що договори підписані не ними та мав би звернутися до суду з порушенням свого права у 2010 році після отримання свідоцтв про право на спадщину, він же сам власноручно підписав вказані договори оренди. Згідно заяви позивача [PERSON] від 27.09.2013 року вбачається, що він дійсно звертався до ПСП «Глорія» з вимогою саме розірвати договори оренди за згодою сторін. Даний факт підтверджує те, що позивач знав та визнавав оспорюванні договори оренди. Посилання позивача [PERSON] про те, що він звертався із заявою до підприємства у 2012 році про розірвання договорів оренди є безпідставними, так як в оглянутій судом книзі реєстрації заяв по ПСП «Глорія» такі відомості відсутні. Згідно з роз'ясненнями, вказаними в п.19 ч.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієї із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, позивач [PERSON] знав про існування договорів та з моменту їх підписання знав, що вони підписані ним самим, а тому відсутні підстави для визнання договорів недійсними. Крім того, в період дії договорів оренди ПСП «Глорія» добросовісно виконувало взяті на себе зобов'язання, використовувало земельні ділянки за цільовим призначенням, вчасно та в повному обсязі виплачувало орендну плату, станом на 15.05.2014 року заборгованість по орендній платі відсутня. На підставі викладеного і Закону України «Про оренду землі», Земельного Кодексу України ст.ст. 256, 257,638 Цивільного Кодексу України», Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсним»,

Outcome: dismissed