Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

22 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, мотивуючи свої вимоги відсутністю відповідача за місцем реєстрації понад встановлений законом строк без поважних причин. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності фізичної особи, у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалась на факти і обставини, викладені в позовній заяві та пояснила, що [PERSON] є власником нерухомого майна - будинку [ADDRESS]. У цьому будинку з 1995 року зареєстрований [PERSON], який є рідним онуком позивачки. У 2000 році відповідач виїхав зі спірного будинку, його речей та майна у будинку немає, він не проявляє ніякого інтересу до спірного житла, не виконує обов'язків щодо утримання і оплати комунальних послуг, проте в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, що об'єктивно перешкоджає позивачці як власнику розпоряджатися цим нерухомим майном. Посилаючись на наведені обставини та положення ст. 405 ЦК України, представник позивача просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у жилому будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], якого не виявлено за місцем реєстрації, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи шляхом вручення судової повістки виконавчому органу місцевого самоврядування, повторно за викликом суду не з'явився, не використавши наданого законом права на участь у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил частини 4 статті 169 ЦПК України та частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], громадяни [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 квітня 1950 року у виконкомі Ясинівської селищної ради міста Макіївки Донецької області, актовий запис № 31. [INFO] [PERSON] помер у віці 67 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть Ясинівською селищною радою м. Макіївки Донецької області 14 жовтня 1996 року був зроблений актовий запис за № 131. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з жилого будинку [ADDRESS], який на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 02 лютого 1965 року виконавчим комітетом Ясинівської селищної ради депутатів трудящихся міста Макіївки, належав останньому на праві приватної власності. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] є його дружина і позивач у справі - [PERSON], [INFO]. Згідно інформації Третьої макіївської державної нотаріальної контори, підтвердженої інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (заповіти/спадкові договори), ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), в нотаріальній конторі 19 лютого 2013 року відкрита спадкова справа № 45/2013 на ім*я спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2013 року від дружини - [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. За наведених обставин [PERSON] є належним позивачем у даній справі. Відповідач [PERSON], [INFO], який є онуком позивачки, з 09 грудня 1995 року по теперішній час зареєстрований у жилому будинку [ADDRESS]. Вищевказані факти і обставини визнані представником позивача у судовому засіданні, вони підтверджені наявними в матеріалах справи документами, тому відповідно до положень частини 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що виникли між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до положень частини 2 статті 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з наступними змінами) при вирішення позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Приписами статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2000 року, що встановлено актом комітету самоорганізації населення жилого масиву селища Землянки від 15 жовтня 2013 року. Доказами по справі не підтверджена будь-яка домовленість між сторонами щодо користування спірним будинком. Факт непроживання відповідача у спірному будинку з 2000 року по теперішній час підтвердили у судовому засіданні свідки - сусіди позивача [PERSON], [PERSON] та секретар КСОН «Землянки» [PERSON] Оскільки у судовому засіданні не встановлено будь-якої противоправної, неправомірної поведінки позивача відносно відповідача, інших об'єктивних перешкод для його не проживання у спірному будинку, у суду не має законних і достатніх підстав для висновку щодо поважності причин непроживання [PERSON] у цьому будинку понад один рік. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування жилою площею у спірному жилому будинку, унаслідок його відсутності без поважних причин понад встановлені законом строки, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розгляду цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved