Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

23 березня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони 10.09.2011 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 136 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду з позовною заявою про розлучення стало те, що за час спільного проживання у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів. Тому біля чотирьох місяців як подружні відносини між ними припинилися. У судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачкою, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 10 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON], 10.09.2011 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 136. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є позивач, мати - відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, який залишається проживати разом з відповідачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, за час перебування в шлюбі у подружжя так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності характерів. Як виявилося в кожного різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов'язки. Намагання налагодити нормальні стосунки не дали позитивного результату. Більше чотирьох місяців, як сторони повністю припинили між собою шлюбні стосунки, стали проживати окремо, перестали вести спільне господарство, в кожного з них утворився окремий бюджет. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як зазначено в позовній заяві, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. Також немає спірних питань щодо подальшої участі позивача у процесі виховання сина та спілкування з ним, оскільки він буде добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved