Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

22 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 13 травня 2008 року між ними було укладено кредитний договір № АВЕ6RC09280028 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3043 грн. 88 коп. зі сплатою 12.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії а також інших витрат. Оскільки відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором станом на 16.06.2014 року у нього виникла заборгованість по пені та штрафам на суму 15525 грн. 41 коп., яку позивач просив стягнути з нього та витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивача не визнав, просив суд зменшити пеню. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 13 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Акцент- Банк» правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір № АВЕ6RC09280028 за умовами якого відповідачеві було надано строковий кредит в сумі 3043 грн. 89 коп. строком на 12 місяців, а саме до 13.05.2009 року зі сплатою 1.0% на місць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 266.1 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 48.7 грн. Фактично кредитний договір складався із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та тарифів. Згідно заяви позичальника відповідач зобов'язався щомісяця погашати заборгованість у період з « 25» по « 30» число кожного місяця, шляхом надання щомісячного платежу у сумі 319 грн. 38 коп., який складався із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії та інших витрат згідно з Умовами. Та у разі порушення зобов'язань із погашення кредиту сплатити банку пеню у розмірі визначеному п.5.1 Умов за кожен день прострочки. Відповідно до п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь - якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 1.25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. За п.5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.4-12). Згідно заяви позивальника відповідач, який її підписав, засвідчив ознайомлення з вказаними Умовами і тарифами та про свою відповідальність за невиконання цього договору (а.с.4- на звороті). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Статтями 526, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно укладеного між сторонами кредитного договору за неналежне виконання зобов'язань боржником передбачено нарахування як пені, так і штрафу. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № АВЕ6RC09280028 відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав у строки визначені договором, у зв'язку з чим, станом на 16 червня 2014 року у нього утворилась заборгованість в сумі 15525 грн. 41 коп., з яких 14309 грн. 91 коп. - заборгованість по пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 715 грн. 50 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи убачається, що розмір пені нарахованої позивачем фактично у п'ять разів перевищує розмір збитків, оскільки заборгованість за тілом кредиту, яку відповідач сплатив повністю склала 3043 грн. 89 коп., а розмір пені нарахований за несвоєчасне виконання зобов'язання - 14 309 грн. 91 коп. Конституційний суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватись таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. А тому, вимога позивача про стягнення пені, яка значно перевищує тіло кредиту з урахуванням нарахованих відсотків, які повністю сплачені відповідачем у червні 2011 року, спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданий додаткових прибутків кредитора. Висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, за якими споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний суд визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини 3 ст. 551 ЦК України. На підставі викладеного вище, враховуючи заяву відповідача про зменшення розміру пені, ту обставину що він ніде не працює, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 500 грн. Щодо стягнення штрафу, відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) з відповідача підлягає стягненню лише його фіксована частина в сумі 500 грн., оскільки нарахування його процентної складової в сумі 715 грн. 50 коп. (у розмірі 5% від суми заборгованості) не відповідає змісту ч.2 ст.549 ЦК України та сутності застосування штрафу, як способу забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору.

Outcome: partial