Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

23 січня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку площею 1,2700 га кадастровий номер 2321884500:06:003:0026, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення і призначена для ведення особистого селянського господарювання, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку яка розташована на території Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, після померлого 02 червня 2015 року її чоловіка [PERSON], в порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 жовтня 1965 року вона уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії VІІ-УР № 226275, виданим 23.10.1965 року Новозлатопільською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області. У звязку із цим шлюбом, її дівоче прізвище «Кривенко» було змінено на шлюбне прізвище «Северин», що підтверджується зазначеним нею вище свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про її народження серії ЯИ № 393872, виданим повторно 25.08.1955 року ЗАГС с. Новозлатопіль Гуляйпільського району. [PERSON], помер 02 червня 2015 року, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки кадастровий номер 2321884500:06:003:0026, площею 1,2700 га, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 020296 від 09.09.2003 року, яка розташована на території Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення і призначена для ведення особистого селянського господарювання, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру. Далі в позові зазначила, що після смерті спадкодавця залишилися троє спадкоємців, вона та двоє дітей, донька: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою за № 361 виданого 30.11.2015 року Новозлатопільською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області. Однак, як слідує далі з позовної заяви, при житті її чоловіком було втрачено державний акт на вказану земельну ділянку, без якого вона не зможе реалізувати своє право на спадщину за законом. За допомогою своєї доньки [PERSON] вона звернулася до відділу Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області з письмовою заявою про видачу їй дублікату державного акту на землю, однак листом-довідкою за підписом начальника відділу [PERSON] № 31-28-0.5-1949/2-16 від 08.12.2016 року їй було відмовлено та було рекомендовано звернутися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду. Як вказала далі позивач в тексті своєї позовної заяви, нею було надано оголошення в газету «Голос Гуляйпілля» про те, що втрачений державний акт на землю є недійсним, яке було опубліковане 15.12.2016 року у газетному номері 56. Таким чином, через відсутність у неї оригіналу правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 020296, вона не може реалізувати своє право на спадщину за законом після померлого чоловіка в нотаріальному порядку і не має іншого способу захисту своїх прав, окрім судового. Прохає визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 1,2700 га, з кадастровим номером 2321884500:06:003:0026, яка розташована на території Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення і призначена для ведення особистого селянського господарювання, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру, після померлого 02.06.2015 року чоловіка [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилася, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за її відсутності в звязку з її похилим віком та у звязку із станом її здоровя (а. с. 46). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а. с. 42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а. с. 47). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та відповідачів. Дослідивши обставини справи, представлені докази та надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд\~приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 02.06.2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖС № 321790, виданим 03.06.2015 року виконавчим комітетом Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського районного Запорізькій області (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯИ № 393872, виданого повторно с/ЗАГС с. Новозлатопіль Гуляйпільського району Запорізької області від 25.08.1955 року, гр. [PERSON] народилася 09 грудня 1948 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про одруження серії VІІІ-УР № 226275, виданого 23.10.1965 року Новозлатопільською сільською радою Гуляйпільського району Запорізькій області, гр. [PERSON], [INFO], 23.10.1965 року уклав шлюб з гр. [PERSON], [INFO], актовий запис № 12. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.7 ). [PERSON] за життя набув права власності на спірну земельну ділянку відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 020296 від 09.09.2003 року, виданого на підставі рішення органу виконавчої влади Гуляпільської РДА № 338 від 18.08.2003 року. Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,2700 га кадастровий номер 2321884500:06:003:0026, також зокрема підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2301989932016 від 02.03.2016 року (а.с. 10-14). Згідно довідки № 361, виданої 30.11.2015 року Новозлатопільською сільською радою Гляйпільського району Запорізької області, гр. [PERSON], [INFO], що мешкала за адресою: вул. Леніна, 16 с. Новозлатопіль, Гуляйпільського району Запорізької області в тім, що відповідно запису в погосподарській книзі № 1 стор. 8 Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області померлий [PERSON], [INFO], був зареєстрований з 1990 року і постійно проживав по день смерті 02.06.2015 року за адресою: вул. Леніна, буд. 16, с. Новозлатопіль Гуляйпільського району Запорізької області. Разом з ним зареєстрована та проживала його дружина [PERSON], [INFO]. Спадкоємцями після його смерті є: дружина [PERSON], донька [PERSON] [INFO] ( паспорт серії СЮ № 280911) та донька [PERSON] [INFO] (паспорт серії СА № 806941) (а.с. 15). Відповідно до довідки № 31-28-0.5-1949/2-16 від 08.12.2016 року, виданої начальником відділу Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області, встановлено, що у звязку з набранням чинності Закону України «Про державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-VІ та постанови Кабінету міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження посвідчення права власності здійснюється без оформлення державних актів, а також не передбачено видача дублікатів державних актів взамін втрачених чи зіпсованим, так як Наказ Держкомзему № 43 від 04.05.1999 року втратив чинності. Тому, відділ Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області не в змозі видати дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку, що знаходиться на території Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, площею 1,2700 га кадастровий номер 2321884500:06:003:0026. Для вирішення даного питання позивачу рекомендовано звернутися до суду (а.с. 20). 15.12.2016 року в газеті «Голос Гуляйпілля» за № 56 опубліковано оголошення про те, що втрачений державний акт серії ЗП № 020296 на право приватної власності на землю, виданий згідно із розпорядженням голови РДА № 338 від 18 серпня 2003 року на імя [PERSON], який проживав за адресою: [INFO], необхідно вважати недійсним (а.с.18-19). 27.12.2010 року було укладено договір з ТОВ «Ранкова зірка» у особі директора [PERSON], пункт № 4 якого містить у собі дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Вказана земельна ділянка і досі перебуває в оренді в зазначеного субєкта господарювання (а.с. 22-23). Відповідно до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 42001935 від 04.11.2015 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис щодо реєстрації спадкової справи номер у реєстрі 58157194 та у приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 228/2015, спадкодавець [PERSON], який помер 02.06.2015 року (а.с.17). Згідно матеріалів спадкової справи, наданої приватним нотаріусом [PERSON], встановлено, що 04.11.2015 року до нотаріальної контори звернулася з письмовою заявою щодо прийняття спадщини після чоловіка [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] (а.с. 35). Цього ж дня до вказаного приватного нотаріуса також звернулися з письмовими заявам щодо відмови у прийнятті спадщини після смерті батька [PERSON] та [PERSON] (а.с.36-37). Відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку перешкоджає їй звернутися до нотаріальної контори та скористатися своїм правом спадкоємця на вказане нерухоме майно. Суд задовольняючи позов виходить з такого. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 181 ЦК України передбачає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України зазначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 1 ст. 131 ЗК України передбачене право громадян та юридичних осіб України, а також територіальних громад та держави, набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав. Приймаючи до уваги, що внаслідок того, що державний акт на право власності на земельну ділянку було втрачено, порушується право позивача на прийняття та належне оформлення у встановленому законом порядку спадкового майна, за право на спадщину у вигляді земельної ділянки ніхто не сперечається суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за закономпідлягають задоволенню. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі та підтверджений встановленими обставинами. Питання щодо судового збору позивачем не порушувалось.

Outcome: approved