Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

23.09.2013 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] за участі третьої особи Служби у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] Однак зазначає, що при укладенні спірного договору сторони приховали факт проживання та реєстрації у вищезазначеному будинку неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], яка з 2003 року та по теперішній час проживає та зареєстрована в будинку [ADDRESS] На теперішній час стоїть питання про виселення неповнолітньої [PERSON] [INFO] з вищезазначеного будинку, однак іншого помешкання чи місця проживання в неї не має. Тому позивач ставить питання про визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON], оскільки ця угода суперечить правам та інтересам неповнолітньої [PERSON] [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, пояснивши, що на момент укладання договору купівлі - продажу будинку [ADDRESS] її неповнолітня донька [PERSON] проживала та була зареєстрована у спірному будинку. Цей факт відповідачі приховали від нотаріуса внаслідок чого права дитини були порушенні. Представник позивача, адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору на представництво інтересів в суді в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донбас», надав до суду письмові пояснення згідно яких вказав, що під час укладання договору купівлі - продажу нотаріус не ставив йому запитань щодо наявності реєстрації неповнолітньої дитини в спірному будинку, а [PERSON] коли зачитував йому текст договору навмисно пропустив пункт щодо неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] було укладено з дотриманням вимог чинного законодавства. Пояснив, що на момент укладання договору купівлі - продажу жодних письмових відомостей про реєстрацію у спірному будинку неповнолітньої дитини не було, зокрема зміст домової книги, яка була надана нотаріусу цієї інформації не містив. Тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області Фоменко О.Г. в судовому засіданні пояснила, що своїми діями, а саме уклавши договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] порушив права своєї неповнолітньої дитини, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні не змогла пояснити суду час виникнення реєстрації в будинку [ADDRESS] неповнолітньої [PERSON], оскільки матеріали з цими відомостями знаходяться в Донецькій ДМС. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила що довідки щодо місця проживання осіб які видає сільська рада видаються або на підставі домової книги або на підставі картотеки карток Форми А, а якщо відомості відсутні то о на підставі штампу реєстрації паспорта. Зазначила, що 23.03.2012 року до сільської ради звернулась [PERSON] з проханням видати довідку щодо реєстрації її та неповнолітньої дитини за адресою [ADDRESS] в неї не було, картки форми А також були відсутні, а тому довідку про реєстрацію її та неповнолітньої [PERSON] з 29.03.2003 року позивачці було видано на підставі даних паспортів, свідоцтва про народження дитини та підписів двох свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає сім'ю позивачки з 1995 року. Приблизно з періоду 1999 - 2000 років позивач [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] та дитиною [PERSON] Зазначила, що дитина постійно проживала за вищевказаною адресою і проживає на теперішній час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку [PERSON] давно. Коли [PERSON] було 5 років позивач разом з відповідачем переїхали до будинку [ADDRESS] і вона часто бувала у них в гостях і була фактично членом родини. Пам'ятає момент коли [PERSON] приїхав до них та почав разом із [PERSON] оглядати будинок. Згодом вона дізналася зі слів [PERSON] що будинок в неї забрали. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи та свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя , суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд згідно вимог ст.. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа , яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. В судовому засіданні встановлено, що 29.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] Донецької області (а.с. 7) Матеріалами справи встановлено, що в липні 2010 року [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», Мирненської сільської ради та ОТП «Факторинг» про визнання права власності на ? частку житлового будинку та визнання недійсним договору купівлі продажу 29.09.2008 року житлового будинку [ADDRESS] Донецької області. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.06.2012 року в задоволенні її вимог було відмовлено. Аналізуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що про порушення прав своєї неповнолітньої доньки у зв'язку з укладанням договору купівлі - продажу будинку позивачка дізналася ще у липні 2010 року, однак з дійсним позовом звернулась до суду лише у вересні 2013 року, тобто за межами строку позовної давності. Доказів в підтвердження наявності обставин, які б перешкоджали позивачці своєчасно звернутися до суду матеріали справи не містять Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У відповідності до ст. 260 ЦКУ, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ст. 253 ЦКУ, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Як установлено ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з положеннями ст.. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч.5 ст.267 ЦК України вказаний строк судом може бути поновлений, якщо такий пропуск стався з поважних причин. Проте позивач питання про поновлення такого строку не ставила, ніяких поважних причин пропуску строку позовної давності не навела. Таким чином суд вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed