Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

23.03.2020 [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛАНД» (далі - ТОВ, «АЛАНД»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що в січні 2020 року позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса № 30492, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. З вказаним виконавчим написом позивач не згодна, оскільки заборгованість за кредитним договором № R53100219168В від 23.03.2012, укладеним з ПАТ «ВТБ-Банк» відсутня, усі грошові кошти були повернуті в установлений строк. Крім того, договір відступлення права вимоги був укладений та виконавчий напис було видано поза межами позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений на строк до 23.03.2015. Письмової вимоги від Банку та відповідача [PERSON] не отримувала. На підставі викладеного, позивач просила визнати спірний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 19.02.2020 у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 30.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник - адвокат Грецов С.В., повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явились. До суду надійшла заява від адвоката Грецова С.В. заяву про підтримку заявлених [PERSON] позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував (а.с. 91). Судові повістки та інші судові документи, надіслані відповідачеві за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, були повернуті суду не врученими із позначкою відділку поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с. 60, 76, 78, 90). Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзиву на позовну заяву він також не подав. Від третьої особи - Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу -Хара Н.С. надійшло клопотання про розгляд справи без її (а.с. 86). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою суду від 25.05.2020 на підставі ст. 281 ЦПК України, було прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи встановлено, що 23.03.2012 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100219168В на суму 10000 грн. Позичальник за вказаним договором зобов`язався повернути кредит у повному обсязі 23.03.2015 або достроково у випадках, передбачених договором (а.с. 10-13). Також судом встановлено, що після реєстрації шлюбу 19.04.2019 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 14). 11.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, реєстровий № 30492 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором № R53100219168В від 23.03.2012 в сумі 13711,84 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 9149,43 грн.; простроченої заборгованості за процентами -4562,41 грн.; та 300 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 9). Зі змісту вказаного виконавчого напису випливає, що право на стягнення заборгованості у ТОВ «АЛАНД» виникло на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019 від 02.10.2019. 25.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області було відкрито виконавче провадження № 60938269 про примусове виконання зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса (а.с. 9). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, доводи позивача щодо неправомірного посилання нотаріуса у оспорюваному виконавчому написі на постанову Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису випливає, що з [PERSON] на користь ТОВ «АЛАНД» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № R53100219168В від 23.03.2012 за період з 08.10.2017 по 23.10.2019. Однак, відповідно до підпункту 3.1. пункту 3 кредитного договору № R53100219168В, яким обумовлено строк кредитування, передбачено, що позичальник за вказаним договором зобов`язалась повернути кредит у повному обсязі 23.03.2015 або достроково у випадках, передбачених договором. Отже, судом встановлено, що у порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус вчинив виконавчий напис щодо заборгованості, по якій минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Крім того, судом встановлено, що заборгованість, яка була стягнута з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором № R53100219168В за період з 08.10.2017 по 23.10.2019 складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 9149,43 грн. та простроченої заборгованості за процентами -4562,41 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Такі висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Враховуючи наведене, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування відсотків та штрафних санкцій і подальшого звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису з метою стягнення зазначених грошових сум після 23.03.2015. Крім того, під час розгляду справи знайшли своє відображення доводи позивача щодо неотримання ним повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором та необізнаність позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений позивачем при звернені до суду із позовом судовий збір - 840,80 грн. (за подання позовної заяви) та 420,40 (за подання заяви про забезпечення позову) підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] .

Outcome: approved