Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

23 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Управління внутрішніх справ України в Сумській області, Сумська місцева прокуратура, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, свої вимоги мотивує наступним. У червні 2011 року слідчим СВ УМВС України в Сумській області відносно позивача було порушено справу за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 198, ч. 3 ст. 190,ч. 3 ст. 357 КК України. 15 червня 2011 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року [PERSON] було засуджено до трьох років шести місяців позбавлення волі. Грошові кошти в сумі 3887 грн., що були вилучені у засудженого [PERSON], було обернуто в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 06 листопада 2012 року вирок суду першої інстанції було залишено в силі, однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу захисника [PERSON] було задоволено, скасовано вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2014 року кримінальну справу відносно обвинувачуваного [PERSON] за ч. 2 ст. 198, ч. 3 ст. 190,ч. 3 ст. 357 КК України повернуто прокурору м. Суми на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового слідства. 01 листопада 2016 року Сумською місцевою прокуратурою було закрито кримінальне провадження за ч.2 ст.198, ч.3 ст.190, ч.3 ст.357 КК України у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. 06 червня 2017 року Сумською місцевою прокуратурою було закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 355 КК України у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Посилаючись на довідку про звільнення, позивач вказує, що відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 15 червня 2011 року по 04 вересня 2013 року, звідки був звільнений за хворобою. У позові зазначає, що пробув під вартою 24 повних місяці, був позбавлений можливості на отримання заробітної плати, поніс збитки, що із врахуванням мінімального розміру заробітної плати становлять 37937,73 грн. Крім того, зазначає, що в період часу з 15 червня 2011 року по 26 червня 2017 року, тобто 72 повних місяці, перебував під слідством, незаконно був засуджений та поміщений до виправних установ, з чим було порушеного його звичайне життя та організація діяльності, такі події створили моральний, психічний, виробничий та побутовий дискомфорт, було підірвано ділову репутацію останнього. Вказує, що лише виходячи з обрахування розміру мінімальної заробітної плати, сума відшкодування повинна становити не менше 230400,00грн., але дійсний розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінює в 1 500 000 грн. Посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 22,23 ЦПК України, просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України з Державної казначейської служби шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 000 грн., та в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37939,73 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовом підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Сіренко І.С. у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити, надала письмовий відзив (а.с.60-61) та пояснила, що діями державної установи Державної казначейської служби України жодних прав та інтересів позивача не порушено, казначейство у правовідносини з ним не вступало, шкоди не завдавало, тому нести відповідальність за шкоду завдану позивачу діями інших суб'єктів не може. Представник третьої особи Литвиненко А.О. в судовому засіданні пояснив, що позивач у відповідності до вимог ст. 56 Конституції України має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вважає, що заявлений розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди повинен бути співмірним з мінімальним розміром заробітної плати, встановленої на момент відшкодування. При вирішення питання визначення розміру та виплати матеріально і моральної шкоди покладається на розсуд суду. Прокурор Тютюник С.М. у судовому засіданні вказала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а справа підлягає закриттю, надавши суду письмовий відгук (а.с.72-74) який зводиться до того, що оскільки встановлення розміру шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, віднесено до компетенції цих органів, а не суду, то справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що позивач безпідставно вказав Сумську місцеву прокуратуру третьою особою, оскільки дане рішення ніяким чином не вплине на права та обов'язки Сумської місцевої прокуратури. Суд, вислухавши позивача, представників сторін, вивчивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 189 ч. 2, ст. 190 ч. 3, ст. 357 ч. 3 КК України та засуджено до трьох років шести місяців позбавлення волі. Грошові кошти в сумі 3887 грн., що були вилучені у засудженого [PERSON] та зберігалися на депозитному рахунку, обернуто в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с.7-20). 06 листопада 2012 року ухвалою апеляційного суду Сумської області вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року було залишено в силі (а.с.21-25). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 жовтня 2013 року касаційну скаргу захисника [PERSON] було задоволено, скасовано вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.26-27). Постановою Копаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2014 року кримінальну справу відносно обвинувачуваного [PERSON] за ч. 2 ст. 198, ч. 3 ст. 190,ч. 3 ст. 357 КК України повернуто прокурору м. Суми на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового слідства (а.с.28-31). Як вбачається з Довідки про звільнення серія ПОД № 10787, [PERSON] відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 15 червня 2011 року по 04 вересня 2013 року, звільнений по хворобі на підставі ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 серпня 2013 року (а.с.32). 01 листопада 2016 року Сумською місцевою прокуратурою було закрито кримінальне провадження № 12015240070000747 від 04 лютого 2015 року за ознаками злочинів, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 189, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.34-35). 06 червня 2017 року Сумською місцевою прокуратурою було закрито кримінальне провадження № 12016200440004256 від 29 вересня 2016 року, яке було виділено з матеріалів судової справи № 592/13037/13-к, кримінальної справи №11290315 за ст. 189 ч. 2, ст. 357 ч. 3, ст. 190 ч. 2 КК України від 07 липня 2011 року, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення ч. 3 ст. 357 КК України. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року, відповідно до п. 1 ст. 1, п. 2 ст. 2, п. 5 ст. 3 якого передбачено право на відшкодування моральної шкоди в разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 вказаного Закону). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Тобто розмір відшкодовуваної шкоди, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Згідно зі ст. 12 цього Закону у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. З матеріалів справи вбачається, що Сумська місцева прокуратура 19.02.2017 року повідомила [PERSON], що вони не вбачають підстав для вжиття заходів реагування з боку прокуратури та спрямовують заявника до органу, що здійснював досудове слідство - УМВС в Сумській області (а.с.39). В той же час, ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області 11.09.2017 року повідомила [PERSON], що оскільки провадження в кримінальних провадженнях були закриті Сумською місцевою прокуратурою, тож і питання вирішення виплати заявнику матеріальної шкоди віднесено саме до прокуратури, і це питання не віднесено до компетенції ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області (а.с.40-41). Таким чином, вбачається, що позивач був позбавлений можливості захистити своє порушене право шляхом безпосереднього звернення до Управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області та Сумської місцевої прокуратури. Згідно ст. 22 ЦК України, асоба, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Як встановлено судом, за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року вилучені під час затримання у [PERSON] кошти у розмірі 3887,00 грн. було обернуто в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої потерпілим (а.с.20). Вирок набрав законної сили та був звернутий до виконання. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України того, що вказана сума коштів 3887,00 грн. була повернута [PERSON] після скасування касаційною інстанцією вказаного вище вироку, суду надано не було. Суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком в частині суми інфляційних збитків (а.с.43-45) за період з червня 2011 року по вересень 2017 року (до моменту звернення з даним позовом до суду), який становить 4665,57 грн. та стороною відповідача не оспорювався. Інфляційні збитки при сумі коштів вилучених під час затримання і не повернутих осіб, що склали 3887,00 грн., при сукупному індексі інфляції, за вказані періоди, склали 4665,57 грн. Перевірка судом розрахунку індексу інфляції проведено на підставі листа Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р, яким надано рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції, який визначений ст. 625 ЦК України. Тобто з урахуванням інфляційних збитків стягненню підлягає сума матеріальної шкоди у розмірі 8552,57 грн. Крім того, відповідно до розрахунку збитків завданих позивачеві за період його перебування в установах Державної кримінально-виконавчої служби вирахуваного за 24 місяці 20 днів, тобто за період, коли позивач був позбавлений можливості працювати, та з урахуванням мінімальної заробітної плати на період відбуття покарання, становить 29 387,16 грн.(а.с.42). Даний розрахунок ні відповідачем, ні третіми особами не оспорювався. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне відшкодувати [PERSON] завдані матеріальні збитки у повному розмірі - 37 939,73 грн. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Мінімальний розмір заробітної плати на час ухвалення судового рішення згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» становить 3723 грн. Окрім того, відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як вбачаться з наданих суду стороною позивача письмових доказів, [PERSON] за консультативним висновком лікаря від 01 квітня 1998 року має ряд захворювань в т.ч. гіпертонічну хворобу, внаслідок якої отримав ІІ групу інвалідності; відповідно до виписки з медичної карти хворого, зробленої 14 лютого 2012 року, [PERSON] має ряд захворювань за наслідками перенесеного ішемічного інсульту та гіпертонічну хворобу ІІІ стадії (а.с.77-79). Виходячи з того, що позивач [PERSON] знаходився під слідством 72 повних місяці (з липня 2011 року по червень 2017 року), а мінімальна зарплата на час розгляду справи становить 3723 грн., то мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 268056,00 грн. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, встановлюючи розмір моральної шкоди суд приймає до уваги знаходження позивача під слідством 72 місяці, що є досить тривалим. Виходячи з вищезазначеного суд приходить до висновку, що незаконні дії органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та з врахуванням страждання, заподіяні йому внаслідок психічного впливу, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Також суд бере до уваги значне погіршення стану здоров'я заявника в період знаходження позивача під слідством, що підтверджується наданими ним медичними документами. Виходячи з вищезазначеного та

Outcome: partial