Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

23.06.2017р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона з липня 2011 року по теперішній час перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, за час яких 04.09.2012р. у них народився син [PERSON], у свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком, але на даний час вони разом не проживають, син проживає біля позивачки, а відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання сина. Враховуючи наведене, позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку і доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання сина [PERSON] до його повноліття. У судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, а справу просив розглянути без його участі. Як зазначено у ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а відповідно до ч.2 ст.158 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка і відповідач з липня 2011 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, за час яких 04.09.2012р. у них народився син [PERSON], у свідоцтві про народження якого відповідач вказаний батьком дитини, який в теперішній час згідно тверджень позивачки та довідки Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області №389 від 20.06.2017р. проживає біля неї, а відповідач у добровільному порядку не надає позивачці належної матеріальної допомоги на утримання сина, між позивачкою та відповідачем відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину та відповідач позов визнає. Згідно ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст.180, ч.2 ст.141 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязку щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (в редакції Закону України №2037-VIII від 17.05.2017р.). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивачки є законними і обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України). Суд розяснює, що згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд також розяснює, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. На підставі п.6 ст.214, ч.ч.1, 2 ст.79, ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 цього Закону суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 640,00грн.. Таким чином,

Outcome: approved