Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

22 грудня 2016 року представник позивача [PERSON] [PERSON]Л.(далі - позивач) звернувся із вказаним вище позовом та зазначив, що 20 липня 2002 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем і проживала разом з ним за адресою: вул. Матросова, 42 в м. Гребінка Полтавської області. Від шлюбу з відповідачем позивач має спільних з ним дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У позивача з відповідачем сімейні відносини не склались, відповідач пішов із сімї, проживають окремо. Відповідач перестав давати гроші на утримання дітей, на придбання дітям необхідних речей, продуктів, взуття, одягу, хоча офіційно працює. Позивач на даний час сама несе витрати по утриманню дітей і її заробітної плати недостатньо на пристойне утримання доньки та сина. З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку; зобовязати відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами; зобовязати відповідача компенсувати позивачу витрати на правову допомогу адвоката в сумі 500 грн. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не зявилися. Представник позивача, позивач надіслали суду заяви, в яких просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач також надіслав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов визнає. Зясувавши обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою від 05.01.2017 року суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачем в частині зобовязати відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами. 06.01.2017 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву про залишення позову в частині зобовязання відповідача [PERSON] брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами без розгляду. Ухвалою суду 13.01.2017 року заяву представника позивача задоволено, позовну заяву в частині вимог про зобовязання відповідача [PERSON] брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами залишено без розгляду. Судом на підставі свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 122817 [PERSON], [INFO] /а.с. 10/, та свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 052368 [PERSON], [INFO] /а.с. 11/, встановлено, що відповідач є батьком вказаних дітей. Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В позовній заяві позивач зазначила, що відповідний обовязок відповідач не виконує, відповідач працює, може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач надав суду заяву, згідно якої позов визнає. Таким чином, вищевказане позивачем у позовній заяві згідно частини 1 статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 183 СК України відповідна частка від доходу визначається судом. Частини 2 та 3 зазначеної статті встановлюють, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з вимогами 22 грудня 2016 року, а тому з цього часу належить присудити стягнення аліментів і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача згідно пп. 1.1. частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року із наступними змінами та доповненнями в дохід держави слід стягнути 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» № 928-VIII від 25 грудня 2016 року становить 640 грн. 00 коп. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивача 500,00 грн. витрат на правову допомогу щодо складання позову та представництва його в суді /а.с. 52/ відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України. Водночас, Закон України «Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20.12.2011 року встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах тільки за участь у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Натомість граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу щодо підготовки позовної заяви та подачі її в суд законом не визначено, а тому підлягають до стягнення витрати заявлені позивачем. З огляду на вищевикладене, на підставі статті 180, частини 3 статті 181, статі, 183, частини 1 статті 191 СК України,

Outcome: approved