Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

23.01.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення позики за борговою розпискою. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 30.07.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики за умовами якого відповідач зобовязався повернути до 30.08.2014 року надані йому в борг грошові кошти в сумі 96460,00 грн. В якості підтвердження отримання коштів відповідачем була написана відповідна розписка, однак у визначений строк і дотеперішнього часу грошові кошти відповідачем не повернуті, тому позивач звернувся до суду і просить стягнути вказану суму боргу, а також відшкодувати за рахунок відповідача спричинену невиконанням умов договору позики моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Вимоги про стягнення моральної шкоди обґрунтовано тим, що в результаті неповернення відповідачем коштів відбулось порушення прав власника у звязку із чим позивач зазнав моральних страждань та витратив значні зусилля намагаючись повернути кошти. Вказані обставини призвели до негативних емоцій та переживань. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що розписка була написана ним під тиском в приміщенні офісу на вул. Туполева в м. Києві в присутності адвоката позивача. Відповідач зазначає, що під час написання розписки він знаходився в тяжкому моральному стані і написав її так як сказав йому знайомий позивача. Також відповідач пояснив, що раніше з позивачем він разом працював, а також позивач є сусідом його товариша. Вранці 30.07.2014 року відповідачу зателефонував [PERSON] та сказав приїхати на метро «Нивки». З відти він на автомобілі відвіз відповідача на вул. Туполева до офісу «Мега-Моторос». В офісі знаходився позивач та його адвокат. Відповідача завели в кабінет та сказали написати розписку і відповідач її написав. Відповідач пояснив, що 27.07.2014 року він разом з позивачем, перебуваючи в квартирі останнього, розпивали спиртні напої. Потім позивач попросив відповідача зїздити на його автомобілі за пивом і на зворотному шляху відповідач потрапив в дорожньо-транспортну пригоду. Відповідач вказує, що автомобіль знаходився в заставі в ломбарді і позивачу на суму боргу вказану в розписці був виставлений рахунок на ремонт транспортного засобу, тому відчуваючи свою провину відповідач написав розписку. Відповідач вказує, що під час написання розсипки він перебував в шоковому стані, але жодних коштів від позивача не отримував. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених відповідачем у своїх поясненнях, враховуючи, що насправді відповідач коштів не отримував, а сам розмір позики є не округленим, що підтверджує версію відповідача і, на думку представника, така сума в борг не дається. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.07.2014 року відповідач написав розписку за змістом якої, [PERSON] позичив (взяв в борг) у [PERSON] грошові кошти на суму 96460,00 грн. та зобовязався повернути 96460,00 грн. для [PERSON] у строк до 30.08.2014 року. У змісті розписки відповідач зазначив, що розписка написана ним власноручно, без будь-якого тиску, примусу, зміст розписки відповідає всім вимогам, передбаченим законодавством України для договорів позики. Відповідальність за неповернення вищевказаної суми у встановлений строк відповідачу відома (а.с. 5). Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики позивачем надана боргова розписка, написання якої відповідач не заперечував, посилаючись в даному випадку на те, що насправді коштів від позивача він не отримував і написання розписки було викликане іншими обставинами та під тиском. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачаться з матеріалів справи та встановлено з пояснень учасників судового розгляду, позика до теперішнього часу позивачу не повернута. При цьому, відповідач пояснює це тим, що коштів від позивача по вказаній розписці не отримував, а написав розписку під тиском та відчуваючи свою провину за пошкоджений автомобіль. Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Окрім пояснень сторони відповідача, які в свою чергу не можуть бути прийняті судом як достатній доказ не передання грошових коштів та написання розписки під тиском і з метою забезпечення відшкодування матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля, будь-якими іншими доказами, що свідчили б про дійсне не передання коштів, не підтверджено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивачем підтверджено укладання договору позики наявною борговою розпискою, фактичне написання якої відповідач не заперечує. Відповідач в свою чергу не надав належних, достатніх та допустимих доказів того, що кошти фактично не були передані, а розписка написана у звязку з пошкодженням автомобіля, адже жодних документальних підтверджень цьому, суду не надано. За змістом ч.ч. 2, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про наявність підтвердження належними доказами укладення договору позики у вигляді борговою розписки, змістом якої підтверджується передання зазначених у ній грошових коштів, а також судом встановлено їх неповернення відповідачем у визначений строк, з огляду також на твердження відповідача, що кошти ним не отримувались. Також суд зазначає, що відповідач з зустрічними позовними вимоги про визнання договору позики недійсним, як такого, що укладений під впливом насильства, адже відповідачем зазначалось про застосування до нього тиску, до суду не звертався. За наведених обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 96460,00 грн. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., з огляду на наступне. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.\~ Аналіз положень наведеної норми свідчить про те, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.\~ Порушення договору (порушення зобовязання) як підстава для виникнення права на відшкодування моральної (немайнової) шкоди може виявлятися як у невиконанні, так і в неналежному виконанні договірних зобовязань. Проте, якщо право на відшкодування моральної шкоди не надано законом чи договором, кредитор не має права заявляти подібні вимоги до боржника. Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст. 625 та 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачає таких наслідків порушення договору позичальником і укладений між сторонами договір позики, відтак, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Відповідна правова позиція викладена і у рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 лютого 2006 р. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial