Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

24.04.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, просила суд виділити у власність [PERSON] частину квартири [ADDRESS] та виділити у власність [PERSON] частину квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON] , зареєстрованому 06.04.1985 року. Херсонським міським судом Херсонської області розглядається позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, справа №766/4280/20, розгляд якого на час звернення до суду із цим позовом не завершено. В період шлюбу і до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, 11.05.1998 року за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським A.A. та зареєстрованого за №3238, та в ДБТІ м. Херсона 11.05.1998 року в книгу №54, за реєстровим номером 221156, набуто нерухоме майно - двокімнатна квартира [ADDRESS] . Між сторонами виникли суперечки щодо володіння та користування спірним майном, а саме - квартирою [ADDRESS] . Відповідач вважає, що спірна квартира належить йому особисто, так як договір купівлі - продажу оформлений на його ім`я, тому постійно спонукає позивача знятися з реєстрації і залишити місце проживання, що змусило її звернутися до суду. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Херсонської області від 30.04.2020 року відкрито провадження у справі. 16.07.2020 року від відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, якими проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та зустрічний позов, в якому заявлено вимогу про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . 30.07.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою від 30.07.2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю подружжя, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні. Позов обґрунтовано тими обставинами, що 06.05.1985 року між сторонами був укладений шлюб. Спільне життя з [PERSON] \~ не склалося та з грудня 1997 року фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не вели, спільний бюджет відсутній, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.05.1998 року, яким шлюб було розірвано. 23.07.1998 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Питання про поділ спільного майна не ставилось оскільки під час шлюбу цінного майна не було. Договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений 11.05.1998 року в період фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] \~ Придбання\~квартири здійснювалось\~позивачем за\~зустрічним позовом\~особисто,\~за власні\~кошти та\~кошти які\~ним запозичені.\~При укладені\~договору було\~сплачено продавцю\~4896\~гривень,\~яких 3000,00\~гривень були\~запозичені кошти,\~a\~1896,00\~гривень за\~власні кошти.\~Повний розрахунок\~за спірну\~квартиру був\~здійснений 21.05.1999\~року. [PERSON] \~ не приймала участі у придбанні спірної квартири, не надавала кошти на придбання квартири як при укладені договору так і в подальшому при здійснені остаточного розрахунку. З моменту придбання спірної квартири. 12.07.2014 року був укладений шлюб з [PERSON] \~ та 25.07.2018 року позивач зареєструвалась у спірній квартирі. Рішенням Херсонського міського суду від шлюб розірвано. Ухвалою від 23.11.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у наданому до суду позові. Відповідач первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] під час розгляду справи проти задоволення первісного позову заперечували посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Наполягали на задоволенні зустрічного позову з підстав, викладеному у ньому. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши надані до суду докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 06 квітня 1985 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Херсона. 11.05.1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого якого [PERSON] придбав двокімнатну квартира [ADDRESS] , що підтверджується зазначеним договором купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським A.A., зареєстрованим за №3238, та в ДБТІ м. Херсона 11.05.1998 року в книзі №54. Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що продаж вчинено за 9588,00 грн, з яких продавець отримав 4896,00 грн. при підписанні договору, а 4692,00 грн. покупець зобов`язується сплатити до 11.11.1998 року. Вказаний договір має позначку про отримання продавцем грошових коштів у повному обсязі 21.05.1999 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.05.1998 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 06.04.1985 року, актовий запис № 194. Зазначене рішення набрало законної сили 15.05.1998 року. Вказане судове рішення не містить дати припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами. 23.07.1998 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану [PERSON] видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] , актовий запис № 350. 12.07.2014 року між сторонами повторно укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського РУЮ у м. Херсоні, актовий запис 337, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.05.2020 року Статтею 44 КпШС України (чинного на час ухвалення рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.05.1998 року) визначено час припинення шлюбу в разі розлучення. Так, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. \~ \~ \~ \~Таким чином, оскільки реєстрація розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на підставі вказаного вище рішення проведено Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану 23.07.1988 року, суд приходить до висновку що станом на час укладання договору купівлі продажу спірної квартири шлюб, зареєстрований між сторонами 06.05.1985 року Дніпровським районним\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану м.\~Херсона не було припинено. За приписами ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.. Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Допитаний у судовому засіданні свідок свідок [PERSON] \~показав,\~що [PERSON] у 1998 позичив у нього грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. для придбання житла, які повернув повністю через два роки. Свідки [PERSON] [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , допитані у судовому засіданні надали пояснення, які зводяться до їх бачення особистих відносин сторін у справі, під час перебування тих у шлюбі і не впливають на зміст правовідносин, які виникли між ними, з приводу спірного нерухомого майна. Відповідач за первісним позовом [PERSON] \~ посилається на те, що придбання спірної квартири здійснювалось ним за особисті кошти. При цьому, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо набуття спірної квартири за особисті грошові кошти, що є його процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Пояснення свідків, допитаних у судовому засіданні не є належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, на які посилається позивач за зустрічним позовом [PERSON] , як на підставу для задоволення позову. Отже, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не спростував презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, і не довів, що спірна квартира придбана ним за власні кошти. Таким чином зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю подружжя задоволенню не підлягає. Вирішуючи позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 28 КпШС України В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. \~ \~ \~ \~Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, враховуючи відсутність доводів сторін щодо відступлення від рівності часток подружжя, то спірна квартира, на час розгляду справи належить [PERSON] та [PERSON] , у рівних частках, у зв`язку з цим за позивачкою підлягає визнання право власності на частину квартири, яка розташована за адреса: [ADDRESS] , таким чином, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved