Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

22 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] .. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2007 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Посилаючись на те, що відповідач станом на 29 лютого 2020 року має заборгованість з аліментів у розмірі 8 266 грн та пеню за несвоєчасну їх сплату у розмірі 2 626 грн 46 коп., просила стягнути вказані суми на її користь. Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що з травня 2019 року по квітень 2020 року з його заробітної плати утримувались кошти на аліменти, але не перераховувались на рахунок позивачки у зв`язку з заборгованістю, що утворилась на підприємстві. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2007 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України (а. с. 11). Зазначені факти визнаються обома сторонами, а тому суд вважає їх встановленими Згідно з довідкою Очаківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про нарахування аліментів № 101-35/4-9856 від 12 березня 2020 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 01 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року складає 8 622 грн (а. с. 12). Отже, виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на підставі вищевказаного виконавчого листа перебуває на виконанні у виконавчій службі, виконавче провадження не закривалося. З матеріалів виконавчого провадження (а. с. 50-117), що їх було витребувано судом, вбачається, що станом на 20 травня 2020 року [PERSON] з травня 2019 року по квітень 2020 року була нарахована заробітна плата, проте не виплачена у зв`язку з відсутністю коштів на підприємстві. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість з аліментів, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості з аліментів, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Крім того, в розумінні вказаної вище норми Закону не передбачено стягнення за рішенням суду заборгованості з аліментів, які вже стягуються за виконавчим листом, пред`явленим до виконання згідно з рішенням суду задля уникнення подвійного стягнення. Тобто, в разі утворення, зокрема в даному випадку, заборгованості з аліментів, її стягнення проводиться виконавчою службою на підставі того ж виконавчого листа. Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості зі сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Крім того, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Оскільки заборгованість [PERSON] виникла у зв`язку з відсутністю коштів на підприємстві, тобто не з його вини, відповідальність у виді пені не може бути на нього покладена як на платника аліментів. Проаналізувавши всі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку що позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що заборгованість з аліментів відповідача виникла з його вини, а тому вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed