Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

24.02.2006 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на приватизовану померлою в 1993 році квартиру [ADDRESS], з причин чого вона, позивачка, звернулася до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та була відкрита спадкова справа. У зв'язку з тим, що на момент смерті в квартирі жили її, позивачки, племінниця [PERSON] та її донька [PERSON], які заявили, що правовстановлюючі документи на квартиру загублені матір'ю, нотаріус витребувала у виконкому Одеської міської ради дублікат правовстановлюючих документі на квартиру померлої [PERSON]. Проте, коли вона, позивачка, 19.08.2005 року зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН» право власності на квартиру за померлою матір'ю на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, й продовжила оформлення спадщини на своє ім'я, стало відомо, що 29.09.2005 року накладено арешт на квартиру Приморським районним судом м.Одеси, який в подальшому прийняв рішення, яким була скасовано реєстрація права власності на квартиру за померлою в КП «ОМБТІ та РОН» і зобов'язано зареєструвати спірну квартиру за [PERSON] на підставі договору дарування від 29.12.2004 року. В подальшому було з'ясовано, що згідно договору дарування [PERSON] на підставі доручення, посвідченого 24.12.2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], від імені [PERSON] подарувала 29.12.2004 року своїй донці [PERSON] квартиру [ADDRESS], договір дарування також був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Позивачка зазначила, що її мати за життя ніколи не висловлювала намірів укласти таку угоду й крім того, відвідуючи матір у грудні 2004 року у квартирі відповідачки, в зв'язку з тим, що мати перебуваючи у гостях відповідачів зламала ногу, вона, [PERSON], розказала, що [PERSON] вимагає від неї доручення на одержання пенсії; при цьому мати просила її, позивачку, допомогти переїхати жити до своєї квартири. Лише 03.01.2005 року відповідачі повідомили її, позивачку, що мати померла, кремірована та будуть похорони. Позивачка вважає, що її мати [PERSON] була введена відповідачами в оману щодо укладеного правочину, а тому просила суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], що діяла від імені [PERSON], та [PERSON]; визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представники позивачка позов підтримали, неодноразово доповнювали та уточнювали позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що довіреність [PERSON] від 24.12.2004 року, за якою [PERSON] подарувала спірну квартиру [PERSON], була внесена приватним нотаріусом в реєстр за №13559 на бланку ВВТ №414907, проте на ній проставлено не підпис [PERSON] На фотокопії цієї довіреності, що внесена до реєстру за №13561 24.12.2004 року, була надана до КП «ОМБТІ та РОН» для отримання представником [PERSON] довідки-характеристики для подальшого відчуження спірної кватири, відсутній підпис [PERSON] Позивачка стверджує, що зазначені обставини підтверджують факт відсутності волевиявлення [PERSON] наміру на відчуження спірної квартири. Крім того, довіреність від імені [PERSON] на бланку ВВТ №414904 від 24.12.2004 року, була видана на ім'я [PERSON] на право розпоряджатися банківським рахунком, по нумерації мала бути внесена до реєстру нотаріальних дій раніше, а не за реєстровими номерами №13562, №13563 і підпис у вказаній довіреності дійсно схожий на підпис [PERSON] при житті. Наведене, на думку позивачки, свідчить, що довіреність ВВТ №404907 від 24.12.2004 року під реєстровим номером нотаріальних дій №13559 та фотокопія під №13561, які видані на ім'я [PERSON], складені з порушенням вимог ст.ст.24,255,256,259,261 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій України, що передбачають посвідчення нотаріусами довіреностей саме від фізичної особи, також дійсність підпису на оригіналі цього документу. Крім того, позивачка стверджує, що в довіреності на ім'я [PERSON] на право отримання пенсії вказано філіал 7860/0316 Одеського міського відділення ВАТ Державного Ощадбанку України, який взагалі не існує в м.Одесі, так як [PERSON] отримувала пенсію в філії №5375/0316, розташованій по вул.Пантелеймоновській,20 в м.Одесі. Наведене, думку позивачки, свідчить про відсутність потреби [PERSON] видавати таку довіреність. Позивачка та її представник зазначили, що як вбачається з матеріалів нотаріальної справи по посвідченню спірного договору дарування від 29.12.2004 року, нотаріус не витребувала відомості з Єдиного реєстру довіреностей на підтвердження дійсності довіреності на час укладення угоди. 23.09.2014 року позивачка надала суду уточнення та доповнення підстав позову в порядку ст.31 ЦПК України з посиланням на ч.1-4 ст.203, 215,235,717,728,1258,1261,1270 ЦК України, в якому зазначила, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яка посвідчувала від імені [PERSON] довіреність від 24.12.2004 року за реєстровим номером №13599 (бланк ВВТ №414907), та посвідчувала фотокопії вказаної довіреності за реєстровими номерами №13560 і №13561, не внесла в журнал реєстрації запис про те, що саме було видано під реєстровим №13560. При цьому журнал реєстрації, в тому числі і довіреності не були нею, нотаріусом, здані до обласного державного архіву після виходу на пенсію, а згідно довідки архіву від 02.08.2012 року вона, нотаріус, подала відомості про те, що такий журнал за 2004 рік взагалі не заводила, хоча в судовому засіданні вона його надавала суду на огляд і саме з нього була надана суду фотокопія. Позивачка стверджує, що всі надані суду копії та фотокопії довіреності від 24.12.2004 року з проставленої від імені [PERSON] підписами вочевидь відрізняються від підписів [PERSON] і вони не є її підписами. Крім того, фотокопія довіреності, яка була надана відповідачкою [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» у зв'язку із замовленням 27.12.2004 року на виготовлення довідки-характеристики на відчуження спірної квартири, не має підпису [PERSON], що свідчить про відсутність підпису [PERSON] на час посвідчення цієї довіреності 24.12.2004 року. Позивачка вважає, що нотаріусом було порушено положення п.255. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 (далі по тексту - Інструкція), яким передбачено посвідчення нотаріусом довіреностей саме від фізичної особи, а також необхідність підпису на оригіналі цього документу. На думку позивачки нотаріальні дія по посвідченню спірної довіреності від 24.12.2004 року та фотокопії пустого бланку довіреності, були здійснені без волевиявлення [PERSON], що свідчить про явну підробку підписів від імені [PERSON] Крім того, при посвідченні спірного договорум дарування приватним нотаріусом [PERSON] не було витребувано відомостей з єдиного державного реєстру довіреностей на підтвердження дійсності довіреності на час укладення правочину й при цьому відомостей про спірну довіреність станом на 24.12.2004 року так і в подальшому в Єдиному державному реєстрі не має, про що свідчить лист КП ДП «Інформаційний центр». Позивачка зазначає, що договір дарування був укладений з порушенням закону і повинен були визнаний недійсним, оскільки [PERSON] не мала належних повноважень діяти від імені власника спірної квратири на відчуження без права довічного проживання в спірній квартирі, тобто з перспективою в подальшому жити на вулиці, що теж явно не свідчить про волевиявлення [PERSON], як людини беззахисної, похилого віку з поганим здоров'ям, малозабезпеченої позбавити безоплатно себе житла на користь третьої особи. За таких вищенаведених підстав позивачка просить суд: - визнати недійсним довіреність ВВТ № 414907 від 24.12.2004 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від імені [PERSON] на право [PERSON] продавати, купувати та дарувати квартиру [ADDRESS] [PERSON], реєстровий №13559 та фотокопію вказаної довіреності, зареєстровану під №13561; - визнати недійсним договір дарування двокімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 20,9 кв.м., загальною площею 26,2 кв.м., укладений 29.12.2004 року між [PERSON], що діяла від імені [PERSON], та [PERSON]; - визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], яка в процесі розгляду справи померла 23.01.2013 року, позов [PERSON]. не визнали, відповідачка [PERSON] надала суду письмові заперечення, пояснила, що позивачка та її мати [PERSON] з 1999 року не підтримували відносин, так як між ними стався конфлікт, після чого позивачка не цікавилася життям своєї матері та станом її здоров'я. Протягом багатьох років вони, відповідачі, допомагали [PERSON], яка була їй, [PERSON], бабусею, як матеріально так і фізично. 09.03.2004 року [PERSON] перебувала у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де у неї стався перелом шейки стегна і з цього часу до смерті вона, [PERSON], знаходилася у них дома. За цей час позивачка лише двічі відвідувала матір. В зв'язку з розірванням відносин з дочкою [PERSON] вирішила добровільно подарувати квартиру їй, [PERSON], для чого 24.12.2004 року був запрошений нотаріус і було посвідчено дві довіреності: одна на повне розпорядження майном її майном, а інша - на розпорядження належним їй банківським рахунком, на якому нараховувалася пенсія. 29.12.2004 року було укладено договір дарування спірної квартири. [INFO] [PERSON] померла, про це були сповіщені всі родичі і через знайомих - позивачка [PERSON]; поховання було здійснене за її, [PERSON], кошти. Відповідачка стверджує, що [PERSON] знала, що її мати подарувала їй квартиру, проте звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Відповідачка [PERSON] зазначила, що договір дарування не був зразу зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН», зокрема з причини хвороби її матері [PERSON], а коли 25.09.2005 року вона звернулася до КП «ОМБТІ та РОН», то з'ясувалося, що спірна квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва, а не оригінала, що стало підставою для звернення до суду. При цьому відповідачка та її представник вказали на те, що позивачка, вимагаючи визнання недійсними довіреності від 24.12.2004 року та укладеного на підставі цієї довіреності договору дарування, не навели для цього жодної правової підстави та належних доказів. Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомила, відповідно до ст.169 ЦПК України, суд розглядає справу у її відсутності, повідомленої належним чином, на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської оади народних депутатів 09.04.1993 року за №5-554 і зареєстрована в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі №23пр., на стор.136, під реєстровим №454. [INFO] [PERSON] померла, про що 02.01.2005 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м.Одеси зроблено відповідний актовий запис за №35. Після її смерті із заявою про прийняття спадщини до Шостої одеської державної нотаріальної контори звернулася спадкоємиця першої черги, як донька померлої, [PERSON], на підставі чого була заведена спадкова справа №329/2005. Як встановлено судом та вбачається з наданих приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] копій документів (а.с.69-82об. том 1) за свого життя, а саме 29.12.2004 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. Від імені [PERSON] діяла [PERSON] на підставі складеної 24.12.2004 року [PERSON] довіреності, посвідченої у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №13559 в приміщенні квартири [ADDRESS], куди її, нотаріуса, було запрошено до хворої. Даною довіреністю [PERSON] доручила [PERSON] управляти та розпоряджатися всім її майном, зокрема, подарувати належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Суд не приймає до уваги доводи позивачки щодо невнесення спірної довіреності до журналу реєстрації нотаріальних дій нотаріуса з посиланням на лист Одеського державного нотаріального архіву (а.с.265, том 1), так як наведене спростовується завіреною копією з реєстру з реєстрації нотаріальних дій, в якому під №№13559-13561 вказано нотаріальні дії: довіреність [PERSON] на розпорядження усім майном на ім'я [PERSON] та засвідчені дві копії ВВТ №414907 (а.с.203-204, том 1). Крім того, в листі Одеського державного нотаріального архіву №844/01-20 від 02.08.2012 року повідомлено, що на 2004 рік журнал реєстрації довіреностей (а не реєстр з реєстрації нотарільних дій) не заводився згідно номенклатури справ нотаріуса (а.с.265, том 1). Також суд вважає безпідставними доводи позивачки щодо відсутності реєстрації в реєстрі довіреностей складеної [PERSON] довіреності від 24.12.2004 року з посиланням на лист ДП «Інфрмаційний центр» №03-16/2247 від 26.06.2014 року та Витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 19.06.2014 року, так як зазначеним листом ДП «Інформаційний центр» зазначає, що на час посвідчення довіреностей (грудень 2004 року) діяло Положення про Єдиний реестр довіреностей, посвідчених у нотаріальному порядку, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 29.05.1999 року №29/5, який припинив своє функціонування відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2006 року №111/5, у зв'язку із впровадженням Єдиного реєстру довіреностей. Таким чином, довіреність від 24.12.2004 року на могла бути внесена до Єдиного реєстру довіреностей, з якого судом отримано вищевказаний Витяг, так як він (реєстр довіреностей) був впроваджений наказом Міністерства юстиції України №111/5 від 28.12.2006 року. При цьому в листі ДП «Інфрмаційний центр» зазначено, що для отримання інформації про довіреності, які посвідчені у нотаріальному порядку до 08.01.2007 року може бути знайдена лише за серією та номером спеціального бланку нотаріального документу або за датою та номером запису у реєстрі нотаріальних дій, а той час як Витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 19.06.2014 року було зроблено за параметрами запиту: [PERSON]. Посилання ж позивачки на те, що при посвідченні договору дарування 29.12.2004 року нотаріусом не було витребувано відомостей з Єдиного державного реєстру довіреностей на підтвердження її дійсності, спростовується наданою нотаріусом суду копією довіреності від 29.12.2004 року (а.с.76,том.1), на якій зроблено відмітку, що дійсність довіреності нотаріусом перевірена. При цьому слід зазначити, що обов'язковість виготовлення нотаріусом витягу з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса (п.42 Інструкції), була введена з прийняттям наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2006 року №111/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2006 року за №1378/13252. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на вищевикладені обставини справи та норми матеріального закону суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка та її представник, заявляючи про незаконність вчинення нотаріальних дій щодо оскаржуваних ними правочинів, не надали суду обгрунтувань з посиланням на норми матеріального закону, на підставі яких ці правочини, на їх думку, могли б бути визнані недійсними. в той час, як відповідно до принципу диспозитивності (стаття 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (стаття 31 ЦПК України). Посилання позивачки та її представника, як в первісному позові так і в уточненнях і в доповненнях, на положення ст.220 ЦК України, що передбачають правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору; на положення ст.229 ЦК України, що передбачають правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки; на положення ст.235 ЦК України, що передбачають правові наслідки удаваного правочину, є необґрунтованими, так як не підтвердженні належними та допустимими доказами згідно положень ст.ст. 58-59 ЦПК України, і об'єктивних доказів, які б дали можливість суду зробити висновок про те, що довіреність від 24.12.2004 року та договір дарування від 29.12.2004 року суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства позивачкою не надано, а тому судом не вбачається законних підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 203,215 ЦК України, а відтак - і визнання за нею права власності на спірне майно. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] та вважає за необхідне позивачці у їх задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed