Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

22 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 20 травня 2006 року. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до серпня 2016 року. З цього часу сімя фактично розпалася внаслідок суперечок в сімї та різних поглядів на життя. Посилаючись на те, що подальше спільне життя не можливе, суперечить його інтересам, позивач просить розірвати шлюб із відповідачкою. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 13). Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не зявилася, подала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу з відповідачем, однак, причиною розірвання шлюбу є подружня зрада останнього, а не викладені ним у позовній заяві обставини. Просила розглянути справу в її відсутність (а. с. 19). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 20 травня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №49. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 15). Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 16-17). Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви відповідачки, причиною розпаду сімї стали суперечки в сімї, різні погляди на життя і подружня зрада відповідача, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їхніх малолітніх дітей, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви відповідачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, [PERSON]. Від стягнення з відповідачки судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 551 грн. 20 коп. позивач відмовився, про що подав відповідну заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved