Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

23 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позову зазначало, що 24 січня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 860/13-27/18/3/8-042, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 90 990 грн. Строк погашення заборгованості до 09 січня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами - 7,77 % річних. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №860/13-27/18/3/8-042 від 24 січня 2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредит. Відповідач [PERSON] використавши надану можливість, скористався кредитними коштами позивача, проте до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання зі сплати кредиту, відсотків, комісії, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмолено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Укрсоцбанк» подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на порушення судом норм матеріального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк для звернення до суду. Проте повністю погодитись з такими висновками судова колегія апеляційного суду не може. Судовим розглядом та наявними у справі доказами встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №860/13-27/18/3/8-042 від 24 січня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 90 900 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,77 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком повернення кредиту до 09 січня 2015 року (а.с. 5-10). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 11 листопада 2015 року допустив заборгованість у розмірі 127 402 грн 27 коп., з яких: заборгованість за кредитом 60 019 грн 91 коп.; заборгованість зі сплати відсотків 10 754 грн 15 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 29 378 грн 68 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 821 грн 18 коп.; інфляційні витрати за кредитом - 25 705 грн 62 коп.; інфляційні витрати за відсотками - 722 грн 72 коп. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається із договору кредиту№ 860/13-27/18/3/8-042 від 24 січня 2008 року, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 09 січня 2015 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Проте, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив із тих обставин, що звернувшись до суду з позовною заявою 23 лютого 2016 року банк пропустив строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотків, пені та інфляційних витрат за кредитом. З таким висновком суду апеляційний суд погоджується частково, лише в частині пропуску позивачем строку з вимогою щодо стягнення тіла кредиту та неустойки за несвоєчасне повернення кредиту. Як вбачається з розрахунку загальної суми заборгованості по кредитному договору № 860/13-27/18/3/8-042 від 24 січня 2008 року останнє часткове повернення кредитних коштів мало місце 10 листопада 2009 року, останній платіж відсотків за кредитом [PERSON] був здійснений 10 грудня 2014 року. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача за останні три роки, що передували зверненню до суду в сумі 10 754 грн 15 коп., а також пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 821 грн 18 коп. у межах річного строку, що передував зверненню у суд. Вказана сума заборгованості підтверджується детальним розрахунком ПАТ «Укрсоцбанк», наданим до суду, який [PERSON] не спростував. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України у справі № 6-249цс15 від 02 грудня 2015 року. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» щодо стягнення заборгованості за відсотками та пені за несвоєчасне повернення відсотків з [PERSON], які заявлені в межах строку позовної давності. За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 307 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 4 статті 309 ЦПК України. Відповідно до статті 88 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Outcome: partial