Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

23 лютого 2021 року заявник звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити факт смерті її матері [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Брянка Луганської області, яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території у м. Брянка Луганської області, Україна. Заява обґрунтована тим, що заявник [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , встановлення цього факту їй необхідне для отримання свідоцтва про смерть матері [PERSON] , яка померла на тимчасово окупованій території, з метою у подальшому отримання допомоги на поховання та грошових коштів, нарахованих органами Пенсійного фонду України як пенсія, що входить до складу спадщини. На її звернення до Славутицького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) з метою отримання свідоцтва про смерть матері [PERSON] , їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження цих обставин та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті. За життя мати заявниці проживала у м. Брянка Луганської області та у 2017 році переїхала жити до заявниці у м. Славутич Київської області, де отримала статус внутрішньо переміщеної особи та з 2018 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Славутичі Київської області як отримувач пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання. У 2020 році влітку її мати виїхала на тимчасово окуповану територію до м.Брянка Луганської області, де до моменту смерті проживала за адресою: [ADDRESS] . [INFO] її мати [PERSON] померла у стаціонарному відділенні міської лікарні м. Брянка Луганської області, про що було видане лікарське свідоцтво про смерть №17 від 27.01.2021 року та довідка про смерть за №17 від 27.01.2021 року. Також 29.01.2021 року органом влади на тимчасово окупованій території у м. Брянка Луганської області було видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Заявник у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій просила судовий розгляд проводити за її відсутності. Вимоги, викладені у заяві підтримує та просить задовольнити. Заінтересована особа Славутицький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання свого представника не направив, про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду від начальника Славутицького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаталової Т.О. надійшла заява, в якій вона просила проводити судове засідання за їхньої відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області в судове засідання свого представника не направило, про дату час та місце судового розгляду було повідомлено належним чином. Заяв та клопотань про розгляд справи без участі або про відкладення розгляду справи від вказаної заінтересованої особи до суду не надійшло. З огляду на ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши письмові докази, з`ясувавши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заяву необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з паспортом громадянина України заявник [PERSON] народилась [INFO] у м. Брянка Луганської області, що підтверджується долученими до справи копіями сторінок паспорта серії [NUMBER] , виданого 31.07.1999 року Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області ( а.с.5). Як видно із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.12.1967 року міським ЗАГС м. Брянка Луганської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 16.12.1967 року зроблено відповідний запис за № 992. Батьком зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 8). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.06.1985 року міським відділом ЗАГС м. Брянка, [PERSON] 29.06.1985 року уклала шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 29.06.1985 року зроблено запис за № 283. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 18.05.1988 року міським відділом ЗАГС м.Брянка, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 18.05.1988 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 118. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому- [PERSON] , їй - [PERSON] ( а. с. 10). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.07.1988 року, виданого відділом ЗАГС м. Брянка [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15.07.1988 року, про що 15.07.1988 року у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 275. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Брянківським МВ УМВС України в Луганській області 09.08.1996 року, копія якого долучена до справи, [PERSON] народилася [INFO] у м. Брянка Луганської області (а. с. 12). Згідно з копією дубліката довідки до акту огляду медико - соціальної експертної комісії серії 10 ААВ № 387343 [PERSON] 29.10.2003 року встановлена друга група інвалідності загального захворювання безстроково ( а. с. 15). 24 жовтня 2017 року [PERSON] Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області взята на облік як внутрішньо переміщена особа, про що свідчить копія довідки від 24.10.2017 року №0000377928 (а. с. 14). Як видно із копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , номер особового рахунку [NUMBER] , отримувала пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання довічно (а.с.16). Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 17 від 27 січня 2021 року та копії довідки про смерть №17 від 27.01.2021 року, виданих лікарем-реаніматологом [PERSON] міської лікарні м. Брянка Луганської області, [PERSON] , [INFO] , яка проживала у [ADDRESS] , померла [INFO] у стаціонарі відділення реанімації міської лікарні м. Брянка Луганської області ( а. с. 18). На фотознімках, наданих заявником до заяви на підтвердження факту смерті матері [PERSON] , зображено місце поховання із зазначенням даних похованої особи російською мовою наступного змісту « [PERSON] , [INFO]-[INFO] ». Листом начальника Славутицького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Шаталової Т.О. від 16.02.2021 року за вих. № 148-21.29-66 заявнику у справі відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів, передбачених ч.1 ст.17 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану», та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту смерті ( а. с. 22). Вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, зокрема, сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей. Згідно з ч. 1 ст. 2 вказаного Закону правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та Законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Частиною 2 ст. 4 цього Закону визначено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України». Додатком до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року визначено райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року, на яких відповідно до статті 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 р. № 1680-VII запроваджується вказаний особливий порядок місцевого самоврядування. Проте зазначений перелік не є вичерпним і не містить чіткого та повного переліку назв населених пунктів Донецької та Луганської областей, які визнаються тимчасово окупованою територією України. Згідно з Указом Президента України «Про межі та перелік районів, міст селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях від 07.02.2017 року №32/2019 місто Брянка Луганської області віднесене до переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р « Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено, зокрема перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1. Додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р визначено перелік населених пунктів, зокрема Луганської області, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого віднесене, зокрема, місто Брянка Луганської області. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За змістом ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Порядок державної реєстрації смерті регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Так, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/130234; б)фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/130234; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2021 року листом за вих. № 148-21.29-66 від 16.02.2021 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м.Брянка Луганської області, оскільки для підтвердження факту смерті заявником [PERSON] не було пред`явлено жодного з документів, визначених ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та виданих компетентними органами. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Положеннями частин 2 і 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, положеннями частини 4 цієї статті допускається взаємодія органів державної влади України з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій терниторії, зокрема з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. На підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Брянка Луганської області, Україна, громадянки України, яка померла [INFO] у м.Брянка Луганської області, заявником суду також надано копію свідоцтва про смерть, виданого органом влади на тимчасово окупованій території Луганської області, яке в силу положень статті 9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним на території України і не береться судом до уваги як доказ згідно з правилами ч.1 ст.78 ЦПК України. (а.с.17). Разом з тим, заявником надано суду копію лікарського свідоцтва про смерть № 17 від 27 січня 2021 року та копію довідки про смерть № 17 від 27 січня 2021 року, виданих лікарем- реаніматологом [PERSON] міської лікарні м. Брянка, згідно з якими [PERSON] , [INFO] , яка проживала в [ADDRESS] , померла у стаціонарі відділення реанімації вказаної лікарні [INFO] року ( а. с. 18). Досліджених у судовому засіданні доказів суд вважає достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Брянка Луганської області, Україна, на тимчасово окупованій території Луганської області України, що необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть відповідно до законодавства України з метою отримання допомоги на поховання та грошових коштів, нарахованих органами Пенсійного фонду України як пенсія, що входить до складу спадщини, у зв`язку з чим заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно з правилами ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved