Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

22.11.2016 року позивач через свого представника звернулася до суду з позовом, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді від 06.12.2016 року провадження по справі було відкрито. У судовому засіданні 16.02.2017 року представник позивача на підставі ч.2 ст.31 ЦПК України надав суду змінену позовну заяву, в якій просив суд визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матір`ю [PERSON], [INFO], без уточнення адреси місця проживання (а.с. 47-51). В обґрунтування змінених позовних вимог позивач повідомила суд, що відповідач долею спільної з позивачем дитини не цікавиться, позивач створила нову сім`ю, в якій дитина вважає теперішнього чоловіка позивача за батька. Мешкає дитина разом із матір`ю, яка піклується про дитину, дбає про її розвиток та здоров`я, враховуючи той факт, що [PERSON] потребує додаткової уваги як часто хворіючи дитина. Встановлення місця проживання дитини позивачу потрібно для цілей юридичного визначення місця, де дитина буде мешкати. При цьому точну адресу місця проживання позивач просить суд не визначати, оскільки позивач зареєстрований в одному місці, а фактично мешкає в іншому. У судовому засіданні 13.03.2017 року позивач та її представник заявлені змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, викладених у зміненій позовній заяві. Відповідач після ознайомлення з позовними вимогами у судовому засіданні 13.03.2017 року надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд задовольнити позовну заяву [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України судом була перевірена подана відповідачем заява про визнання позову та встановлено, що вона не суперечить діючому законодавству та не порушує права та свободи інших осіб, а тому судом приймається. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Третя особа по справі служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області в особі уповноваженого представника надала засобами електронної пошти суду заяву, в якій просила слухати справу без участі представника третьої особи та змінені позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Додатково надала суду акт обстеження умов проживання [PERSON], [INFO], від 07.03.2017 року та протокол бесіди з позивачем по справі від 07.03.2017 року (а.с.57-60). Вислухавши сторони, представника сторони, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та діюче законодавство з предмету спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №252718, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 27.09.2011 року (актовий запис №1200)(а.с.7). Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.04.2014 року, яке набрало законної сили, по справі №643/404/14-ц, провадження №2/643/1394/14 шлюб між сторонами по справі був розірваний, вирішено питання щодо прізвища позивача по справі станом на день постановлення рішення та питання судових витрат. Окремо у вказаному судовому рішенні було зазначено, що станом на день розгляду справи позивач разом з дитиною мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до копії акту обстеження житлових умов від 07.03.2017 року, складеного головним спеціалістом юрисконсультом служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] було встановлено, що позивач разом із теперішнім своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] мешкає за адресою: Харківська область, м. Мерефа, вул. Гоголя, буд. 36/5, де для дитини створені належні умови для проживання та розвитку, а позивач по справі перебуває у допологовій відпустці (а.с.59). Даних про інше місце проживання дитини матеріали справи не містять, відповідач доказів з цього приводу не надавав, тому, враховуючи те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.04.2014 року про розірвання шлюбу місце проживання дитини встановлено не було, у суду є всі підставі для встановлення місця проживання малолітнього [PERSON] саме з позивачем по справі без точної вказівки місця проживання, враховуючи той факт, що позивач мешкає за іншою адресою, ніж адреса її місця реєстрації. При вирішення справи по суті суд приймає рішення не питати думку [PERSON] відповідно до вимог ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України, оскільки таке питання суду може негативно вплинути на психічний стан дитини та привести до погіршення його здоров`я. Окремо суд зазначає, що він не встановлює наявність чи відсутність обставин щодо поведінки відповідача стосовно дитини, оскільки вказані обставини знаходяться поза межами змінених позовних вимог, а суд позбавлений можливості встановлення будь-яких фактів, які не стосуються предмету позову відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеному у ст.11 ЦПК України. Згідно із ч.1 та ч.2 ст.150 СК України Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини та піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі п.18 постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні питання про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона мешкає та бажає мешкати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати по справі, а саме стягує їх з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved