Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

23.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив визнати автомобіль KIA RIO, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] визнати спільною сумсною власністю та стягнути 140000 (сто сорок тисяч ) грн в рахунок відшкодування 1/2 частини вартості автомобіля KIA RIO, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER], позовні вимоги обгрунтовувала тим, що під час шлюбу ним та відповідачем було придбано автомобіль, однак без його згоди та відома автомобіль було відповідачем відчужене. Позивач та представник позивача просили в судовому засіданні позовні вимоги задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, повідомила суд про те, що нею з позивачем припинено шлюбні відносини всередині 2013 року, нею ведеться спільне господарство з іншим чоловіком - [PERSON] в березні було придбано автомобіль за їх спільні кошти. Представник третьої особи - ТОВ «Автокредит Плюс», в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений у встановленому порядку, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2016 року шлюб між сторонами, які одружились 04.10.2003 року розірваний (а.с. 9). В цьому рішенні вказано, що, з листопада 2014 року позивачка знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, вони проживають разом, та у [INFO] у них народилась спільна дитина. Відповідно до копії рахунку-фактури від 20.03.2014 року (а..с 34) [PERSON] було придбано автомобіль KIA RIO, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] за 157000 грн. Відповідно до відомостей, наданих територіальним сервісним центром № 7441, транспортний засіб KIA RIO, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] було перереєстроване за довідкою рахунок на нового власника, матір відповідача - [PERSON] 24.11.2015 року, тобто вже після припинення шлюбних відносин. Згідно із заявою про приєднання від 23.12.2016 року, спірний автомобіль був проданий [PERSON] ТОВ «Автокредит плюс» за 280000 грн (а.с. 33), саме з такою ціною погодився позивач, та просив стягнути половину від цієї суми, подавши заяву про зменшення розміру позовних вимог. Із показань свідка [PERSON] слідує, що сторони саме зустрічались під час перебування у шлюбі, час від часу орендували квартиру на тиждень, також свідок пояснив що в 2013 -2014 році він ще проживав з дружиною, а в шлюбі перебував по 2015 рік, тому суд не приймає до уваги його показання в частині того, що вони з відповідачем вели спільне господарство з літа 2013 року, оскільки як встановлено рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова, шлюбні стосунки відповідача у справі та з іншим чоловікомвиникли з листопада 2014 року. Пояснення свідка з приводу того, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача, суд вважає неналежним доказом, оскільки певні факти повинні бути встановлені відповідними доказами. Крім того, показання свідка в цій частині суперечить показанням самого відповідача, яка повідомила що частина коштів, витрачених на придбання автомобіля - це її відкладена заробітна плата, яка, згідно із ч.2 ст. 61 СК України, вважається спільною сумісною власністю сторін. Також суду не надано належних доказів на підтвердження того факту, що частину із коштів було вкладено [PERSON] в сумі 53000 грн та 20000 грн надавала матір відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 60, 61 СК України, суд вважає, що спірний автомобіль був спільним майном подружжя, оскільки відповідачем не доведений той факт, що він придбаний за її особисті кошти, або після припинення шлюбних відносин з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із роз'ясненнями п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки судом було встановлено, що спірний автомобіль було відчужено після припинення шлюбних стосунків, суд вважає, що вартість цього автомобіля повинна враховуватись при поділі спільного майна подружжя. Відповідно до роз'яснень п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд не може застосувати до даних правовідносин правову позицію ВСУ викладену у постанові від 16.12.2015 року (справа № 6-2641цс15), оскільки за правовідносинами, що виникли між сторонами у справі, яка переглядалась ВСУ, суд зробив висновок про те, що майно було придбане за особисті кошти одного з подружжя внаслідок продажу ним частин квартир, які належали йому на праві особистої власності та придбав за ці кошти спірне майно. В даній справі не йдеться про продаж будь-якого особистого майна відповідача з метою купівлі спірного автомобіля. Не можна також застосовувати правову позицію, викладену в постанові № 6-801цс16 від 07.09.2016, оскільки в справі, що переглядалась ВСУ, спірний автомобіль був придбаний за кредитні кошти та в тій справі, суд не з'ясував, хто із подружжя сплачував кредит після припинення шлюбних відносин та чи повністю виплачений кредит отриманий для придбання спірного автомобіля. Отже, суд доходить висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування 1/2 частини вартості спірного автомобіля, за яку його було відчужене 23.12.2016 року - 140000 грн. Позовні вимоги про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль не підлягають задоволенню, оскільки автомобіль був відчужений [PERSON], а потім ТОВ «Автокредит плюс», питання щодо визнання цих договорів недійсними не ставиться. З відповідача на користь позивача належить стягнути, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, крім того, оскільки у задоволенні позовних вимог в частині визнання спільною сумісної власності відмовлено, з позивача необхідно стягнути недоплачений судовий збір - 446 грн 43 коп.

Outcome: partial