Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

23 червня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося із первісним позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі-відповідачі за первісним позовом) про стягнення заборгованості, мотивуючи його наступним. 29.04.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № PLGWGК00000016, згідно якого позивач надає відповідачеві кредит у розмірі 21 892,50 дол. США на термін до 29.04.2016 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання вказаного зобовязання позивач та відповідач [PERSON] уклали договір поруки. Позивач зобовязання за кредитним договором виконав, відповідач [PERSON] скористався кредитом, але станом на 22.05.2015 року не виконує належним чином свої зобовязання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 106 028,62 дол. США., яка складається із заборгованості за кредитом 21 559,33 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 15 377,83 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 1 961,28 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 62 069,68 дол. США, а також із штрафів відповідно до договору: 12,09 дол. США штраф (фіксована частина), 5 048,41 дол. США штраф (процентна складова). З огляду на вказане, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, що за курсом 20,67 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.05.2015 року складає 2 191 611,59 грн., а також судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. 18.08.2016 року представник позивача за первісним позовом подав заяву по уточнення позовних вимог з урахуванням рішень Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.08.2009 року та Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2015 року, згідно якої просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором з 12.12.2014 року по 25.05.2015 року 6 946,92 дол. США (1 555,46 дол. США заборгованість по процентам, 5 335,93 дол. США пеня, 55,53 дол. США заборгованість по комісії), що за курсом 20,67 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.05.2015 року складає 143 592,84 грн.; стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 99 081,70 дол. США, що за курсом 20,67 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.05.2015 року складає 2 048 018,74 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою судді від 06 серпня 2015 року відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору поруки не укладеним, який прийнято до спільного розгляду в одному провадженні із первісним позовом. Зустрічний позов мотивовано тим, що [PERSON] у забезпечення виконання зобовязання, визначеного у кредитному договорі № PLGWGК00000016 від 29.04.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON], договір поруки від 29.04.2008 року не підписувала, просила визнати договір поруки № PLGWGК00000016 від 29.04.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] не укладеним, судові витрати покласти на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник позивача, відповідачі, представник відповідача за первісним позовом, у судове засідання не зявилися, подали суду заяви, згідно яких просили розглядати справу без їх присутності. Відповідач за первісним позовом [PERSON] первісний позов не визнав, оскільки посилається на те, що рішенням Гребінківського районного суду від 11.08.2009 року та Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2015 року заборгованість за відповідним договором із нього стягнено. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник проти задоволення первісного позову заперечували, просили задовольнити зустрічний позов з огляду на те, що [PERSON] договір поруки не підписувала. Зясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісний позов належить задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного відмовити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 29 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № PLGWGК00000016 (далі - Договір) /а.с.13-15/. Як вбачається із копії статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - позивача за первісним позовом, він є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» /а.с. 22/. Позивач на виконання умов Договору надав відповідачу [PERSON] на умовах, визначених договором, грошові кошти на строк з 29.04.2008 року по 29.04.2016 року включно у розмірі 23992, 50 доларів США на наступні цілі: у розмірі 21000 доларів США на придбання нерухомості; у розмірі 630 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 157, 50 доларів США - страхування майна, 105 доларів США - особисте страхування, а також у розмірі 2100 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.3 даного Договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди на надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 2,04 % річних від суми за резервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 15 по 25 число кожного місяця. Як вбачається із умов Договору та розрахунку заборгованості /а.с. 3, т. 2/ через невиконання умов вищезазначеного Договору відповідачем [PERSON] за період з 12.12.2014 року по 25.05.2015 року (відповідно до заявлених позовних вимог) утворилась заборгованість по Договору на загальну суму 6 946,92 дол. США (1 555,46 дол. США заборгованість по процентам, 5 335,93 дол. США пеня, 55,53 дол. США заборгованість по комісії). При цьому, позивач за первісним позовом предявив вимоги про стягнення заборгованості у доларах США, за курсом НБУ в національній валюті станом на 25.05.2015 року, що відповідає положенням статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», з огляду на правову позицію ВСУ, викладену, зокрема, у постанові від 24.09.2014 р. у справі за № 6-145цс14, зважаючи на наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями на момент укладення кредитного договору та договору поруки /а.с. 5-8, т. 2/. Тому до стягнення підлягає заборгованість за період з 12.12.2014 року по 25.05.2015 року у сумі 6 946,92 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 25.05.2015 року із розрахунку 20,67 грн. за 1 дол. США становить 143 592 грн. 84 коп. Вказана заборгованість складається із: заборгованості по процентам за користування кредитом 1 555,46дол. США, що за курсом НБУ 20,67 грн. за 1 дол. США станом на 25.05.2015 року складає 32 151,36 грн.; пені 5 335,93 дол. США, що за курсом НБУ 20,67 грн. за 1 дол. США станом на 25.05.2015 року складає 110 293,67 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 55,53 дол. США, що за курсом НБУ 20,67 грн. за 1 дол. США станом на 25.05.2015 року складає 1 147,81 грн. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулись у судовому засіданні із заявою про застосування строку позовної давності /а.с. 240, т. 1/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). При цьому цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Водночас, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Вказане висловлене неодноразово у правових позиція ВСУ, зокрема, у постанові від 01.10.2014 року по справі № 6-133цс14, від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14 та інші. Зважаючи на те, що у справі заявлено позовні вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за період з 12.12.2014 року по 25.05.2015 року, із позовом банк звернувся 23 червня 2015 року, кредит наданий на строк по 29.04.2016 року включно, то підстав у застосуванні строків позовної давності не має. Окрім цього, позивач за первісним позовом посилається на те, що 29.04.2008 року для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № PLGWGК00000016 між публічним акціонерним товариство комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки № PLGWGК00000016 від 29.04.2008 року /а.с.16/. Однак вказане спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 13.07.2016 року № 48/7/2016 року, згідно результатів якої підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис», що міститься нижче реквізитів поручителя у договорі поруки № PLGWGК00000016 між публічним акціонерним товариство комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] від 29.04.2008 року, виконано не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] /а.с. 228/. На підставі вказаного судом встановлено, що [PERSON] не підписувала договір поруки № PLGWGК00000016 між публічним акціонерним товариство комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] від 29.04.2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В пункті 8 Постанови Пленум ВС України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звертає увагу на те, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. Договір поруки є консенсуальним договором, тобто вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо його істотних умов. У такому випадку не підписання договору вказує на його не укладення. Зважаючи на те, що договір поруки не підписувався [PERSON], то договір поруки № PLGWGК00000016 між публічним акціонерним товариство комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] від 29.04.2008 року, є неукладений. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню тільки із відповідача [PERSON], а первісний позов до часткового задоволення. Натомість зважаючи на те, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, то у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Враховуючи викладене, з урахуванням положень статті 88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати за первісним позовом підлягають стягненню з відповідача [PERSON] у розмірі 3 654,00 грн. /а.с. 1/; за зустрічним позовом, зважаючи на відмову у його задоволенні, судові витрати не підлягають стягненню із відповідача. На підставі ст. ст. 15, 207, 253, 258, 261, 266, 526, 553, 1054 ЦК України,

Outcome: partial