Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

22 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з казенного підприємства «Південукргеологія» середній заробіток, індексацію заробітної плати та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що наказом № 44-к від 07 квітня 2015 року його звільнено з 07 квітня 2015 року за власним бажанням. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року стягнено з казенного підприємства «Південукргеологія» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 55790 грн. 48 коп. за відпрацьований час, 11266 грн. 57 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку за період від звільнення по день розгляду справи судом та витрати на надання правової допомоги в сумі 500 грн., а всього 67 557 грн. 05 коп.. Не погодившись з вказаним рішенням позивачем було подано апеляційну скаргу та 16 лютого 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області - рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року скасоване в частині відмови у стягненні моральної шкоди та винесено нове яким стягнено з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1\~000 грн. Тому позивач просив суд стягнути на його користь середній заробіток за період з листопада 2015 року по лютий 2016 рік включно в розмірі 6\~438,04 грн., індексацію заробітної плати за період з квітня 2015 року по лютий 2016 року включно в розмір 10\~091,37 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пославшись на те, що заборгованість по заробітній платі присуджена рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року [PERSON]І не виплачено не з їх вини. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується . Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року стягнено з казенного підприємства «Південукргеологія» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 55 790 грн. 48 коп. за відпрацьований час, 11 266 грн. 57 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку за період від звільнення по день розгляду справи судом та витрати на надання правової допомоги в сумі 500 грн., а всього 67 557 грн. 05 коп.. Не погодившись з вказаним рішенням позивачем було подано апеляційну скаргу та 16 лютого 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області - рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року скасоване в частині відмови у стягненні моральної шкоди та винесено нове яким стягнено з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1\~000 грн. Як пояснив в судовому засідання позивач він не отримував виконавчий лист у справі за № 201/11052/15 та не звертався до виконавчої служби стосовно його виконання. Згідно ч. 1 ст.117.КЗпПУ у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року, яке набрало чинності 16 лютого 2016 року про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] не виконано, оскільки позивач скористався своїм правом на оскарження даного рішення, суд вважає за необхідне в частині стягнення середнього заробітку за період з листопада 2015 рік по лютий 2016 рік включно відмовити. Стосовно позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати за період з квітня 2015 року по лютий 2016 року включно суд виходить з наступного. Відповідно ст. 2 Закону України « Про індексацію грошових доходів населення» Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення). Як вбачається з довідки про заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2013 року по 30 квітня 2015 рік відповідачем проводилось індексація оплати праці [PERSON], а отже позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати також не підлягають задоволенню. У відповідності до положень\~статті 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed