Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

22 січня 2014 року позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] В обґрунтування позову зазначила, що вона на час смерті батька [PERSON] проживала разом з ним у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] а отже прийняла спадщину, в тому числі і зазначене домоволодіння, яке належало померлому на праві власності відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 26.12.1953 р. Красноармійською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 13939. При житті, [PERSON], зареєстрував право власності у Макіївському БТІ. Звернувшись до державного нотаріуса Ясинуватської державної нотаріальної контори Грачової Л.І. із заявою про прийняття спадщини, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документа та неможливістю підтвердити право власності на вказане майно. Посилаючись на фактичне прийняття спадщини та неможливість оформлення свого права на вказаний житловий будинок просила задовольнити позовну заяву. Позивач надала суду заяву про допуск до участі в справі в якості свого представника адвоката [PERSON] , внаслідок чого просила розглянути справу у її відсутність. Представником позивача в судове засідання не з'явився - надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибув - про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Ясинуватської міської ради, задоволення позовних вимог залишив на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Позивач, [PERSON], є донькою померлого [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Ясинуватським міським бюро РАЦС 19.10.1949р. реєстровий запис за № 356 (арк. справи 14) з врахуванням свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.02.1971р., виданого Ясинуватської міською радою Донецької області, відповідно до якого [PERSON] до шлюбу мала прізвище [PERSON] (арк. справи 15). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 08.11.2013р. виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області [PERSON] помер [INFO] (а.с. 16). Позивач разом з спадкодавцем проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою № 100 від 20.01.2014р. виданою виконавчим комітетом Ясинуватської міської ради Донецької області (арк. справи 38). За життя [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 26.12.1953 р. Красноармійською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 13939 (арк. спарви 19-22). Згідно відповіді № 01-11/725 від 10.12.2013р. КП БТІ Ясинуватської міської ради за архівними даними станом на 31.12.2012р. житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] у БТІ не зареєстрований. В той же час судом встановлено, що будинок проінвентаризований у 1953 році за [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно поточної інвентаризації з 1985 року зазначений будинок проінвентаризований за [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 32). Таким чином суд приходить до висновку, що незважаючи на розбіжності в нумерації будинку (в деяких документах номером будинку зазначено [NUMBER], в інших документах номером зазначено [NUMBER]), спірним майном є домоволодіння розташоване за адресою - [ADDRESS]. Відповідно до постанови державного нотаріуса Ясинуватської державної нотаріальної контори Грачової Л.І. від 19.12.2013р. № 1669/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], який помер [INFO] (арк. спарви 9). Згідно з звітом про оцінку майна № 1/325/12 житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] проведеного оцінювачем [PERSON], станом на 30 жовтня 2013 р. ринкова вартість зазначеного нерухомого майна складає 35 200,00 грн. (тридцять п'ять тисяч двісті гривень) без урахування НДС (арк. справи 40-42). Позивач зареєстрована у спірному домоволодінні з останній раз з 14 серпня 1981 року, що підтверджено відомостями домової книги (арк. справи 35) та відміткою у паспорті громадянина України (арк. справи 12). При вирішенні позову слід керуватися положеннями Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Отже Позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно з приписами ст. 548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 цього ж Кодексу зазначає, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Визнання державою права власності на спірне домоволодіння підтверджено інвентаризаційною справою, заведеною Українською інвентаризаційною конторою (арк. справи 23-31), яка заведена 03.12.1953 року та посвідчувала право власності попереднього власника домоволодіння [PERSON] при здійсненні правочину - договору купівлі-продажу спірного домоволодіння від 26.12.1953 р. Судом встановлено, що [PERSON] як спадкоємець першої черги від спадщини не відмовлялася, і оскільки на час відкриття спадщини проживала разом з спадкоємцем та фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Зазначені відомості підтверджені матеріалами спадкової справи (арк. справи 53-65), інших спадкоємців ні державним нотаріусом, ні судом не встановлено. Враховуючи ті обставини, що позивач успадкувала за законом право на житловий будинок, право на який мав спадкодавець, та в установленому порядку не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що останній за життя не здійснив державну реєстрацію своїх прав на нього, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця, фактично вступивши у володіння та управління спадковим майном, оскільки з 1981р. зареєстрована та проживає в спірному домоволодіння, суд вважає вимоги такими, що засновані на законі та підлягають задоволенню. На підставі п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року, ст.ст. 525,529, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року,

Outcome: approved