Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

23.09.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 30.10.2010р. сторони уклали шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2013р. було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON], 26.03.2011р. народження, яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, у звязку з чим позивачка просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 614 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Крім того, у звязку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, позивачка також просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час в розмірі 11\~456 грн. 10 коп. Своєю заявою від 22.11.2016р. позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності, без фіксації судового процесу технічними засобами, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала (а.с. №25). Відповідач [PERSON] в судові засідання 25.10.2016р. та 22.11.2016р. повторно не зявився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином за адресою, наданою ВАДР управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 14), згідно до відмітки на конверті із повісткою на 25.10.2016р., він повернутий до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 22). Про день та час слухання справи на 22.11.2016р. відповідач також був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с. № 23, 24), про причини неявки суд не сповістив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення в судовому засіданні за відсутності сторін. Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини [PERSON], 26.03.2011р. народження є відповідач (а.с. № 9). Малолітня донька мешкає зі своєю матірю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім,ї № 25966 від 06.09.2016р. ( а.с. №11). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки позивачка просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 614 грн. щомісячно та в позовній заяві посилалася на те, що відповідач не має офіційної роботи, а також враховуючи, що відомості про те, що відповідач працює та має регулярний дохід у суду відсутні, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти у зазначеному розмірі щомісячно до досягнення донькою повноліття, починаючи стягнення із дня подачі позову, а саме з 23.09.2016р. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що та сума, на стягненні якої наполягає позивачка, не перевищує прожиткового мінімуму на дитину у віці до 6 років, який з 01.01.2016р. дорівнює 1167 гpн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляд на те, що письмових доказів того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати суду не надано, будь-яких клопотань щодо витребування таких доказів, від позивачки також не надходило, а тому суд вважає за можливе в задоволенні частини позовних вимог позивачки, яка стосується стягнення з відповідача аліментів за минулий час в розмірі 11\~456 грн. 10 коп. слід відмовити. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору та приймаючи до уваги, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі 614 грн. задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551грн. 20 коп. (мінімальний розмір судового збору). На підставі викладеного,

Outcome: partial