Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

24.02.2014р. заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], визначивши третьою особою Державне підприємство Дніпропетровський державний проектний інститут «Дніпроцивільпроект» (далі ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект») про відшкодування шкоди заподіяної в результаті затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідач [PERSON] помер 26.02.2015р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. № 149 т. № 3), у зв'язку із чим контракт з ним було припинено на підставі наказу ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» від 27.02.2015р. 04-к (а.с. № 150, т. № 3). Не дивлячись на вжиті судом заходи щодо вступу до справи правонаступників, їх до справи не залучено, оскільки за даними Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру станом на 07.12.2016р., спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, на вимогу суду про витребування доказів (а.с. № 158-159, 190, 191, т. № 3) КП «Жилсервіс-1» відомостей про склад сімї [PERSON] не надано. Слід зазначити, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014р. (а.с. № 166 174, т. № 2), залишеним без змін ухвалою у Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.09.2014р. (а.с. № 288 291 т. № 2), у задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016р. (а.с. № 74 76 т.№ 3) рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції. Цивільна справа 09.06.2016р. надійшла в провадження судді Батманової В.В.(а.с.№ 78 т.№ 3). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2016р. справу передано в провадження судді Наумової О.С. у звязку з перебуванням судді Батманової В.В. у декретній відпустці (а.с. № 119 т. № 3). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2017р. справу передано в провадження судді Ткаченко Н.В. у звязку зі спливом повноважень судді Наумової О.С. (а.с. № 210 т. № 3). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2017р. провадження по цивільний справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито у звязку зі смертю останнього. При новому розгляді справи під головуванням судді Ткаченко Н.В. в ході судового розгляду справи 06.07.2017р. позивач (заступник прокурора) в обґрунтування позовних вимог посилався поперше, на те, що на підставі ст. 121 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, прокурор має право здійснювати представництво інтересів громадянина або держави в суді. Згідно зі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» таке представництво полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави в разі наявності порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Згідно із п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № 3рп/99 прокурори та їх заступники мають право звертатися до суду з позовними заявами в інтересах держави. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному окремому випадку самостійно визначає, в чому саме полягає чи може полягати порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до п. 2 резолютивної частини даного під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011р. № 633/2011, Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМУ. Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі по тексту рішення Мінрегіон) входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної житлової політики і політики у сфері будівництва, архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства. Таким чином, заступник прокурора Дніпропетровської області, звертаючись до суду в інтересах цього Міністерства виступає в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. По друге, в обґрунтування позовних вимог зазначав, що перевіркою, проведеною прокуратурою Дніпропетровської області за листом Міністерства щодо захисту інтересів держави шляхом відшкодування збитків, завданих незаконними діями керівників ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2011р., залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2012р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2012р. у справі № 2-0063-2011 з ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» на користь [PERSON] стягнуто середньомісячний заробіток за час невиконання рішення суду у розмірі 141\~904 грн.75коп., а також моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 124\~904грн.75коп. Рішення виконано в примусовому порядку відділом ДВС Бабушкінського РУЮ у м. Дніпропетровську, що підтверджується платіжними дорученнями № 1038 від 27.03.2012р. та № 985 від 22.03.2012р. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2011р. встановлено, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2006р. про поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника директора інституту по загальним питанням не виконувалося ДП ДДПІ «Дніпроцтивільпроект» у період з 26.12.2006р. по 13.09.2010р. Відповідно до Статутів ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового будівництва «Дніпроцивільпроект», затверджених наказами Державного Комітету України з будівництва та архітектури № 17 від 21.01.2005р., Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 134 від 29.01.2010р., № 35 від 29.01.2010р. управління підприємством здійснює його директор, який призначається Уповноваженим органом управлінням. Отже, саме директор підприємства несе відповідальність за невиконання судового рішення про поновлення на роботі [PERSON] Перевіркою, проведеною прокуратурою м. Дніпропетровська за дорученням прокуратури області, встановлено, що у зазначений період часу на посаді директорів ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» працювало 5 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В період з 11.11.2002р. по 16.11.2007р. директором був [PERSON] згідно наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури України від 11.11.2002р. «Про призначення на посаду директора інституту [PERSON] та звільнення [PERSON]Ф.». В період з 17.11.2007р. по 20.11.2008р. в.о. директора ДП «Дніпроцивільпроект» був [PERSON], що підтверджується наказом Мінрегіонбуду від 08.11.2007р. № 239ос «Про покладення виконання обовязків». В період з 21.02.2008р. по 20.05.2010р. директором ДП «Дніпроцивільпроект» був [PERSON], що підтверджується наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 139ос від 19.02.2008р. «Про призначення на посаду директора ДП Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» [PERSON]В.». З 21.05.2010р. по 20.06.2010р. в.о. директора був [PERSON], що підтверджується наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 246ос від 18.05.2010р. «Про звільнення [PERSON]В.». З 21.06.2010р. по 18.07.2013р. директором ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» був [PERSON], що підтверджується наказами Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 309ос від 21.06.2010р.та № 415ос від 06.09.2010р., а також №384 К/ОС від 18.07.2013р. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992р. зі змінами «Про судову практику і справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» звернуто увагу судів, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, що за цим законом покладається обовязок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у звязку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Як встановлено в рішенні Красногвардійського районного суду м. Днігіропетровська від 29.04.2011р. по справі № 2-0063/2011 середньоденний дохід [PERSON] складав 152грн.75коп. Відповідно до розрахунку, наданому Мінрегіоном України, [PERSON]ІІ. працював з 26.12.2006р. по 12.11.2007р. - 220 робочих днів. Сума, яку необхідно з нього стягнути, складає: 220 х 152грн.75коп. = 33 605грн. [PERSON] працював з 13.11.2007р. по 20.02.2008р. - 70 робочих днів. Сума, яку необхідно з нього стягнути, складає: 70 х 152,75 грн. = 10 692,50 грн. [PERSON] працював з 21.02.2008р. по 20.05.2010р. - 561 робочий день. Сума, яку слід з нього стягнути, складає: 561 х 152,75 грн. = 85 692,75 грн. [PERSON] працював з 21.05.2010р. по 20.06.2010р. - 19 робочих днів. Сума, яку необхідно з нього стягнути, складає: 19 х 152,75 грн. = 2 902,25 грн. [PERSON] працював з 21.06.2010р. по 13.09.2010р. - 59 робочих днів. Сума, яку необхідно з нього стягнути, складає: 59 х 152,75 грн. = 9 012,25 грн. Позивач зазначав, що відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваємої роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); 3) причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювана та моральною шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Згідно із. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, чинне законодавство допускає можливість відшкодування моральної шкоди в порядку регресу, якщо інше не встановлено законом. За рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2011р. у справі № 2-0063/2011 на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду у розмірі 1 000грн. Оскільки за час невиконання рішення суду про його поновлення на посаді керівників ДП «Дніпроцивільпроект» перебувало 5 осіб. Отже, цю суму слід стягнути в рівних частинах з усіх відповідачів по справі по 200 грн. з кожного. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Відповідно до ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної шкоди. Встановлений цією статтею строк застосовується і при зверненні вищестоящого органу або прокурора. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992р. «Про судову практику і справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» право рєгресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі із цього часу обчислюється строк на предявлення регресного позову. У звязку з тим, що прокурору стало відомо про порушення інтересів держави, з листів Мінрегіона України № 7/8-5100 від 03.04.2013р., № 7/8-13397 від 27.08.2013р., № 7 8-15800 від 08.10.2013р. та розрахунок надано разом з листом № 7/8-18074 від 15.11.2013р., зазначений строк пропущений з поважних причин, а тому на підставі ст. 234 КЗпП України підлягає поновленню. На підставі викладено, просив поновити строк звернення до суду із даним позовом, позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь Міністерства матеріальні збитки в сумі 33\~605 грн., стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 10 692,50 грн., стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 85 692,75 грн., стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 2 902,25 грн., стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 9 012,25 грн., а також стягнути з кожного з них по 200 грн. моральної шкоди. Представник позивача прокурор Масенко А.О. в судовому засіданні 06.07.2017р. позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] (діє за дорученням від 20.04.2011р. а.с. № 218 т. № 1) в судовому засіданні 06.07.2017р. проти задоволення позовних вимог заперечував, з огляду на те, що прокурором пропущено строк звернення до суду із даним позовом, що є підставою відмови у задоволенні його вимог. Двічі представником цього відповідача подавалися до суду письмові заяви про застосування строків позовної давності 04.04.2014р. (а.с. № 209 т. № 1) та 12.07.2016р. (а.с. № 98 т. №3). При цьому, представник відповідача клопотання прокурора про поновлення строку вважав необґрунтованим з огляду на приписи ч. 2 ст. 233 КЗпП України та ч. 1 ст. 73 ЦПК України, ч.2 ст.19 Закону України «Про прокуратуру». Так, згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з питань стягнення з робітника матеріальної шкоди, завданої підприємству, закладу, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення завданої робітником шкоди. Відповідно до даної статті, цей строк застосовується і для зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992р. зазначено, що судам слід перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд із позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього ж часу обчислюється строк на предявлення регресного позову. Відповідно до листа № 0314/21285/12 від 14.10.2013р. Бабушкінського ВДВС в період з 19.03.2012р. і до 22.03.2012р. з підприємства було стягнуто всю суму заборгованості за рішенням суду. 27.03.2012р. на користь [PERSON] перераховано останню суму.Тобто, з цієї дати - 27.03.2012р. необхідно обчислювати строк для предявлення регресного позову. Про наявність шкоди, заподіяної підприємству, Мінрегіону стало відомо у березні 2012р., що підтверджується наявними у ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» листами № 20/180 від 29.02.2012р., № 02/208 від 15.03.2012р., адресованими Мінрегіону, запитом «Дніпроцивільпроект» № 8/25-7-12 від 21.03.2012р. та листом - повідомленням ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» № 02/236 від 22.03.2012р. у відповідь на даний запит, в якому зазначено строк останньої виплати за рішенням суду - 22.03.2012р. та повідомлено про повне погашення заборгованості. Отже, днем виявлення шкоди є 22.03.2012р., а день, з якого виникло право регресної вимоги є 27.03.2012р.. Тобто, встановлений ст. 233 КЗпП України річний термін для предявлення позову вже сплинув. У чинному законодавстві немає обмежень для прокурора незалежно від виявлених порушень закону, що зачіпають інтереси держави, чи з будь - яких інших обставин. Водночас прокурор не повинен підмінювати органи державного управління, контролю або місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру»). Зазначені органи, в тому числі і Мінрегіон України, наділенні правом самостійно звертатися до суду на захист інтересів держави, оскільки на них передусім покладено обовязок захищати державні інтереси. Таким правом Мінрегіон не скористався, як вищестоящий в порядку підлеглості над ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект». Право Мінрегіону на захист у суді своїх законних інтересів закріплено в Положенні про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 р. № 633/2011. Отже, Мінрегіону стало відомо про шкоду, заподіяну підприємству його керівниками, у березні 2012р. Вже після спливу річного терміну позовної давності, у квітні 2013р. Мінрегіон звернувся із клопотанням до прокуратури Дніпропетровської області про захист інтересів держави шляхом пред'явлення позову до винних осіб. При цьому Мінрегіон не посилається на будь-яку поважну причину, з якої ним було пропущено строк позовної давності, та на наявність ускладнень, які б завадили вчасно звернутися із позовом до суду, зокрема, щодо збирання доказів (див. лист Мінрегіону до прокуратури № 7/8 - 5100 від 03.04.2013р.). Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Термін позовної давності у даному спорі визначено як законом так і письмовими доказами, про які наведено вище. Це один рік з дня виявлення завданої працівником шкоди відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України. В даному випадку перебіг позовної давності починається з 27.03.2012 р., із дня перерахування всієї суми заборгованості. Про наявність шкоди, завданої підприємству, позивачу стало відомо в лютому 2012р., коли до нього звернувся [PERSON] із заявою про невиконання рішення суду від 21.04.2011р., а також із вищезгаданих листів ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект». Жодної поважної причини для поновлення строку позовної давності прокурором не наведено. Посилання прокурора на ту обставину, що йому стало відомо про порушення інтересів держави з листів Мінрегіону України від 03.04.2013р. та інших, є безпідставним. Це не зупиняє перебіг позовної давності. Прокурор у даному спорі не є самостійним учасником судового процесу, а є представником позивача, який протягом року з дня виявлення шкоди мав всі законні підстави та можливості для предявлення позову, але без будь-яких поважних причин вчасно не звернувся до суду. Всі документи, надані прокурором в якості доказів, Мінрегіон мав можливість без втручання прокуратури, на підставі своїх законних повноважень витребувати від підприємства та на їх підставі самостійно скласти та подати позов до суду. Тим паче, в нього є для цього юридичне управління, укомплектоване кваліфікованими фахівцями. Тому представник відповідача [PERSON] [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 06.07.2017р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) суд розглянув справу за відсутності інших відповідачів [PERSON],[PERSON], [PERSON] та третьої особи ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект». Суд, вислухав представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. В квітні 2013р. Мінрегіон звернулося до Прокуратури Дніпропетровської області із проханням (лист від 03.04.2013р. № 7/8-5100, що надійшов до прокуратури 18.04.2013р.) вжити заходи прокурорського реагування щодо відшкодування шкоди у порядку ст. 136 КЗпП України, завданої державі в особі ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» у зв'язку із невиконанням посадовими особами останнього рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] (а.с. № 9,10, т. № 1). Як вбачається з листа Прокуратури м. Дніпропетровська від 18.05.2013р. № 63/3188вих13 (а.с. № 12 14 т. № 1) на виконання доручення заступника прокурора Дніпропетровської області, повідомлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2011р., залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2012р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2012р., у справі № 2-0063-2011 з ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» на користь [PERSON] стягнуто середньомісячний заробіток за час невиконання рішення суду у розмірі 141 904грн.75коп., а також моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 124 904грн.75коп. 20.02.2012р. державним виконавцем Бабушкінського РВДВС відкрито виконавче провадження з виконання даного рішення суду. На теперішній час ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» в повному обсязі виконано вказане рішення суду, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження від 29.03.2012р. ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» було подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2012р. повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 121 ЦПК України, оскільки вона подана особою, яка не має повноважень на ведення справи. Ухвала не оскаржувалася. Водночас, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2006р. про поновлення на роботі ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» не виконувалось в період з 26.12.2006р. по 13.09.2010р. У зазначений період на посаді директорів ДП «Дніпроцивільпроект» перебували [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З метою визначення осіб, винних у невиконанні рішення суду, існувала необхідність проведення службового розслідування згідно із Порядком про проведення службового розслідування, затвердженого Постановою КМУ від 25.07.2012р. № 666, з метою визначення розрахунку розміру шкоди кожною винною особою окремо. У листі вказано, що на підставі п. 6.4 Наказу Генерального прокурора України № 6гн «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадян або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень», Прокуратура м. Дніпропетровська направляє до Прокуратури Дніпропетровської області матеріали перевірки за зверненням для вирішення питання щодо вжиття заходів цивільно-правового характеру на захист інтересів держави. На виконання пропозиції Прокуратури м. Дніпропетровська від 18.05.2013р. № 63/3188вих13 про проведення службового розслідування, Міністерегіон листом від 08.10.2013р. № 7/8-15800 (а.с. № 20 22 т. № 1) повідомлено, що відповідно до п. 3 постанови КМУ від 25.07.2012р. № 666, вказана постанова набирає чинності одночасно з набранням чинності Закону України від 17.11.2011р. № 4050-VI «Про державну службу». Пунктом 1 розділу IX Прикінцевих та перехідних положень Закону (із змінами та доповненнями) передбачено, що він набирає чинності з 01.01.2014р. За таких умов, постанова КМУ від 25.07.2012р. № 666 станом на теперішній час не діє. Проведення службового розслідування регулюється Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим Постановою КМУ від 13.06.2000р. № 950, але він поширює свою дію тільки на осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Додатково повідомлено, що наказом Мінрегіону України від 18.07.2013р. № 384 К/ОС [PERSON] звільнено з посади директора ПП «Дніпроцивільпроект» та покладено виконання обовязків директора на [PERSON] Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному мірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992р. № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Виходячи з вимог ст. 15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного зясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Отже, визначення пропорційності розміру шкоди, яка в даному випадку підлягає сплаті декількома особами, належить до виключної компетенції суду. Враховуючи викладене, оскільки наразі відсутні трудові відносини з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], Мінрегіон просив подати позов в інтересах Держави в особі Мінрегіону України та ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» до зазначених осіб про відшкодування шкоди в порядку статті 136 КЗпП України на суму 158 756грн.80коп. На даний лист Прокуратурою Дніпропетровської області листом від 31.10.2013р. № 05/2-228вих 13 повідомлено (а.с. № 23 т. № 1) що, як встановлено, у період невиконання рішення суду на посаді керівників ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» перебувало пять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Прокуратурою м. Дніпропетровська листом від 18.05.2013р. № 63/3188вих13 було повідомлено Мінрегіон про необхідність з урахуванням вини кожного надати до прокуратури області розрахунок суми, яку необхідно було б стягнути з конкретної особи-відповідача. Однак, не дивлячись на неодноразові нагадування прокуратури області листами від 25.07.2013р., 11.09.2013р., 23.09.2013р., розрахунку надано не було. У звязку з викладеним, прокуратура просила у найкоротший термін направити до прокуратури області розрахунок суми позову, який можливо було б покласти в обґрунтування позовних вимог прокурора. Мінрегіоном на запит Прокуратури Дніпропетровської області від 31.10.2013р. № 05/2-228 вих-13 щодо надання розрахунку суми позову направлено лист ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» від 13.11.2013р. № 04/685 з розрахунком кількості робочих днів, протягом яких пять колишніх керівників виконували свої обовязки в період з 26.12.2006р. по 5.09.2010р. (а.с. № 24 , 25 т. № 1). Додатково повідомлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2011р. задоволено частково позовні вимоги і з ДП «Дніпроцивільпроект» на користь [PERSON] стягнуто заробіток за час невиконання рішення суду (з 26.12.2006р. по 13.09.2010р.) у розмірі 141 904грн.75коп., а також моральну шкоду у розмірі 1000грн., всього 142 904грн.75коп. Як зазначено у рішенні суду середньоденний дохід [PERSON] склав 152грн. 75коп. Як вбачається з вищевказаного листа ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» від 13.11.2013р. № 04/685 (а.с. № 25 т. № 1) кількість робочих днів, протягом яких виконували свої обовязки наступні керівники ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» у період з 26.12.2006р. по 13.09.2010р.: [PERSON] з 26.12.2006р. до 12.11.2007р. - 220 робочих днів; [PERSON] з 13.11.2007р. до 20.02.2008р. 70 робочих днів; [PERSON] з 21.02.2008р. до 20.05.2010р. - 561 робочий день; [PERSON] з 21.05.2010р. до 20.06.2010р. 19 робочих днів; [PERSON] з 21.06.2010р. до 13.09.2010р. 59 робочих днів. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2011р., залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2012р. та ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2012р., у справі № 2-0063-2011 з ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» на користь [PERSON] стягнуто середньомісячний заробіток за час невиконання рішення суду у розмірі 141 904грн.75коп., а також моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., а всього 124 904грн.75коп. (а.с. № 27 35 т. № 1) Зі змісту цього рішення вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2006р. визнано незаконними накази № 32-к від 03.04.2006р. та № 113-к від 20.12.2005р. в частині скорочення посади заступника директора по загальним питанням, зобовязано поновити [PERSON] на роботі на посаді заступника директора по загальним питанням ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» з 03.04.2006р.,стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 32\~645грн.85коп. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2007р. рішення суду першої інстанції змінене в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшено суму з 32\~645грн.85коп. до 27\~953грн.25коп. 28.01.2007р. [PERSON] звернувся із заявою до Бабушкінського ВДВС у Дніпропетровській області про прийняття на виконання виконавчого листа №2-2816 від 03.01.2007р. 29.01.2007р. державним виконавцем Колодочкою Д.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 01.02.2007р. державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу, яка була скасована ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2007р. та зобовязано відновити виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-2816/06 від 03.01.2007р. 10.07.2007р. та 16.07.2007р. державним виконавцем Колодочкою Д.О. було запропоновано ДП ДППІ «Дніпроцивільпроект» добровільно виконати рішення суду шляхом поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника директора по загальним питанням ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» у строк до 13.07.2007р. та відповідно - 19.07.2007р. Згідно наказу в.о. директора ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» № 43-к від 27.04.2007р. [PERSON] був поновлений на роботі на посаді заступника директора по загальним питанням з 03.04.2006р. Фактично до виконання покладених на нього обовязків не приступив. У звязку з цим 09.08.2007р. державним виконавцем Колодочкою Д.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2008р. скасована, дії державного виконавця визнано незаконними та зобовязано останнього відновити виконавче провадження. Дана ухвала суду першої інстанції була скасована ухвалою апеляційного районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2008р., справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010р. дії державного виконавця визнано незаконними, визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Колодочки Д.О. від 09.08.2007р. про закінчення виконавчого провадження по виконанню рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2006р., зобовязано відновити виконавче провадження. На підставі вказаної ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010р. на вимогу державного виконавця Бабушкінського ВДВС ДМУЮ у Дніпропетровській області Григорчука П.В., наказом № 175к від 09.09.2010р. відповідачем остаточно виконано рішення Красногвардійського районного суду від 25.12.2006р. про поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника директора інституту по загальним питанням з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом на 2005р. (існуючий перед звільненням), скасувавши накази М 113к від 20.10.2005р. та № 32к від 03.04.2006р.. Фактично [PERSON] був допущений до виконання покладених на нього обовязків з вересня 2010р. Суд у даній справі дійшов висновку, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2006р. про поновлення на роботі в період з 26.12.2006р. до 13.09.2010р. відповідачем ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» не виконувалося. У зв'язку із цим на підстави п. 2 , 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, довідки № 177 від 22.03.2007р. ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» про сукупний дохід, листві Мінпраці,

Outcome: dismissed