Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

23 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві приватної власності, в порядку спадкування належить квартира [ADDRESS]. У належній йому квартирі зареєстрований відповідач, яка є його колишньою дружиною та з січня 2014 року не проживає у спірній квартирі, зв'язку не підтримує, у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. 01.06.2018 року [PERSON] через канцелярію суду надав заяву з усуненими недоліками, тому ухвалою суду від 25.06.2018 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 23 липня 2018 року, яке в подальшому відкладено на 27.09.2018 року. Позивача про розгляд справи повідомлено належним чином. Судова кореспонденція, яка направлена відповідачу, була повернута до суду, у зв'язку зі спливом строку зберігання, враховуючи зазначене, суд вважає не поважною причиною неявки відповідача до суду. Представник третьої особи до суду не прибула, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечує. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.7). Відповідно до довідки Криворізької об'єднаної міської довідко-інформаційної служби від 09.02.2018 № 16, за адресою [ADDRESS], окрім позивача зареєстровані: син, [PERSON], [INFO], донька, [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно акту від мешканців будинку № [ADDRESS] та посвідченому директором ТОВ «Житлокомцентром», [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01 січня 2014 року.(а.с. 9). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 6). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивач [PERSON] є єдиним власником спірної квартири та правомірно набув право власності на неї. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON], яка не проживає у [ADDRESS] більше трьох років, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved