Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

22 липня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/2 від усіх видів заробітку. Враховуючи, що останнім часом у позивача немає постійного заробітку, він просить зменшити розмір аліментів визначений вищевказаним рішенням суду та призначити аліменти у розмірі 1255 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2021 року цивільну справу № 753/14579/21 передано судді Шаповаловій К.В. 03 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання сторін. Ухвалою суду від 6 серпня 2021 року відкрито провадження у справі. Призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 7 жовтня 2021 року. 7 жовтня 2021 року розгляд справи не відбувся через зайнятість судді в іншому судовому засіданні з розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні. Судове засідання було призначено на 3 листопада 2021 року. 1 листопада 2021 року до суду від представника відповідачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу представника на COVID-19. Розгляд справи було відкладено на 17 грудня 2021 року. 15 листопада 2021 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року зустрічну позовну заяву було повернуто заявнику. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року призначено розгляд справи у підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. У судове засідання 17 грудня 2021 року з`явився позивач та представник відповідача, судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті 17 грудня 2021 року з урахуванням відсутності заперечень учасників справи. У судовому засіданні 17 грудня 2021 року позивач підтримав свої вимоги, просив зменшити розмір аліментів на сина [PERSON] до 1255 грн, з урахуванням того, що у нього на утриманні перебуває мати та він не має постійного заробітку. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказав, що наявність на утриманні матері не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначених судом. Позивач не надав до позовної заяви жодних документів на підтвердження погіршення його матеріального стану, а зменшення розміру аліментів не буде відповідати інтересам дитини. Позивач має заборгованість перед відповідачкою щодо сплати аліментів, яка складає 369152,75 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази, долучені до позову, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що з 8 серпня 2003 року позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 1 липня 2004 року серії [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 4). Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмір Ѕ частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 травня 2014 року і до досягнення ним повноліття. Звертаючись із заявою про зменшення розміру аліментів, позивач вказав, що він не має постійного заробітку, у нього є заборгованість по аліментам, яку він намагається сплачувати як і саме аліменти щомісячно, у нього на утриманні перебуває мати, яка є пенсіонеркою, а тому просив зменшити аліменти до 1255 грн на місяць. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження погіршення його матеріального становища, чи стану здоров`я, покращення матеріального стану відповідачки. Позивачем не надано доказів того, що його мати дійсно перебуває у нього на утриманні. Позивачем долучено до позову лише докази того, що [PERSON] є його матір`ю та має пенсійне посвідчення. Долучена до позову довідка від 2015 року з приводу звернення позивача за консультацією до Інституту травматології не є належним доказом погіршення його стану здоров`я. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що позивачем не підтверджено належними доказами наявність, визначених статтею 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed