Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

22.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за борговою розпискою від 25.12.2013 року в сумі, еквівалентній 1500 доларів США, що станом на день звернення з позовом до суду за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, в гривневому еквіваленті становила 37 756, 37 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.12.2013 року відповідач [PERSON] під розписку позичив у нього гроші в сумі 1500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату подачу позову до суду становить 37 756, 37 грн., які зобов'язався повернути в строк до 01.12.2014 року. Однак у встановлений строк та до теперішнього часу суму боргу не повернув, від повернення суми ухиляється, через що він вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви, просив задовольнити позовні вимоги та стягнути на його користь з відповідача суму боргу за борговою розписку в розмірі 1500 доларів США, що станом на день прийняття судового рішення за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, в гривневому еквіваленті становить 38 355, 00 гривень. Відповідач [PERSON] на судове засідання 29.06.2017 року та 17.08.2017 року двічі, поспіль не з'явився, про причину неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією та даними довідки про направлення SMS-повідомлення, які долучено до матеріалів справи. Доказів, що підтверджують поважність причини неявки, не надав, представника, який би діяв від його імені, не направив, заяви про відкладення судового засідання або про розгляд справи у його відсутність, не представив. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності вимог до ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 25.12.2013 року відповідач [PERSON] позичив в борг у позивача [PERSON] гроші в сумі 1500 доларів США під заставу його гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS] зобов'язавшись повернути борг до 01.12.2014 року в повному обсязі, про що відповідачем особисто складено письмову розписку, копію якої долучено до матеріалів справи. Однак у встановлений строк та до теперішнього часу суму боргу відповідач не повернув, від повернення суми ухиляється. З позовної заяви вбачається, що сума боргу складає 1500 доларів США, що станом на день звернення з позовом до суду (22.08.2016 року) за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, в гривневому еквіваленті становила 37 756, 37 грн. На день прийняття судового рішення офіційний курс гривні щодо долару США за даними Національного банку України, становить 100 доларів США - 2557,2720 гривень. Таким чином сума боргу становить: 1500 доларів США х 25,57 грн. = 38 355, 00 грн. Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст. 530 ЦПК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст.99 Конституції, грошовою одиницею України є гривня. Нормами ч.1, ч.2 ст. 192 ЦК України, встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривні. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст.. 533 ЦК України встановлено: 1.Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. 2.Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України, допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду, які підтверджені документально, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (письмовою розпискою) в гривневому еквіваленті в розмірі 38 355,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved