Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

22 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ДП «Донецька завізниця» про розірвання безстрокового трудового договору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що її згідно до наказу від 05 квітня 2006 року прийнято на роботу на посаду муляра 4 розряду до малярного цеху Вагонного ДЕПО станції Донецьк Донецької залізниці. До 31 грудня 2015 року вона фактично перебувала у трудових відносинах з відповідачем та отримувала заробітну плату. Наказом № 1761 від 25 жовтня 2009 року Вагонне ДЕПО станції Донецьк Донецької залізниці змінило свою назву на Вагонне ДЕПО Донецьк «Державне підприємство «Донецька залізниця». Вагонне ДЕПО Донецьк «Державне підприємство «Донецька залізниця», місце перебування якого було за адресою Донецька область, Ясинуватський район, с. Спартак, яке було відокремленим підрозділом, філією ДП «Донецька залізниця» і припинило свою діяльність 22 лютого 2016 року. ДП «Донецька залізниця» перебуваю у стані припинення, місце реєстрації підприємства [ADDRESS] . У зв`язку з проведенням антитерористичної операції у м. Спартак, Ясинуватського району, Донецької області, відповідач припинив свою роботу та позивач повинна була залишити місце роботи та не мала можливості офіційно звільнитися з підприємства. Вона бажає звільнитися, однак у зв`язку з тим, що територія на якій перебуває відповідач тимчасово окупована, вона позбавлена права на звернення до відповідача для вирішення питання про її звільнення. Враховуючи той факт, що [PERSON] позбавлена можливості звільнитися у відповідності до вимог чинного законодавства, позивач просить суд визнати трудовий договір укладений між нею та ДП «Донецька залізниця» з 01 січня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 38 КзОТ України та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, та задовольнити заявлені вимоги, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача\~ПП «Донецька\~залізниця» у\~судове засідання\~не з`явився,\~про місце\~та час\~слухання справи\~був повідомлений\~належним чином,\~причини неявки\~суду не\~повідомив,\~заяви про\~розгляд справи\~за його\~відсутність та\~відзиву на\~позов не\~надходило.Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] виданої 05 березня 2001 року на ім`я [PERSON] , 07 квітня 2006 року [PERSON] прийнята муляром 4 розряду у малярний цех до Вагонного ДЕПО станції Донецьк Донецької залізничної дороги, про що було видано наказ № 137/ос від 05 квітня 2006 року та зроблено відповідний запис у трудовій книжці за № 21. Згідно вищезазначеної трудової книжки наказом № 1761 від 25 червня 2009 року Вагонного ДЕПО станції Донецьк Донецької залізничної дороги перейменоване на Вагонне депо Донецьк Державного підприємства «Донецька залізниця» про,що було зроблено відповідний запис у трудовій книжці 25 червня 2009 року за № 22. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Вагонне депо Донецьк Державного підприємства «Донецька залізниця», яке було філією Державного підприємства «Донецька залізниця», закрито 22 лютого 2016 року. Згідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Донецька залізниця» місце знаходження Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, буд. № 68, перебуває у стані припинення з24 листопада 2014 року. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за формою ОК5, сформовану 17 вересня 2020 року засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, містяться наступні відомості, що у період з квітня 2006 року по грудень 2016 року [PERSON] нараховувалась заробітна плата Вагонним депо станція Донецьк ДП «Донецька залізниця». Згідно до заяви від 01 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась з відповідною заявою до начальника Вагонним депо станція Донецьк ДП «Донецька залізниця» з клопотанням про звільнення з посади муляра 4 розряду малярного цеху за власним бажанням та яку вона направила конвертом від 01 жовтня 2020 року на адресу підприємства. Відповідно до копії поштового конверта від 01 жовтня 2020 року, конверт повернуто адресатові з відміткою про те, що Вагонне депо станції Донецьк ДП «Донецька залізниця» перебуває на непідконтрольній території України. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються цивільним законодавством, Кодексом законів\~про працю (далі - КЗпП України). Відповідно до ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст.\~21\~КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п.4 ч.1 ст.36\~КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно зі ст.\~38\~Кодексу законів\~про працю\~України працівник\~має право\~розірвати трудовий\~договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~попередивши про\~це власника\~або уповноважений\~ним орган\~письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII\~визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до\~Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»\~запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р\~затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів віднесено і м. Донецьк та с. Спартак Ясиноватського району Донецької області. Згідно з\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Стаття 4 вказаного Закону\~визначає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Відповідно до\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України, які не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Стаття 43 Конституції України\~закріплює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заявник позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію припинення трудових відносин, оскільки відповідач, є тимчасово окупованою територією України, що визначено Верховною Радою України. Припинення дію безстрокового трудового договору з ДП «Донецька залізниця» є єдиним способом підтвердження факту припинення трудових відносин заявника зі вказаною установою та реалізації права на працевлаштування на нову роботу в порядку передбаченому трудовим законодавством України, або набуття статусу безробітного. Враховуючи, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично були припинені 01 січня 2016 року, позивач позбавлена можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку, за ст.38 КЗпПУ, не має можливості розірвати укладений між нею та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує її конституційні права, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача до даного відповідача в частині розірвання трудового договору, на підставі ст. 38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі суд вважає, що з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 840 грн. 80 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved