Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

23 січня 2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку набувальної давності, оскільки проживає у зазначеному будинку більше десяти років та безперервно володіє ним. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вищевказаний будинок влітку 1982 року вона разом із співмешканцем [PERSON] придбали у [PERSON] , якому він належав на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.10.1981 року, проте в нотаріальній формі вказана угода купівлі-продажу не була оформлена, [PERSON] написав розписку про отримання грошових коштів за вказаний будинок, а також 30.08.1982 року останній написав заяву на ім`я директора радгоспу ім.Тельмана про списання з нього земельної ділянки площею 0,17 га у зв`язку з продажем будинку. Таким чином, позивач разом з [PERSON] та їх дітьми проживала у будинку [ADDRESS] з 1982 року до теперішнього часу, тобто упродовж 36 років. [PERSON] помер [INFO] , колишній власник будинку - [PERSON] , [INFO] , який проживав у [ADDRESS] , помер у м.Херсоні [INFO], вищевказані обставини унеможливлюють оформлення нею у позасудовому порядку документів на будинок, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом свого майнового право, оскільки відсутність правовстановлюючих документів на будинок не дозволяє їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Враховуючи те, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою понад десять років, продовжує відкрито, безперервно та добросовісно володіти зазначеним нерухомим майном, осіб, які претендують на вказаний будинок немає, вважала, що для захисту її права на це майно необхідно визнати за нею право власності за набувальною давністю. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі, визнати за позивачем право власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача - Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, подав заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі та у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, надали письмові заяви, у яких не заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , оцінивши досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В ході судового розгляду справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контри 31.10.1981 року, житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці присадибних земель радгоспу ім.Тельмана, після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , належить [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розписки від 30 серпня 1982 року, [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 8000 рублів за будинок від [PERSON] . Згідно із заявою від 30.08.1982 року на ім`я директора радгоспу ім.Тельмана від [PERSON] , останній просив списати земельну ділянку площею 0,17 га у зв`язку з продажем будинку. Судом встановлено, що [INFO] у Щекинському районі Тульської області Російської Федерації помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис 10.10.1996 року за №53, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області. Також встановлено, що [INFO] у м.Херсоні у віці 73 років помер [PERSON] , про що 09.04.2008 року зроблено актовий запис №1494, та підтверджується копією актового запису про смерть, витягом №00022517158 від 03.04.2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Згідно з інформаційною довідкою №55553280 від 21.03.2019 року зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) спадкові справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилися. Відповідно до довідки №2330 від 05.11.2018 року, виданої Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області, земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,13 га [PERSON] згідно наказу директора радгоспу ім.Тельмана №43 від 20.03.1965 року. Після її смерті нерухоме майно надійшло її сину [PERSON] , згідно свідоцтва про права на спадщину по заповіту від 31.10.1981 року, зареєстрованого в реєстрі за №1373. З 1983 року домобудівля за вищевказаною адресою відійшла до [PERSON] , підстав не зазначено. Згідно запису в погосподарській книзі №6 за 2016-2020 роки, особовий рахунок [NUMBER] , площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , становить 0,15 га. Земельна ділянка не приватизована. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] (інвентарний номер 35288 ) від 14.02.2007 року, користувачем вказаного житлового будинку 1905 року побудови та господарських будівель і споруд є [PERSON] Відповідно до довідки №2328 від 05.11.2018 року, виданої Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області, за даними по-господарських книг за 1983-1985, 1986-1990, 1990-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки та з 2016 року по теперішній час позивач [PERSON] була зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS] . Факт постійного проживання позивача за вищевказаною адресою підтверджується також відміткою про її реєстрацію з 31.07.1991 року у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 29.03.1999 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, та довідкою Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області №2370 від 06.11.2018 року. Крім того, факт постійного та безперервного проживання позивача у зазначеному вище будинку понад десять років підтверджується також договорами про користування електричною енергією, укладеними позивачем-споживачем послуг з Білозерським РЕЗ і ЕМ ВАТ «Херсонобленерго» 07.05.2002 року, 01.08.2003 року, актами про заміну електролічильника №287549 від 14.10.2009, №403266 від 27.02.2012 року, а також рахунками за період з 09.01.2002 року по травень 2018 року про сплату за спожиту електроенергію абонентом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами позивача [PERSON] , яка проживає разом із своєю родиною за вищевказаною адресою з 1982 року безперервно до теперішнього часу. Раніше будинок належав [PERSON] , який мешкав у м.Херсоні та продав вказаний будинок [PERSON] та його цивільній дружині [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що протягом 36 років позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб. Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами 1 та 2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статей 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачена ст.ст.15, 16 та ч.4 ст.344 ЦК України, відповідно до яких захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 вищевказаної Постанови). З урахуванням вищенаведеного та виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи, що під час судового провадження позивачем доведено факт добросовісного заволодіння та відкритого, безперервного володіння домоволодінням [ADDRESS] , понад десять років, тобто упродовж часу, який може бути врахований судом для набувальної давності (за три роки до набрання чинності ЦК України 01.01.2004 року) та становить 17 років, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши за позивачем право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved