Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

23.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 21.12.2019 Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. В обґрунтуванні позову позивач вказує, що з відповідачем по справі 21.12.2019 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюб у у них неповнолітніх дітей немає. Шлюбні відносини припинили, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Таким чином, позивач вважає, що їх сім`я розпалася повністю та остаточно і ніякого бажання на примирення в нього немає. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03.09.2021 до суду надійшов відзив від відповідача, згідно якого вона не заперечувала щодо розірвання шлюбу, зазначила, що сторони спільно проживали з 1978 по лютий 2021 року , мають з позивачем двох повнолітній дітей, набули у власність нерухове майно і майновий спір існує буде вирішуватися в окремому судовому порядку, вказала про відсутність підстав для стягнення з неї судового збору, оскільки позивач міг розірвати шлюб в позасудовому порядку , а також просила стягнути з позивача судові витрати у розмірі 2500 грн. 13.09.2021 позивач подав до суду письмові пояснення, де зазначив, що докази, подані відповідачем, не стосуються позовних вимог щодо розірвання шлюбу, а тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.12.2019 року (а.с. 6), від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, шлюбні відносини припинили наприкінці лютого 2021 року, що підтверджується актом від 19.08.2021 (а.с.21) та не оспорюється відповідачем. Спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Оцінка суду. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, та враховуючи визнання відповідачем позову - позов підлягає задоволенню. При цьому, суд не бере до уваги надані відповідачем докази : копії свідоцтва про шлюб, копії свідоцтва про народження, копії свідоцтва про розірвання шлюбу, копії свідоцтва № т 652 про право власність на житло, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копію розпорядження органу приватизації, (а.с. 17, 18, 19, 20, 22,23,24-27, 28), так як вони не стосуються суті спору. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд зазначає таке. Згідно положень ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Так позивачем сплачено 908 грн. судового збору за звернення до суду, які відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у звязку з задоволенням позову. Водночас, відповідачем понесено 2500 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги, копією ордеру, квитанцією, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, актом виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). В свою чергу суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи наведене, обставини справи , розгляд справи без виклику сторін, з урахуванням принципу розумності і співмірності в даному випадку суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу, які необхідно стягнути з позивача на користь [PERSON] , з 2500 грн. до 908 грн. На підставі вищевикладеного, оскільки розмір судових витрат обох сторін складає 908 грн., слід звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній судові витрати, згідно до ч.10 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved