Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

24.03.2020 року [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом. Посилаючись на ст. 116 та 117 КЗпП України просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31.05.2018 року по 18.03.2020 року в розмірі 81 716,67 грн. В обґрунтування позову вказувала, що відповідачем їй не виплачена при звільненні заробітна плата, тому відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 01.04.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 20), відзив на позовну заяву не подав. 25.08.2020 року у відкрите судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 36, 37). Позивач [PERSON] 25.08.2020 року звернулась до суду із заявою, в якій просила розглянути справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судові засідання свого представника не направив, причини неявки в судове засідання не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 13.03.1990 року по 30.05.2018 року [PERSON] працювала в ТОВ «Інтер-ГТВ». Згідно наказу № 109 к від 30.05.2018 року останню звільнено з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за невиконання роботодавцем умов колективного договору, що вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] та копії наказу-розпорядження № 109 к від 30.05.2018 року. Згідно копії довідки № 24/740 від 14.06.2018 року товариства «Інтер- ГТВ», станом на 14.06.2018 року заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] становить 24 313,49 грн. та складається: заробітна плата за лютий 2018 року - 2 044,17 грн., березень 2018 року - 3 862,48 грн., квітень 2018 року - 3 533,64 грн.; заробітної плати та вихідної допомоги за травень - 14 873,20 грн. Середньогодинний заробіток за два попередні місяці перед звільненням складає 32,89 грн. 31.07.2018 року постановою головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 2-н/357/1250/18, виданого 09.07.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ТОВ «Інтер-ГТВ» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 24 313,49 грн. 02.09.2019 року постановою державного виконавця виконавчий документ - судовий наказ № 2-н/357/1250/18 від 09.07.2018 року передано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України. Вказана постанова мотивована необхідністю об`єднання виконавчого документа у зведене виконавче провадження. Згідно наданого позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 01.06.2018 року по 18.03.2020 року становить 81 716,67 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішені справи, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. За змістом статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Системний аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 712/3776/17, провадження № 61-32684 св 18. З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 року у справі № 2-н/357/1250/18, що набрав законної сили 09.07.2018 року, стягнуто з ТОВ «Інтер-ГТВ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 24 313,49 грн. З довідки відповідача № 24/2051 від 04.12.2018 року вбачається, що середньоденний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням складав 180,39 грн. (7 396,12 грн. заробітна плата за попередні 2 місяці, що передували звільненню / 41 кількість робочих днів). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період (453 днів затримки розрахунку при звільненні), становить 81 716,67 грн. (453 днів затримки х 180,39 грн.). Отже, оскільки позивачу при звільненні з роботи не були виплачені всі належні до сплати суми, тому на підставі статті 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідність стягнення з відповідача за період з 31.05.2018 року по 18.03.2020 року середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved