Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~23 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про виселення. \~ \~ \~ \~Свою позовну заяву мотивує наступним. Вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності, САВ/875771, виданого 10 вересня 2008 року виконавчим комітетом Дружківської міської ради. Право власності зареєстроване у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 вересня 2008 року. (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, додається до позовної заяви). \~ \~ \~ \~У вказаній квартирі був зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON]. За рішенням Дружківського міського суду від 10 вересня 2013 року по справі № 229/2313/13-ц, [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житлом в її квартирі, на підставі якого його знято з реєстрації Позивач має намір користуватись нею, однак потрапити до квартири вона не може, оскільки там фактично перебуває відповідач [PERSON], який встановив свої замки на вхідні двері, регулярно знаходиться в цій квартирі, використовує її для своїх потреб в якості майстерні, в квартирі знаходяться його особисті речі. \~ \~ \~ \~Договір найму чи інші угоди, які б надавали йому право користуватися квартирою не укладались. Житлове приміщення він займає самоправно. Користуючись квартирою та фактично перебуваючи в ній, відповідач не оплачує комунальних платежів, в наслідок чого утворилась значна заборгованість зі сплати комунальних платежів. Добровільно [PERSON] звільнити квартиру не бажає. Позивач просить виселити його з належної їй квартири без надання іншого житла та стягнути з нього судові витрати. \~ \~ \~ \~01 жовтня 2010 року відповідач подав до суду заперечення на позов, в якому посилається на те, що вищевказана квартира була отримана 23.01.1980 р, а шлюб позивача і відповідача зареєстрований в 1977 році, який розірваний 20.10.2000 р., вважає, що він має право спільної власності на квартиру. Просить в позові відмовити. \~ \~ \~ \~Також до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Зустрічний позов обгрунтовував наступним. У 1977 році він уклав шлюб з [PERSON]. Незабаром вони подали заяву про вступ до ЖБК «Гвоздика» створеному при міській раді. Після закінчення будівництва рішенням міської ради № 24-5 від 23.01.1980 р їм був виданий ордер № 4893 серія 05 на квартиру №54 в ЖБК «Гвоздика», розташованому за адресою: вул.Космонавтів будинок 69. В ордері вказано склад сім'ї: позивач та відповідачка. Таким чином, згідно з ордера, ця квартира належала йому та його дружині. На підставі довідки від ЖБК «Гвоздика» про виплату паю дружина подала заяву про видачу свідоцтва на власність на цю квартиру. Рішенням міської ради № 977 від 13.09.2008 р нам було видано свідоцтво на власність № 875771 серія САВ від 10.09.2008 р. Однак міська рада зробила юридичну помилку і не вказала у рішенні видати свідоцтво на власність на двох членів сім'ї, як це і зазначено в ордері. В результаті цієї помилки він позбавлений права на частку власності в своїй квартир. Просить визнати за ним право власності на вищезазначену квартиру. Додатково наполягав, що право власності на квартиру перейшло до нього на підставі укладеної угоди між ним та [PERSON] У 2016 році [PERSON] сплатив [PERSON] 3000 євро відповідно до підписаної сторонами «Угоди», після цього [PERSON] передала всі документи на квартиру. Однак, нотаріально правочин оформлено не було, оскільки нотаріальні послуги коштували досить дорого, а [PERSON] не мав в своєму розпорядженні потрібних фінансів. Крім того, переоформлення власності на квартиру на імя [PERSON] позбавить його права на субсидію. \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив на позовну заяву [PERSON] та у відзиві на зустрічний позов відповідача [PERSON] спростовує його посилання про протиправність позбавлення його права власності. Зазначає, що право власності на квартиру у неї виникло після розірвання шлюбу з [PERSON], він не має права власності на спірну квартиру, більш того втратив право користування цією квартирою згідно з судовим рішенням. Разом із тим наголошує, що предметом позову у поточний час є лише питання виселення відповідача з квартири, якою він не володіє, не має права розпоряджатися та користуватися. Вважає позовні\~вимоги [PERSON] безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] прийнято до провадження та призначено до підготовчого засідання. Зустрічна позовна заява 08 жовтня 2018 року суддею залишений без руху, а 20 листопада 2018 року прийнята до спільного розгляду разом із первісним позовом, оскільки [PERSON] усунені недоліки позову. По справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи. В судове засідання прибув представник позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] Просив задовольнити позов [PERSON] та виселити [PERSON] з її квартири, відмовити в задоволенні зустрічної позовної заявина посилаючишь на раніше надані пояснення, які викладені у позові, запереченнях та відзиві на зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, підтримав свій зустрічний позов до неї і просить визнати за ним право власності на спірну квартиру. Суд, вислухавши пояснення представника [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов до наступних висновків. Що стосується первісного позову. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 16). У вказаній квартирі був зареєстрований колишній чоловік позивачки [PERSON] За рішенням Дружківського міського суду від 10 вересня 2013 року по справі № 229/2313/13-ц, [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житлом в її квартирі, на підставі якого його знято з реєстрації (а.с. 12). Наразі в зазначеній квартирі немає зареєстрованих осіб, згідно довідки № 2890 від 18.07.2018 р., виданої Виконавчим комітетом Дружківської міської ради (а.с. 18). Сторони не заперечували, що в вищезазначеній квартирі, не зважаючи на зняття з реєстрації, продовжує проживати [PERSON], що на думку позивачки порушує її право власності. Судом установлено, що до розгляду даної справи [PERSON] було заявлено позов до [PERSON] про зняття останнього з реєстрації та примусового виселення з квартири (справа № 229/2113/13-ц). Згідно рішення Дружківського міського суду від 10 вересня 2013 року по справі № 229/2313/13-ц, позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено частково. Тобто в судовому засіданні, вже розглядались вимоги [PERSON] до [PERSON] про його виселення з квартири, і суд розглянув їх і виніс рішення по справі. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження по справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Відповідно, повторно розглядати вимоги, щодо яких вже було винесено рішення суд не може, а відтак в цій частині справа підлягає закриттю. Що стосується вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З боку [PERSON] в судовому засіданні не було надано достатніх доказів про те, що він укладав правочин про придбання квартири з [PERSON] З його боку було надано тільки «Угоду про поділ сумісного майна подружжя» від 20.04.2001 року, яку було укладено у простій письмовій формі. Доказів про сплату грошових коштів у розмірі 3000 Євро на користь [PERSON] з боку [PERSON] надано не було, інших доказів про укладення договору щодо купівлі-продажу квартири або дарування квартири також до суду надано не було. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Стаття 655 ЦК України закріплює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, закон чітко встановлює, що договір купівлі-продажу квартири укладається в письмовій формі і підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Відповідно посилання [PERSON] на факт того, що між ним було укладено договір, відповідно до якого до нього перейшло право власності є безпідставним і в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження. Що стосується вимоги [PERSON] про визнання його права власності на квартиру у звязку з тим, що було зроблено помилку у свідоцтві на право власності на квартиру, і він безпідставно був позбавлений права власності на квартиру. Судом установлено, що рішення про видачу свідоцтва було прийнято на підставі Тимчасового положення реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 № 6/5, на підставі довідки кооперативу про те, що [PERSON] внесла свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] (а.с 73). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.09.2008 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON]. З боку [PERSON] не було надано доказів про те, що він в свою чергу оскаржив рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно прийняте Дружківською міською радою, доказів про сплату пайового внеску за квартиру. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed