Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

23 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 17 квітня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Від цього шлюбу в них народився син, [PERSON], [INFO]. На теперішній час дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у вихованні дитини участі не бере, не несе витрат по утриманню і догляду за дитиною, з сином не спілкується, не турбується про його фізичний та духовний розвиток. В позовній заяві позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON], у сумі 300 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 19 травня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] додаткових витрат у сумі 300 грн., залишені без розгляду. У судовому засіданні позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів від 18 квітня 2015 року (а.с.20), уточнені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник зацікавленої особи, [PERSON], яка діє на підставі довіреності №29/01-497 від 12 травня 2015 року (а.с.29), в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника зацікавленої особи, прокурора, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.22). Неповнолітній [PERSON], [INFO], постійно мешкає з позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою комунального підприємства «ЖЕК №7» від 09 квітня 2015 року за № 359 (а.с.10). З довідки ДНЗ №08 від 16 квітня 2015р. за №11 вбачається, що [PERSON] [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад №8(ДНЗ №8) «Орлятко» з 2013 року по теперішній час. Батько ніколи не приймав ніякої участі в заходах ДНЗ №8. Дитину приводить і забирає з ДНЗ №8 «Орлятко» тільки мати (а.с.12). Як вбачається зі змісту витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації №04 від 23 січня 2014 року (а. с. 11), у [PERSON] [INFO], загальне недорозвинення мови ІІ рівня, знижена працездатність, словник не відповідає віковим вимогам. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує на протязі тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав за №29/01-523 від 19.05.2015року (а.с.33), батько [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться успіхами сина, не турбується про його стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток. [PERSON] не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тобто батько нехтує своїми батьківськими обов'язками. [PERSON] свої батьківські обов'язки не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій спрямованих їх виконання. Вихованням та утриманням дитини займається мати, [PERSON] У зв'язку з чим, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає доцільним позбавлення батька - [PERSON], батьківських прав у відношенні його неповнолітньої дитини [PERSON] У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як вбачається з повідомлення КЛПУ «Міський наркологічний диспансер міста Слов'янська» від 14 травня 2015р. вих. №2/84-2015, [PERSON] взятий під нагляд в 2002 році. На теперішній час перебуває під наглядом з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання декількох наркотичних та інших психоактивних речовин. Вживання зі шкідливими наслідками (а.с.32). Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилявся від їх виконання у відношенні своєї неповнолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved