Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

22 вересня 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ,) про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 жовтня 2013 року сталася ДТП, внаслідок якої механічні ушкодження отримав належний позивачу транспортний засіб Volkswagn Krafter, [NUMBER] . Крім того легкі тілесні ушкодження отримав сам позивач. Винним у даному ДТП був визнаний відповідач [PERSON] . Матеріальна шкода у вигляді вартості відновлювального ремонту транспортного засобу становить178 752,00 грн., з яких, в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, страховою компанією було відшкодовано 49 490,00 грн. Крім того, позивач вказує, що внаслідок отриманих легких тілесних ушкоджень зазнав моральних страждань у вигляді душевних переживань, а також фізичного болю, розмір яких він оцінює у 50 000,00 грн. З наведених вище підстав, посилаючись на приписи ст.ст.22, 23, 1194 ЦК України, позивач просить суд: 1) стягнути з відповідача на свою користь 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 2) стягнути з відповідача на свою користь 129 262,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач, у письмовому відзиві, та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили та вказали, що розмір матеріальної шкоди слід визначати виходячи із звіту про оцінку страхової компанії, з врахуванням зносу автомобіля. Крім того вказували на завищений розмір моральної шкоди. Заслухавши пояснення присутні учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 20 жовтня 2013 року о 22 год. 30 хв. на а/д Луцьк-Ковель в с. Колодяжне, керуючи автомобілем «Фольксваген Т5» д.н. [NUMBER] не впорався із керуванням та виїхавши на смугу зустрічного руху зіткнувся з автомобілем «Фольксваген-Крафтер» д.н [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажири даних транспортних засобів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п 12.1, 10.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року №159/2823/17, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 22 вересня 2017 року, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП для накладення адміністративного стягнення (а.с.20-21). З огляду на приписи ч.6 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені у вказаній постанові судді у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, а тому повторному доказуванню ці обставини не підлягають. З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована на момент ДТП у НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності 50 000,00 грн. та франшизою 510,00 грн. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2018 року у цивільній справі №159/2856/18, стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 49490 гривень. У вказаному рішенні суду було зазначено, що суд стягнув страхове відшкодування зі страховика у межах ліміту відповідальності 50 000,00 грн., за вирахуванням франшизи у розмірі 510,00 грн. (а.с.22-24). Фактично ці кошти були сплачені страховиком позивачу 14 липня 2020 року (а.с.25). Згідно автотоварознавчого дослідження ТОВ «Гарант-Асістанс» від 02 червня 2014 року №АС8381ВС-02.06/2, матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові автомобіля Volkswagen Crafter, [NUMBER] , в результаті його пошкодження складає 65 919,31 грн. Зі змісту цього дослідження слідує, що вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнт зносу становить 119 100,55 грн. (а.с.26-28). Згідно доданих до матеріалів справи актів виконаних робіт та товарних чеків, позивач здійснював ремонт свого транспортного засобу у ФОП [PERSON] і сплатив у загальному 178 752,00 грн. (а.с.36-43). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що потерпілий, у разі недостатності страхового відшкодування для покриття фактичного розміру завданої шкоди, вправі вимагати від особи, яка завдала шкоду виплати відповідної різниці. При цьому, під фактичним розміром шкоди слід розуміти або реальну вартість втраченого майна на момент розгляду справи (у разі фізичного знищення речі) або вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (у разі можливості такого відновлення). В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, автомобіль позивача підлягав ремонту та не визнавався у встановленому порядку фізично знищеним, а тому відповідач, на підставі приписів ст.1194 ЦК України, з врахування положень ч.2 ст.1192 ЦК України, повинен відшкодувати позивачу всі його витрати на виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі, за вирахуванням вже сплаченого страхового відшкодування. В даному випадку, і це підтверджується наданими первинними документами - актами виконаних робіт та товарними чеками, позивач здійснював ремонт свого транспортного засобу у ФОП [PERSON] і сплатив у загальному 178 752,00 грн. (а.с.36-43). Із вказаної суми суд вираховує 49 490,00 грн. вже сплаченого страхового відшкодування, у зв`язку з цим до відшкодування відповідачем підлягає сума у розмірі 129 262,00 грн. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що шкоду слід розраховувати виходячи з автотоварознавчого дослідження ТОВ «Гарант-Асістанс» від 02 червня 2014 та з врахування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки за змістом приписів ч.2 ст.1192 ЦК України, фізичний знос речі повинен враховуватися лише у разі фізичного знищення речі, під час обрахування її ринкової вартості на момент завдання шкоди. У разі відновлення пошкодженої речі, врахування її фізичного зносу є некоректним, адже відновлення потребує закупівлі нових, а не зношених, запчастин, тобто здійснення витрат без врахування фізичного зносу. При цьому вказане не позбавляє відповідача права заявити вимогу про передачу йому пошкоджених деталей позивачем, або, в разі відсутності їх у натурі - відповідне грошове відшкодування їх вартості. Про вказаний варіант врегулювання спору зазначав в судовому засіданні позивач. Суд зауважує, що фізичний знос автомобіля враховується тільки під час виплати страхового відшкодування, як це передбачено у ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і ця норма стосується лише правовідносин страховика, страхувальника та вигодонабувача, та спрямована, в першу чергу, на унеможливлення зловживання особами правом на страхову виплату шляхом навмисного пошкодження транспортного засобу для відшкодування вартості нових запчастин (шахрайство із страховими виплатами). Також суд не може прийняти за основу вартість відновлювального ремонту, яка визначені у дослідженні від 13 травня 2014 року у розмірі 119 100,55 грн. (без врахування коефіцієнту фізичного зносу), адже фактичний ремонт автомобіля позивачем здійснювався через два роки - у 2016 року, у зв`язку з чим фактичні витрати могли підвищитися внаслідок інфляційних впливів та кон`юнктури ринку. Крім того, відповідач, заперечуючи фактично понесені позивачем витрати на відновлення автомобіля не надає суду доказів на спростування цих обставин, зокрема відповідний висновок судової експертизи, або звіт про оцінку завданого збитку. Власні судження представника відповідача про доцільність чи недоцільність проведення певних робіт та заміни певних деталей (агрегатів), зокрема двигуна, не підкріплені відповідними висновками спеціаліста у цій галузі (автотоварознавця, автотехніка), а зводяться до його власних суб`єктивних уявлень. Посилання представника відповідача на протокол огляду транспортного засобу не спростовує позовні вимоги та обґрунтованість витрачених позивачем коштів, зокрема на заміну двигуна, а навпаки, підтверджує їх, адже у протоколі чітко наведено застереження, що при розбиранні транспортного засобу можливі приховані дефекти елементів моторного відсіку та приводу заднього мосту (а.с.32). Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні фототаблиці ушкодженого автомобіля, складені слідчим під час огляду місця події, (а.с.12-15) і на них чітко прослідковуються сильні ушкодження його передньої частини, в тому числі видно пошкодження елементів моторного відсіку, тому цілком обгрунтовано могла виникнути необхідність у заміні цілого двигуна. В будь-якому випадку, як вже зазначав суд доцільність чи недоцільність виконання певних ремонтних робіт повинна оцінюватися судовим експертом, або суб`єктом оціночної діяльності, а відповідач маючи тягар доказування цих обставин, повинен був надати суду відповідні докази. Оскільки цього відповідач не зробив, хоча провадження у справі тривало з вересня 2020 року, суд, зважаючи на надані фототаблиці та протокол огляду із застереженням про можливі приховані дефекти у моторному відсіку, знайшов цілком обґрунтовані доводи позивача про необхідність відшкодування йому фактичних витрат на ремонт автомобіля, в тому числі пов`язаних із заміною двигуна. Щодо доводів представника відповідача про те, що позивач має право звернутися до страховика стосовно повернення податку на додану вартість, суд зауважує, що виплачена страховиком сума вже містила у собі податок на додану вартість, оскільки ухвалюючи рішення про стягнення цієї суми, Ковельський міськрайонний суд Волинської області зменшив її лише на суму франшизи, а стосовно податку на додану вартість рішення не приймав. Страховик рішення суду не оскаржував, а отже погодився із таким порядком стягнення. Суд зауважує, що в будь-якому випадку страхова виплата, з врахуванням ПДВ, не може перевищувати ліміту відповідальності, тому зі страховика на користь позивача була стягнута сума вже із врахуванням ПДВ, в межах ліміту відповідальності та з вирахуванням франшизи. З наведених вище мотивів та підстав суд задовольняє позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 129 262,00 грн. у повному обсязі. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. На переконання суду, своїми діями, які виразилися у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за результатом якого було завдано шкоди здоров`ю позивачу, відповідачем завдано моральну шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях через необхідність лікування, а також перенесений фізичний біль під час ДТП. Визначаючи розмір належної до компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь душевних страждань та пережитого фізичного болю у зв`язку із ДТП, суд доходить до висновку, що на користь позивача слід присудити 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Заявлена до відшкодування сума у 50 000,00 грн. є явно завищено, оскільки не враховує, що отримані позивачем травми відносилися за ступенем тяжкості до легких тілесних, а самі рани загоїлися швидко, без ускладнень, про що зазначено у наданій позивачем виписці із медичної картки (а.с.10). Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 392,62 грн. судового збору, що пропорційно до задоволених позовних вимог ((129 262,00 + 10 000,00) х 1)/100). Також, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000,00 грн. судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, розмір яких відповідає попередньому (орієнтованому) розміру судових витрат, зазначених у першій заяві по суті спору (а.с.6), а також підтверджується договором про надання правової допомоги, актом з детальним описом виконаних робіт, квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.45-47). Своїм правом на доведення неспівмірності цих витрат, як це передбачено ч.6 ст.137 ЦПК України, сторона відповідача не скористалася, а тому суд стягує їх у повному обсязі.

Outcome: partial