Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

22.08.2018 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] і просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 26.02.2010 року у Дем'янівській сільській раді Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Залишити дітей : - дочку [PERSON], [INFO].н. та сина, [PERSON], [INFO].н. проживати з нею, - залишити їй прізвище - [PERSON]. З позовної заяви поданої позивачем вбачається, що 26.02.2010 року у Дем'янівській сільській раді Галицького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між сторонами, в якому народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося по тій причині, що в них відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного, немає почуттів. Після реєстрації шлюбу, чоловік повністю змінив поведінку відносно неї, з неприязню ставився, часто виникали сварки. Відповідач вживав алкогольні напої, перестав матеріально забезпечувати сім'ю, а це все привело до того, що вони розійшлися. Як одна сім'я не проживають більше року. Шлюб просить розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати разом із нею. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Однак нею подано заяву через канцелярію суду, в якій вона просить позов задовольнити, розглядати справу у її відсутності. Відповідач, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, проте подав суду заяву, в якій позов позивача визнає повністю та просить справу розглядати у його відсутність. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.02.2010 року у Дем'янівській сільській раді Галицького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], актовий запис № 1 (а.с.5), в якому народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] (а. с. 6, 7). Сторони прожили разом сім років, проте сімейне життя у них не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя. Шлюбно-сімейні відносини припинилися, проживають окремо більше одного року. Сім'я розпалася остаточно. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти сім'ю, а тому суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до яких: шлюб між сторонами - розірвати, неповнолітній дітей: дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] залишити проживати з матір'ю - [PERSON] Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved