Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

24.01.2018 року [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду з позовом до ДП «СЕРВІС» вимогами якого є поновлення на роботі на посаді заступника директора ДП «СЕРВІС» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на виконання ним з 06.07.2016 року до 26.12.2016 року трудових обов»язків на ДП «СЕРВІС» на посаді заступника директора. 26.12.2017 року позивача звільнили з посади відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме - скороченням чисельності або штату працівників. Вказує на порушення відповідачем ст. ст. 42, 47, 49-2, 116 КЗпП України, позивач був звільнений з посади без персонального попередження з боку відповідача. Наказ про скорочення посади «заступника директора» було підписано 13.10.2017 року. В цей день позивач був на лікарняному. У зв'язку зі станом здоров'я позивач вийшов на роботу тільки 26.12.2017 року. Весь цей час він перебував на лікарняному. В день виходу позивача на роботу він був звільнений з займаної посади. Відповідач на початку вересня призначає на вакантну посаду заступника директора [PERSON], а потім, через місяць, скорочує одну з двох посад заступника, але звільняє у зв'язку з скороченням позивача, а не новопризначеного [PERSON], який працює лише місяць на підприємстві. Позивач працював на ДП «СЕРВІС» з 06.07.2016 року ([PERSON] з вересня 2017 року), а в рибній галузі з 2010 року ([PERSON] взагалі не працював у цій галузі, що також підтверджується відповідачем у відзиві) це при тому що основним видом діяльності ДП «СЕРВІС», яке являється підприємством Державного агенства рибного господарства України, є морське рибальство. Крім того зазначає, що позивач має спеціальні знання в сфері охорони праці та пожежної безпеки. Так в літку 2017 року позивач пройшов підготовку та перевірку знань в сфері охорони праці, пожежної та електробезпеки, та отримав відповідні посвідчення. Слід зауважити, що позивач - єдиний спеціаліст в ДП «СЕРВІС» хто мав спеціальні знання та допуски в сфері охорони праці, пожежної та електробезпеки безпеки (відповідні докази додано до позовної заяви). Більше того, позивач є спеціалістом з охорони праці, саме в морських портах. При цьому, навчання позивач проходив за направленням ДП «СЕРВІС». Докази того що [PERSON] має відповідні знання та допуски у матеріалах справи відсутні. Відповідач не запропонував позивачу іншу роботу на тому самому підприємстві. Хоча позивачу, як заступнику керівника та особі яка неодноразово виконувала обов'язки керівника, достеменно відомо про те що на підприємстві є вакантні посади. Зокрема вакантною була посада «Риболова». Обмеження, щодо зайняття позивачем такої посади, відсутні. Відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, у день звільнення останнього. 31.01.2018 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва визначені правила подальшого розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін /а.с.27-28/. Представник відповідача проти позову заперечує, надає відзив в якому зазначає, що позивача було дійсно призначено на посаду заступника директора ДП «СЕРВІС» з 06.07.2016 згідно наказу № 1-п від 05.07.2016. 26.12.2017 року позивача звільнили з посади відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме - скороченням чисельності або штату працівників. Наказом № 26 від 29.09.2017 ДП «СЕРВІС» було затверджено штатний розпис з 01.10.2017 в кількості 8 штатних одиниць. При цьому, вакантними були посади консультанта та рибовода. Наказом № 27 від 05.10.2017 «Про внесення змін до штатного розпису» з 06.10.2017 було скорочено посаду консультанта в кількості однієї штатної одиниці. Наказом від 13.10.2017 № 29 «Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису» було скорочено з 22.12.2017 року одну штатну одиницю заступника директора. Було попереджено позивача про його наступне звільнення 22.12.2017 на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме - скороченням чисельності або штату працівників. Крім того, позивачу було повідомлено про відсутність в ДП «СЕРВІС» вакантних посад, які можуть бути запропоновані йому для переведення. Було складено відповідне повідомлення про заплановане вивільнення та надано особисто із зазначеним наказом позивачу в другій половині дня в кабінеті директора ДП «СЕРВІС». Однак позивач відмовився отримувати зазначені наказ та повідомлення та втік з робочого місця. Відповідне підтверджується актом від 13.10.2017. Оскільки позивач не відповідає кваліфікаційним характеристикам та вимогам до осіб, які мають право працювати на посаді рибовода, йому не могла бути запропонована відповідна посада. Суд, встановивши обставини, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.07.2016 року згідно наказу № 1-п від 05.07.2016 року працював на посаді заступника директора ДП «СЕРВІС» /а.с.11, том 1/. Наказом ДП «СЕРВІС» від 13.10.2017 року № 29 «Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису» було скорочено з 22.12.2017 року одну штатну одиницю заступника директора /а.с.96, том 1/. 13.10.2017 року було складено попередження про наступне звільнення [PERSON] з 22.12.2017 року на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме - скороченням чисельності або штату працівників. Проте докази вручення попередження [PERSON] в матеріалах справи відсутні /а.с.97, том 1/. Суд не бере до уваги Акт про відмову поставити підпис на підтвердження отримання повідомлення від 13.10.2017 року /а.с. 99, том 1/, оскільки інформація вказана в ньому не узгоджується з інформацією зазначеною відповідачем у відзиві - так, в акті вказано що позивач відмовився отримати документи о 09 год. 00 хв. 13.10.2017 року, а у відзиві відповідач вказує що повідомлення було надано в другій половині дня /а.с.48/, та спростовується наданими суду доказами. Інших доказів повідомлення позивача про звільнення суду не надано. Відповідно до листка непрацездатності серії АДІ № 092145, 13.10.2017 року [PERSON] був на лікарняному /а.с.13, 246е, том 1/. Згідно інформації наданої Центром первинної медико-санітарної допомоги №3 Святошинського району в листі від 30.08.2018 № 1335, позивач дійсно був на прийомі у лікаря, що підтверджується реєстрацією його в журналі реєстрації амбулаторних хворих /а.с.78 том 2/ та графіком роботи лікаря за 13.10.2017 року /а.с. 77, том 2/, яким в свою чергу також підтверджується те, що позивач був на прийомі у лікаря в проміжок часу з 08:00 до 11:00 год. Сторонами визнається та обставина, що на момент звільнення [PERSON] в ДП «СЕРВІС» була вакантна посада рибовода, проте відповідач не запропонував цю посаду позивачу. Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 цієї статті визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Згідно роз'яснень, які містяться в п.п.18, 19 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням зап. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що дійсно мало місце скорочення штату працівників, проте відповідач не попередив позивача про звільнення і йому не були запропоновані вакантні посади на ДП «СЕРВІС», тому тут вбачається порушення вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Отже звільнення [PERSON] є незаконним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивача було звільнено з порушенням порядку звільнення, що відповідно до ст. 235 КЗпП України є підставою для поновлення позивача на роботі на посаді заступника директора ДП «СЕРВІС» з 27.09.2017 р., також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.12.2017 року по 01.10.2018 року, що складає 188 днів. Згідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. № 100, а також враховуючи відомості про розмір заробітної плати, яка нараховувалась позивачу відповідачем за серпень, вересень 2017 року, відповідно до форми ОК-7 /а.с. 22, том 1/, суд визначає середньоденний заробіток позивача, відповідно до наданих доказів, у розмірі 2552,47 грн., без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 479 864, 36 грн., без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів. Згідно із п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ч. 5 ст. 235 КЗпП України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та виплати йому заробітної плати за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 141 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до меморіальний ордеру /а.с.24, том 1/ витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 5500,00 грн. за підготовку та подачу позовної заяви до ДП «СЕРВІС».

Outcome: approved