Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

22.07.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідачів Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В. 03.08.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача- фізичної особи 04.08.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 06.10.2021 року. 06.10.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 06.10.2021 року Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] померла його бабуся, [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована в по [ADDRESS] . За життя [PERSON] , склала заповіт від 24 жовтня 1997 року, яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно, в тому числі і житловий будинок, що знаходиться в с. Дніпровокам`янка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області заповіла позивачеві і [PERSON] , в рівних долях. Даний заповіт був посвідчений 24 жовтня 1997 року секретарем Дніпровокам`янської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі під № 36. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається , в тому числі і з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та права на земельну частку (пай) 03.06.2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу від 03.06.2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини, що й стало причиною звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно письмових пояснень проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що строк для звернення позивача із заявою до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини сплив у 2001 році, а позивач звернувся із позовом до суду лише в 2021 році, тому пропустив строк звернення до суду. Зазначені позивачем причини пропуску строку позовної давності вважає неповажними, тому вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився про дату час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу, Малашова Г.В., в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована в по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За життя [PERSON] , склала заповіт від 24 жовтня 1997 року, яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно, в тому числі і житловий будинок, що знаходиться в с. Дніпровокам`янка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області заповіла позивачеві і [PERSON] , в рівних долях. Даний заповіт був посвідчений 24 жовтня 1997 року секретарем Дніпровокам`янської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі під № 36, що підтверджується копією заповіту. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається , в тому числі і з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та права на земельну частку (пай) 03.06.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В.,, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу від 03.06.2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса. З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення її його порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме визнання причин пропуску подання заяви про прийняття спадщини поважними та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустив строк для прийняття спадщини в зв`язку з тим, що помилково вважав, що при наявності заповіту, складеного на його ім`я він автоматично приймає спадщину. Таким чином на думку суду позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того будь-які інші спадкоємці, в тому числі і орган місцевого самоврядування на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , не претендує, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Посилання відповідача на те, що позивач пропустив строк на звернення до суду з даним позовом , суд вважає безпідставними, оскільки нормами Цивільного кодексу України передбачений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який позивач пропустив, тому у нього виникли підстави на подання позову до суду, оскільки у разі вчинення позивачем відповідної дії в межах цього строку не мало б наслідком необхідності звернення до суду. В свою чергу нормами Цивільного кодексу України та нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено обмеження строку на подання позову до суду, а встановлений нормами ЦПК України строк позовної давності є підставою для відмови у задоволення позовних вимог, а не пропуском строку на звернення до суду. Тому посилання відповідача, що строк звернення до суду у позивача скінчився не має будь-якого правового підґрунтя. Судом також встановлено, що інші спадкоємці, втому числі і за заповітом із заявами про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , до приватного нотаріуса не звертались, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 110/2021. За наведених вище обставин, на думку суду причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачем суд вважає поважними та суд вважає за потрібне визначити позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачу тривалістю в три місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який буде достатнім для звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача.

Outcome: approved