Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

23.10.2013р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві, в наданій суду 03.02.2014р. заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 09.08.1964р. у АНД відділі РАЦС м. Дніпропетровська. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей. Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися восени 1977р., хоча до 2009р. сторони проживали разом. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрата почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, в 2009р. відповідачка переїхала проживати до доньки закордон, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення просив не надавати. Просив шлюб розірвати та винести заочне рішення суду в судовому засіданні за його відсутності. Відповідачка в судові засідання 23.01.2014р. та 03.02.2014р. не з'явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 27.11.2013р., шляхом вручення судових повісток та копії позову згідно вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України через КП «ЖЕП № 37» ДМР. Згідно відомостей наданих директором КП «ЖЕП № 37» ДМР вручити повістки відповідачці не має можливості через її відсутність за адресою реєстрації (а.с. № 21,34).. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197, 224-226 ЦПК України ухвалити по справі заочне рішення в судовому засіданні за відсутності сторін без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони зареєстрували шлюб 09.08.1964р. у АНД відділі РАЦС м. Дніпропетровська, під актовим записом № 802 (а.с. № 3). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги, через що в родині виникали конфлікти. Сторони проживають окремо з 2009р., мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин тобто з 1977р., тобто тридцять сім років. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені близько тридцяти семи років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка, будучи повідомленою належним чином про дату та час слухання справи, заперечень суду не надала. З огляду на те, що відповідачкою питання про зміну її прізвища після розірвання шлюбу не ставилось, то суд вважає за можливе залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229грн. 40коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved