Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

23 березня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією родиною та поділ спільного майна подружжя. 07 квітня 2017 року позивач подала уточнену позовну заяву, в якій просила вимогу про встановлення факту проживання однією родиною з відповідачем залишити без розгляду. В своїй позовній заяві вона посилалась на те, що з червня 2001 року підтримувала фактичні шлюбні відносини з відповідачем. З того часу вона проживала однією родиною з відповідачем у будинку по вул. Правди №63, в м. Краматорську, який був придбаний [PERSON] 30 грудня 1999 року, згідно договору купівлі-продажу №476, зареєстрованого Краматорською Універсальною біржею «Примус», зареєстрованого в БТІ м. Краматорська 17 січня 2000 року №8281. На час придбання будинку відповідачем [PERSON] його вартість згідно договору купівлі-продажу від 30 грудня 1999 року складала 2000 гривень. Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи №224/6 від 26 грудня 2016 року ринкова вартість домоволодіння №63 по вул. Правди в м.Краматорську Донецької області на момент укладення договору купівлі-продажу складає 80 142 гривні, а ринкова вартість вказаного домоволодіння на момент проведення експертизи складає 248 298 гривень. За час шлюбу, завдяки їх спільним трудовим та матеріальним затратам були здійснені невідємні поліпшення домоволодіння, які суттєво впливають на його ринкову вартість. Вказані поліпшення складають 68% ринкової вартості домоволодіння. Загальна сума виконаних ними ремонтно-будівельних робіт на період після 2006 року під час зареєстрованого шлюбу згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи становить 174 147 гривень. (т.1 а.с.150). 12 серпня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб Грушуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області, актовий запис № 3. Дітей від шлюбу не мають. В період зареєстрованого шлюбу, а саме в жовтні 2009 року ними придбано автомобіль [NUMBER]. Рішеням Краматорського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо розподілу майна, просила розділити жилий будинок, земельну дялінку і автомобіль. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя задоволено. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним сумісним майном подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя - задоволені. Визнано спільним сумісним майном подружжя [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], автомобіль ВАЗ 21150, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Визнано спільним сумісним майном подружжя [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] житловий будинок №63 по вулиці Правди в місті Краматорську Донецької області, загальною площею 43,5 кв.м з господарськими будівлями та спорудами. Визнано за [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] право власності кожного на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 21150, XTA21150064180002 державний реєстраційний номер [NUMBER]. Визнано за [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] право власності кожного на 1/2 частку житлового будинку №63 по вулиці Правди в місті Краматорську Донецької області, загальною площею 43,5 кв.м з надвірними та господарськими будівлями та спорудами. Визнано за [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] право власності кожного на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою вул. Правди, 63 в м. Краматорську, площею 0,0831 га (кадастровий номер 1412900000:00:011:0507). Стягнуто з [PERSON], [INFO] (ІПН1973406752) на користь [PERSON], [INFO] витрати по сплаті судового збору в сумі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 копійок та витрати по сплаті судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4125 (чотири тисячі сто двадцять п'ять) гривень, а всього 4984 (чотири тисячі девятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду в частині спору про розподіл жилого будинку і земельної ділянки. Вважає його незаконним і не обґрунтованим. Житловий будинок і земельна ділянка є його приватною власністю і на будь яку частку в цьому майні позивач права не має. В засідання апеляційного суду представник [PERSON] - [PERSON] апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в засідання апеляційного суду не прибули. Просили справу розглядати у їх відсутність. Не прибув в судове засідання відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін, що не прибули. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду зміні: в частині спору про розподіл будинку і земельної ділянки скасуванню з ухваленням нового рішення, зміні в частині визначення розміру судових витрат, виходячи з наступного. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, вказаним нормам закону рішення суду не відповідає. Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Звертаючись в суд з позовними вимогами про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, поділ цього майна, позивач [PERSON] посилалась на те, що цінність будинку в період зареєстрованого шлюбу істотно збільшилася за рахунок їх спільних трудових та матеріальних затрат. Задовольняючи позовні вимоги в наведеній частині, суд першої інстанції виходив саме з того, що за час шлюбу сторони значно збільшили вартість будинку за рахунок їх спільної праці та матеріальних затрат. Тому у позивача виникло право власності на половину житлового будинку з господарськими спорудами і право власності на половину земельної ділянки, яка була придбана відповідачем у період шлюбу. Але з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо через те, що він не грунтується на законі і не відповідає матеріалам справи. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статті 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 12 серпня 2005 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований Грушуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області, актовий запис № 3 (т.1 а.с.8). Рішенням Краматорського міського суду від 05 жовтня 2016року (справа №234/8093/16-ц) шлюб між сторонами розірвано (т.2 а.с.3). З квітня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини. Від сумісного проживання сторони дітей не мають . Згідно договору купівлі-продажу №476 від 30 грудня 1999 року, посвідченому Краматорською Універсальною біржею «Примус», та зареєстрованому в БТІ м. Краматорська 17 січня 2000 року №8281, [PERSON] є власником житлового будинку №63 по вулиці Правди в місті Краматорську Донецької області. Згідно договору купівлі-продажу на земельній ділянці за вказаною адресою розташований один жилий будинок загальною площею 35,6 кв.м., в тому числі: житловою площею 18,2 кв.м, позначений на плані літерою А-1-а,-а?, надвірні та господарські споруди, позначені на плані буквами: сараї Б, В-п/д, забор №1-3, вбиральня Д, замощення 2. Продаж вказаного жилого будинку здійснено за 2000 грн. (т.1 а.с. 9). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного суду України у п. 23 своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Отже, для визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя, суду необхідно було встановити, що за час шлюбу його цінність, а ні ціна майна, істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Також наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик. Звертаючись в суд з позовом про визнання жилого будинку спільним сумісним майном подружжя, [PERSON] посилалась на те, що за час спільного проживання та у період шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти у 2005 році побудували погріб під частиною будівлі вартістю 8266 грн., гараж В з оглядовою ямою вартістю 25985 грн.; у 2007 році вимощення, тротуар, встановлено металеву огорожу 19550 грн.; в 2008 році сарай Б та навіс Г вартістю 25207 грн.; У 2011 році здійснено заміну покрівлі будинку, витрати склали близько 20000 грн. (а.с. 1-2 том 1). Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з доведеності факту збільшення ціни спірного жилого будинку під час спільного проживання сторін. При цьому суд поклав в основу свого висновку відомості, отримані під час проведення судової будівельно-технічної експертизи №224/6 від 26 грудня 2016року . Як видно з висновку судової будівельно-технічної експертизи №224/6 від 26 грудня 2016 року ринкова вартість домоволодіння по вул. Правди, 63 в м. Краматорську з невідємними поліпшеннями становить 248 298 гривень на момент її проведення. Ринкова вартість вказаного домоволодіння без невідємних поліпшень становить 80 142 гривні. Вартість невідємних поліпшень в домоволодінні по вул. Правди, 63 в м. Краматорську становить 168 156 гривень, що складає 68% його ринкової вартості. Загальна сума виконаних ремонтно-будівельних робіт в домоволодінні №63 по вулиці Правди в м. Краматорську на період після 2006 року на момент проведення експертизи становить 174 147 гривень. (т.1 а.с. 89-150). З вказаних досліджень експертизи і виходив суд першої інстанції. Але, суд не врахував, що відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №63 по вулиці Правди в місті Краматорську сіни «а» площею 5 кв.м., рік побудови 2000, тамбур «а?» площею 3.4 кв.м.. рік побудови 2000, сарай «Б» площею 25.4 кв.м. рік побудови 2008, гараж «В» площею 26.7 кв.м. рік побудови 2005, загальною вартістю 122001 грн. станом на час проведення експертизи є самовільно збудованими і не могли бути прийняті судом в рахунок вартості спірного жилого будинку з надвірними побудовами. А решта ремонтно-будівельних робіт, про які йдеться в позовній заяві [PERSON], зокрема ремонт покрівлі будинку, окремих приміщень будинку, замощення, огорожи, вартість яких не можна визнати істотною в розумінні ст. 62 СК України через те, що вони не призвели до збільшення вартості спірного майна як обєкта, його якісних характеристик та його цінності. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Суд у порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, помилково взяв до уваги лише вартість ремонтних та будівельних робіт, визначену на час розгляду справи і зробив помилковий висновок про те, що за час спільного проживання сторін у справі відбулося істотне збільшення вартості будинку внаслідок спільних трудових, грошових затрат сторін чи затрат другого з подружжя. Порівняльний аналіз технічних характеристик спірного житлового будинку станом на час його придбання -30 грудня 1999 року і на час проведення судової будівельно-технічної експертизи дає підстави зробити висновок про те, що сам жилий будинок як обєкт нерухомості не змінився. Згідго договору купівлі-продажу №476 від 30 грулдня 1999 року [PERSON] купив житловий будинок №63 з надвірними та господарськими будівлями, позначений на плані буквою А-1- а,- а? загальною площею 35.6 кв.м., у тому числі житловою площею 18.2 кв.м., та надвірні і господарські будівлі літерами: сараї Б.В-п/д, огорожу №1-3, вбиральню Д, замощення 2. (а.с.9). Як видно з висновку судової будівельно-технічної експертизи №224/6 від 26 грудня 2016 року станом на вказаний день спірний житловий будинок має туж саму форму і конфігурацію, той самий розмір житлової площі 18.2 кв.м., ті ж самі господарські споруди і будівлі, огорожу, вбиральню і замощення. А збільшення загальної площі будинку відбулося за рахунок самовільно збудованих приміщень. Таким чином, ремонтні роботи, про проведення яких в спірному житловому будинку зазначала позивач, не призвели до збільшення будинку як обєкта нерухомості. (а.с.89-246 том 1). За таких умов спірний жилий будинок є власнію відповідача [PERSON], не став обєктом права спільної сумісної власності і підстав для його розподілу між сторонами у справі з визнанням за [PERSON] права власності на ? його частину у суду першої інстанції не було. Судом також встановлено, що відповідно до державного акту серії ЯД №136330 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданого на підставі рішення Краматорської міської ради №9/V-47 від 14 лютого 2007 р. відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка за адресою вул. Правди, 63 в м. Краматорську, площею 0,0831 га (кадастровий номер 1412900000:00:011:0507) (т.1 а.с. 19). З вказаного державного акту видно, що [PERSON] є власником спірної земельної ділянки внаслідок безоплатної її приватизації. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Отже, спірна земельна ділнка, яка набута відповідачем внаслідок приватизації, відповідно до частини 1 статті 57 Сімейного Кодексу України є його особистою приватною власністю і не підлягає розподілу між подружжя. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не повно з»ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував закон, що мав бути застосований, застосував закон, який не мав бути застосований, зробив висновки, які не відповідають обставинм справи і неправильно вирішив спір. Тому рішення суду відповідно до статті 309 ЦПК України в частині спору про розподіл жилого будинку і земельної ділянки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Враховуючи, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, в їх задоволені необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Рішення суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю та поділ автомобіля ВАЗ 21150, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] заявник не оскаржує, тому апеляційним судом не перевіряється. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] судом задоволено частково, суд присуджує позивачеві з відповідача понесені нею судові витрати з оплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 275,57 грн. (826,80 грн. х 33,33%).

Outcome: approved