Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

22 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання угоди дійсною, визнання права власності на 1/2 частину квартири та визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що з 23 жовтня 1998 року по 21 листопада 2011 року вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В період шлюбу 25 листопада 1998 року [PERSON] на Маріупольській Універсальні товарній біржі уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказаний договір було зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 26 листопада 1998 року за № 40845. Квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, одна з яких, площею 12,4 кв.м. є ізольованою, а дві, площею 17,9 кв.м. та 13,4 кв.м. є суміжними. На теперішній час вона та неповнолітня донька [PERSON], [INFO], займають дві суміжні кімнати площею 17,9 кв.м. та 13,4 кв.м., а ізольована кімната площею 12,4 кв.м. знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] Ухвалою суду від 15 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання угоди дійсною, залишені без розгляду. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визначення порядку користування вказаною квартирою, та пояснила, що на теперішній час у квартирі [ADDRESS] фактично проживають вона та її неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо у квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності. Оскільки спірна квартира була придбана в період шлюбу, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири та визначити порядок користування нею, виділивши їй з донькою дві суміжні кімнати, а відповідачу ізольовану кімнату, для подальшого розділу особистих рахунків. Представник позивачки [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги та пояснення позивачки підтримала у повному обсязі. Просила суд визнати за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши позивачці та її неповнолітній доньки дві суміжні кімнати, площею 17,9 кв.м. та 13,4 кв.м., а відповідачу - ізольовану кімнату площею 12,4 кв.м. Відповідач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутності. При цьому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, зясувавши думку відповідача відносно до позову, дослідивши письмові матеріали справи, вражає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 1998 року, який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2011 року (а.с. 10). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до біржового контракту № 23543, укладеного 25 листопада 1998 року на Маріупольській універсальній товарній біржі, та зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 26 листопада 1998 року за № 40845, на імя [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], що складається з трьох кімнат загальною площею 59,20 кв.м., житловою площею 43,70 кв.мю (а.с. 11, 12). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Як зазначено в ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Отже, оскільки судом встановлено, що сторони під час шлюбу придбали квартиру [ADDRESS], яка за договором купівлі-продажу зареєстрована на імя відповідача, суд приходе до висновку про визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Розглядаючи позовні вимоги про визначення порядку користування спірною квартирою, суд прийшов до наступного. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що ця квартира складається з трьох кімнат: 17,9 кв.м. та 13,4 кв.м., які є суміжними між собою, та ізольованої кімнати площею 12,4 кв.м. Також є коридор, туалет, ванна кімната, кухня та комора (а.с. 13-16). Відповідно до копії особливого рахунку № 13-8, виданого 01 грудня 2016 року КК «Східна» у квартирі [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 116). Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. Як зазначено в ст. 63 цього ж Кодексу, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частиною 7 статті 8 ЦПК України передбачено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Як зазначено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З матеріалів справи та пояснень позивачки у судовому засіданні вбачається, що після припинення шлюбних відносин спірною квартирою користується позивачка та її неповнолітня донька в цілому, відповідач проживає окремо за адресою: [ADDRESS]. Позивачка бажає встановити порядок користування спірною квартирою для подальшого розділу особових рахунків. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, з урахуванням фактичного користування спірною квартирою позивачкою та її донькою, а також з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем, суд приходе до висновку про можливість встановлення запропонованого позивачкою порядку користування квартирою № 8 будинку № 13 по вулиці 9 Травня в місті Маріуполі між сторонами, наступним шляхом: виділити [PERSON] та [PERSON], [INFO], в користування суміжні жилі кімнати, площею 17,9 кв.м. та 13,4 кв.м., а [PERSON] ізольовану кімнату, площею 12,4 кв.м. Кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та комору, залишити у спільному користуванні сторін. При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлений порядок користування спірною квартирою не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири та визначення порядку користування квартирою, підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати повязані із сплатою судового збору у розмірі 1102 гривні 40 копійок (551,20 гривень + 551,20 гривень), понесені останньою при подачі позову до суду.

Outcome: approved