Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

22.03.2021р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29.03.2008р. На даний час шлюб розірвано за рішенням суду від 26.01.2011р., яке набрало законної сили 08.02.2011р. Від цього шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин вони мешкають окремо, дитина залишилася проживати з нею і перебуває на її повному утриманні та вихованні. Відповідач як батько не цікавиться вихованням, розвитком, навчанням та здоров`ям сина, не спілкується з ним та протягом тривалого часу не надає матеріальну допомогу, має заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку з чим нею неодноразово ініціювалось питання притягнення його до кримінальної відповідальності. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 29.03.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.06.2021р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Додонов П.О. не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю, просять його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Представник третьої особи Алішевська В.В. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення в інтересах дитини та відповідно до вимог закону. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та представника третьої особи, в т.ч. у відсутність відповідача в заочному порядку відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ст.171 СК України закріплює, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.12.2009р. (арк.5). Шлюб розірвано за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2011р., яке набрало законної сили 08.02.2011р. (арк.22). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (арк.7). Після припинення шлюбних відносин сторони мешкають окремо, дитина мешкає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] . Рішенням Хортицького районного суду від 06.04.2010р. з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2010р. і до повноліття дитини. Згідно розрахунку державного виконавця Шевченкіського ВДВС у м.Запоріжжі станом на 31.01.2021р. заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина становить 173 615,78грн. (арк.23). Згідно з актом обстеження умов проживання дитини від 14.04.2021р., складеним спеціалістами Служби (управління) у справах дітей по Хортицькому району, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] , бабусею - [PERSON] та вітчимом - [PERSON] . В квартирі створені сприятливі умови для проживання, виховання та розвитку дитину, [PERSON] має окрему кімнату з особистим спальним місцем, куточком для відпочинку та місцем для навчання, забезпечений повноцінним харчуванням, одягом та взуттям відповідно до сезону, шкільним приладдям (арк.57). Згідно з листом Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ЗМР від 26.04.2021р. практичним психологом відділу соціальної роботи була проведена бесіда з малолітнім [PERSON] , в ході якої він розповів, що своєю родиною вважає маму, вітчима [PERSON] , бабу та діда. У нього добрі та дружні стосунки з вітчимом та саме його він вважає своїм батьком. Вони разом з родиною весело проводять дозвілля, грають в сімейні ігри, дивляться фільми, гуляють на природі. Він із захватом показував велосипед, який йому подарував вітчим. Щодо біологічного батька, то він його ніколи не бачив, знає про нього зі слів матері. Також повідомив, що біологічний батько здійснював перешкоди, коли був необхідний дозвіл на його виїзд за кордон. Членом своєї родини біологічного батька він не вважає, до позбавлення його батьківських прав відноситься спокійно та охоче. Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району №21.01/01-22/394 від 24.05.2021р. ним визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (арк.56). Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначено в п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ці чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), тому вона підлягає застосуванню лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, лише при наявності вини в діях батьків, з урахуванням ставлення дітей до них, а також тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] після припинення подружніх відносин з сином [PERSON] тривалий час не зустрічається і не спілкується, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає, навчанням та станом здоров`я не цікавиться, матеріальну допомогу добровільно не надає, аліменти протягом тривалого часу не сплачує та має заборгованість зі сплати аліментів, що свідчить про його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини. Вказані обставини підтверджуються наданими суду письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими. Також суд враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Суд вважає вказаний висновок обґрунтованим, оскільки він складений за результатами ретельної перевірки умов життя неповнолітньої дитини, бесіди психолога із неповнолітньою дитиною. Цей висновок узгоджується із обставинами, встановленими безпосередньо судом. При цьому, відповідач [PERSON] обґрунтованого заперечення проти позову не подав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував. Враховуючи вищевикладене, виходячи із завдань та загальних засад судочинства, суд вважає необхідним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00грн.

Outcome: approved