Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

22 квітня 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить: визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк 6 місяців для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після матері, [PERSON] , померлої [INFO] . Позов мотивований тим, що після смерті матері позивача [PERSON] , померлої [INFO] , залишилось майно яке вона відповідно до заповіту № 85 від 05 липня 2010 року заповіла [PERSON] . Однак позивач не подала у передбачений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що не знала про заповіт, який виявила лише влітку 2019 року під час прибирання в будинку де проживала померла, а сама позивачка працювала та проживала в місті Києві тобто на значній відстані. Оскільки вказане питання вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявила відповідні вимоги. На судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача на судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого виконавчим комітетом Борозенської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області 11 листопада 2019 року [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 51 (свідоцтво серії [NUMBER] ). Відповідно до\~заповіту №\~85\~від \~05\~липня 2010\~року,\~який посвідчений\~секретарем Новокубанської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області Цуркан А.І. заповіла [PERSON] земельну ділянку та житловий будинок з господарськими спорудами які їй належатимуть на день смерті. Відповідно до\~свідоцтва про\~народження виданого\~Новокубанською сільською\~радою Великоолександрівського\~району Херсонської\~області 18\~квітня 1974\~року,\~позивач є\~дочкою померлої [PERSON] про що складено відповідний актовий запис № 10 (свідоцтво серії [NUMBER] ). Отже позивача як особу відносно якої складено заповіт віднесено до спадкоємців за заповітом, що надає їй право вирішувати питання про право на спадщину. Згідно з\~листом завідуючого\~Великоолександрівської державної\~нотаріальної контори\~від 27\~квітня 2021\~року №\~360/01-09\~та Інформаційною\~довідкою зі\~Спадкового реєстру\~(спадкові\~справи та\~видані на\~їх підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину)\~спадкова справа\~після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до\~довідки,\~яка видана\~03\~листопада 2020\~року Борозенською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області [PERSON] проживала сама до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , інформація, щодо проживання за вказаною адресою позивача відсутня. Відповідно до трудової книжки серії АТ-VII від 17 липня 1995 року виданої на ім`я [PERSON] остання з 2006 року по 2020 року працювала в ТОВ «Кийтранс-2005», відповідно свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 07 грудня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб 07 грудня 2012 року, про що складено відповідний актовий запис № 1528 (свідоцтво серії [NUMBER] ), що свідчить про факт її проживання в іншій місцевості (м.Київ), а відтак на значній відстані від будинку де знаходився заповіт на її ім`я, про який вона дізналася лише влітку 2019 року під час прибирання в будинку де проживала померла, а отже не була обізнана про існування заповіту, відповідно і не зверталася до нотаріуса з питань прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] . Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями наданими пленумом Верховного суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що спадкоємець, який не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, має право прийняти спадщину у вказаний спосіб у випадку доведення перед судом поважності причин його пропуску. Посилаючись на підстави пропуску вказаного строку позивач посилається на проживання в іншій місцевості та не обізнаність про існування заповіту на її ім`я. При цьому слід зазначити, що висновок про поважність причин пропуску вказаного строку дає суд у кожному конкретному випадку, виходячи з особливих обставин справи, дій спадкоємця, обставин смерті спадкодавця, наявності інших спадкоємців, їх поведінки та поведінки органів місцевого самоврядування, яка мала місце впродовж існування неоформленої спадщини. Наведене положення закону також свідчить про наділення суду дискреційними повноваженнями при вирішенні вказаного питання, який на власний розсуд кваліфікує наведені позивачем причини поважними або неповажними, які завадили останньому звернутись вчасно до нотаріуса. Будь-які обмеження при цьому законодавчо не встановлені, а отже суд враховуючи наведене має ухвалити у справі законне, і найголовніше справедливе рішення, яким буде досягнуто справедливий баланс прав та інтересів сторін. Оскільки причин пропуску вказаного строку може бути безліч, законодавець і надав можливість суду вирішувати таке питання, в кожному випадку виходячи з «поважності» причин без будь-яких обмежень. Отже, суд вважає, що факт проживання позивача у м.Києві, потребував подолання значної відстані до місця знаходження будинку де позивач виявила заповіт під час прибирання, коли строк звернення до нотаріуса з метою прийняття спадщини вже закінчився, що є достатньою підставою для подання відповідної заяви після спливу значного проміжку часу, враховуючи те, що відповідне право після смерті спадкодавця не було реалізоване відповідачем або іншими особами, а отже права та інтереси останніх жодним чином не будуть порушені. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причини, а отже не позбувся можливості оформлення прав на нього, так і відповідача, який таке право не набув у порядку встановленому законом та не заявив про свої права на неї. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved