Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

22 серпня 2017 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування її житловим будинком за адресою: Миколаївська область, Вітовський (Жовтневий) район, с. Миколаївське, вул. Леніна, 27. В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. У її власності знаходиться зазначений житловий будинок, в якому вона проживає одна. Зазначений будинок належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1082. В цьому будинку зареєстрований, хоча і не коли не проживав [PERSON]. Дана обставина заважає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком, також їй доводиться самостійно сплачувати по рахункам по оплаті комунальних платежів. Мати відповідача [PERSON], а також [PERSON] згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 4 грудня 2012 року визнані такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинком № 27 по вул. Леніна, в с. Миколаївське Вітовського району Миколаївської області. Посилаючись на те, що [PERSON] добровільно не зняла з реєстрації [PERSON], хоча він в будинку ніколи не мешкав, тому просила позбавити його права користування цим будинком. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідачка до суду не зявилась, про час та місце слухання справи судом була повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Будинок № 27 по вул. Леніна в с. Миколаївське Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області належить позивачці на підставі свідоцтва про право власності на право на спадщину за законом від 11 липня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1082. [PERSON], який є сторонньою особою, зареєстрований в ньому, хоча і не проживав в цьому будинку ніколи, також рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 4 грудня 2017 року його матір [PERSON] визнано такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Наявність такої реєстрації позбавляє позивачку як власника будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідачка та її син в будинку добровільно не мешкають, не є членами сім`ї позивачки, тому позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved