Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

22.11.2019 позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 42 593,00 грн., витрати на висновок експерта у розмірі 2 200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу адвоката. В позові посилається на те, що 26.05.2018 о 16:40 год. водій [PERSON] , керуючи тролейбусом «Богдан» [NUMBER] в м. Києві по вул. Н.Ополчення, 5-а, під час виникнення небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками та таким чином водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.3 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, про що було складено відповідний протокол. Згідно з постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2018 у вищевказаній ДТП [PERSON] , було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП. Позивач зазначає, що роботодавець водія тролейбуса КП «Київпастранс» відмовився у добровільному порядку відшкодувати завдану в результаті ДТП шкоду, що призвело до необхідності здійснення ремонту автомобіля за власний кошт. Також, вказує, що для оцінки матеріальної шкоди, позивачем був направлений запит до незалежної авто експертизи ФОП « [PERSON] », який встановив, відповідно до звіту №1385 про оцінку автомобіля «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , що матеріальний збиток внаслідок пошкодження при ДТП складає 25 530,08 грн. Крім того, позивач зазначив, що для можливості подальшого користування вищезазначеним автомобілем, йому довелося за власний рахунок його відремонтувати. Вартість ремонтних робіт складає 42 593,00 грн. відповідно до наряду-замовлення №20/18 від 08.08.2018 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту. Позивач, також, зазначає, що маючи намір повернути кошти, звернувся до Моторного страхового бюро України, проте отримав відмову у відшкодуванні матеріальної шкоди. Окрім цього, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., визначаючи розмір якої, позивач врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити з наведених вище підстав. 22.11.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 25.11.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.05.2018 року в м. Києві по вул. Н.Ополчення, 5-А, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та тролейбусу «Богдан» № [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , останню також визнано винною у її вчиненні постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2018 року, яка набрала законної сили 21.08.2018 року. Постановою судді щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася тому, що саме водій [PERSON] допустила порушення п. 2.3 (б), 12.3 ПДР і її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.а.с. 8-9). Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, вирішуючи заявлені позивачем у справі позовні вимоги, суд приймає до уваги постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2018 року, якою визнано винною [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26.05.2018 року, оскільки остання має законну силу, нею ж встановлено час та місце дій внаслідок яких було пошкоджено автомобіль позивача у справі, а також особу, що їх вчинила. Встановлено, що власником автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7). Згідно звіту № 1385 про оцінку автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , складеного 09.08.2018 ФОП « [PERSON] », матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 25 530,08 грн. (а.с.а.с. 10-16). За складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку позивач сплатив 2 200,00 грн. (а.с. 31). Встановлено, що на момент ДТП [PERSON] працювала водієм тролейбуса КП «Київпастранс», та виконував свої трудові обов`язки на службовому транспорті. Таким чином, відповідач, як роботодавець винної в ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану йому працівником шкоду. За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Так, відповідно до Наряду-замовлення № 20/18 від 08.08.2018 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобіля «Subaru Forester», загальна вартість ремонтних робіт та вартість запасних частин становить 42 593,00 грн. (а.с. 32). 26.07.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо відшкодування збитків у розмірі 42 593,00 грн. (а.с.а.с. 34-35), однак листом від 14.08.2019 відповідач у виплаті відшкодування відмовив (а.с. 36). Разом з тим, сума збитків, завдана позивачу відповідачем відшкодована не була, що стало підставою для проведення ремонту автомобіля за власний кошт. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, тимчасовим, сезонним, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок даної ДТП позивач зазнав збитків. Дані збитки були заподіяні позивачу третьою особою, шкоду заподіяно у зв`язку з виконання нею своїх трудових обов`язків, що є підставою для настання цивільно-правової відповідальності для юридичної особи - відповідача по справі. Визначаючи розміри збитків, суд, враховуючи вимоги ст. 1192 ЦК України, вважає, що позивачу підлягають відшкодуванню збитки, розмір яких має бути визначено відповідно до реальної вартості втраченого майна, що складає 42 593,00 грн. Доказів на спростування розмірувказаної вище матеріальної шкоди, відповідачем не надано. Також, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача 2 200 грн. - витрат, пов`язаних з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, а саме оплати вартості проведеного дослідження розміру матеріального збитку, завданого автомобілю, що належить позивачу. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України зробленого на підставі розгляду справи № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року визначено, що виходячи з аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Також, суд враховує те, що пошкодження автомобіля, власником якого є позивач внесло суттєві зміни в життєві стосунки останнього, призвели до витрат часу для вирішення питання ремонту автомобіля, відшкодування завданої шкоди. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 4 000,00 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial