Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

22.10.2020 позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кисельова О.М., та позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Агро-Азов» (далі - ВАТ «Агро-Азов») про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що [INFO] помер їх чоловік та батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] разом з дружиною та сином переселився до радгоспу «Портівський» Першотравневого району, де йому було надано зазначений будинок для проживання, вартість якого становила 7000 крб., а сума позики, яку мав сплатити [PERSON] , становила 2300 крб. Згідно довідки директора ПСХ «Агро-Азов» від 22.02.1993, [PERSON] сплатив позику за переселенський будинок. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.12.2014 у справі №241/1014/14-ц встановлено, що з 01.07.1988 року совхоз «Портовський» перейменовано в АПП « Агро-Азов» наказом № 145/08 від 26.06.1988 року. У зв`язку з переходом на баланс в АП АМП з 30.11.1992 року АПП «АгроАзов» перейменовано в підсобне сільське господарство АП АМП «АгроАзов» (наказ № 44 к від 30.11.1992 року). З 16.09.2002 року на виконання наказу № 1084 від 12.07.2002 року регіонального відділення ФГІ України по Донецької області ПСХ «Агро-Азов» перейменовано в ВАТ «Агро-Азов» (наказ 20/к від 16.09.2002 року). Згідно довідки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ «Агро-Азов» зареєстровано за адресою: вул. Леніна, буд. 1 в с. Портівське Мангушського району Донецької області. Таким чином, ВАТ «Агро-Азов» є правоприємником радгоспу «Портівський». Довідка про сплату позики була надана з метою подальшого отримання [PERSON] правовстановлюючого документу на будинок, у зв`язку з його викупом, проте він не встиг цього зробити за життя. Позивачі зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки позивач не надав нотаріусу правовстановлюючих документів на будинок. У зв`язку з тим, що [PERSON] за життя не встиг отримати правовстановлюючі документи на будинок, а зараз зробити це неможливо, просили визнати за ними право власності на будинок [ADDRESS] , по 1\\2 частини за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою судді Першотравневого районного суду Донецької області від 27.10.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 24.12.2020 року провадження по цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кисельова О.М., в судове засідання не з`явилися, подали до суду письмову заяву, в якій позов просять задовольнити у повному обсязі та справу розглянути без їх участі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позов просить задовольнити у повному обсязі та справу розглянути без його участі. Представник відповідача ВАТ «Агро-Азов» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.02.1998 (а.с. 13). Позивачка [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.06.1978, є дружиною померлого (а.с. 12), а позивач [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії № [NUMBER] від 12.01.1979, є сином померлого (а.с. 11). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Мелекінської сільської ради № 903 від 22.09.2020, [PERSON] на день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON] та у встановлений ст. 1270 ЦК України строк прийняли спадщину після його смерті. Постановами державного нотаріуса Мангушської державної нотаріальної контори від 21.10.2020 №№ 556/02-31 та 557/02-31 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Таким чином, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно, позивач може реалізувати свої спадкові права лише у судовому порядку. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно за позивачами у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та батька. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З матеріалів справи вбачається, що згідно переселенського квитка № [NUMBER] від 29.08.1979, виданого відділом Донецького облвиконкому по використанню трудових ресурсів, [PERSON] , 1951 року народження, з сім`єю дійсно являється переселенцем в радгосп Портівський Першотравневого району Донецької області і має право користуватися пільгами по переселенню, встановленими Урядом, в якому у графі відмітки зазначено, про передачу будинку та суми позики, що підлягає погашенню колгоспу або радгоспу, датою прийому будинку по акту є 05.11.1979, вартість переданого будинку сім тисяч карбованців, сума позики до сплати переселенцем дві тисячі триста карбованців (а.с. 14-16). Відповідно до акту від 05.11.1979, виданим директором радгоспу «Портівський», переселенцю [PERSON] передано житловий будинок з надвірними прибудовами, який знаходиться на центральній садибі радгоспу «Портівський», розміром 54 кв.м. з 4 кімнат, шлакоблочний, критий шифером та сарай шлакоблочний розміром 15 кв.м., критий шифером. Вартість переданих споруд складає 7000 крб., сума кредиту до виплати переселенцем складає 2300 крб. (а.с. 18). Також, [PERSON] підписав зобов`язання про сплату вартості будинку та процентів за користування позикою в строк по 1994 рік (а.с. 17) Згідно з наданою позивачем довідкою №1, виданої директором ПСХ «Агро-Азов» 22.02.1993, [PERSON] розрахувався за переселенський будинок (а.с. 19). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.12.2014 у справі №241/1014/14-ц встановлено, що з 01.07.1988 року совхоз «Портовський» перейменовано в АПП «Агро-Азов» наказом № 145/08 від 26.06.1988 року. У зв`язку з переходом на баланс в АП АМП з 30.11.1992 року АПП «АгроАзов» перейменовано в підсобне сільське господарство АП АМП «АгроАзов» (наказ № 44 к від 30.11.1992 року). З 16.09.2002 року на виконання наказу № 1084 від 12.07.2002 року регіонального відділення ФГІ України по Донецької області ПСХ «Агро-Азов» перейменовано в ВАТ «Агро-Азов» (наказ 20/к від 16.09.2002 року) (а.с. 26-27). Згідно довідки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ВАТ «Агро-Азов» зареєстровано за адресою: вул. Леніна, буд. 1 в с. Портівське Мангушського району Донецької області (а.с. 22). Таким чином, ВАТ «Агро-Азов» є правоприємником радгоспу «Портівський». На час отримання спадкодавцем [PERSON] спірного будинку у власність діяли норми Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року. Згідно п. 9 Додатку № 1 вказаної Інструкції акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, являлися правовстановлюючими документами, на підставі яких провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Реєстрація будинків, розташованих в сільській місцевості, вказаної інструкцією не передбачалась. Зі змісту даної інструкції слідує, що акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, є самостійним правовстановлюючим документом. Таким чином, будинок [ADDRESS] перейшов у власність спадкодавця [PERSON] , як переселенця, на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачами, як спадкоємцями за законом на майно [PERSON] , померлого [INFO] , права власності на житловий будинок [ADDRESS] .

Outcome: approved