Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

22.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 132 550 грн. за договором, який не відбувся, а також стягнути понесені судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначила, що вона є власником 1/6 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS]. 03.04.2003 року між її чоловіком [PERSON] та чоловіком відповідача [PERSON] було укладено договір на обслуговування клієнтів при купівлі-продажу будинку, який знаходиться за вищевказаною адресою. 03.05.2004 року відповідачу та її чоловіку на підтвердження договору на обслуговування клієнтів при купівлі-продажу будинку, позивачем та її чоловіком було передано грошові кошти у розмірі 11 тисяч доларів США, з яких відповідач отримала 5500 доларів США. На час складання письмової розписки та передання коштів відповідачу та її чоловіку, позивачу не було відомо, що у відповідача та її чоловіка існують борги та згодом Обухівським відділом ДВС буде складений акт опису й арешту майна, а саме 1/6 частини житлового будинку, який вони мали намір купити. Так, як відповідач та її чоловік від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки ухилилися, натомість відповідач вже отримала у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], позивач змушена звертатись до суду з вимогою повернути їй кошти, які відповідач отримала. Ухвалою судді від 16.02.2018 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 21.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, розглядати справу за відсутності позивача та її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2004 року між приватним брокером [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого боку було укладено договір на обслуговування клієнтів при купівлі-продажу нерухомості, предметом якого відповідно до п. 1.1 є ділові відносини між брокером та клієнтами, які виникають в процесі виконання комплексу послуг при купівлі-продажу нерухомості (а.с.9) Відповідно до розписки-зобов'язання від 03.05.2004 року [PERSON] отримав від [PERSON] в якості завдатку за продаж будинку [ADDRESS] 58630 грн., що складало еквівалент 11000 доларів США по офіційному курсу НБУ. Загальна вартість будинку вказана на рівні 22000 доларів США. [PERSON] зобов'язувався в строк до 04.08.2004 року підготувати до продажу документи та продати свій будинок покупцю. Вказана розписка була крім інших підписана позивачем, в якості покупця, та відповідачем, в якості продавця (а.с.13). Відповідно до розписки-зобов'язання від 04.04.2004 року [PERSON] отримав від [PERSON] в якості завдатку за продаж будинку [ADDRESS] 5333 грн., що складало еквівалент 1000 доларів США по офіційному курсу НБУ. Загальна вартість будинку вказана на рівні 22000 доларів США. [PERSON] зобов'язувався в строк до 04.07.2004 року підготувати до продажу документи та продати свій будинок покупцю. Вказана розписка була крім інших підписана позивачем, в якості покупця, та відповідачем, в якості продавця (а.с.14). 12.11.2004 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції при примусовому виконанні рішень описано і накладено арешт на 1/6 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією акту опису й арешту майна (а.с. 15). 19.02.2008 року рішенням № 155 виконавчого комітету Обухівської міської ради надано дозвіл [PERSON] на узаконення самовільно розпочатого будівництва індивідуального житлового будинку з гаражем в [ADDRESS] (а.с.10). 18.03.2008 року рішенням № 341 виконавчого комітету Обухівської міської ради затверджено акт прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку та видано свідоцтво про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с.10). 13.05.2008 року помер чоловік відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 134 (а.с.32). Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27.07.2010 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення боргу, відмовлено повністю. Судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено що, 03.04.2004 року за спільною згодою позивач та члени її сім'ї фактично передали, а відповідачі прийняли у володіння та користування житловий будинок [ADDRESS] Київської області, а також недобудований і не введений в експлуатацію будинок [ADDRESS], які розташовані на одній і тій же земельній ділянці, що підтверджується показами свідків та визнається сторонами (а.с. 24). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На даний час, [PERSON] є власником 1/6 частини будинку [ADDRESS] Київської області на підставі договору дарування від 04.07.2007 року, відповідно до якого їй подарував цю частину будинку [PERSON], який набув відповідне право власності на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 23.08.2006 року (а.с. 17, 23). Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З матеріалів справи вбачається, що сторонами не було досягнуто домовленості по всім істотним умовам, необхідних для продажу нерухомого майна, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майна не укладався, наявні у справі договір з брокером та розписки не відповідають встановленій законом вимозі відповідного правочину. Враховуючи викладене, суд вважає, що між сторонами по справі не було вчинено правочину щодо завдатку або купівлі-продажу нерухомого майна, відповідні договори сторін суперечать вимогам цивільного законодавства, оскільки укладені між сторонами договір та розписки є нікчемними правочинами відносно правовідносин в частині завдатку або купівлі-продажу нерухомого майна. Посилання позивача на виникнення зобов'язань у відповідача щодо коштів не грунтуються на вимогах законодавства, оскільки укладений між сторонами нікчемний договір фактично не регулює правовідносини купівлі-продажу будинку, тобто відповідні зобов'язання не виникли із дій сторін по справі що передбачені актами цивільного законодавства, або ж дій сторін, які б породжували цивільні обов'язки. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Виходячи з положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Тому не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed