Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

23 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати Державний акт на право приватної власності на землю за №074993, серії IV-ЛВ від 13.11.1997 року, площею 0,0568 га, для ведення садівництва, яка розташована в [ADDRESS] , що видана [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів за №386 від 20.06.1997 року та визнати за [PERSON] право власності на дану земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог Позивач покладається на те, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 20 червня 1997 року № 386 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку. На підставі даного рішення 13 листопада 1997 року видано Державний акт про право приватної власності на землю, який складений в двох примірниках, один з яких для гр. [PERSON] , а другий для зберігання в архівах Львівської міської Ради. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не був вручений/отриманий громадянкою [PERSON] у зв`язку з її смертю [INFO] . Єдиною спадкоємицею майна померлої, [PERSON] , - являється її сестра [PERSON] . [PERSON] за життя не отримала державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, а тому про його існування не могла знати і її сестра (спадкоємиця) [PERSON] . 30 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] , батьком Позивача, було укладено договір купівлі-продажу садового будиночку [ADDRESS] . Садовий будиночок належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 12.11.2019 року [PERSON] здійснив державну реєстрацію даного садового будиночку [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 27.11.2020 року Головним Управлінням Держгеокадастру у Львівській області було зареєстровано земельну ділянку та присвоєно їй кадастровий номер 4610136800:02:005:0454, яка знаходиться в садівничому кооперативі Хімік по [ADDRESS] , площею 0,0568 га на якій і розташований садовий будинок, що належав на праві приватної власності [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Згідно довідки виданої Державним нотаріусом, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її діти: донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . [INFO] помер [PERSON] . 09.05.2021 року держаним нотаріусом, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого на підставі ст.1261 ЦК України єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] [INFO] . Позивач вважає, що дана земельна ділянка належить йому, [PERSON] , оскільки земельна ділянка повинна була відчужитись разом з садовим будиночком розташованим на ній, за договором купівлі-продажу від 30 травня 1997 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка є нероздільним цільним об`єктом, оскільки набувши право власності на будівлі чи споруди, або їх частини набувач стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Позов просить задовільнити. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 03.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачам також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем реєстрації). 19.08.2021 року на адресу суду надійшла заява від Відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позову, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 20 червня 1997 року, рішенням виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів за №386 передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] у садівничому кооперативі «Хімік». На підставі даного рішення 13 листопада 1997 року Департаментом землеустрою та планування забудови міста виконкому Львівської міської Ради народних депутатів видано на ім`я [PERSON] державний акт № 88, серія ІV-ЛВ № 074993 про право приватної власності на дану земельну ділянку. [INFO] [PERSON] померла, а її єдиною спадкоємицею була [PERSON] , що підтверджується довідкою Львівського державного нотаріального архіву від 03.09.2020 №2068. Судом встановлено, що рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів за №386 було прийнято за життя [PERSON] , а Державний акт про право приватної власності на землю було складено після смерті останньої (посмертно), а тому спадкоємиця [PERSON] не знала про земельну ділянку і не успадкувала її. 30 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу садового будиночку [ADDRESS] , що підтверджується, копією договору купівлі-продажу від 30 травня 1997р. 06.11.2019 року [PERSON] проведено державну реєстрацію садового будиночку [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1959291046101), що підтверджується, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 188482567 від 12.11.2019 року. Згідно з інформацією наявною в витязі №НВ-4614716872020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, Головним Управлінням Держгеокадастру у Львівській області 27.11.2020 року було зареєстровано оспорювану земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер 4610136800:02:005:0454, яка знаходиться в садівничому кооперативі «Хімік» по [ADDRESS] , площею 0,0568 га, що належала на праві власності [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради від 20.06.1997 року №386; документ, що посвідчує право державний акт від 13.11.1997 ІV-ЛВ № 074993. Відповідно до довідки Мукачівської державної нотаріальної контори Закарпатської області № 905/01-16 від 20.12.2019 року, після смерті [INFO] [PERSON] , спадкоємцями за законом є її діти: донька - [PERSON] [INFO] та син - [PERSON] [INFO] . Частиною першою ст.181 Цивільного кодексу визначено, що земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, віднесено до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість). У свою чергу, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 цього Кодексу). Крім того, цивільне законодавство виокремлює «складові частини речі» та «складні речі». Так, згідно зі ст. 187 Цивільного кодексу складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст.380 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактично складовою частиною земельної ділянки. Водночас якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (частина перша ст.188 Цивільного кодексу України). Фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю. Адже будинок (будівлю, споруду) неможливо використовувати без земельної ділянки, і навпаки земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того чи іншого об`єкта нерухомості, розміщеного на ній. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до частини четвертої ст.26 Закону №3038 «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Крім того, як установлено у частині третій ст.79 Земельного кодексу України та частині третій ст.373 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку поширюється на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту, і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно положень частини 1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі то на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Таку ж позицію у висловив Верховний Суд у постанові від 26.12.2019 року (справа № 364/515/19). [INFO] [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 19.05.2021 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з садового будинку [ADDRESS] . На підставі\~даного свідоцтва\~про право\~на спадщину\~19.05.2021\~року здійснено\~ державну\~реєстрацію права\~власності за\~ [PERSON] садового будиночку [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1959291046101), що підтверджується, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 257249018 від 19.05.2021 року. Таким чином, оскільки позивач є власником садового будинку [ADDRESS] зі всіма господарськими будівлями та спорудами, то згідно вищевикладених правових норм набув право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому домоволодіння. Враховуючи наведене, позовна вимога про визнання права власності за позивачем на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0568 га, для ведення садівництва, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 4610136800:02:005:0454, є підставною та підлягає задоволенню. Разом з тим, підстави для задоволення позовної вимоги позивача про скасування державного акту № 88, серія ІV-ЛВ № 074993 про право приватної власності на земельну ділянку відсутні, оскільки оспорюваний державний акт був виданий у встановленому законом порядку на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів №386 від 20.06.1997, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання за останнім права власності на дану земельну ділянку. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1816 грн., що підтверджено квитанціями, які містяться у матеріалах справи. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий у сумі по 454 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved