Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

23 вересня 2021 до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 10 лютого 2017 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 06 Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з відповідачем [PERSON] знаходиться у шлюбі, зареєстрованому 10 лютого 2017 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 06. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною звернення до суду стало те, що сторони за час спільного фактичного проживання так і не знайшли повного взаєморозуміння в силу психологічної несумісності їх характерів. Як виявилося з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні обов`язки. Приблизно рік тому сторони почали проживати окремо, припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, відповідно в кожного з них утворився окремий бюджет. Син сторін залишається проживати разом з позивачем. Спірних питань стосовно майна, набутого під час шлюбу, між сторонами немає. Ухвалою судді від 25 жовтня 2021 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 17 листопада 2021 року. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати цивільну справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до канцелярії суду подав заяву, в якій просив розглядати цивільну справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 10 лютого 2017 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 10 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 06. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 червня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до довідок, виданих 13.09.2021 року, 25.10.2021 року Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , позивач у справі, та син сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з даною позовною заявою стало те, що сторони за час спільного фактичного проживання не знайшли повного взаєморозуміння в силу психологічної несумісності їх характерів, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні обов`язки, тому сторони прийшли до обопільної згоди про необхідність офіційного розлучення та окремого проживання. Біля року сторони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, відповідно в кожного з них свій окремий бюджет. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, син сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. З метою матеріального забезпечення сина позивач буде звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. Спірних питань стосовно поділу майна, набутого за час шлюбу, між сторонами немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 424 гривні, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved