Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

23 червня 2015 року, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» на його користь суму вкладу в розмірі 1 491доларів США 35 центів. В обґрунтування позову зазначає, що 12 грудня 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» був укладений договір - заява №313731/50640/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті. Пунктом 1 вищезазначеного договору-заяви передбачено, що вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок №2630.2.037179.005, 3100 доларів США на строк з 12 грудня 2014 року по 12 січня 2015 року, тобто строк дії договору сплинув 12 січня 2015 року. Крім того, п.6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Його вклад відповідно до вказаного договору, підлягає поверненню у валюті, вказаній в договорі, тобто у доларах США. Готівкові кошти в іноземній валюті з депозитного рахунку він отримував через касу в межах до 15000 грн. на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, проте Банк не виплатив йому суми по договору в повному обсязі, залишок складає 1491 доларів США 35 центів. 12 червня 2015 року він звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів, проте до цього часу грошові кошти по депозитному рахунку не повернуто.Відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до наданої заяви позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача повторно (03.07.2015 року, 13.07.2015 року та 21.07.2015 року) не з'явився, причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у зв'язку з чим, судом визнана неповажною причина неявки представника відповідача у дані судові засідання. Також представник відповідача не надав суду будь-яких клопотань про відкладення розгляду цієї справи, заяв про визнання позову або заперечень проти позову. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12 грудня 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» був укладений договір - заява №313731/50640/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті (а.с. 4). Згідно п. 1 вказаного договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2630.6.037179.005 у сумі 3\~100,00 доларів США, надалі вклад, на строк з 12 грудня 2014 року по 12 січня 2015 року, у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті банку. Відповідно до пункту 2 договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10,00 %. Нарахування відсотків здійснюється банком в порядку визначеному п. 4.1.3. Основних умов. Капіталізація процентів нарахованих на вклад не проводиться. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок відкритий у банку № 2638.9.037179.006. Як вказано в п. 3 договору-заяви виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1 Договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.п. 4.2, 4.3.1. основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу. Крім того, п.6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Відповідно до п. 5.2. Основних умов, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобовязаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. Готівкові кошти в іноземній валюті з депозитного рахунку він отримував через касу в межах до 15000 грн. на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, проте Банк не виплатив йому суми по договору в повному обсязі, залишок складає 1491 доларів США 35 центів, що підтверджується роздруківкою залишку коштів по вкладу. 12 червня 2015 року він звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про повернення залишку та нарахованих відсотків по депозитному рахунку №313731/50640/1-14 від 12.12.2014 року в сумі 1491 доларів США 35 центів, проте до цього часу грошові кошти по депозитному рахунку не повернуто. Відповідно до п. 6.3.2. Основних умов, банк зобовязаний при припиненні дії Договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу та закрити вкладний рахунок. Відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконує. Умови депозитного договору встановлюють обов'язок банка повернути вкладникові депозит по закінченні строку дії депозитного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Пунктом 6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Строк дії договору складає з 12 грудня 2014 року по 12 січня 2015 року. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі -Положення від 03.12.2003 р. №516)). Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення вкладу зі спливом встановленого договором-заявою №313731/50640/1-14 від 12 грудня 2014 року строку, проте відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З 12 січня 2015 року (дати повернення коштів, зазначеної в Договорі) і до теперішнього часу відповідач повністю не повернув вклад та нараховані відсотки, залишок по депозитному рахунку №313731/50640/1-14 від 12.12.2014 року становить 1491 доларів США 35 центів, а тому відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань за Договором. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав». Не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов до висновку про необхідність застосування в даному випадку положень статей 1058, 1060 ЦК України, відповідно до яких не повернення відповідачем депозиту є незаконною. Як вже зазначалося, положення ЦК України передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). В зв'язку з цим при вирішенні даного спору суд керується вимогами Закону України N 435-IV, яким є Цивільний кодекс України, який має більшу юридичну силу. Встановивши такі обставини, суд дійшов висновку про невідповідність дій банку вимогам закону та умовам укладених з банком договорів. Адже, відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язаний повернути вклад зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу у звязку з закінченням строку дії договору, а відмова від такої видачі є неправомірною. Належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення коштів у валюті, визначеній у договорі банківського вкладу, а саме у доларах США. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93). У зв'язку з наведеним слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку. У відповідача наявна ліцензія на здійснення валютних операцій. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 р. у справі N 6-145цс14, де зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: - у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; - у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; - у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті. В даному випадку позивачем вносилися грошові кошти в іноземній валюті, в доларах США, він просить повернути грошові кошти у валюті вкладу, тобто в доларах США. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття має перелік способів захисту прав та інтересів, який не є вичерпним, оскільки частиною 2 п. 10 встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право вибору способу захисту належить особі. В зв'язку з чим вимога позивача про стягнення суми депозиту з відповідача є законною. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до п.2 Договору-заяви за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 10,00% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Капіталізація процентів, нарахованих на Вклад, не проводиться. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку № 2638.9.037179.006. Відповідач повністю не повернув вклад та нараховані відсотки, залишок по депозитному рахунку №313731/50640/1-14 від 12.12.2014 року становить 1491 доларів США 35 центів. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про захист прав споживачів та повернення коштів з депозитного рахунку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи положення абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону N 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. Офіційний курс Національного банку України станом на 23 червня 2015 року склав 2176,8700, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту НБУ. Ціна позову в іноземній валюті складає 1 491доларів США 35 центів, що в національній валюті становить 32464,75 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Розмір судового збору, що підлягає сплаті становить 324,64 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 324,64грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved