Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

23.08.2013 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступними доводами та фактами. Позивач зазначає, що протягом тривалого часу вона є власником будинку [ADDRESS] в м. Коростишів та володіє земельною ділянкою, площею 0,1037 га., яка розміщена під вищезазначеним будинком. Раніше даний будинок та земельна ділянка під ним перебували у власності [PERSON] і 09.04.1997 року ним було отримано Державний акт на право приватної власності на землю . 25.09.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання стала власником будинку [ADDRESS] 16.10.1999 року [PERSON] уповноважив чоловіка позивача - [PERSON] розпоряджатися на власний розсуд його приватизованою земельною ділянкою, надавши наступному доручення, а 21.10.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] в м. Коростишів, згідно якого [PERSON] купив вказаний житловий будинок. Згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 05.05. 2000 року позивачу з чоловіком [PERSON] належало по 1/2 частині будинку [ADDRESS], та будинку [ADDRESS] в м. Коростишів, а оскільки, того ж дня між [PERSON] та її чоловіком було укладено договір обміну нерухомого майна, згідно якого свою частку в будинку [ADDRESS] позивач обміняла на частку чоловіка в будинку [ADDRESS], тому з того часу позивач стала повноцінним власником вказаного будинку по [ADDRESS] а її чоловік будинку по вул. Островського. [INFO] року чоловік позивача [PERSON] помер. Також позивач зазначає, що з 2000 року вона користується земельною ділянкою, постійно сплачує земельний податок за неї, оскільки вважала себе її повноцінним власником. Однак у квітні 2013 року позивач дізналася, що її право власності за вказаною земельною ділянкою не зареєстроване, а тому вона змушена звертатися з позовом до суду, мотивуючи свої вимоги наступними нормами законодавства. Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. Відповідачі Коростишівська міська рада та Управління Держкомзему в Коростишівському районі в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився,про причини неявки суд не повідомив. Клопотання [PERSON] про проведення судового розгляду без його участі і визнання позовних вимог, суд не може прийняти як доцільний доказ у справі, оскільки підпис особи не засвідчений відповідно до вимог закону . Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 вересня 1998 року громадянин [PERSON] продав, а громадянка [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] в м. Коростишів, загальною площею 55,5 кв.м. Договором купівлі-продажу житлового будинку від 21 жовтня 1999 року підтверджується перехід права власності на житловий будинок [ADDRESS] в м. Коростишеві, загальною площею 55,5 кв.м. від громадянки [PERSON] до громадянина [PERSON]. На час переходу права власності від [PERSON] до [PERSON] і в подальшому до [PERSON] діяв Земельний кодекс України 1990 року, відповідно до ст.30 якого при переході права власності на будинок при цьому до набувача переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Дорученням від 16 жовтня 1999 року [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатись приватизованою земельною ділянкою розміром 0,1037 га, що в м. Коростишеві по [ADDRESS]., а оскільки [PERSON] не використав свого права, передбаченого дорученням та законодавством, та не зареєстрував права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1037 га при житловому будинку [ADDRESS] в м. Коростишів, яке було видано терміном три роки , тому суд вважає, що подальші правочини з вказаною земельною ділянкою є нікчемними. Копією свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, підтверджується факт наявності спільного майна у [PERSON] та [PERSON], яке складається з житлового будинку [ADDRESS] в м. Коростишів та незакінченого будівництвом будинку [ADDRESS] в м. Коростишеві, яке належить їм у рівних частинах. Відповідно до договору обміну нерухомого майна від 5 травня 2000 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], громадянці [PERSON] перейшов у власність житловий будинок [ADDRESS] в м. Коростишів. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Ч.1 ст. 377 ЦК України передбачає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Так, згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право приватної власності на землю набувається і реалізується громадянами та юридичними особами виключно відповідно до закону. Підстави та умови набуття цих прав передбачені у главі 19 ЗК України. Так, зокрема, статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності включає певну сукупність юридичних дій, з якими закон пов'язує виникнення, зміну і припинення правовідносин. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності : ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленого порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно до ст. 126 ЗК України, виникнення права власності на земельну ділянку пов'язується з наявністю трьох різних за змістом і проявом у часі юридичних фактів: одержання державного акта на право власності на землю (свідоцтва про право на спадщину у встановлених випадках); державна реєстрація цього документа; встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості). Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення - свідоцтвом про право на спадщину; право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Оскільки у матеріалах справи наявна копія державного акту на право приватної власності на землю виданого на підставі рішення виконкому Коростишівської міської ради народних депутатів №195 від 25.03.1997 року громадянину [PERSON] про передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,1037 га, що знаходиться по [ADDRESS] в м. Коростишів, то дана земельна ділянка знаходиться у власності [PERSON], а отже - відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed