Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

23 листопада 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення збитків, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на користь позивача збитки спричинені несвоєчасним виконанням рішення суду у розмірі 8 054, 80 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по справі №639/5638/13-ц від 16.09.2013 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 3\~197, 20 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду с. Харкова по справі №639/2764/20 від 15.09.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошову суму у розмірі 5\~855, 04 грн., яка складається з інфляційних збитків за період з 01.11.2013 року по 31.03.2020 року у сумі 5\~279, 28 грн. та 3% річних за період з 06.11.2013 року по 05.11.2019 року у сумі 575, 76 грн. На теперішній час стягнуті за двома рішенням суду грошові кошти залишаються неповернутими. Позивач зазначає, що підставою для стягнення вказаних сум стала боргова розписка відповідача у сумі 400 доларів США. За рішеннями суду була стягнута сума боргу у розмірі 400 доларів США, яка була перерахована у гривнях на момент розгляду справи, але якщо скласти усі суми, які стягнуті за рішеннями суду, то вони на теперішній час не становить 400 доларів США. Так, на думку позивача йому було завдано реальних збитків, у зв`язку з тим, що він втратив належні йому 400 доларів США. Станом на день звернення до суду з позовом, 400 доларів США дорівнюють 11\~252, 00 грн. За рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по справі №639/5638/13-ц від 16.09.2013 року з відповідача стягнуто 3\~197, 20 грн., а тому реальними збитками, які зазнав позивач є 8\~054, 80 грн., які він і просить стягнути з відповідача по справі. Зазначені обставини стали підставою звернення до суду за захистом порушеного права. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення збитків залишено без руху. 08 грудня 2020 року позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення збитків. Призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2013 року по справі № 639/5638/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 04.03.2010 року у розмірі 3 197 гривень 20 копійок(а.с. 28). Як встановлено рішенням суду, відповідач отримав у борг від позивача суму в розмірі 400 доларів США, що підтверджується розпискою від 04 березня 2010 року, проте борг не повернув. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року у справі №639/2764/20 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, трьох процентів річних та інфляційних збитків за договором позики задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 5855 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 (чотири) копійки, яка складається з суми інфляційних збитків за період з 01.11.2013 по 31.03.2020 в сумі 5279,28 грн. та 3% річних за період з 06.11.2013по 05.11.2019 в сумі 575,76 грн.. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 178(сто сімдесят вісім) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок. (а.с. 29-31) Позивач зазначає, що на теперішній час зазначені рішення суду залишаються невиконаними. Як вбачається з Довідки Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 16.11.2020 року № 128874, станом на 16.11.2020 року залишок заборгованості по ВП №61605711 (справа № 639/5638/13-ц) складає 3\~197, 20 грн., за ВП №63542603 (справа №639/2764/20) складає 5\~855, 04 грн. (а.с. 33) Позивач зазначає, що за рішеннями суду була стягнута сума боргу у розмірі 400 доларів США, яка була перерахована у гривнях на момент розгляду справи, але якщо скласти усі суми, які стягнуті за рішеннями суду, то вони на теперішній час не становить 400 доларів США. Так, на думку позивача йому було завдано реальних збитків, у зв`язку зі знеціненням національної валюти. Станом на день звернення до суду з позовом, 400 доларів США дорівнюють 11 252, 00 грн. За рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по справі №639/5638/13-ц від 16.09.2013 року з відповідача стягнуто 3 197, 20 грн., а тому реальними збитками, які зазнав позивач є 8 054, 80 грн., які він і просить стягнути з відповідача по справі. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16. Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Курсова різниця різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилаєть на те, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення боргу за договором позики пройшло багато років, національна грошова одиниця знецінилась, і тому відповідач має повернути борг з урахування курсової різниці валют, оскільки рішенням суду стягнуто борг у доларах США з урахуванням гривневого еквівалента. При цьому суд виходить з того, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак вказана обставина не є підставою для пред`явлення стороною у зобов`язанні, спір щодо якого вирішений судом, після цього до іншої сторони додаткових вимог про стягнення курсової різниці, що фактично є предметом позову. При цьому суд звертає, що ні нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України, ні будь-яким іншим законом та умовами укладеного між сторонами договору позики не передбачена можливість позичальника захистити своє порушене право в обраний ним спосіб, а саме стягнення курсової різниці валют, яка утворилась після ухвалення судового рішення у зв`язку зі знеціненням гривні відносно долара США. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення збитків є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позивача на підставі положень Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed