Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

23.02.2021 р. позивач звернувся до суду позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, виданого 18.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігором Вікторовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 9399, про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» за кредитним договором № 200224-13309-4 від 24.02.2020 року в розмірі 18230,00 грн., а також повернути за користь позивача стягнені кошти на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.10.2020 року. Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.03.2021 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович, в частині позовних вимог про повернення стягненого за виконавчим написом за заявою представника позивача залишено без розгляду. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.03.2021 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, виданий 18.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігором Вікторовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 9399, про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» за кредитним договором № 200224-13309-4 від 24.02.2020 року в розмірі 18230,00 гривень. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору в розмірі 1362,00 грн. 17 березня 2021 року представник позивача до початку розгляду справи подала заяву про надання доказів на підтвердження судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, в строк, визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України. Після ухвалення судом рішення до суду надійшов відзив відповідача на позов та клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач зазначив, що ані позивачем, ані його представником не надано доказів понесення витрат саме на зазначену у позові суму, а також їх детального розпису. Крім того, у тексті позову представником позивача сума витрат зазначена прописом у розмірі 2500 грн., а не 3000 грн. (а.с. 67-68). 22.03.2021 року від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., до якої долучено копію акту приймання - передачі наданих послуг та довідки про сплату послуг адвоката. Сторони для вирішення питання про розподіл цих витрат у судове засідання не викликалися, що відповідає положенням ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не вирішив питання про судові витрати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача при зверненні до суду з позовною заявою зазначено також вимогу про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступних висновків. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частин 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 05.01.2021 року між [PERSON] та адвокатом Каратиш Ю.В. укладено договір про надання правової допомоги № 22 (а.с. 9-10). Згідно п. 3.2, п. 3.4 договору про надання правової допомоги № 22 від 05.01.2021 року за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 3000 грн. Клієнт на протязі трьох днів з моменту підписання договору сплачує передплату за надані послуги в розмірі, що становить 50% від загальної вартості послуги. Інша частина гонорару підлягає сплаті на протязі 3-х днів з моменту підписання акту приймання - передачі наданих послуг. Згідно акту приймання - передачі наданих послуг від 20.03.2021 року адвокат надав клієнту наступні послуги: консультація - 200 грн., адвокатський запит до приватного виконавця - 500 грн., адвокатський запит до ТОВ «Автомагістраль-Південь», складення заяви про забезпечення позову - 700 грн., складення позовної заяви - 1000 грн., підготовка додатків до позовної заяви та заяви про забезпечення позову - 100 грн. Згідно довідок про сплату послуг адвокату Янихбаш О.Г. сплатив за надання юридичних послуг 05.01.2021 року - 1500 грн. та 22.03.2021 року - 1500 грн. Таким чином, представником позивача на виконання ч.2 ст. 137 ЦПК України надано детальний опис наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат, відповідно до умов договору. Доказів неспівмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу відповідачем, в порушення вимог ч.6 ст. 137 ЦПК України, суду не надано. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зменшення витрат на оплату правової допомоги. Підстави для відмови стороні позивача у відшкодуванні витрат на правову допомогу також відсутні. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, понесені відповідачем витрати на правничу допомогу покладаються на відповідача.

Outcome: approved