Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

24.06.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку до відповідача ТОВ «Солома». 26.07.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 11.09.2019 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 11.09.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Відповідно до вимог за поданою позовною заявою позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 66030 (шістдесят шість тисяч тридцять) грн., 11 коп., яка складається з 27046.91 (двадцять сім тисяч сорок шість) грн.., 91 коп., - заборгованість із заробітної плати і 38983(тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн.,. 20 коп.- невиплачена компенсація за невикористані відпустки і стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.05.2019 року по 20.06.2019 року в сумі 25514 грн 96 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з 21.02.2013 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Солома» електромонтером по обслуговуванню електроустаткування. 01.12.2013 року він був переведений на посаду слюсар з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (електромеханіка). 01.10.2017 року його було переведено на спосаду майстра електродільниці. 01.12.2017 року його було переведено на посаду начальника електроремонтної дільниці. 17.05.2019 року він був звільнений з роботи за угодою сторін. Під час його знаходження у трудових відносинах з ТОВ «Солома» та на момент звільнення, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 66030.11 грн, яка складається з наступного: з 27046.91 (двадцять сім тисяч сорок шість) грн.., 91 коп., - заборгованість із заробітної плати і 38983(тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн.,. 20 коп.- невиплачена компенсація за невикористані відпустки. Підтвердженням факту існування заборгованості із заробітної плати є розрахунковий листок ТОВ «Солома» за травень 2019 року. На день звільнення відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільнені та не здійснив виплату належних коштів, а лише надав розрахунковий листок за травень 2019 року, що й стало підставою подання ним даної позовної заяви. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що при роботі в даному товаристві були незначні затримки виплати із заробітної плати. Проте з січня місяця 2019 року затримки з виплати заробітної плати стали більш суттєвими, а з лютого місяця 2019 року виплачувати заробітну плату взагалі припинили. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносин Як встановлено в судовому засіданні з 21.02.2013 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Солома» електромонтером по обслуговуванню електроустаткування. 01.12.2013 року позивач був переведений на посаду слюсар з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (електромеханіка). 01.10.2017 року позивача було переведено на посаду майстра електродільниці. 01.12.2017 року позивача було переведено на посаду начальника електроремонтної дільниці. 17.05.2019 року позивач був звільнений з роботи за угодою сторін за ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки. За час роботи у ТОВ «Солома» у позивача виникла заборгованість із виплати заробітної плати, яка згідно розрахункового листка за травень місяць 2019 складає 66030.11 грн, яка складається з наступного: з 27046.91 (двадцять сім тисяч сорок шість) грн.., 91 коп., - заборгованість із заробітної плати і 38983(тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн.,. 20 коп.- невиплачена компенсація за невикористані відпустки Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КзПП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненним працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 3, 6 ст, 43 Конституції України - Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом Судом встановлено, що за період роботи позивача в ТОВ «Солома» виникла заборгованість із заробітної плати, яка на час звільнення позивача, станом на 17.05.2019 року останньому не виплачена в повному обсязі. Загальна сума заборгованості із заробітної плати на час звільнення склала 66030.11 грн, яка складається з наступного: з 27046.91 (двадцять сім тисяч сорок шість) грн.., 91 коп., - заборгованість із заробітної плати і 38983(тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн.,. 20 коп.- невиплачена компенсація за невикористані відпустки Доказів того що на час розгляду справи дана заборгованість із заробітної плати перед позивачем погашена, відповідачем суду не надано. З чого суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі Відповідно до положень ч.1 ст. 117 КЗпП України - В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Обов`язок власника або уповноваженого ним органом, передбачений ст.117 Кодексу законів про працю України, щодо виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку є саме випадком збереження середньої заробітної плати. Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так як на час розгляду спору позивачеві не виплачена заробітна плата, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку по час ухвалення рішення суду. Так згідно наданої суду розрахункових листків в березні і квітні місяці 2019 року (два повних місяці роботи перед звільненням) позивачеві нарахована заробітна плата в сумі 18637.00 грн. +10733.61 грн. = 29370.61 грн. 61 коп. В березні та квітні місяці 2019 року було 41 робочих днів. Таким чином середній заробіток позивача складатиме: 29370 грн. 61 коп. : 41 днів = 716 грн. 36 коп. Х 24 днів (оскільки позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 18.05.2019 року по 20.06.2019 року і на час розгляду справи позовні вимоги письмово не збільшив) = 17192 грн. 64 коп.. Таким чином за період з 18.05.2019 року по 20.06.2019 року середній заробіток позивача складає: 17192 грн. 60 коп. Дана сума і підлягає стягненню з позивача на користь відповідача. Виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволені повному та відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921.00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial