Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

23 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу, заінтересована особа - [PERSON], мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначила, що з 13 червня 2003 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин і поведінки у сім'ї, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки. З вересня 2010 року вони припинили з відповідачем шлюбні стосунки. З цього ж часу вони з відповідачем проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство і мають окремий бюджет. Крім того, у 2012 році [PERSON] був засуджений та даний час відбуває покарання у Біленьківській виправній колонії № 99 УДПтС України в Запорізькій області. Вона втратила до [PERSON] почуття любові та поваги. За наведених обставин вона дійшла висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Посилаючись на наведені обставини, заявниця просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], змінити її прізвище на дошлюбне [PERSON], судові витрати віднести на її рахунок. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти здовження заяви [PERSON] про розірвання шлюбу, погодившись з викладеними у заяві обставинами та поясненнями заявниці в суді, пояснивши, що з вересня 2010 року вони з дружиною припинили шлюбні відносини. З цього ж часу вони проживали за різними адресами та не вели сумісне господарство, мали окремий бюджет. На даний час він засуджений 22 березня 2012 року за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ст. 185 ч. 1, 71 ч. 1 до 3 років 1 місяця позбавлення волі та відбуває покарання у Біленьківській виправній колонії № 99 УДПтС України в Донецькій області. Вважає, що їх сім*ю зберегти не можливо. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 червня 2003 року у виконавчому комітеті Григорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис за № 2. Від сумісного проживання подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], яка на теперешній час проживає з матір*ю. Даний шлюб для обох сторін перший. За вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2012 року [PERSON] визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 71, ст.. 72 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з вересня 2012 року припинили відносини між собою, вони з урахуванням ситуації, що склалася, не проживають однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Строни не мають наміру зберегти свій шлюб. За таких обставин суд вважає, що надання подружжю нового строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. У разі визнання позивачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд дійшов висновку про відповідність заявлених вимог дійсній волі подружжя, тому заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища, та не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved