Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

22.11.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання малолітньої дитини та на своє утримання, в якій вказує, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 03.06.2016 року, який було зареєстровано Артемівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Як вказано у позовній заяві, на теперішній час відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини не надає. Позивачка просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача з 22.11.2016 року і щомісячно на свою користь аліменти на своє утримання до досягнення дитиною [PERSON], 3-річного віку у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, а також на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення ним повноліття, а на своє утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, а також просила почати стягнення аліментів не з дня подачі позовної заяви, а з 01 березня 2017 року. На уточнених позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити, про що подала письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини та на утримання дитини, про що подав письмову заяву. Але вказав, що на теперішній час вони з дружиною проживають разом та він надає їй матеріальну допомогу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони дійсно перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 03.06.2016 року Артемівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис під № 220. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON]. Судом встановлено, що добровільно відповідач матеріальну допомоги на утримання дитини та непрацездатної дружини відповідач надає, але не в повному обсязі, оскільки дитина є інваділом. Згідно зі ст. 84 ч. 2 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 80 ч. 1 цього ж Кодексу аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 3 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працює, регулярно отримує заробітну плату, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини та дитини. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved