Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

21 січня 2021 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційних. В обґрунтування позову зазначає, що 29 вересня 2019 року надав у позику [PERSON] кошти у сумі\~ 42365, 00 грн., які останній зобов`язувався повернути до 25 квітня 2020р., що підтверджується письмовою розпискою. Однак, на дату звернення із позовом [PERSON] борг не повернув, усні та письмові звернення щодо виконання своїх зобов`язань ігнорує. Враховуючи зазначене, просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 42365, 00 грн., 3 відсотків річних в розмірі 2118, 25 грн., інфляційні в розмірі 5544, 23 грн. та судові витрати в розмірі 5938, 00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2021р. дана справа передана для розгляду судді Цицак В.Л. Ухвалою суду від 10.02.2021р. відкрито спрощене позовне провадження в даній справі, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи та призначено судове засідання на 03.03.2021р. о 14 год. 00 хв. В судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується їхніми розписками (а.с. 27-28). Позивач [PERSON] подав заяву від 03.03.2021р. про розгляд справи у його відсутності за наявними у ній матеріалами; від клопотання про виклик свідків відмовився (а.с. 34). Від представника позивача, адвоката Гінгуляка В.М. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі та участі позивача [PERSON] ; додатково надав оригінал розписки від 29.09.2019р. (а.с. 30-31). Відповідач [PERSON] подав клопотання від 03.03.2021р. про розгляд цивільної справи у його відсутності (а.с. 29); правом на подання письмового відзиву на позов у строки, визначені в ухвалі суду від 10.02.2021р., не скористався; інших заяв чи клопотань в суд не надав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 29 вересня 2019р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 42365, 00 грн., яку зобов`язувався повернути до 25 квітня 2020р., що підтверджується розпискою, написаною особисто відповідачем в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 31). Факт написання розписки від 29.09.2019р. відповідачем [PERSON] не оспорюється. 14 травня 2020р. та 10 серпня 2020р. позивач [PERSON] звернувся до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, що підтверджується листами-претензіями про повернення грошових коштів (а.с. 10, 12), які отримані [PERSON] 19 травня 2020р. та 13 серпня 2020р. відповідно (а.с. 11, 13). Однак, відповідач на день розгляду справи у суді борг [PERSON] не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18.09.2013р. по справі\~ № 6-63цс13, ВП ВС, викладеного у постанові від 16.01.2019р. по справі № 464/3790/16-ц, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами\~ укладено договір позики від 29.09.2019р. на загальну суму 42365, 00 грн. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то згідно ст. 530 ЦК України\~ воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із боргової розписки від 29.09.2019р. сторони домовились, що сума позики має бути повернута до 25.04.2020р., однак [PERSON] зобов`язання у визначений сторонами строк не виконав, а тому з 26 квітня 2020р. таке зобов`язання вважається простроченим. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму основного боргу в розмірі 42365,00 грн. Оскільки згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то при розрахунку 3 відсотків річних та інфляційних судом береться до уваги визначений позивачем період. При цьому, позивачем помилково проведено розрахунок 3 відсотків річних починаючи з 25.04.2019р. по 25.04.2020р., та інфляційних, починаючи з травня 2019р. по квітень 2020р., оскільки у вказаний період зобов`язання ще не виникло та не вважалося простроченим. Судом проведено перерахунок 3 відсотків річних за формулою: сума боргу* кількість днів прострочення*3/100/365. При цьому, кількість днів прострочення з 26.04.2020р. по 25.12.2020р. становить 244 дні, а тому розмір 3 відсотків річних за вищевказаний період становить 849, 62 грн. Також судом проведено перерахунок інфляційних втрат за період з травня 2020р. по грудень 2020р., де показник індексу інфляції в 2020 році: травень - 100,3%, червень 100,2%, липень 99,4%, серпень 99,8%, вересень 100,5%, жовтень 101,1%,\~ листопад 101,3%, грудень 100,9%, а тому розмір інфляційних за вищевказаний період становить 1455, 85 грн. Враховуючи проведений судом перерахунок 3 відсотків річних та інфляційних, позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути основну суму боргу в розмірі 42365, 00 грн.; 3 відсотки річних в розмірі 849, 62 грн. та інфляційні в розмірі 1455, 85 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 810, 77 грн. (44670, 47* 908, 00 / 50027, 48). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позивачем [PERSON] надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копію договору від 18.12.2020р. про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Гінгуляком В.М. та [PERSON] (а.с. 5); інші докази до закінчення розгляду справи суду не надавалися; клопотання про їх надання після закінчення розгляду справи не заявлялося. Згідно п. 1.1. договору від 18.12.2020р. адвокат зобов`язується надати правову допомогу у цивільній справі про стягнення боргу за розпискою та з інших питань за дорученням Клієнта. У розділі 4 договору від 18.12.2020р. вказано, що на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Розмір гонорару Адвоката за домовленістю між сторонами. При цьому, Адвокату виплачується аванс, який складається не менше 50 відсотків від суми гонорару. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дослідивши наданий позивачем [PERSON] договір від 18.12.2020р. про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Гінгуляком В.М. та [PERSON] , суд приходить до висновку, що відсутні докази, які б свідчили про досягнення сторонами договору домовленості щодо конкретного розмір гонорару адвоката; відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; не надано жодних доказів проведення оплати за договором, що підтверджували б факт отримання коштів адвокатом від клієнта, та з огляду на відсутність клопотання в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, в стягненні із відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000, 00 грн. слід відмовити. Як вбачається із п. 46 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» під витратами, пов`язаними з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, мається на увазі, наприклад, зберігання речових доказів; витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача; витрати заявника у справі окремого провадження про відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника, пов`язані з публікацією у місцевій пресі оголошення про виклик до суду держателя цінного папера тощо. Таким чином, комісія за послуги банку в розмірі 30, 00 грн. при сплаті судового збору не є витратами, пов`язаними з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а тому в стягнені цієї суми слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved