Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

21 січня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась з позовом [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , до [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.12.2013 року нею придбано у власність приміщення, що складає 101/1000 частки домоволодіння [ADDRESS] . Після придбання вищевказаного майна позивач та відповідач разом проживали за вказаною адресою, проте у 2014 році вони виїхали до Російської Федерації, де разом мешкали до 2019 року, після чого у січня 2019 року позивач разом із дитиною повернулась до України, а відповідач залишився проживати на території Російської Федерації. 16.01.2016 року у Люберецькому управлінні ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №52, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 липня 2019 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . У спірному домоволодінні відповідач зареєстрований, але не проживає, він добровільно залишив місце свої реєстрації, особистих речей не має. Житлом не цікавиться, до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні житлом, про визначення порядку користування житлом не звертався. 04 вересня 2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , після чого прізвище позивача з [PERSON] було змінено на [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 березня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 березня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 26) інформацію, чи перетинав кордон України (виїзд з України та в`їзд до України) - громадянин України [PERSON] , [INFO] , в період з 01.12.2018 по даний час. Позивач та її представник в судовому засіданні надали пояснення, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подавав. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судовим розглядом встановлено, що договору купівлі - продажу від 25.12.2013 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Хаславською К.В. за реєстровим № 4397, позивач придбала 101/1000 частку домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 304.1 кв.м., житловою площею 156,6 кв.м. (а.с.18-20) 16.01.2016 року у Люберецькому управлінні ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №52, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 липня 2019 року було розірвано. (а.с.22-24) Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.26,27) 04.09.2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим її дошлюбне прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №178, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.09.2020 року. (а.с. 29) Позивач зазначає, що відповідач у спірному домоволодінні зареєстрований, але фактично не проживає, останній добровільно залишив місце свої реєстрації, особистих речей не має. Житлом не цікавиться, до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні житлом, про визначення порядку користування житлом не звертався. Дані ствердження позивача об`єктивно підтверджуються актом, який складений 20.01.2021 року у присутності трьох свідків, в якому зафіксовано, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] фактично не проживає з червня 2014 року по теперішній час. (а.с.47) З довідки про склад сім`ї або зареєстрованому у житловому приміщені/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні від 11.11.2020 року вбачається, що за [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.15) Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні були опитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кожний окремо, пояснили, що відповідача останній раз бачили у 2019 році, після розлучення не бачили. Особистих речей відповідача у спірному будинку не має. З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12.03.2021 вбачається, що [PERSON] , [INFO] останній раз перетинав кордон 09.12.2019 року (виїзд). (а.с.68) Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у належній їй частині житлового будинку, порушує її права, як власника, оскільки вона не може вчиняти певних правочинів без його згоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Судом встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2014 року, що є підставою вважати його таким, що втратив право користування житловим будинком. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved