Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

22.08.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстрована також відповідачка у справі, однак вона з 2003 року проживає за адресою: [ADDRESS] і з вказаного часу до квартири [ADDRESS] не з'являлась, її особисті речі в квартирі відсутні, не сплачує житлово-комунальних послуг, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири, тому, на думку позивача, відповідачка має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. До початку судового розгляду позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідачів повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За наведених вище обставин, суд визнає повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи належним. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. За змістом ордеру №11770 від 02.08.1995 року наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] - позивач у справі (а.с. 17). Згідно довідки форми 3 від 15.08.2014 року у вказаній квартирі окрім позивача також зареєстрована відповідачка у справі (а.с. 14). Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом актів затверджених начальником ЖРЕО-411 від 15.08.2014 року та від 09.07.2014 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2003 року, її особисті речі в квартирі відсутні (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви та зібраних по справі доказів, відповідачка не проживає в квартирі понад шість місяців. Незважаючи на те, що відповідачка не проживає в квартирі, вона з реєстраційного обліку не знімається, не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги, тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає визнання цієї особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved