Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

23.01.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею житлового будинку з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS]. Будинок їй належить на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 05.01.1963 року виконкомом Первомайської селищної ради на підставі їх же рішення № 23 від 29.12.1962 року, зареєстрованого 05.01.1963 року міжміським бюро технічної інвентаризації Харківської області в реєстровій книзі 2-74-214. У вказаному домоволодіння з 04.06.2008 року зареєстрований відповідач [PERSON], але не проживає у ньому з 10.12.2009 року. Вважає, що відповідно до ст. 391 ЦК України може звернутися до суду з позовом про захист права власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, внаслідок не проживання його в будинку більше п'яти років. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без його участі не надав, як і не надав судові заперечень проти позову. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання сторін, суд приймає рішення без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: Позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 05.01.1963 року виконкомом Первомайської селищної ради на підставі їх же рішення № 23 від 29.12.1962 року, зареєстрованого 05.01.1963 року міжміським бюро технічної інвентаризації Харківської області в реєстровій книзі 2-74-214 (а.с.5). В будинку, крім неї, зареєстрований [PERSON] з 04.06.2008 року (а.с.7-9), хоча фактично в ній не проживає з 10.12.2009 року і його особистих речей в будинку немає, що підтверджено актом комісії вуличної ради від 16.01.2015 року. Реєстрація відповідача в домоволодінні позивачки заважає їй в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися своєю нерухомістю. Відповідно до ст.ст.316-319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності причин відсутності в домоволодінні позивачки понад 1 рік, не довів своєї правоти. Натомість, позивачка повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Право позивачки на володіння, користування та розпорядження своїм майном підлягає захисту відповідно до ст. 391 ЦК України шляхом усунення таких перешкод, а саме - визнанням відповідача таким, що втратив право на користування спірним помешканням, адже його реєстрація в ньому на сьогоднішній день перешкоджає позивачці у повній мірі здійснювати своє право власності на нерухомість. Крім того, на відповідача нараховуються комунальні платежі, які лягають тягарем на позивачку. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved