Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

22 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначила, що на праві власності їй належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому з 2003 року зареєстрований її брат - [PERSON] З 2010 року відповідач в належному позивачці будинку не мешкає, оскільки з власної волі змінив місце проживання та мешкає в Російській Федерації. Реєстрація [PERSON] в належному позивачці будинку має наслідком порушення її прав як власниці, у зв'язку з чим [PERSON] просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Пояснила, що [PERSON], який є її братом, з 2010 року не мешкає в будинку [ADDRESS], оскільки з власної волі змінив місце проживання та переїхав до Російської Федерації; будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку відповідачу з її боку не чинилось. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що особисто знайомі із сторонами по справі, мешкають по сусідству. Підтвердили, що відповідач [PERSON] приблизно з 2010 року не мешкає в будинку [ADDRESS]. Будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку позивачка брату не чинила. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2009 року є власницею будинку [ADDRESS] (а.с.10-13). Відповідно до довідки КП «Служба єдиного замовника» від 13 серпня 2018 року № 2134 (а.с.14) та будинкової книги (а.с.17-20) [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з акту перевірки паспортного режиму від 13 серпня 2018 року [PERSON] не мешкає в будинку [ADDRESS] з травня 2010 по теперішній час (а.с.15). Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з власної волі не проживає в належному позивачці будинку за адресою: [ADDRESS] з 2010 року без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved