Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

22.12.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . У грудні позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. З початку 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Син проживає з ним та перебуває на його утриманні. Мати до дитини навідується вкрай рідко. З метою захисту прав та інтересів дитини [PERSON] просить суд визначити місце проживання дитини разом з батьком. Також просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати: по сплаті судового збору та на правничу допомогу. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач, [PERSON] в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій справу просив розглянути без його участі. Відповідач, [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засіданні не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення просив врахувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №547 від 23.04.2021. Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 29.04.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №261, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . [INFO] у сторін від шлюбу народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №691. Малолітній [PERSON] проживає разом з батьком з 2017 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом за підписом свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 18.12.2020. Відповідно до листа завідуючої дошкільним навчальним закладом (яслами-садком) №57 Кременчуцької міської ради №02-14/138 від 15.12.2020 [PERSON] , [INFO] , відвідує Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 57 Кременчуцької міської ради Полтавської області з вересня 2017 року. Хлопчика до дошкільного закладу в основному приводять і забирають тато [PERSON] та його громадянська дружина [PERSON] . Мати, [PERSON] з`являлась в дошкільному закладі не часто, пояснюючи свою постійну відсутність перебуванням за межами міста. Коли ж мама приходила, то цікавилась життям сина у вихователів. З вересня 2020 року [PERSON] в садочку вихователі групи не бачили. Кошти за відвідування дитиною дошкільного закладу сплачує батько Батько дитини [PERSON] працює в ПрАТ «Кременчуцький річковий порт» на посаді водія автомобільних засобів гаражу з 05.09.2020, що підтверджується довідкою, виданою директором ПрАТ «Кременчуцький річковий порт» №30/к-2 від 24.09.2020. Відповідно до характеристики, виданої директором ПрАТ «Кременчуцький річковий порт», №541 від 25.09.2020 [PERSON] у професійному плані є відповідальним, організованим, цілеспрямованим працівником. Відносини з колегами по роботі підтримує позитивні і доброзичливі. Вміє тримати себе в руках, дотримується всіх встановлених на підприємстві правил трудового розпорядку. За час роботи конфліктів між співробітниками не створював. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №547 від 23.04.2021, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вище викладене, оскільки позивач є працездатним, за станом здоров`я має змогу виховувати дитину, а також з урахуванням того, що відповідач позов визнала, сумніву щодо добровільності визнання позову судом не встановлено, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. При подачі позову до суду позивач сплати судовий збір в розмірі 840,80 грн. У відповідності дост.142 ч.1 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ст.7 ч.3 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, а решту 50 відсотків слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн. Розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджується квитанцією №012/20 від 22.12.2020, договором про надання правничої допомоги від 11.12.2020 між [PERSON] та адвокатом Глушко З.В., розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу та актом виконаних робіт від 22.12.2020 відповідно до угоди про надання правничої допомоги адвоката від 11.12.2020.

Outcome: approved