Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

22.06.2015 року позивач звернувся з даним позовом до суду, вказуючи, що відповідач користувалася послугами з централізованого опалення, виробничої одиниці «Волновахарайтепломережа», яка є структурним підрозділом ОКП «Донецьктеплокомуненерго». У звязку з неналежним виконанням обовязку по сплаті спожитих послуг з теплопостачання в квартирі [ADDRESS], за особовим рахунком відповідача по справі № 25 за період з 01.01.2010 року і по 30.04.2011 року утворилась заборгованість у сумі 3685,17 гривень, тому позивач і просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання, а також з урахуванням індексу інфляції у розмірі 473,12 гривень та 3% річних у розмірі 331,50 гривень і судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок, а всього 4489,79 гривень. Представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала в повному обсязі. Відповідач предявила свідоцтво про укладення шлюбу і паспорт, що її прізвище в теперішній час [PERSON], представник позивача не заперечувала проти зміни прізвища. Відповідачка позов не визнала та просить суд відмовити у його задоволенні, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, просила застосувати позовну давність. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. А статтями 19, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Проте відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ні Законом України «Про теплопостачання», ні «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між сторонами не свідчить про відсутність між ними договірних правовідносин щодо надання послуг з теплопостачання. На підставі п.1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення. 24.02.2014 року позивач звернувся до Волноваського районного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу у розмірі 1113,18 гривень з відповідача. Ухвалою від 18.03.2014 року Волноваського районного суду Донецької області було документи повернуто, оскільки частина вимог була заявлена поза межами строку позовної давності, що свідчило про наявність спору про право. В позовній заяві відповідач зазначив, що відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку та після переривання перебіг позовної давності починається заново, час що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується і в судовому засіданні представник позивача підтримала дані доводи, але доказів в підтвердження того, що відповідач визнав борг суду надано не було. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач має борг по оплаті за спожиті послуги по теплозабезпеченню квартири [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності, з 01.01.2010 року і по 30.04.2011 року в сумі 3685 гривень 17 копійок. Відповідно до ст. ст.\~256,\~257,\~261,\~267 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається із пояснень представника позивача та матеріалів справи, позивачем пропущений строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідач,\~без буд-яких поважних причин, доводи представника позивача про переривання перебігу позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано доказів в підтвердження того, що відповідач визнав борг, тому у задоволенні позову необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст.11, 218, 256, 257, 264, 261, 267, 526 ЦК України,\~ст.ст. 19, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: dismissed