Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

23 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Очаківської міської ради та до публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго»). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 вересня 1987 року на імя позивачки [PERSON] Очаківським РЕМ було видано ордер на квартиру за адресою: Миколаївська область м. Очаків, вул. Колгоспна, 66 та 11 вересня 1987 року за вказаною адресою було зареєстроване її місце проживання. Згідно протоколу № 5 від 07 жовтня 2003 року спільного засідання цехкому та адміністрації ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» квартира у цьому ж будинку була надана [PERSON] та 23 березня 2004 року було зареєстровано його місце проживання за цією адресою. Посилаючись на те, що [PERSON] починаючи з 1987 року, а [PERSON] з 2004 року, добросовісно, відкрито та безперервно володіли квартирами у вищевказаному будинку, постійно здійснювали їх обслуговування та утримання, підтримували у належному стані, просив визнати за позивачами право власності: за [PERSON] - на квартиру №1, що розташована по вул. Кінбурнській (колишня вул. Колгоспна), 66 в м. Очакові Миколаївської області, за [PERSON] - на квартиру №2, що розташована за цією ж адресою, за набувальною давністю, на підставі ст. 344 ЦК України. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. При цьому, представник позивачів також послався на те, що відомості про власника спірного нерухомого майна відсутні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи їх безпідставними. Зазначив, що спірні обєкти нерухомості, а саме квартири, надані у користування позивачам, знаходяться у монтерському пункті, розташованому на території ПС-7, ПС-154/35/10 кВ «Очаківська» за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Кінбурнська (колишня вул. Колгоспна), 66, що є власністю ПАТ «Мколаївобленерго». Не заперечує, що вказані приміщення були надані останнім для проживання: [PERSON] - на підставі ордеру від 10 вересня 1987 року, [PERSON] - згідно протоколу № 5 спільного засідання цехкому та адміністрації ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» від 07 жовтня 2003 року. Однак, вказана будівля не відноситься до житлового фонду, обліковується на балансі ПАТ «Миколаївобленерго» та в процесі корпоратизації у 1995 році увійшла до його статутного фонду. Вартість монтерського пункту, розташованого за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Кінбурнська (колишня вул. Колгоспна), 66, увійшла до вартості акцій ПАТ «Миколаївобленерго», а державний пакет акцій в розмірі 70 %, який передано [PERSON] державного України, виставлено на приватизацію. Також пояснив, що на теперішній час Очаківською міською радою відводиться в оренду ПАТ «Миколаївобленерго» земельна ділянка, в тому числі під будівлею монтерського пункту, яка раніше нікому не надавалась у власність та не передавалась в оренду, відноситься до землі, яка використовується для технічної інфраструктури та належить до земель енергетики. Представник відповідача - Очаківської міської ради в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи [PERSON] державного майна України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До судового засідання надійшов лист за підписом Голови [PERSON]Білоус, в якому зазначено про те, що [PERSON] є акціонером ПАТ «Миколаївобленерго», якому належить 70% акцій товариства. За матеріалами справи з корпоратизації ПАТ «Миколаївобленерго», які були передані засновником Міністерством енергетики та електрифікації України до [PERSON] державного майна України та зберігаються в його архіві, вищезазначений будинок не включено до переліку житлових будівель, вартість яких вилучено з вартості майнового комплексу «Миколаївобленерго». Крім того, наказом [PERSON] державного майна України від 27 вересня 2016 року № 1787 створено комісію з метою опрацювання питання щодо визнання права власності на майно, що увійшло до статутного капіталу ПАТ «Миколаївобленерго», у звязку з відсутністю на підприємстві документів, необхідних для підтвердження права власності. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 10 вересня 1987 року Очаківським РЕМ, на підставі рішення адміністрації підприємства на імя позивачки [PERSON] було видано ордер на квартиру за адресою: Миколаївська область м. Очаків, вул. Колгоспна, 66 для проживання з сімєю у складі пяти чоловік. Згідно протоколу № 5 від 07 жовтня 2003 року спільного засідання цехкому та адміністрації ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» квартира у цьому ж будинку також була надана [PERSON] (а.с. 103- 107). Правонаступником Очаківським РЕМ та ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» є відповідач ПАТ «Миколаївобленерго» (а.с. 68-71). За даними паспортів громадянина України серії ЕО № 450506 та ЕО № 526135, місцем реєстрації та проживання позивачів є Миколаївська область м. Очаків, вул. Колгоспна, 66, без зазначення конкретних квартир: [PERSON] - з 11 вересня 1987 року, [PERSON] - з 23 березня 2004 року (а.с. 13-16). Відповідачем укладено договори на постачання електроенергії за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Колгоспна, 66: 26 червня 2010 року - з [PERSON], 20 червня 2011 року - з [PERSON]П.(а.с.86-88). З оглянутих в судовому засіданні інвентарних справ, заведених в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 3892 та № 3907, копій технічних паспортів, вбачається, що були виготовлені технічні паспорти: 24 травня 2016 року за заявою [PERSON] - на квартиру №1, 15 червня 2016 року за заявою [PERSON] - на квартиру №2, що розташовані по вул. Кінбурнській (колишній вул. Колгоспній), 66 в м. Очакові Миколаївської області. При цьому, відомості про власника вказаних квартир в технічних паспортах не зазначено та в справах БТІ наявні лише копія ордеру від 10 вересня 1987 року на імя [PERSON] та копія протоколу № 5 від 07 жовтня 2003 року спільного засідання цехкому та адміністрації ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» на імя [PERSON] (а.с. 20-25). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про вищевказані квартири відсутні, що слідує з витягів з реєстрів від 13 грудня 2016 року № 75600819, № 75600898, № 75600988 (а.с.139-141). Разом з тим, відповідно до довідки ПАТ «Миколаївобленерго» від 06 жовтня 2016 року № 03/624, станом на 01 вересня 2016 року на балансі ПАТ «Миколаївобленерго» обліковується обєкт основних засобів, який прийнятий на облік 01 січня 1964 року та не відноситься до державного майна та житлового фонду і є обєктом невиробничого призначення, а саме монтерський пункт ПС «Очаківська» за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Кінбурнська, 66 (а.с. 65). Згідно рішення Очаківської міської ради Миколаївської області від 12 серпня 2016 року № 33, ПАТ «Миколаївобленерго» надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду під розміщення та обслуговування обєктів електроенергетики, в тому числі на земельну ділянку площею 1,3000 га в м. Очаків по вул. Кінбурнська, 66, ПС-7, ПС-154/35/10 Кв, та на підставі вказаного рішення відповідачем розроблено проект землеустрою на земельну ділянку за вищевказаною адресою (а.с. 74-80). Будівля, яка розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Кінбурнська, 66, не включена до обєктів (основних засобів), обєктів цивільної оборони, культури та житлового фонду, що не підлягають приватизації (а.с. 84-85). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто способом, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ст. 344 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, та обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. З огляду на положення ст. 344 ЦК України та роз'яснення, викладені в п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова), набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Володілець за давністю має бути незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Обов'язково повинно мати місце заволодіння чужим майном без будь-якої правової підстави, Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном, певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Пунктом 11 Постанови передбачено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Судом встановлено, що позивачі є користувачами приміщень, розташованих в будівлі № 66 по вул. Кінбурнській в м. Очакові Миколаївській області, що надані їм відповідачем на підставі ордера та протоколу, тобто вселилися до будинку зі згоди відповідача, що виключає можливість набуття позивачами права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для врахування судом при застосуванні зазначених норм права. Посилання представника позивачів на відсутність відомостей про власника спірного нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно не спростовують цих висновків. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачами права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визначені ст. 344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою сторонам у задоволенні позовних вимог понесені ними витрати по оплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed