overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 13 грудня 1994 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що на даний час сім'я розпалася, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні відносини припинені з 22 лютого 2015 року. Причиною розпаду сім'ї стали неприязні відносини. Сторони проживають окремо. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Майновий спір між сторонами відсутній. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримала, відповідач проти задоволення позову не заперечував. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 13 грудня 1994 року зареєстрували шлюб у Хотінській селищній Раді народних депутатів, актовий запис № 26, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 6). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення не відбулось, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати: судовий збір у сумі 243,60 грн. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 04 листопада 1994 року в Залузькій сільській раді Білогірського району Хмельницькій області зареєструвала з ним шлюб, від якого народилися сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та поваги подружнє життя між ними не склалося, будь-яке примирення та налагодження сімейних відносин між ними неможливе, а тому збереження шлюбу є недоцільним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, просила строк для примирення не надавати, шлюб розірвати і при розірванні шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, просив строк для примирення не надавати, оскільки в їхніх відносинах, які склалися між ними, примирення вже неможливе. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 04 листопада 1994 року в Залузькій сільській раді Білогірського району Хмельницькій області зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 11. Під час перебування сторін в шлюбі народилися сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час сторони шлюбних відносин між собою не підтримують, з березня 2015 року проживають окремо, сім'я фактично розпалась, про що також свідчить той факт, що позивач від своїх вимог про розірвання шлюбу не відмовилася, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення сторін уже неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було укладено 11 жовтня 2005 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції, актовий запис № 311. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем мають дочку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, з січня 2014 року припинили шлюбні стосунки, сім'я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер, не ведуть спільного господарства, наміру відновлювати сімейні відносини немає, примирення між нею та відповідачем [PERSON] неможливе. Враховуючи ці обставини, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що любить свою дружину, має намір зберегти сім'ю. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, а саме: свідоцтво про шлюб (а.с. 3), копію свідоцтва про народження (а.с. 5), копію паспорта [PERSON] (а.с. 6), суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час, з січня 2014 року, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача [PERSON], а тому суд шлюб розриває. До стягнення з відповідача на користь позивача належить 243,60 грн. сплаченого судового збору (а.с. 1). Прізвище позивача після розірвання шлюбу не змінюється.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 09 червня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Орловської області адміністрації міста Лівни. Від шлюбу з відповідачем дітей немає. Через відсутність взаємоповаги та моральної підтримки сумісне життя є неможливим, подружні стосунки фактично припинилися з 2008 року. Посилаючись на викладені обставини, просила розірвати їхній з відповідачем шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі та просила залишити їй прізвище, що було взяте нею під час реєстрації шлюбу. Відповідач до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подавав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 червня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану адміністрації міста Лівни Орловської області, про що зроблено актовий запис за № 161. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ТД № 561279. Від шлюбу сторони дітей не мають. Причинами розпаду сімї стали відсутність взаємоповаги та моральної підтримки зі сторони чоловіка. Подружні стосунки сторони не підтримують з 2008 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, вони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, разом не проживають, фактично подружні відносини припинилися з липня 2004 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. До судового засідання позивач не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення наявне в матеріалах справи. Про причини неявки відповідача суд не має відомостей. Позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу без відповідача за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 1988 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Маковець) [PERSON] (а.с. 5). Від сумісного проживання неповнолітніх дітей не мають. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав: сторони припинили шлюбні відносини у липні 2004 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб можливо розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Ізюмської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини вказує, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] який він заповідав її доньці [PERSON]. Відповідач [PERSON], на користь якої був складений заповіт, в шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звернулась, і оформлювати спадщину після смерті діда не бажає. Спадкоємцями першої черги є позивач та її брат [PERSON] Строк на прийняття спадщини пропустила в зв'язку тим, що знала про існування заповіту та в шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори з заявою, так як вважала, що [PERSON] прийме спадщину. В зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] представник Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з»явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року. (а.с.6) За життя [PERSON] склав заповіт від 23 січня 2007 року, яким заповідав належний йому будинок розташований по [ADDRESS] [PERSON].(а.с.10) Відповідач [PERSON] в нотаріальну контору після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом не зверталась, та не бажає приймати спадщину, про що вказала в своїй заяві від 05 травня 2015 року (а.с.30) У відповідності до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали, не заперечували проти визначення позивачеві [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чиінтереси інших осіб. За таких обставин, суд призначає [PERSON] додатковий строк, достатній для подання нею заяви в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини, позивач просить ухвалити рішення про стягнення з нього щомісячно аліментів на її користь на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відпоідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своєї заяви позивач вказала, що з відповідачем [PERSON] перебувають в шлюбі з 09 жовтня 1993 року, який зареєстрований Краснокутським районним відділом ЗАГСу Харківської області, актовий запис №77. Від цього шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Так як примирення між ними та збереження сімї неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб. У відкрите судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву про підтримання позовних вимог та прохала справу слухати у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та в установлений законом строк, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 1993 року сторони вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 09.10.1993 року Краснокутським районним відділом ЗАГСу Харківської області, актовий запис №77. За час спільного проживання між позивачем та відповідачкою часто виникали сварки, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, сторони подружніх стосунків не підтримують, разом не проживають. Згідно зі ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. В силу ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не зявився та не надав письмових заперечень проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2009 року, мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, з сім*єю не проживає, не працює, інших аліментних зобов'язань не має. Позивачка просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. У попереднє судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в попереднє судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих доказів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності сторін. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст..174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У попередньому судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2009 року та мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 24 жовтня 2012 року ( а.с.2). Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У відповідності до ст..180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проти чого не заперечував відповідач, надавши суду заяву про свою згоду з позовом. Беручи до уваги, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому суд вважає стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом, що передбачено ст..183 Сімейного Кодексу України, з урахуванням відповідно до ст..182 цього ж Кодексу всіх обставин : відповідач не працює, але має працездатний вік, аліментних зобов'язань не має, не хворіє. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп. У відповідності до ст..367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Згідно зі ст..ст.180, 182,183,191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить розподілити спільно нажите за час шлюбу з [PERSON] майно та визнати на нього право власності. Мотивує свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2004 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Липоводолинського районного суду Сумської області суду від 09 серпня 2012 року шлюб між ними був розірваний. Діти проживають з позивачем. В період шлюбу під час сумісного проживання за спільні кошти з відповідачем придбали за договором купівлі-продажу будинок в [ADDRESS]. Також придбали рухоме майно: холодильник «Атлант» вартістю 4000 гривень, телевізор «Самсунг» вартістю 4000 гривень, шафу вартістю 2000 гривень, люстру вартістю 300 гривень, стіл розкладний вартістю 500 гривень, килим вартістю 500 гривень, два килими вартістю по 500 гривень кожний, газовий конвектор вартістю 3000 гривень, стіл кухонний вартістю 1500 гривень, три табуретки вартістю по 150 гривень кожна, сім карнизів вартістю по 150 гривень кожний, трюмо вартістю 500 гривень, кухонний гарнітур вартістю 2000 гривень, диван вартістю 2500 гривень, пральна машина вартістю 1000 гривень, каструля цинкова вартістю 200 гривень, два крісла вартістю по 1000 гривень кожне, 20 тюків сіна вартістю 100 гривень кожний, а всього рухомого майна на загальну суму 27500 грн. В порядку розподілу спільного сумісного рухомого майна подружжя просить визнати за нею право власності та виділити їй таке майно: холодильник «Атлант» вартістю 4000 гривень, телевізор «Самсунг» вартістю 4000 гривень, килим вартістю 500 гривень, два килими вартістю по 500 гривень кожний, газовий конвектор вартістю 3000 гривень, стіл кухонний вартістю 1500 гривень, три табуретку вартістю 150 гривень, кухонний гарнітур вартістю 2000 гривень, пральна машина вартістю 1000 гривень, каструля цинкова вартістю 200 гривень, два крісла вартістю по 1000 гривень кожне. Відповідачеві виділити та визнати право власності на таке майно: дві табуретки вартістю по 150 гривень кожна, сім карнизів вартістю по 150 гривень кожний, трюмо вартістю 500 гривень, диван вартістю 2500 гривень, шафу вартістю 2000 гривень, люстру вартістю 300 гривень, 20 тюків сіна вартістю 100 гривень кожний, два ліжка по 500 гривень кожне. Позивач в попереднє судове засідання з'явилась, уточнивши свої позовні вимоги та підтримала їх в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги підтримав повністю, подав письмову заяву. Зважаючи на фактичне визнання відповідачем позовних вимог,

Outcome: approved