Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

22.07.2020р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON]. Після припинення подружніх відносин з відповідачем, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач як батько протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні доньки, з дитиною не спілкується, її здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги, в т.ч. у зв'язку з лікуванням дитини, не надає, аліменти, які стягнуті судовим рішенням, не сплачує і має заборгованість в розмірі 103 601,90грн. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] Ухвалою суду від 23.07.2020р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. 04.09.2020р. до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що він ніколи не відмовлявся від утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] Зокрема, він регулярно сплачує аліменти, але в меншому розмірі, ніж нараховується державним виконавцем, оскільки він офіційно не працює, регулярного доходу не має, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - доньку [PERSON]., [INFO]. Аліменти йому нараховуються як непрацюючій особі, виходячи із середнього заробітку для даної місцевості, що і спричинило виникнення заборгованості. На даний час він приймає заходи щодо погашення заборгованості. Крім того, два роки тому позивачка звернулась до нього з проханням оплатити в майбутньому навчання доньки поза межами України, в чому він вимушений був відмовити через свій незадовільний фінансовий стан. Саме після цього позивачка стала звертатись до різних установ із надуманими скаргами на нього і це призвело до припинення його спілкування з дитиною. До цього він, хоча і рідко, але спілкувався з донькою. На даний час його не спілкування з дитиною спричинено поведінкою позивачки, яка має на доньку відповідний вплив, оскільки вони постійно мешкають разом. Вважає, що жодних обставин, які б свідчили про його навмисне свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків, в позовній заяві не зазначено і такі обставини фактично відсутні. Доводи, на які посилається позивачка, не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить в позові відмовити. 16.09.2020р. до суду надійшла відповідь позивачки [PERSON] на відзив відповідача, в якій вона зазначила, що відповідач не приділяв належної уваги вихованню їх доньки із самого моменту її народження, через що вони припили подружні відносини. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, вона одружилась вдруге і донька до восьми років вважала її чоловіка своїм батьком, вона не знала, що її біологічним батьком є відповідач. Коли донька дізналась про це, то ця інформація стала для неї стресовою, вона плакала і питала, чому її рідний батько відмовився від неї. Доводи відповідача про те, що саме вона налаштовує доньку проти нього, є безпідставними. За наявності перешкод у спілкуванні з дитиною, він міг звернутись о органу опіки, однак цього не зробив, що лише підтверджує його байдужість. Надана відповідачем позитивна характеристика з місця проживання не відповідає дійсності, оскільки складена на його прохання для введення суду в оману. Також їх спільні знайомі розповіли їй про те, що [PERSON] має бажання стягнути з їх спільної доньки аліменти на своє утримання після отого як настане певний час, тобто буде намагатись повернути кошти, які сплачувались ним як аліменти на доньку, що також негативно характеризує його. Вважає, що її доводи достатньо свідчать про небажання відповідач спілкуватися, допомагати, цікавитись життям своєї дитини, тому щоб не травмувати психіку дитини є доцільним позбавлення його батьківських прав. Ухвалою суду від 16.10.2020р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Рогозін О.В. позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просять його задовольнити. Додатково позивачка пояснила, що фактично з народження дитини відповідач усунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкувався з дитиною, не приїздив до неї, не цікавився станом здоров'я, не приймав заходів щодо лікування та не забезпечував належні умови життя, аліменти своєчасно не сплачував, відмовлявся надати згоду на виїзд дитини за кордон, на придбання на її ім'я окремої квартири, без її згоди зняв дитину з реєстрації за своїм місцем мешкання. До 8 років донька вважала своїм батьком її чоловіка [PERSON] і взагалі не знала нічого про [PERSON] Її чоловік бажав удочерити [PERSON], щоб вони вважались однією родиною. Коли [PERSON] дізналась про [PERSON], то виявила бажання спілкуватись з ним. [PERSON] раз на рік приїздив до доньки на день народження. Потім вони змінили місце проживання і стали проживати з відповідачем в сусідніх будинках, [PERSON] частіше стала бачитись з батьком, спілкуватись з ним, але він налаштовував її проти них, став негативно впливати на дитину, змушував забрати документи зі школи, обіцяв допомогти з виїздом її за кордон, а потім відмовив доньці в цьому. Через це в їх родині почалися непорозуміння, сварки, у дитини знизився рівень навчання, вона стала емоційно вразливою, дратівливою, неслухняною. На теперішній час відповідач з донькою не спілкуються взагалі. Вона вважає, що є усі підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гнатюк О.А. в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позову заяву, просять в його задоволенні відмовити. Додатково пояснили, що жодних підстав для позбавлення відповідач батьківських прав немає. Він дійсно певний період часу не спілкувався з донькою, потім вони стали спілкуватись, зустрічались, вона приходила до нього, він робив їй подарунки, надавав посильну допомогу. Оскільки у позивачки інша родина, тривалий час дитину виховував інший чоловік, тому їх вплив на дитину більший. Коли донька подорослішала, у неї частіше стали виникати непорозуміння з матір'ю, вона просила допомоги у нього, але він ніколи не налаштовував дитину проти позивачки та її родини, не обіцяв того, чого не міг зробити. На даний момент вони з донькою не спілкується, оскільки вона не бажає цього. Причиною цього вважає те, що він не підтримав бажання доньки до закінчення середньої школи поїхати на навчання до Польщі через відсутність у нього матеріальної можливості забезпечити таку поїздку. Аліменти він сплачує, приймає заходи для погашення заборгованості. Наявність такої заборгованості сама по собі не свідчить про його ухилення від батьківських обов'язків. Представник третьої особи Алішевська В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала і пояснила, що комісією із захисту прав дітей було розглянуто спірне питання. Засідання проводилось в присутності сторін та їх неповнолітньої доньки. Остання виказала підтримку матері і небажання спілкуватись з батьком, вважає його для себе чужою людиною, має на нього образу за те, що він не приділяє їй належну увагу та не надає матеріальну допомогу. Також під час підготовки висновку були обстежені житлові умови сторін, вони є задовільними. Відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивачки має заборгованість. В 2019р. позивака зверталась до служби у справах дітей з приводу неналежного виконання [PERSON] батьківських обов'язків, проводились перевірки, бесіди, викладені факти не підтвердились. З'ясовано, що між батьками маються конфліктні стосунки, які впливають на дитину. Відсутність у дитини бажання спілкуватись з батько та наявність у нього боргу зі спати аліментів не є підставами для позбавлення його батьківських прав. За висновком орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки Чорної Д.. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Суд встановив, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (арк.8). Після припинення шлюбних відносин сторони мешкають окремо, дитина мешкає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] з 10.06.2006р. по т.ч. перебуває в зареєстрованому у шлюбі з [PERSON] (арк..96) та має від цього шлюбу неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Згідно з Актом обстеження житлово-побутових та майнових умов дитини від 29.10.2019р., складеним комісією ЗЗБНВК №106, [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю [PERSON], вітчимом [PERSON] та молодшою сестрою [PERSON], [INFO] Квартира трьохкімнатна, діти мають окремі кімнати з особистим спальним місцем, куточком для відпочинку та місцем для навчання, забезпеченні повноцінним харчуванням, одягом та взуттям відповідно до сезону, шкільне приладдя в достатній кількості, створені сприятливі умови для проживання, виховання та розвитку (арк..15). Згідно з Актом обстеження умов проживання, складеними спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР 01.10.2020р. неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON], вітчимом [PERSON] та молодшою сестрою [PERSON], стосунки в родині добрі. Умови проживання задовільні, дитина має окрему кімнату з необхідними меблями та технікою, забезпечена місцем для навчання, одягом, взуттям, канцелярським приладдям. Метою позбавлення батька батьківських прав є позбавлення права батька на отримання аліментів від доньки (арк.120). Згідно з інформацією Запорізького загальноосвітнього багатопрофільного навчально-виховного комплексу №106 від 13.08.2019р. та характеристикою класного керівника [PERSON], [INFO], навчається в цьому навчальному закладі з 2018р., навчальні досягнення достатнього рівня, урівноважена, дружелюбна, чемна, добросовісна. Належну увагу вихованню та навчанню дитини приділяє мати [PERSON], батько [PERSON] навчанням доньки не цікавиться, піклування не проявляє, участь в організації начального процесу не приймає, батьківські збори не відвідував (арк..18,86). Згідно з інформацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 11.09.2020р. [PERSON] [INFO], перебуває на обліку в амбулаторії №8 з народження, на прийом до лікаря приходить в супроводі матері, лікуванням та піклуванням займається мати. За період спостереження батько до медичного закладу не звертався, станом здоров'я дитини не цікавився, з лікаря не спілкувався (арк..85). Згідно з характеристикою КНП «Міська лікарня №3» ЗМР від 30.09.2020р. [PERSON] працює на посаді бухгалтера господарсько-обслуговувального персоналу з жовтня 2016р. і за час роботи зарекомендувала себе з позитивного боку, спокійна, врівноважена, дисциплінована, в колективі користується повагою, одружена, виховує двох дітей (арк..97). Відповідач [PERSON] також є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (арк..46) З 21.11.2018р. відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (арк..47) Згідно з довідкою КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР №3904 від 31.08.2020р. [PERSON] під спостереженням лікаря нарколога не перебуває (арк..49). Згідно довідки МВС України №0937327 станом на 07.09.2020рп. [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (арк..73). Згідно з характеристикою ЖБК «Трансформаторщик-20» від 01.09.2020р. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] і за час тривалого проживання зарекомендував себе як позитивна, спокійна, ввічлива людина (арк..50). Згідно з Актом обстеження умов проживання, складеними спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР 16.09.2020р. відповідач [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON] та братом [PERSON], стосунки в родині добрі. Умови проживання задовільні, дитячі речі відсутні. Зі слів [PERSON] підстави для позбавлення її сина [PERSON] батьківських прав відсутні (арк.120 звор). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2004р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 16.12.2003р. і до повноліття дитини (арк..88). Згідно з розрахунком, складеним 19.05.2006р. державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя, заборгованість [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] станом на 15.04.2005р. становила 1027,49грн., станом на 31.08.2006р. - 2753,33грн.(арк..99). Згідно з розрахунком, складеним 01.04.2011р. державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя, заборгованість [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] станом на 15.05.2007р. становила 5890,44грн., на 31.03.2011р. - 25888,44грн. (арк..100). Згідно з розрахунком, складеним 09.06.2020р. державним виконавцем Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі, заборгованість [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] станом на 01.03.2020р. становила 74 682,97грн., станом на 01.06.2020р. - 103 601,90грн. (арк.9). Згідно з розрахунком, складеним 25.09.2020р. державним виконавцем Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі, заборгованість [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] станом на 01.01.2012р. становила 25036,22грн., станом на 25.09.2020р. - 146419,43грн.. (арк.106-107). Згідно з постановою державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя від 23.05.2019р. в межах ВП №5914412 на боржника [PERSON] накладено штраф на користь [PERSON] в розмірі 40484,74грн. у зв'язку з наявність заборгованості по аліментам, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки (арк..105). За інформацією Хортицького ВДВС м.Запоріжжя від 25.09.2020р. боржник [PERSON] неодноразово викликався до державного виконавця (виклики направлялись 30.08.2019р., 31.10.2019р., 02.12.2019р., 25.09.2020р. на адресу його реєстрації), в зазначені у викликах дні боржник не прибув, про що складені відповідні акти (арк..90) Постановою Хотицького районного суду м.Запоріжжя від 17.08.2011р. кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.164 КК України закрита на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію» та його звільнено від кримінальної відповідальності (арк..16). В період з серпня 2007 по січень 2008р. та з лютого 2010 по червень 2011р. [PERSON] отримувала державну соціальну допомогу у випадку, коли батько ухиляється від сплати аліментів (арк..17). Протягом серпня-вересня 2019р. [PERSON] зверталась до відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР та Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявами про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON], вчинення ним щодо дитини психологічного насильства, невиконання рішення суду про стягнення аліментів. Ці звернення були предметом розгляду, з [PERSON] проводились бесіди і він попереджався про відповідальність та наслідки неналежного виконання батьківських обов'язків. Спеціалістами служби у справах дітей здійснено відвідування за адресою місця мешкання неповнолітньої [PERSON] та проведена оцінка рівня безпеки - ознак насильства не виявлено, підстав для взяття дитини на облік як такої, що опинилась в складних життєвих обставинах, не встановлено. Факти, викладені в її заявах про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, об'єктивного підтвердження не знайшли (арк..10-13, 91-94, 121-129). Згідно з інформацією Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 26.10.2020р. практичним психологом 21.10.2020р. було здійснено вихід та проведена бесіда з неповнолітньою [PERSON] за місцем її проживання з метою з'ясування її ставлення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] Під час розмови [PERSON] повідомила, що має теплі, дружні стосунки з членами своєї родини - матір'ю, сестрою та вітчимом, який виховує її з дитинства. Вона неодноразово намагалась налагодити відносини з біологічним батьком, однак він не проявляв ініціативу та не мав бажання приймати участь в її житті. На т.ч. вона має на нього велику образу за те, що він не надає їй емоційну та фінансову підтримку, аліменти сплачує не в повному обсязі, не цікавиться нею. Зараз вважає [PERSON] чужою для себе людиною, не хоче з ним спілкуватися та нести перед ним в майбутньому будь-які обов'язки. Також проведена бесіда з матір'ю дитини [PERSON], яка пояснила, що намагалась домовитись з колишнім чоловіком про врегулювання фінансових та квартирних питань щодо доньки, але він не йде на контакт (арк..137). Згідно з висновком Органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району від 12.10.2020р. за №21.01/01-22-942 ним визнано недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (арк..117-119). Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює психологом в ЗОШ №106, де з 10 класу навчалась [PERSON]. У зв'язку з адаптацією дівчини вона через класного керівника спостерігала за нею. В лютому 2019р. від класного керівника надійшов до неї запит на спілкування з [PERSON] через те, що вона стала погано навчатись, припинила спілкуватись з однокласниками. Вона поспілкувалась з [PERSON]. Дитина була в стані прострації, не бажала сприймати допомогу. Вона її розговорила і дівчина повідомила, що бажає поїхати на до свого молодого чоловіка до Польщі і залишитись там на навчання, що мама забрала у неї телефон, щоб вона не спілкувалась зі своїм хлопцем. Вона також поспілкувалась з матір'ю дівчини і надала їй певні рекомендації щодо стосунків з донькою. Після їх бесід стан дівчинки поліпшився, вона ожила, стала спілкуватись з однолітками, була в гарному настрої, сказала, що батько пообіцяв дати гроші на навчання в Польщі. Свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком [PERSON], [PERSON] виховує з малечку. Жили вони спокійно, його не цікавило чи платить [PERSON] аліменти. Коли [PERSON] підросла, то стала цікавитись, чому у них різні прізвища, і тоді вони розповіли їй про її рідного батька. Їх спілкуванню вони не перешкоджали, запрошували [PERSON] на дні народження доньки, він приїздив, але ініціативу особливу не проявляв. Коли дитина потрапила до лікарні, дружина звернулась до нього з приводу допомогу, але він таку допомогу не надав, до лікарні не приїздив. Аліменти надходили нерегулярно. Коли донька забажала навчатися у Польщі, то звернулась до батька. Він, не обговоривши з ними це питання, щось їй пообіцяв, а потім відмовився. Дитина була дуже засмучена, стали виникати непорозуміння з матір'ю. Вони вважають, що спілкування з батьком негативно впливає на [PERSON]. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч.4 ст.164 СК України). Ст.171 СК України закріплює, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є не лише невиконання батьками обов'язків щодо виховання дитини, а саме факт ухилення батьків від виконання цих обов'язків. Чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення». У сучасній українській мові це слово тлумачиться як: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. З погляду на ці значення, словосполучення «ухилення від виконання обов'язків» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) особи, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборна сила, події тощо). Як зазначено в п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), тому вона підлягає застосуванню лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, лише при наявності вини в діях батьків, з урахуванням ставлення дітей до них, а також тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, звертаючись до суду з вимогою про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], позивачка [PERSON] обґрунтовує свою вимогу тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, не приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, з дитиною не спілкується, має заборгованість зі сплати аліментів. Однак, суд вважає, що позивачка в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно, переконливо підтверджували, що відповідач [PERSON], маючи реальну можливість виконувати батьківські обов'язки щодо неповнолітньої доньки [PERSON], свідомо умисно нехтує ними, з власної волі відмовляється брати участь у вихованні доньки, що така поведінка суперечить інтересам дитини та становить для неї реальну загрозу, у зв'язку з чим він повинен бути позбавлений батьківських прав. У даній справі з'ясовано, що сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка після припинення подружніх відносин між ними (зі слів позивачки - в 2004р.) залишилась проживати разом із матір'ю - позивачкою [PERSON] При цьому, остання з 2006р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і має від нього неповнолітню доньку [PERSON] Тобто неповнолітня [PERSON] тривалий час виховується матір'ю та вітчимом, в силу чого має з ними більш тісний зв'язок та більшу прихильність. З відповідачем [PERSON], який проживає окремо, [PERSON] стала особисто спілкуватись після досягнення восьми років, таке спілкування було епізодичним і припинилось в 2019р. На даний час спілкуватися з батьком вона не бажає, не виявляє до нього прихильності, має на нього образу. Вказані обставини не заперечуються учасниками справи та підтверджуються інформацією практичного психолога. При цьому, судом встановлено і це фактично також не заперечується обома сторонами, що між ними склались особисті неприязні стосунки, через що вони не можуть порозумітися в питаннях, пов'язаних із вихованням та утриманнях доньки [PERSON]. Зокрема, відсутність такого порозуміння у вирішенні питання подальшого навчання доньки в Польщі фактично і стало причиною припинення в 2019р. особистого спілкування між батьком та дитиною. На думку суду, вказані вище обставини вплинули на зменшення можливості відповідача [PERSON] як батька підтримувати особисті стосунки із донькою [PERSON] та на її негативне на даний час ставлення до нього і небажання спілкуватися з ним. Але небажання дитини спілкуватися з батьком само по собі не свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не його волею. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним також є ставлення батька/матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що вже факт невизнання відповідачем [PERSON] цього позову та наявність у нього заперечень щодо позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до доньки. Крім того, як вже зазначалось, відсутність тісного спілкування між відповідачем [PERSON] та його донькою [PERSON] пов'язана здебільшого з тривалим їх окремим проживанням, більш прихильним ставленням дитини до матері, наявністю неприязних стосунків між обома батьками, непорозумінням у вирішенні питань щодо доньки, свідком чого вона є, що фактично сприяє формуванню негативного ставлення до батька. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту, погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Доказів того, що саме відповідач [PERSON] з власної волі, маючи намір не виконувати батьківські обов'язки, не бажає спілкуватися з донькою [PERSON] та брати участь у її вихованні, суду не надано. Як зазначив відповідач в судовому засіданні, він як батько бажає зберегти батьківські відносини із донькою, спілкуватися з нею, приймати участь у вирішенні необхідних питань, але на даний час не може це реалізувати через відсутність у доньки взаємного бажання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка [PERSON] посилається на свої звернення до служби у справах дітей та до поліції з приводу невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків, вчинення ним протиправних діянь щодо неї та доньки, невиконання рішення суду про стягнення аліментів. Однак суд враховує, що ці звернення здебільшого датовані серпнем-вереснем 2019р., тобто фактично після того, як між сторонами та їх донькою загострились відносини через поїздку до Польщі. По-друге, сам по собі факт таких звернень не є доказом умисного невиконання [PERSON] батьківських обов'язків. Разом з тим, жодне з них не знайшло свого позитивного вирішення. За змістом відповідей на ці звернення відповідними органами та установами проводились бесіди як з [PERSON], так і неповнолітньою [PERSON], факти, викладені в зверненнях, об'єктивного підтвердження не знайшли. Викладена в листах Запорізького загальноосвітнього багатопрофільного навчально-виховного комплексу №106 та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» інформація про те, що вихованням, навчанням та лікуванням Чорної [PERSON] батько [PERSON] не займається, до вказаних закладів не звертався, рівнем навчання та станом здоров'я дитини не цікавився, на думку суду, не є беззаперечним свідченням навмисного свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Зазначена інформація узгоджується з тим, що дитина тривалий час проживає разом з матір'ю, в силу чого остання приділяє більшу увагу організації побуту дитини, її навчальному процесу, відпочинку, лікуванню тощо. Доводи позивачки [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] чинив перешкоди у вирішенні питань, пов'язаних з вихованням доньки, зокрема, не надавав згоду на придбання на її ім'я житла, на виїзд дитини за кордон, зняв дитину з реєстрації за місцем свого проживання без їх дозволу, належними та допустимими доказами, зокрема, рішеннями суду, не підтверджені. Доказів того, що відповідач без поважних причин відмовився надавати будь-яку матеріальну допомогу у зв'язку з оперативним лікуванням доньки, на що посилалась в судовому засіданні позивачка [PERSON] та свідок [PERSON], суду не надано. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка [PERSON] також посилається на тривале невиконання відповідачем [PERSON] обов'язку щодо утримання неповнолітньої доньки, наявність заборгованості зі сплати аліментів. Дійсно, в матеріалах справи містяться декілька розрахунків державних виконавців, згідно з якими відповідач [PERSON] в різні періоди стягнення мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], зокрема, станом на 25.09.2020р. в розмірі 146 419,43грн. При цьому, згідно з останнім розрахунком (від 25.09.2020р.) та наданими суду копіями банківських квитанцій відповідач [PERSON], починаючи з січня 2018р. по т.ч. регулярно сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], але в меншому розмірі, ніж нараховано державним виконавцем. Однак суд вважає, що наявність заборгованості зі сплати аліментів без належних та допустимих доказів її виникнення саме з вини відповідача, не свідчить про ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання неповнолітньої доньки. Доказів зворотнього суду не надано і судом не встановлено. Постанова державного виконавця від 23.05.2019р. про накладання в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів на боржника [PERSON] на підставі ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» (несплата аліментів, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці) штрафу не є доказом його ухилення від сплати аліментів та виникнення заборгованості через його свідомі умисні протиправні дії. Копія постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.09.2020р. у справі №3/337/916/2020 за ч.1 ст.183-1 КУпАП (несплата аліментів, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців) не є належним та допустимим доказом, оскільки виготовлена з Єдиного державного реєстру судових рішень і не містить інформації про особу, якої стосується, а також обставин, які б вказували на ухилення цієї особи від сплати аліментів. Постанова Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.08.2011р. у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.164 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини) також не є достатнім та беззаперечним доказом ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, оскільки цією постановою кримінальна справа закрита у зв'язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію». Обвинувальним вироком суду вина [PERSON] в зазначеному кримінальному правопорушенні не встановлена. Звернення у вересні 2019р. позивачки [PERSON] до органів поліції з приводу невиконання [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів до теперішнього часу не вирішено, перевірка зупинена. Отже, посилання на несплату відповідачем [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], наявність відповідної заборгованості, як на підставу для позбавлення батьківських прав суд відхиляє, оскільки вказані обставини без доказів винної поведінки відповідача в цьому не є беззаперечним доказом умисного невиконання ним батьківських обов'язків. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, офіційно не працює, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - доньку Аліну, [INFO]., до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, в розшук не оголошувався, під спостереженням лікаря нарколога не перебуває. Жодних обставин, які б свідчили про антисоціальну направленість особистості відповідача, його особливу неблагонадійність і вкрай негативну поведінку, яка б суперечила інтересам неповнолітньої доньки [PERSON], становила реальну загрозу її фізичному та душевному стану, судом не встановлено і позивачкою не доведено. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району від 12.10.2020р. про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON]. Вказаний висновок суд визнає обґрунтованим, оскільки він складений за результатами ретельної перевірки умов життя сторін та їх доньки, звернень позивачки до служби у справах дітей, бесіди спеціалістів, в т.ч. психолога, зі сторонами та неповнолітньою дитиною. Як пояснила в судовому засіданні представник органу опіки та піклування, жодних обставин, які б свідчили про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, та негативний його вплив на неповнолітню дитину, під час підготовки висновку встановлено не було. Відповідний висновок узгоджується із обставинами, встановленими безпосередньо судом. Враховуючи вищевикладене, виходячи із завдань та загальних засад судочинства, суд не знаходить підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed