Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

23 травня 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 14\~липня 1996\~року між\~нею та\~відповідачем \~був укладений\~шлюб,\~зареєстрований виконавчим\~комітетом Холопичівської\~сільської ради\~Локачинського району\~ Волинської\~області,\~актовий запис\~№ \~7.\~Від шлюбу\~у них\~народився син\~-\~[PERSON],\~[INFO].\~ Подружнє життя з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 23 травня 2018 року позивач одночасно із позовною заявою подала клопотання про розгляд справи без її участі. При цьому зазначила, що не має змоги з'явитись у судове засідання, оскільки знаходиться на заробітках за кордоном. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач 27 червня 2018 року через канцелярію суду також подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 липня 1996 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 054203 від 24 червня 2010 року (а.с. 5). \~ \~ \~ \~Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження серії І-ЕГ № 101679 від 13 травня 2003 року та з якого вбачається, що відповідач є його батьком (а.с.5,6). \~ \~ \~ \~ Подружнє життя сторін не склалося. Відповідач позов визнав, не заперечує щодо задоволення позову, що стверджується його письмовою заявою від 27 червня 2018 року ( а.с. 17). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю у підготовчому судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved