Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

22.03.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 року у розмірі 9963,90 грн. та 1762 грн. судових витрат. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. При цьому сторони передбачили право банку у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Умов укладеного договору [PERSON] належним чином не виконала. 23.12.2015 року [PERSON] померла. За померлим позичальником утворилася заборгованість 9963,90 грн., яка складається з 1792,70 грн. заборгованість за кредитом, 8171,20 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Просить стягнути вказану суму заборгованості із відповідачів, як спадкоємців після смерті померлого позичальника. 04.04.2018 року провадження у даній справі відкритоза правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі не подали суду відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно із ч.5\~ст.279 ЦПК України, у звязку\~з відсутністю клопотання будь-якої зі сторін про інше, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.08.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість станом на 31.10.2017 року за даним договорм становить 9963,90 грн., яка складається з 1792,70 грн. заборгованість за кредитом, 8171,20 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Копією свідоцтва про смерть стверджується, що [PERSON] померла 23.12.2015 року. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі, що підтверджується копіями їх паспортів. Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України з врахуванням положень ст.ст.1269, 1270, 1273 ЦК України відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять в тому числі кредитні зобовязання померлого позичальника, так як останні не відмовились від спадщини у передбачений строк 6 місяців з дня відкриття спадщини, що підтверджується відповіддю Червоноградської державної нотаріальної контори. Як передбачено ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). В силу приписів ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Оскільки померлим позичальником не було дотримано умов укладеного договору, тобто зобовязання не були виконані належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства, суд вважає, що з відповідачів, як спадкоємців позичальника, слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 1792,70 грн.. Що стосується вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, суд вважає, що таку слід задовольнити частково, виходячи із слідуючого. Із розрахунку, наданого позивачем видно, що відсоткова ставка за користування кредитом була змінена, в порядку визначеному Умовами і Правилам, а саме: з 01.09.2014 року 34,80 %, з 01.04.2015 року 43,20 %. Як визначено п.1.1.3.2.3 Умов і Правил, в права банку входить вносити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданих кредитів (кредитних лімітів), зобовязаний не менш як за 7 днів до введення змін повідомити клієнта. Однак, в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни (збільшення) процентної ставки за користування кредитом. В силу вимог ч.3 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України\~№6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року. Аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що збільшення розміру процентної ставки було зроблено в односторонньому порядку, тому договір в частині зазначених змін слід визнати нікчемним, а проценти за користування кредитом слід обчислювати, виходячи із процентної ставки, яка діяла на час укладення договору, а саме 30%. Таким чином, станом на 31.12.2017 року з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом, розмір яких становить: 1583 (кількість прострочених днів з дня виникнення заборгованості 23.08.2011 року по день смерті позичальника 23.12.2015 року) х 1792,70 (залишок простроченої заборгованості) х 36% / 360 (кількість днів у році, яка визначена за домовленістю сторін при укладенні договору) = 2837,84 грн. З огляду на наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідачів слід стягнути 1792,70 грн. - заборгованість за кредитом, 2837,84 грн. заборгованість за відсотками. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідачів у користь позивача слід стягнути частину сплаченого сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн..

Outcome: partial