Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

23.07.2019 року до Розівського районного суду Запорізької області з Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно до позовної заяви, 29.09.2001 року у Відділі РАГС Розівського районного управління юстиції Запорізької області, під актовим записом № 24, сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано, але фактично вони проживають окремо. Неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою. Позивачка самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини, тоді, як відповідач фактично самоусунувся від виконання свого обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Домовленості з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину між сторонами не досягнуто. Крім того, неповнолітня дитина навчається у Маріупольському професійному ліцеї на денній формі навчання, що потребує додаткових витрат на оплату проїзду дитини до навчального закладу, придбання необхідних предметів для навчання. З огляду на вказане, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 08.08.2019 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27.08.2019 року. В подальшому розгляд справи було відкладено на 04.10.2019 року. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі за наявності для цього правових підстав (а.с. 39, 41). Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення (поважних) причин, згідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається таким, що був сповіщений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Відзив не подав (а.с. 57, 58). Вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України, передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд справи здійснювати у відсутність учасників справи, на підставі наявних матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 29.09.2001 року у Відділі РАГС Розівського районного управління юстиції Запорізької області, під актовим записом № 24 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю (а.с. 10, 42). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Виходячи з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з норм, викладених в ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачкою. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання спільної неповнолітньої дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки знаходиться в працездатному віці. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, а тому стягує з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4 000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 18.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved