Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

24.03.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа ШРДА у м.Києві, про визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона будучи співвласницею вказаної квартири з вини відповідачів не може скористатися своїм правом власності на цю квартиру, так як вони не надають їй свідоцтво про право власності на квартиру. Також у зв'язку з негативними відносинами з відповідачами позивачка не може проживати з ними в спірній квартирі, а реалізувати частку в спірній квартирі без свідоцтва про право власності вона не може. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі та третя особа на виклик до суду на розгляд справи не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність нез'явившихся осіб. Вислухавши пояснення сторони позивачки, дослідивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі позивачці [PERSON] та відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто по 1/3 частині кожному, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації за № 3269 від 07.09.2004 року. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із право чинів. Отже, позивачка [PERSON] разом з відповідачами [PERSON], [PERSON], на законних підставах, є співвласниками квартири [ADDRESS] Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Із зазначених норм процесуального закону вбачається, що особа звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З пояснень учасників судового розгляду справи, вбачається, що на даний час спору між сторонами з приводу права власності позивачки на 1/3 частину належну їй в квартирі [ADDRESS], не існує. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.06.2011 року у цивільній справі 2-4213/11 за позовом [PERSON] до Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, [PERSON], [PERSON] про зобов'язання надання оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру для можливості розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, позов було задоволено частково, зобов'язано [PERSON] на першу вимогу [PERSON] надавати їй оригінал Свідоцтва [NUMBER] від 07.09.2004 року про право власності на квартиру [ADDRESS], кожного разу терміном не більше трьох діб для можливості реалізації їй свого права власності на 1/3 частину в цій квартирі, з наступним поверненням [PERSON] вказаного свідоцтва [PERSON] (а.с.6). Вказане рішення суду не оскаржувалося в апеляційному порядку, тобто на даний час набрало законної сили. У вказаному рішенні також відображено позицію відповідачів, що вони не заперечують при необхідності надавати позивачці свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS], з наступним його поверненням, а також вони підтверджують, що вказане свідоцтво не втрачене. Як пояснила сторона позивачки зазначеним рішенням суду позивачка не скористалася ні в добровільному, ні в примусовому порядку. Позивачка в загалі не зверталася до відповідачів з проханням, чи вимогою надати їй свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно п.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що відповідно до Свідоцтва [NUMBER] від 07.09.2004 року про право власності на квартиру [ADDRESS] позивачці належить на праві власності частка в спірній квартирі, дане право власності позивачка набула на законній підставі шляхом приватизації, її право власності ніким з відповідачів не оспорюється, крім того, є рішення суду, яким на підтвердження її законних прав зобов'язано [PERSON] на першу вимогу [PERSON] надавати їй оригінал Свідоцтва [NUMBER] від 07.09.2004 року на спірну квартиру, суд не знаходить законних підстав для захисту прав позивачки шляхом визнання за нею права власності на частку в квартирі, яка їй належить, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed