Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

23 липня 2020 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , яким просить внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15 жовтня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. за реєстровим № 2-949, зазначивши, що спадкоємицею вказаного в свідоцтві майна померлого [PERSON] 1937 року народження, який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] 1937 року народження. Після його смерті спадщину прийняла дружина [PERSON] та позивач, як донька. Інші спадкоємці, а саме донька [PERSON] , спадщину не прийняла. Мати відмовилась від своєї частки на спадщину на користь [PERSON] у зв`язку з чим частка позивача становить 2/3 частини. [PERSON] хоч і зареєстрована у спірному спадковому майні, проте більше 10 років не проживає у ньому, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Всупереч наведеному, нотаріус 15 жовтня 2019 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом, у якому зазначила, що [PERSON] успадковано 2/3 частки спадкового майна, а [PERSON] 1/3 частки. Наведене, на думку позивача, свідчить про порушення прав [PERSON] , як спадкоємця нотаріусом і незаконне включення до кола спадкоємців, що прийняли спадщину, рідної сестри [PERSON] .. Зважаючи на вказане, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом з метою відновлення невизнаних та порушених прав. Ухвалою суду від 30 липня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 вересня 2020 року. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 28 жовтня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 08грудня 2020 року. Від сторін відзив на позов, заперечення на відзив не надходили. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що є сусідкою позивача та її мами. Дану сім`ю знає дуже давно, більше 20 років. За життя [PERSON] свідок часто ходила до них в гості, товаришували. Повідомила, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Позивач весь час проживала разом з батьками, доглядала їх. Після смерті батька, позивач, разом з мамою, здійснили поховання [PERSON] . Донька [PERSON] більше 10 років не проживає за адресою : [ADDRESS] та не з`являється там. На похоронах батька відповідачки також не було. Чи подала [PERSON] заяву про прийняття спадщину від умерлого [PERSON] , свідок не обізнана. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що є сусідом позивача та [PERSON] .. Кожного дня свідок проходить повз будинок позивача, спілкується з ними. [PERSON] знає з дитинства, оскільки був з нею однокласником. Протягом останніх 10 років свідок жодного разу не бачив відповідачку в будинку батьків за адресою : [ADDRESS] . Чому вона не підтримує стосунки з ріднею [PERSON] не знає. Чи прийняла [PERSON] спадщину після смерті батька, не обізнаний. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та дійшов наступних висновків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що [INFO] у віці 81 рік помер [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 02 квітня 2019 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 3). Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлю-них статтею 1259 цього Кодексу. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 - 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1278, ч. 5 ст. 1268 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи № 225/2019, заведеної 12 липня 2019 року Бориспільською міською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] встановлено наступне. Спадщину після померлого [PERSON] прийняла його донька [PERSON] , шляхом подачі нотаріусу заяви від 12 липня 2019 року. Ступінь родинного зв`язку між даними особами підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10 грудня 1971 року районним бюро ЗАГС у м. Бориспіль, де вказано, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Зміна дівочого прізвища позивача з [PERSON] на подружнє - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 13 жовтня 1990 року відділом ЗАГС Бориспільського міськвиконкому Київської області, де вказано, що шлюб взяли [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим подружжю присвоєно єдине прізвище - [PERSON] . Дружина померлого - [PERSON] подала до нотаріуса 12 липня 2019 року заяву, якою від належної частки спадщини від [PERSON] відмовилась на користь доньки [PERSON] .. Статус [PERSON] , як дружини покійного, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 08 листопада 1963 року Маловчанівською сільською радою Білоцерківського району Київської області. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. На підставі заяви позивача 15 жовтня 2019 року на ім`я позивача державним нотаріусом Кардашевською М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно якого [PERSON] набула у спадщину 2/3 частини спадкового майна, а [PERSON] набула у спадщину 1/3 частини спадкового майна, що лишилось від померлого [PERSON] . На момент видачі даного свідоцтва [PERSON] , відповідач не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй частку. Судом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків, що [PERSON] зареєстрована, проте більше як 10 років не прорживає у будинку батьків за адресою : [ADDRESS] . Наведене, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, оскільки визнається і не заперечується сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи, що 27 вересня 2019 року, тобто в межах шісти місяців, [PERSON] подала в органи нотаріату заяву, якою прийняла спадщину від померлого [PERSON] . Крім того, цього ж дня нею також подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна. Ступінь родинного зв`язку між померлим та відповідачем підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 02 листопада 1964 року, де батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] 13 грудня 2019 року державним нотаріусом на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна. Наведене свідчить про те, що відповідач вчасно подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини від померлого батька та, у зв`язку з цим, на підставі поданої заяви, вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Це, в свою чергу, свідчить про безпідставність тверджень позивача про неприйняття [PERSON] спадщини на майно покійного [PERSON] . Разом з тим, доводи [PERSON] про те, що відповідач не має права на спадщину через те, що не проживала разом зі спадкоємцем, не заслуговують на увагу, оскільки 6 книга ЦК України передбачає різні підстави набуття майна у спадщину: як шляхом спільного проживання із спадкодавцем, так і без такої умови, що узгоджується з вимогами статтей 1269 та 1268 ЦК України. Тобто, права спадкоємця на прийняття спадщини не залежать від факту проживання чи не проживання зі спадкодавцем протягом останніх років його життя чи в момент смерті. Відповідно ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Однак, у суду відсутні підстави для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутня обопільна згода спадкоємців та підстави вважати, що державним нотаріусом помилково визначено коло спадкоємців, чи помилково внесено дані про таких осіб, як спадкоємців. Доказів протилежного суду сторонами не надано. В свою чергу слід зазначити, що обидві доньки - [PERSON] та [PERSON] скористались своїми правами, звернулись в межах шести місяців до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом, подали заяви та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у належних їм частках. Відтак, суд приходить переконання про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed