Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

23.06.2017\~року позивач\~[PERSON],\~правонаступником якого\~у звязку\~зі смертю\~останнього,\~17.07.2017\~року,\~є його\~дружина [PERSON],\~звернувся до\~суду із\~відповідною позовною\~заявою,\~в якій\~просив суд\~стягнути з\~відповідача суми\~заборгованості із\~заробітної плати\~з урахуванням\~індексації та\~компенсації за\~період роботи\~з 07.10.2015\~року по\~10.03.2016\~року у\~розмірі 15000,00\~грн.,\~а також\~стягнути з\~відповідача середній\~заробіток за\~весь час\~затримки у\~розрахунку при\~звільненні. В обґрунтування позову зазначено, що з 07.10.2015 року по 10.03.2016 року [PERSON] працював в Державному підприємстві «Івашківський спиртзавод» теслею. За період роботи заробітну плату він не отримував, тому вимушений був звільнитися за згодою сторін. При звільненні ані розрахунку, ані заробітної плати за весь період роботи не отримав. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, просила розглядати справу за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Представник\~\~відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася,\~подала суду витребувані докази та письмове клопотання про проведення розгляду справи без її присутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є дружиною [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І- ВЛ №264142 (а.с. 66). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №635673 [PERSON] помер 17.07.2017 року (а.с.69). Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно інформації, наданою Золочівською ДНК Харківської області, спадкова справа після [PERSON] не заводилася, заповіти останнього не посвідчувалися, що також вбачається із інформаційних довідок зі спадкового реєстру №№53554859, 53554885 (а.с.79, 80, 81-82). Згідно довідки, виданої 10.09.2018 року за №02-18/2933 Золочівською селищною радою Харківської області, згідно картотеки реєстраційного обліку у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], станом на 17.07.2017 року (дата смерті [PERSON]Є.) значиться зареєстрованою [PERSON], [INFO], та її донька [PERSON], яка не являється донькою померлого, та не звернулася до суду із відповідними заявою та доказами на підтвердження того, що є членом сімї [PERSON]. Тобто позивач є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка. Як вбачається з матеріалів справи в даному випадку має місце спадкування за законом. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка. Відповідно до\~ст. 1227 ЦК України\~суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Таким чином відповідно до вимог\~ст. 1227 ЦК України\~заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексації та компенсації, а також середній заробіток за час затримки розрахунку з моменту звільнення до смерті [PERSON], повинні бути передані позивачці, як члену сім'ї [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] у період з 07.10.2015 року по 10.03.2016 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Івашківський спиртзавод», 10.03.2018 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.108, 110). Відповідно до довідки Державного підприємства «Івашківський спиртзавод», розрахункових листів, за період роботи з жовтня 2015 року по березень 2016 року [PERSON] нараховано заробітну плату 12578 грн. 97 коп., у тому числі компенсацію при звільненні за невикористану відпустку 727 грн. 44 коп., та індексацію заробітної плати 0,69 коп., за винятком утримань сума до виплати становить 10152 грн. 20 коп. (а.с.111). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. \~\~\~Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені сумі мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як зазначено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року та у пункті 32 постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив, при цьому сума, яка підлягає стягненню, визначається без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі 12578 грн. 97 коп., у тому числі, компенсація при звільненні за невикористану відпустку 727 грн. 44 коп. та індексація заробітної плати 0,69 коп. (з урахуванням всіх обовязкових внесків, зборів і платежів, що підлягають перерахуванню підприємством). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~ Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина пята статті 19 у редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати. Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти. Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., із відповідними змінами та доповненнями (надалі Порядок). Згідно п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Зазначеним Порядком передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наказу ДП «Івашківський спиртзавод» №07-к, на підставі ст.56 КЗпП України з 11.01.2016 року [PERSON] було переведено на 1 годинний робочий день (а.с.109), у звязку із чим для розрахунку середнього заробітку останнього має враховуватися середньогодинна заробітна плата та число робочих годин. Згідно довідок ДП «Івашківський спиртзавод» середньогодинна заробітна плата із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяця [PERSON] становить 27 грн. 07 коп. (189,46 грн./7 годин), час затримки невиплати заробітної плати з 10.03.2016 року по 17.04.2017 року складає 70 годин (а.с.106,112). Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині й стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку, яка належала йому при житті, з моменту звільнення 10.03.2016 року до 17.07.2017 року, тобто до смерті [PERSON], за 70 робочих годин, виходячи із даних про середньогодинну заробітну плату в розмірі 27 грн. 07 коп. у звязку з чим сума, яка підлягає стягненню в порядку ст. 117 КЗпП України, складає 1894 грн. 90 коп. (27,07 грн. х 70 годин = 1894,90 грн.). Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заробітної плати у визначеному ним розмірі, суд дійшов наступного. Таким чином, відповідачем були порушені права позивача,\~передбачені ст.ст. 116, 117\~КЗпП України, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь члена його сімї [PERSON], заборгованість із невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексації та компенсації у розмірі 12578 грн. 97 коп. (з урахуванням всіх обовязкових виплат, зборів і платежів, що підлягають перерахуванню підприємством), суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день смерті [PERSON] у розмірі 1894 грн. 90 коп. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved