Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

22.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації, Державного казначейства України (далі відповідачі 1,2) з вимогами: про визнання протиправною бездіяльності, дій і рішень посадових осіб Чернігівської обласної державної адміністрації, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 32887 грн (яка складається із щомісячної мінімальної заробітної плати, інфляційних втрат та 3% річних) та моральної шкоди в розмірі 74412 грн; про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача вищевказаних грошових сум; про зобовязання Державного казначейства України списати вказані суми з відповідного рахунку Державного бюджету України. В обґрунтування позову приведені доводи, що відповідач 1, діючи всупереч вимог положень ст.ст.27 п.5, 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 2007 року та до 09.06.2015 року, необґрунтовано відмовив в задоволенні звернень позивача щодо надання його неповнолітнім дітям [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, з видачею дітям посвідчення встановленого зразка. Протиправними діями органу державної влади була заподіяна матеріальна та моральна шкода. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача 1 [PERSON] в судове засідання не прибув, в поданих запереченнях від 21.03.2016 року позов не визнав, просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до положень ст.ст.27-30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи і вказаним дітям забезпечувалось відповідне лікування, харчування та виплата компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати (якщо діти стали інвалідами чи перебували на диспансерному обліку). Позивач є інвалідом третьої групи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, з 07.08.2007 року він мав статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), а з 05.03.2009 року статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), але відповідач 1 протиправно відмовив позивачу в наданні його неповнолітнім дітям [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, з видачею дітям посвідчення встановленого зразка і ці обставини встановлені постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 року по справі №2-а/2570/3421/2012 (а.с.11-18). Позивач не надав до суду докази про те, що його діти в неповнолітньому віці стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи чи перебували на диспансерному обліку, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення допомоги на дітей у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. З вини відповідача 1 позивачу заподіяно моральну шкоду, розмір якої становить 10000 грн, так як у позивача був порушений звичний спосіб життя і він протягом семи років приймав зусилля для подолання протиправної бездіяльності відповідача 1 щодо надання його неповнолітнім дітям статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та тривалість моральних страждань позивача, які були не значними по їх глибині, але тривалими у часі та керується положеннями ст.1173 ЦК України. Доводи відповідача 1 про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди спростовуються вищевказаними доказами. Відповідач 2 забезпечує виконання лише виконавчих документів на стадії виконання судових ріщень, а тому зобовязання вчиняти його певні дії на даний час є передчасними. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача 1.

Outcome: partial