Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

23.10.2017 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою № 61 будинку № 4 по вул. Ощепкова в м. Харкові. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є її онукою. Квартира, в якій зареєстрована [PERSON] належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1995 року, реєстраційний № 8-95-49708, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. Відповідач в 2014 році повністю переїхала на постійне місце проживання до свого батька [PERSON] в [PERSON] Федерацію, де отримала громадянство [PERSON] Федерації. З реєстрації в Україні у встановленому порядку відповідач не знята з невідомих причин. На сьогоднішній день, за відсутності паспорта громадянина України зняти з реєстрації відповідача неможливо, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Позивач [PERSON] особисто веде господарство, а реєстрація відповідача в квартирі впливає на розмір оплати комунальних послуг, що підвищує її витрати та значно обмежує її законні права. Позивач та представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги №439 від 23.10.2017 року, у\~ судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Також зазначили, в звязку з неявкою в судове засідання Відповідача, що належним чином повідомлений, від якого не надійшло заяви про причини неявки, на підставі ст. 280 ЦПК України, просила розглядати справу у заочному порядку. Судові витрати просили віднести за рахунок сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача. Причини неявки суду не повідомила, заперечень не надала. Згідно ч. 1\~ст. 44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8\~ст. 128 ЦПК України\~\~ судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Представник третьої особи Служби у справах дітей Немишлянського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради [PERSON], яка діяла на підставі довіреності №15 від 02.01.2018 року в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Враховуючи положення ст.ст.19 ЦПК України, суд вважає, що справа повинна бути розглянута за правилами загального позовного провадження. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.\~ Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний № 8-95-49708 від 27.06.1995 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира, розташована за адресою: м. Харків, вул. А. Ощепкова б. 4 кв.61 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.13). Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції, серії І-ВЛ 173270 від 20.03.2001 року, [PERSON] народилася 08.02.2000 року. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з копії паспорту [PERSON], [INFO], виданого відділенням УФМС Росії по Курській області в Льговському районі, остання зареєстрована в [INFO], [PERSON] Федерації та є громадянкою [PERSON] Федерації (а.с.10). Згідно довідки, виданої АНПОО «Регіональний відкритий соціальний технікум» №050 від 27.08.2015 року вбачається, що [PERSON] є студентом 1 курсу Регіонального відкритого соціального технікуму, який розташований в м. Курськ, вул.. Маяковського, 85. Зарахована наказом № 34-С від 14.08.2015 року. Нормативний термін навчання 2 роки 10 міс. з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року. Термін закінчення технікуму 30.06.2018 року (а.с.14). Як вбачається з відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 22.11.2017 року [PERSON], [INFO], не значиться за відомостями в АДП ГУ ДМС УДМС України в Харківській області (а.с. 23). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, реєстрація відповідача порушує її права, створює для неї матеріальні складнощі, бо вона є пенсіонеркою та змушена переплачувати вартість комунальних послуг, факт реєстрації відповідача у квартирі позбавляє її можливості розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем квартирою № 61 за адресою: м. Харків, вул. А.Ощепоква б.4, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. \~Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, та позивач просить судові витрати віднести за її рахунок, тому судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial