Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

22.07.2014 року представник позивача за довіреністю [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив ухвалити рішення, згідно якого застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов'язати відповідача повернути йому кошти в сумі 354000 ( триста п'ятдесят чотири тисячі) гривень, що еквівалентні 30000 (тридцять тисяч) доларів США отримані останнім від позивача за нікчемним договором купівлі продажу житлового будинку від 10.05.2010 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10.05.2010 року між позивачем, [PERSON], його дружиною [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. Згідно умов даного договору відповідач [PERSON] зобов'язувався продати позивачу [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з земельною ділянкою за погодженою ціною 40000 доларів США. В рахунок цього [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 10.05.2010 року передав відповідачу [PERSON] 30000 доларів США, а решту 10000 доларів зобов'язувався сплатити після нотаріального посвідчення договору. Разом із тим відповідач [PERSON] отримавши зазначені кошти на думку позивача свідомо уникає від укладення правочину у встановленій законом формі, мотивуючи свою відмову різними причинами. Неодноразові наполягання позивача укласти договір нотаріально, позитивних результатів не дали. Відповідач на вимогу позивачів водночас й відмовився повертати кошти отримані ним як завдаток в сумі 30000 доларів США. Враховуючи очевидне небажання відповідача добровільно повернути кошти стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що факт домовленості щодо продажу житлового будинку дійсно існував між сторонами і 10.05.2010 року був укладений договір - купівлі продажу житлового убрикну та обумовлені умови щодо виконання певних зобов'язань перед учасниками правочину. Та після укладення договору виникли певні непорозуміння, а саме відмова відповідача [PERSON] укласти даний договір нотаріально. За таких обставин його поручитель [PERSON] неодноразово вимагав повернути кошти в сумі 30000 доларів США, що були передані [PERSON] на що останній відмовлявся. Тому вважає, що усі істотні умови виконання договору між сторонами не витримані, договір є нікчемним, а відповідач повинен повернути отримані ним кошти, оскільки кошти в сумі 30000 доларів США фактично не є завдатком, а лише авансом, який був переданий його довірителем на підтвердження наміру вчинити зобов'язання щодо придбання житлового будинку. А загалом сплата завдатку відповідачу [PERSON], що зазначена у договорі, була обґрунтована його довірителем [PERSON] через його правову необізнаність, оскільки фактично домовлялися, що передають дані кошти в якості авансу. Його довіритель кошти передав, а відповідач [PERSON] майно не передавав. Просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення даного позову. При цьому посилалися на те, що відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Суду пояснили, що після домовленості із позивачем та його дружиною щодо укладення договору купівлі продажу житлового будинку [PERSON] отримав у якості завдатку 30000 доларів США від [PERSON], а потім підготував усі документи для нотаріального посвідчення даного договору. Фактично між сторонами був укладений лише договір завдатку, що підтверджує волевиявлення у частині даного правочину, решту 10000 доларів США [PERSON] мав отримати від [PERSON] після нотаріального посвідчення та укладення договору. Однак, позивач не з'являвся до нотаріуса, а тому усі сумніви щодо нікчемності даного договору відпадають у повній мірі. За змістом ст. ст. 10, 11, 31, 60 ЦПК України предмет та підставу позову визначає позивач, суд перевіряє обґрунтованість позовних вимог та заперечень на підставі доказів, поданих сторонами по справі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона розпоряджалася майном, як власник. Чому відповідач [PERSON] не бажав укласти договір нотаріально їй не відомо. З часу укладення договору вона разом із своїм чоловіком проживали у житловому будинку, здійснили ремонт. Реституція до договору завдатку не застосовується, вона сама складала даний договір під диктовку дружини відповідача [PERSON], як договір завдатку. Гроші в сумі 30000 доларів США передав [PERSON] її чоловік. Вважає, що даний будинок вона придбала і на момент укладення договору не існувало жодних перешкод, вони були згідні з усіма умовами. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] у 2010 році почали проживати у житловому будинку, ? частина якого належить її чоловікові. Вона неодноразово зверталася до позивача та його дружини, щоб оформити договір купівлі продажу, однак позивач її побив, про що вона зверталася до органів міліції. В серпні 2014 року [PERSON] виїхали з житлового будинку. ЇЇ чоловік [PERSON] дійсно отримав від позивача завдаток в сумі 30000 доларів та після отримання завдатку неодноразово вона із чоловіком зверталися до позивача щодо посвідчення договору нотаріально. Крім того позивач з дня укладення договору проживає у будинку вже 4 роки, здійснив поточний ремонт будинку, встановив двері та вікна, фактично вступив у права власника. Свідок [PERSON] приватний нотаріус, як спеціаліст, суду пояснила, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зверталися до неї з проханням зареєструвати договір купівлі продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] нотаріально, однак [PERSON] неодноразово приходив засвідчити договір разом із документами, а позивач не з'являвся. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, свідків, перевіривши доводи позовної заяви, встановивши на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, факти та відповідні правовідносини, вважає, що позов задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованими за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до домовленості сторін обумовлених у договорі купівлі продажу, житловий будинок та земельна ділянка були продані відповідачем за суму 30000 доларів США, що були передані відповідачу [PERSON] в якості завдатку і цей факт підтверджується договором, що скріплений особистими підписаний сторін (а.с.6). Представник позивача [PERSON] посилається, як на фактичну підставу своїх вимог, на вищезазначені обставини, а саме на те, що відповідач [PERSON] ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Однак такий доказ не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та суперечить дійсності. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] із вимогою про нотаріальне посвідчення даного договору та в якості доказів на це вказують повідомлення, які направлялися на адресу позивача щодо його явки до приватного нотаріуса [PERSON] (а.с.48,49). Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З чого випливає, що якби даний договір дійсно не був між сторонами обв'язковим, тому для його дійсності було б потрібне нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Законодавством не вимагається нотаріальне посвідчення ні договору про наміри, ні договору про завдаток. Саме тому позивач [PERSON] забезпечив виконання свого зобов'язання грошовою сумою завдатком в сумі 30000 доларів США, які передав відповідачу [PERSON], який і сам в судовому засіданні підтвердив факт отримання суми завдатку, що передбачає укладений договір. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися завдатком. Вимогами ст. 547 ЦК України, встановлено письмову форму до правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, яким є договір про завдаток. Тому, зазначеними правовими нормами спростовуються викладені в позовній заяві твердження щодо недійсності нікчемного правочину внаслідок дефекту його форми, а саме відсутності нотаріального посвідчення вчиненого сторонами договору. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] не придбав у відповідача нерухоме майно за відсутності коштів. Така поведінка позивача вказує на те, що для нього цей договір не був нікчемним, а передача ним грошових коштів в якості завдатку є доказом, який посвідчує факт наявності зобов'язання. Згідно з ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є договір. Відповідно до ст. 628 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Тому, посилання позивача на ту обставину, що він передав кошти відповідачу підтверджує його волю до укладення договору. Такі дії позивача відповідають платіжній та доказовій функції грошової суми, яким забезпечено виконання зобов'язання. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину не підлягають задоволенню, оскільки доводи зазначені представником позивача для визнання даного договору недійсним є недоведеними та безпідставними.

Outcome: dismissed