Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

22.01.2019 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв'язку з продовженням навчання, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно до закінчення дитиною навчання. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 20.07.2011 року. За рішенням суду від 12.03.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу відповідача. [INFO] спільній дитині сторін - [PERSON] виповнилось 18 років і стягнення на нього аліментів за рішенням суду від 12.03.2012 року припинилось. При цьому, позивачка зазначає, що [PERSON] є студентом Київського національного торговельно-економічного університету денної форми навчання, навчання закінчується у червні 2022 року. [PERSON] навчається на контрактній основі, весь курс навчання коштує 72950,00 грн. На теперішній час позивачкою сплачено за навчання сина 52030,00 грн. Позивачка зазначає, що вона отримує не велику заробітну плату і їй самій важко утримувати повнолітню дитину у зв'язку з продовженням ним навчання. При цьому, дитина навчається на денній формі навчання, весь час витрачає на навчання, не працює, доходів не має, а тому не може самостійно себе утримувати. Позивачка вказує, що відповідач працює, має постійний дохід, отже має можливість сплачувати аліменти на утримання сина на період його навчання. Ухвалою суду від 24.01.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 08.02.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що він усвідомлює необхідність виконувати свій батьківський обов'язок та утримувати повнолітню дитину у зв'язку з продовженням навчання, однак відповідач не погоджується із розміром заявлених до стягнення аліментів. На думку відповідача розмір аліментів є необґрунтованим, а розмір сплати за навчання не має причинно-наслідкового зв'язку з розміром аліментів у вигляді 1/5 частини доходу відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що позивачка також має своїм обов'язком у рівній мірі приймати участь в утриманні сина. Позивачка не підтверджує розміру свого доходу, при цьому він має враховуватись при визначенні матеріального становища дитини. Відповідач вважає, що враховуючи розмір плати за навчання дитини та рівність обов'язків батьків по її утриманню, щомісячна вартість навчання, яка припадає на кожного з батьків становить 792,94 грн., а стягнення 1/5 частини доходів занадто перевищуватиме обґрунтований розмір для утримання повнолітньої дитини. Відповідач зазначає, що позивачка знаючи про те, що відповідач має статус «Учасник бойових дій» безпідставно уклала договір на навчання саме на контрактній основі, адже син, як дитина учасника бойових дій має відповідні пільги. Тим самим позивачка також позбавила дитину можливості отримувати від держави соціальну стипендію. За твердженням відповідача, розмір аліментів у вигляді 1/5 частини від доходу призведе до здійснення утримання виключно за рахунок коштів відповідача. Також відповідач не визнає заявлених позивачем витрат на правову допомогу посилаючись на те, що позивачем не надано підтверджень отримання нею правової допомоги та відповідних витрат на неї в рамках договору про надання правової допомоги, а із доданих до позовної заяви доказів не можливо встановити наявність права у юридичної особи, що видала прибуткові касові ордери, надавати правову допомогу та укладати відповідні договори про надання правової допомоги з іншими особами. Ухвалою суду від 09.02.2019 року залишено без задоволення заяву представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.02.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. 18.02.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи з приводу поданого позову зі змісту яких вбачається, що третя особа просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та посилається на те, що з моменту розлучення батьків він проживає разом зі своєю матір'ю і молодшою сестрою. В період з 2011 по 2015 рік спілкування з батьком відбувалось шляхом розмов по телефону тривалістю 5 хв. приблизно 1 раз в 2-3 місяці, і зустрічей 1-2 рази на рік. Третя особа зазначає, що з 2016 року зустрічі із батьком припинились, так само і щодо молодшої сестри, а спілкування надалі відбувається шляхом розмов по телефону тривалістю до 3 хв. 2-3 рази на рік. Побачення з батьком відбуваються тільки під час випадкових зустрічей на вулиці. Третя особа стверджує, що фактично увесь період з 2011 року і до теперішнього часу батько не виконує своїх зобов'язань, передбачених ст. 150 СК України і не користується правами, передбаченими ст. 151 СК України, а всі обов'язки по вихованню, піклуванню та забезпеченню освітою, відстоюванню інтересів дитини виконує виключно матір. 18.02.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивачка підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка зазначає, що згідно розрахунків відповідача, останній вважає достатнім витрати на дитину у розмірі 26,07 грн. на день, однак лише проїзд до місця навчання та у зворотному напрямку коштує 16 грн., тобто на годування залишається 10,06 грн. На думку позивача, відповідач зовсім не бере до уваги витрати на харчування, одяг, взуття, необхідні аксесуари, приладдя, канцтовари тощо, оплату навчання та відвідування додаткових занять, що пов'язані з таким навчанням, оплату проїзду до місця проведення занять та студентської поліклініки, оплату житлово-комунальних послуг та інші витрати, яких потребує повнолітня дитина у повсякденному житті. На думку позивача, відповідач не має жодного уявлення про фактичні дані для розрахунку обґрунтованої суми для стягнення аліментів або навмисно не бере їх до уваги. За твердженням позивача, відповідач посилаючись виключно на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», не розуміє механізму його реалізації. На думку позивача, 1/5 частина від всіх видів доходів відповідача є цілком обґрунтованою для здійснення батьком обов'язку по утриманню повнолітньої дитини в зв'язку з продовженням навчання і не порушує вимог СК України. Стосовно правової допомоги позивачка вказує, що за її отриманням вона звернулась до Адвокатського об'єднання «Юридична консультація Деснянського району міста Києва» і отримала правову допомогу від одного з адвокатів, що підтверджується наявністю позовної заяви, а понесені витрати на оплату правової допомоги підтверджуються двома квитанціями до прибуткового касового ордеру на яких містяться суми, підстави оплати та інформація про Адвокатське об'єднання. 26.02.2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає позовних вимог та вважає доцільним стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки визначення аліментів у частці від заробітку призведе до стягнення суми, що значно перевищує покриття половини необхідних потреб дитини пов'язаних з навчанням, що порушить принцип рівності прав та обов'язків батьків на утримання дитини. Позивач не проводить розрахунку використовуючи фактичні дані щодо потреб дитини та не надає докази на обґрунтування позовних вимог. Посилаючись на необхідність здійснення різного роду витрат, позивачем надано єдиний доказ дійсних витрат - договір від 30.08.2018 рок, жодних інших обґрунтованих доказів або розрахунків надано не було. Конкретна кількість коштів по зазначених позивачем витратах не вказана, як і не вказано яка участь позивача у таких витратах. Відповідач вказує, що позивачка дійшла хибного висновку про те, що стороною відповідача запропоновані аліменти у розмірі 792,94 грн. щомісячно, а така сума була лише розрахована по одному доказу, що був наданий позивачкою. На думку відповідача, належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог в частині розміру аліментів позивач не надав. Відповідач вказує, що був поставлений перед фактом де та за яких умов буде навчатись його дитина, без врахування його бачення таких обставин та з порушенням ст. 141 СК України. Також відповідач зазначає, що на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, позивачка не надала примірника письмового договору про надання правової допомоги, або витягу з нього, або будь-якого доказу, який підтверджував би укладання договору про надання правової допомоги. При цьому, квитанції не містять посилань на договір про надання правової допомоги на підставі якого вони були видані, а посилання у них «складання позовної заяви», не ідентифікують саме ту позовну заяву, яка є предметом розгляду. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження (а.с.20-21). За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2012 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] та [PERSON], в розмірі 1/3 зі всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 5-8). Поскільки [PERSON] народився [INFO], [INFO] [PERSON] досяг 18 років, отже на теперішній час він є повнолітнім і стягнення на його утримання за рішенням суду від 12.03.2012 року припинились. За змістом наявної в матеріалах справи копії довідки №34/431 від 14.01.2019 року, [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання факультету обліку, аудиту та інформаційних систем Київського національного торговельно-економічного університету. Закінчує навчання за навчальними планами «Бакалавр» в червні 2022 року (а.с. 10). Сторонами у справі не оспорювалось, що [PERSON] проживає із позивачкою, при цьому, відповідач проживає окремо. Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, інформація про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 3 квартал 2018 року відсутня (а.с. 24). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аналіз наведеної норми закону вказує на те, що обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання настає за наступних умов: - дитина навчається і саме у зв'язку із цим потребує матеріальної допомоги; - платник аліментів має можливість надавати матеріальну допомогу; - право позивача на звернення до суду з відповідним позовом обумовлене проживанням разом із ним дитини, яка продовжує навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. Позивачка має право на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки повнолітня дитина проживає із нею, і сторони цього факту не оспорювали. Аналізуючи матеріали справи, зміст заяв сторін по суті справи, суд приходить до висновку, що платник аліментів має можливість надавати матеріальну допомогу, про що свідчить, зокрема, позиція сторони відповідача про те, що у жодній з заяв по суті справи відповідач не посилався на відсутність відповідної можливості, натомість зазначає, що стягнення з нього 1/5 частини доходу призведе до того, що дитина буде утримуватись лише за його кошти. Отже, відповідач має достатній дохід, що дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Ураховуючи, що третя особа у справі [PERSON] дійсно продовжує навчання, що підтверджується належними доказами, при цьому зазначена особа навчається на денній формі навчання, така обставина вказує на наявність об'єктивних причин, що позбавляють повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно. Отже, за наведених умов [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання, тому вимоги позивача про стягнення аліментів в даному випадку є законними та обґрунтованими. Суд не приймає до ваги посилання сторони відповідача на те, що аліменти мали б бути визначені у твердій грошовій сумі, оскільки за змістом ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі або у частці від доходу) визначається позивачем і суд не має права вийти за межі позовних вимог, а спір має бути вирішений за обраним позивачем способом захисту. Стосовно посилань відповідача на те, що він має статус «Учасника бойових дій» і позивачка не скористалась пільгами, що надаються у такому випадку державою, натомість відповідач був поставлений перед фактом про те, де буде навчатись його дитина, суд зазначає, що при цьому відповідач не наводить даних про те, чи особисто він, реалізуючи свої батьківськи обов'язки, спілкувався з дитиною з приводу місця навчання, форми навчання та чи пояснював наявні у нього пільги. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання його повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом зменшення заявленого до стягнення розміру, з огляду на наступне. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків і в даному випадку зазначає, що позивачем не надано суду належних доказів розміру матеріального забезпечення самої позивачки, при цьому суд враховує ту обставину, що позивачка фактично мала можливість сплатити більшу частину коштів за навчання сина, і ураховуючи рівність обов'язку батьків по утриманню дитини, суд приходить до висновку про наявність у позивача можливості також надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові. Також суд враховує, що стороною позивача не надано будь-яких даних про задовільний або незадовільний стан здоров'я дитини, а відсутність матеріального забезпечення особисто самою третьою особою у справі частково підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. У своїх заявах по суті справи та наданих суду доказах, відповідач не посилався на свій стан здоров'я для визначення розміру аліментів та не наводив даних про своє незадовільне матеріальне становище, при цьому з зазначених вище підстав судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Стосовно перевірки обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України, судом встановлено, що за змістом наявної в матеріалах справи копії рішення суду від 12.03.2012 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відповідач має продовжувати до теперішнього часу сплату аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], що відповідно до вимог чинного законодавства України має становити 1/6 від доходу у зв'язку з припиненням сплати аліментів на сина [PERSON], [INFO]. Наявності інших даних за п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України судом не встановлено та сторони на наявність відповідних обставин не посилались. При розгляді справи судом не встановлено обставин передбачених п.п. 3-1), 3-2) ч. 1 ст. 182 СК України, а також інших обставин, які б могли мати істотне значення для вирішення спору. Враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, яка продовжує навчання, суд визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку, який має стягуватись з відповідача на утримання його повнолітньої дитини, враховує наявність аліментних зобов'язань відповідача щодо доньки [PERSON] [INFO], а також наведені інші встановлені судом обставини та приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір аліментів має бути зменшений до 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача, що в загальному розмірі утримання на двох дітей становитиме 1/3 частину доходів відповідача, яка відповідає рекомендованому законодавцем розміру стягнення аліментів на двох дітей. Обставин, які б свідчили про необхідність суду відійти він вказаного рекомендованого розміру у бік збільшення або зменшення, не встановлено. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що такі витрати не підлягають до стягнення у зв'язку з недоведеністю. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, позивачка надала суду дві квитанції до прибуткового касового ордеру на загальну суму 1000,00 грн. (а.с. 25, 26, 66). Будь-які інші докази понесення відповідних витрат відсутні. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З урахуванням положень ст. 137 ЦПК України, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, оскільки стороною позивача не надано суду копії або оригіналу договору на надання правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial