Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

23 лютого 2020 року позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 лютого 2021 року шлюб розірвано. Після припинення фактичних шлюбних відносин неповнолітні діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні та вихованні. При цьому відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні. Їй вкрай важко самостійно утримувати дітей та забезпечувати усім необхідним. [PERSON] та [PERSON] займаються у спортивних та науково-дослідних гуртках, додатково займаються із репетиторами з української мови, математики та поглиблено вивчають іноземні мови. Вона на даний час не працює, так як займається вихованням дітей. На відміну від неї, відповідач матеріально забезпечений, так як має постійний дохід, стан здоров`я його задовільний, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб у нього на утриманні немає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 3000грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Розгляд справи відбувався у відсутність позивачки [PERSON] . Під час розгляду справи представник позивачки [PERSON] - адвокат Федін В.Ю. позов підтримав та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що зі слів його довірительки йому відомо про те, що відповідач не забезпечує дітей всім необхідним для їх розвитку та навчання. Більшість витрат лягають на позивачку, у зв`язку із чим, вона вимушена була звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що зазначені у позові обставини не відповідають дійсності та є надуманими. Так, з часу припинення шлюбних відносин з позивачкою, він регулярно спілкується з доньками, проводить з ними вихідні та святкові дні, возив їх на оздоровлення у гори. Крім того, забезпечує їх усім необхідним: продуктами харчування, одягом, взуттям, побутовою технікою (планшетами, принтером), шкільним приладдям. Вказав, що може сплачувати по 2000грн. щомісяця на кожну дитину. При цьому по можливості буде давати більше. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що з 16 серпня 2016 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 лютого 2021 року розірвано (а.с.4,5). [INFO] у позивача та відповідача народилася дочка [PERSON] та [INFO] [PERSON] , які після після розірвання шлюбу проживають разом із матір`ю (а.с.12,13). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1,2 ст.184 СК України). Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] є працездатною особою, стан здоров`я його задовільний, на утриманні непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей немає. Згідно матеріалів позовної заяви та пояснень адвоката Федіна В.Ю., позивачка [PERSON] не працює. Втім, на думку суду, позивачкою не може бути перекладено увесь тягар по утриманню дітей на відповідача, оскільки у відповідності до вимог чинного законодавства, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Той факт, що позивачка не має доходу, так як займається вихованням дітей, не звільняє її від обов`язку належним чином їх утримувати, оскільки діти сторін досягли віку, визначеного ч.2 ст.84 СК України, у зв`язку із чим, позивачка може працевлаштуватися, як на повний, так і не неповний робочий день. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін і їх неповнолітніх дітей, суд вважає, що на підставі ч.1 ст.184 СК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2000грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.02.2021 (дати подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дітей, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Також суд вважає, що витрати на навчання дітей у гуртках, викликані особливими обставинами (розвитком здібностей) є додатковими витратами, у зв`язку із чим, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду із відповідним позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial