Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

24.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за строковими договорами банківського вкладу № 26204142960900 від 09.12.2008 року, № 26203142960901 від 06.02.2009 року та № 26202142960902 від 25.02.2009 року, яка разом зі штрафними санкціями становить 3688632 грн. 63 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» в особі начальника ТТ № 864 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON] укладено договори банківського вкладу № 26204142960900 від 09.12.2008 року, № 26203142960901 від 06.02.2009 року та № 26202142960902 від 25.02.2009 року. За договорами [PERSON] було внесено на рахунок банку грошові кошти на загальну суму 1332738 грн. 37 коп. У кожному з трьох договорів передбачено, що за час зберігання та користування коштами банк нараховує і виплачує вкладнику проценти на суму вкладу за ставкою 15,00 % річних, або за іншою ставкою, встановленою банком згідно умов цього договору. 03.03.2015 року [PERSON] звернувся до банку з вимогою про повернення грошових коштів в сумі 1332738 грн. 37 коп. з нарахованими відсотками. Однак, банком було повідомлено про відсутність коштів на рахунку [PERSON], хоча починаючи з моменту укладення депозитних договорів і до дня звернення із вимогою жодного разу не здійснював зняття коштів з рахунків. Вимога про негайне повернення коштів не була виконана банком, грошові кошти, що належать [PERSON] безпідставно перебувають у розпорядженні банку, а банк не вчиняє жодних дій щодо їх повернення. Таким чином, банк не виконав своїх зобов'язання за договорами банківського вкладу та кошти не повернув, а тому [PERSON] просить стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» неповернуті банківські вклади, проценти за вкладами, пеню, а також відповідні нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача зменшили розмір позовних вимог та просили стягнути не повернуті вклади лише за договором банківського вкладу № 26204142960900 від 09.12.2008 року, з процентами, пенею та передбаченими законодавством виплатами, на загальну суму 1527912 грн. 51 коп. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач знімав кошти зі своїх рахунків та на теперішній час вказаних коштів на рахунках позивача немає. Представники відповідача посилаються на те, що позивачем не надано доказів внесення коштів на рахунки. Крім того, в провадженні Франківського районного суду м.Львова перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON], в якому позивача визнано потерпілим, а ПАТ «УкрСиббанк» - цивільним позивачем, а тому вимоги позивача до банку зводяться до питання відшкодування шкоди завданої позивачу внаслідок кримінального правопорушення. Тому представники відповідача просять в позові відмовити. Заслухавши представників позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. 09.12.2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, в особі начальника ТТ № 864 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON], укладено договір банківського вкладу на вимогу «Активні гроші» № 26204142960900 UAH. За умовами договору банк відкриває вкладнику - позивачу у справі вкладний рахунок за № [NUMBER] у гривні України (т.1 а.с.9-10). Позивач вніс на вказаний рахунок грошові кошти в розмірі 187800 грн., що підтверджується квитанцією № 68 від 09.12.2008 року (т. 1 а.с. 11). В позовній заяві зазначено, що 06.02.2009 року між сторонами також було укладено договір банківського вкладу № 26203142960901, а 25.02.2009 року - договір № 26202142960902. Враховуючи, що позивачем зменшено розмір позовних вимог, обставини щодо виконання відповідачем зобов'язань за договорами від 06.02.2009 року та від 25.02.2009 року не є предметом цього судового розгляду. В п.1. 3 договору від 09.12.2008 року зазначено, що вкладник вносить/розміщує на рахунок, суму не менше ніж 10 грн. на строк зберігання з 09.12.2008 року до фактичної дати отримання вкладником коштів в Банку. Відповідно до п.1.4. вказаного договору за час зберігання та користування коштами банк нараховує і виплачує вкладнику проценти на суму вкладу за ставкою 15,00 % річних, або за іншою ставкою, встановленою банком згідно умов цього договору. Проценти за договором нараховуються в останній робочий день місяця за період з останнього календарного дня попереднього місяця до дня, що передує останньому календарному дню поточного місяця, на суму коштів, що фактично розміщувалися на рахунку станом на кінець кожного календарного дня місяця. При розрахунку суми процентів застосовується метод «факт/факт», тобто фактична кількість календарних днів у місяці та році. Нараховані проценти зараховуються на рахунок вкладника (капіталізація процентів) в останній робочий день місяця, а в разі закриття рахунку - в день такого закриття. Згідно п. 1.5 договору, підписуючи цей Договір, вкладник погоджується з тим, що банк має право змінювати діючі тарифи банку та/або процентну ставку, за якою здійснюється нарахування процентів за вкладами. Про встановлення нових та/або зміну діючих тарифів та/або процентної ставки та/або розміру підвищення процентної ставки банк повідомляє вкладника шляхом розміщення на дошках оголошень у приміщенні установ банку та/або іншим способом не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати вступу в дію нових тарифів та/або підвищеної процентної ставки. В п. 1.5.1 передбачено, що вкладник у разі незгоди із новими та/або зміненими розмірами тарифів та/або процентної ставки зобов'язаний письмово повідомити про це банк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нових тарифів та/або процентної ставки. Підпунктом 2.1.1 договору встановлено, що банк зобов'язується нести повну відповідальність за збереження коштів вкладника, згідно умов договору. 03.03.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовим зверненням про повернення коштів з банківського вкладу на вимогу «Активні гроші», згідно банківського договору № 26204142960900. Позивач посилається на те, що вказані кошти йому не повернуто. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. В ч. 5 ст. 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За вимогами ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що, що кошти з рахунку позивача № [NUMBER] було знято. Посилання представників відповідача на те, що кошти з рахунків було знято позивачем, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Так, з висновку експерта № 6/269 від 11.08.2015 року (т. 1 а.с. 32-36), проведеного на підставі постанови від 26.05.2015 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесеної старшим слідчим СВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Щирук Т.Я., у кримінальному провадженні № 12015140030000087, вбачається, що підписи (рукописні написи) в графі «Підпис отримувача» в документах «Заява на видачу готівки» від імені позивача виконано не позивачем, а [PERSON] і [PERSON] Крім того, вироком Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2017 року у кримінальному провадженні № 12015140030000087 [PERSON] визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 4, ч. 5 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України (т. 2 а.с. 13-39) за те, що перебуваючи на посаді начальника відділення ТТ № 864 АКІБ «УкрСиббанк» та іншими працівниками банку, які шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділи коштами клієнтів банку, в тому числі і коштами позивача, знявши їх з депозитних рахунків кошти, з приводу чого ПАТ «УкрСиббанк» звернулося у правоохоронні органи з відповідною заявою. Таким чином, позивач не знімав коштів з рахунку № [NUMBER], кошти були зняті іншою особою, яка є працівником банку. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на те, що втрата грошових коштів позивача внаслідок їх привласнення працівниками банку має бути кваліфікована як шкода, спричинена внаслідок кримінального правопорушення, оскільки таке посилання не ґрунтується на законі. Між позивачем та відповідачем виникли саме цивільно-правові правовідносини з приводу відкриття та розміщення грошових коштів на депозитних рахунках, тому питання та ступінь вини працівників банку, які привласнили вказані кошти, не впливає на обов'язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. Таким чином, між позивачем та відповідачем існують суто цивільно-правові правовідносини, які виникли на підставі договору банківського вкладу. Тому підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, що регулюють договірні зобов'язання. А посилання на деліктні правовідносини доречне до відносин, які виникли між банком та працівником банку, через злочинні дії якого банку завдана шкода. Посилання представників відповідача на те, що позивач мав можливість подати цивільний позов під час розгляду кримінального провадження № 12015140030000087 відносно [PERSON], не заслуговують на увагу, оскільки пред'явлення цивільного позову у кримінальному провадженні є лише правом, а не обов'язком, і неподання такого позову не є перешкодою для звернення потерпілого з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства. За вимогами ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється лише на підставах, встановлених договором або законом. Відповідач на навів та не довів обставин, які б свідчили про припинення зобов'язання. Тому, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором банківського вкладу триває. Враховуючи встановлені судом обставини, той факт, що зняття коштів з рахунку позивача було здійснено не позивачем, беручи до уваги обов'язок банку зберігати кошти позивача (п. 2.1.1 договору), суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення банківського вкладу з урахуванням відсотків за користування коштами протягом всього часу існування договору, слід задовольнити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних витрат, суд враховує, що в п. 3.1 договору від 09.12.2008 року передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внесенні позивачем а договором банківського вкладу грошові кошти на вимогу вкладника не були повернуті, позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-39цс13. Проценти, визначені в ст. 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку, зокрема у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст. 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів за ст. 1061 ЦК України та сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Розмір простроченого грошового зобов'язання є базою для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 03.03.2015 року по 17.07.2017 року (строк заявлений у заяві, поданій в порядку ст. 31 ЦПК України). Передбачені вказаною нормою 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за невиконання грошового зобов'язання, розраховані наступним чином: - заборгованості в період з 03.03.2015 року по 17.07.2017 року становить 187800 грн.; - 3% річних на день складають 15 грн. 44 коп. (187800 грн. х 3% / 365 днів); - з 03.03.2015 року по 17.07.2017 року минуло 867 днів; - 3% річних за період з 03.03.2015 року по 17.07.2017 року становлять 13367 грн. 25 коп. (15,44 грн. х 867 днів). Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача інфляційного нарахування за договором банківського за період з дня звернення з вимогою про повернення коштів до дня звернення до суду із позовом. Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні витрати, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача за невиконання грошового зобов'язання, розраховані наступним чином: січеньлютийбере-зенькві-теньтра-веньчер-веньлипеньсер-пеньвере-сеньжов-теньлисто-падгру-день 2015 110,8114,0102,2100,499,099,2102,398,7102,0100,7 2016100,999,60 - 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,004 х 0,990 х 0,992 х 1,023 х 0,987 х 1,020 х 1,007 х 1,009 х 0,996 = 1,32662 х 100 = 132,66 - 100 = 32,66; - величина приросту споживчих цін (інфляції) за період зі період з березня 2015 до березня 2016 року - 32,66; - інфляційні витрати становлять: 32,66 х 187800 грн. / 100 = 61410 грн. 60 коп. Крім того, статтею 10 цього Закону передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Відповідно до ч. 5 цієї статті у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Підстави для звільнення від вищезазначеної відповідальності, викладені в ч. 6 ст. 10 Закону, а саме: виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Відповідачем не наведено та не доведено обставин, які б свідчили про те, що невиконання договору банківського вкладу сталося з вини позивача або внаслідок дії непереборної сили. Посилання представників відповідача на те, що норми ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не мають бути застосовані до правовідносин між позивачем та відповідачем, не ґрунтуються на законі. Так, за положеннями ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється зі індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону, фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Таким чином, депозит - це банківська послуга згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.п. 1, 14 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежність надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Такого правового висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час розгляду справи № 6-43516св14 та Верховний Суд України у справі № 6-2128цс16. Розмір пені, який позивач має право отримати за невиконання відповідачем зобов'язань за договором банківського вкладу від 09.12.2008 року становить 1025388 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved