Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

22 травня 2017 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою, в якій просять, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати право власності за кожним по 1/ 2 частині на житловий будинок з відповідною частиною господарських будов та споруд, що розташовані в с.Калинівка, вул. Адмірала Траверсе (Кірова) № 60 Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що 15 січня 2015 року помер їх батько - [PERSON]. 22 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований на Товарній Біржі «Сангай», згідно з яким він придбав житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Адмірала Траверсе (Кірова) № 60 в с.Калинівка Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області. Договір зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за № 251 від 22.12.1998 року. Сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах. В подальшому спадкодавцем було зареєстровано право власності на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами в КБ ММБТІ від 06.01.1999 року за №735. З цього часу і до моменту смерті, а саме до 15 січня 2015 року, їх батько користувався зазначеним житловим будинком, проводив його реконструкцію та оплачував всі комунальні платежі, повязанні з його утриманням. За життя, 16 жовтня 2009 року [PERSON] склав заповіт на користь позивачів в рівних частках. Після його смерті позивачі у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено через те, що правовстановлюючий документ договір купівлі-продажу не відповідає вимогам цивільного законодавства, адже не посвідчений нотаріально, а також через невідповідність обєкта спадкування, даним правовстановлюючого документу, а саме: розбіжності у наіменуванні спадкового майна як «житловий будинок», і як «домоволодіння». За вказаного, позивачі були змушені звернутися до суду із цим позовом. Представник позивачів подав заяву, в якій позовні вимоги своїх довірителів підтримав та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області направила до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачів визнала в повному обсязі та просила справу розглянути за відсутності їх представника. Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. За даними копії до свідоцтва про смерть серії І-ФП № 214645, актовий запис № 4, здійснений 16 січня 2015 рок, [PERSON], помер 15 січня 2015 року (а.с. 16. 16 жовтня 2009 року [PERSON] склав заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 23, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, в тому числі житловий будинок, що розташований в с. Калинівка по вул. Адмірала Траверсе (Кірова), 60 Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). На час смерті [PERSON] будь-яких осіб, які проживали чи були зареєстровані із спадкодавцем не значиться. Спадкоємці які б мали право на обовязкову частку не встановлені (а.с. 18). Підстави, з яких позивачі були змушені звернутися до суду із цим позовом підтверджуються письмовим розясненням нотаріуса щодо підстав неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину відносно вище вказаного житлового будинку, що відповідають обставинам, на які позивач послався у своєму позові (а.с. 21-22). Так дійсно договір купівлі-продажу спірного майна укладено [PERSON], як покупцем, на товарній біржі та в подальшому нотаріально не посвідчувався (а.с. 14). Згідно п. 2 вказаного Договору обєктом продажу зазначено домоволодіння тобто два і більше житловий будинків, а за даними технічного паспорту щодо спірного майна останній є житловим будинком із прилеглими господарськими будовами та споруда (а.с. 14, 23). Щодо недодержання нотаріальної форми договору купівлі-продажу, укладеного 22 грудня 1998 року, відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України,\~ст.5 ЦК України\~до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Статтею 47 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2\~ст.47 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. У п.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від\~\~\~28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»\~(із змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини. Відповідно до\~ст.224 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст.227 цього Кодексу\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). З матеріалів справи слідує, що покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу будинку, сплатив за придбане майно обумовлені договором кошти (п.4 договору). З 06 січня 1999 року, договір відповідно до вимог ч.2\~ст.227 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалась недійсною (протилежного судом не встановлено), а тому за життя покупець [PERSON] на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР\~і ст.49\~Закону України «Про власність»\~набув право власності на спірний будинок і правомірно володів ним. В той же час, недодержання нотаріальної форми договору купівлі-продажу, а також невідповідності обєкту спадкування (житлового будинку) даним обєкту договірних відносин (домоволодіння), позивачі позбавлені можливості в оформленні їх спадкових прав в нотаріальному порядку. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України (діючого на час виникнення спадкових відносин), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За такого, вище вказане спірне майно, право власності на яке зареєстроване за спадкодавцем відповідно до вимог Закону, діючого на час виникнення відносин з набуття вказаного майна, також увійшло до складу спадкової маси. Відповідно до копії спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 46) позивачі у передбачений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за заповітом, отримали свідоцтво про право на спадщину в рівних частках на інше спадкове майно, втім щодо вище вказаного житлового будинку позбавлені можливості нотаріального оформлення їх спадкових прав. Враховуючи викладене, з урахуванням вимог ст.ст. 1218, 1233 ЦК України, встановивши належність спірного майна спадкодавцю [PERSON], а також вичерпання можливості нотаріального оформлення спадкових прав позивачів щодо цього майна з підстав, про які зазначено вище, на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає можливим захист прав позивачів в судовому порядку.

Outcome: approved