Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

23.06.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.08.1999 Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №90. В обґрунтування позову зазначила, що з 21 серпня 1999 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося. Як виявилося після шлюбу, у них були діаметрально протилежні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призводило до суперечок. Вони намагалися всіма силами зберегти сім'ю, але навіть народження сина не допомогло це зробити. Через постійні сварки, відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння, підтримки та спільних інтересів вони поступово стали зовсім чужими людьми та мешкали окремо. Примирення між ними та збереження сім'ї вважала неможливим, тому що шлюбні відносини фактично припинилися з 2003 року. В зв'язку з чим їхній шлюб носить лише формальний характер. Спору про розділ майна та місце проживання дитини між ними немає. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, та інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. 11.07.2017 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. 30.08.2017 судовий розгляд відкладено через перше нез'явлення в судове засідання належним чином повідомленого відповідача. 10.10.2017 сторонам по справі надано строк для примирення 4 місяці та зупинено провадження у справі. 12.02.2018 поновлено провадження по справі та відкладено розгляд справи на 16.03.2018. Належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. 13.02.2018 позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутністю. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно відомостей свідоцтва про одруження та копії свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.08.1999, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 3, 4). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, яку визнав відповідач, слідує, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спору про поділ майна, про місце проживання дитини між сторонами у даній справі немає. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, позов [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Оскільки позивач у позовній заяві відмовився відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідача на користь позивача не стягується.

Outcome: approved