Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

23 грудня 2016 року, представник позивачів ПрАТ «СК «Галицька», звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 16.06.2015 р. о 17:00 год., водій [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи а/м «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER] по вул. Центральній в с. Роксолани, Овідіопольського району Одеської області, порушивши вимоги п.п. 2.9, 10.2 ПДР України при виїзді на дорогу з узбіччя, допустив зіткнення з а/м марки «Toyota Corolla» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який в цей час рухався по вул. Центральній с. Роксолани, внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні ушкодження, і за що постановами Овідіопольського райсуду Одеської області від 13.07.2015 р. відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124,130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративних стягнень : за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн., за ст. 130 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. На момент вказаної ДТП, між [PERSON] (власником а/м винуватця ДТП марки «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER]) та позивачами був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.08.2014 р. № АІ/2188580, за яким позивачі застрахували цивільну відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами при використанні транспортного засобі марки «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER]. 18.07.2015 р. потерпілий водій [PERSON] звернувся до позивачів з заявою про виплату страхового відшкодування і на підставі страхового акту № 759/2015 від 31.06.2015 р. з відповідним розрахунком страхового відшкодування та заяви, відповідно до приписів ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачами була виплачена потерпілому сума страхового відшкодування у розмірі 15782 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3363 від 12.02.2016 р., і яку представник позивачів просив суд стягнути з відповідача та судовий збір у розмірі 1378 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання електронних листів на їхню електронну адресу за клопотанням представника згідно заяви та поштовим повідомленням про вручення судової повістки, але надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 37-39). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмову заяву, в якій позов визнав повністю та з проханням про слухання справи за його відсутності (а.с. 40-41). Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтями 8,9 Закону України «Про страхування» передбачено - страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. 38.1.1 (а) (в) ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засоб, який спричинив ДТП, якщо він керував т/з у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та у випадку, якщо такий водій після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником) Закону України. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.06.2015 р. о 17:00 год., водій [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи а/м «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER] по вул. Центральній в с. Роксолани, Овідіопольського району Одеської області, порушивши вимоги п.п. 2.9, 10.2 ПДР України при виїзді на дорогу з узбіччя, допустив зіткнення з а/м марки «Toyota Corolla» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який в цей час рухався по вул. Центральній с. Роксолани, внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні ушкодження, і за що постановами Овідіопольського райсуду Одеської області від 13.07.2015 р. відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124,130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративних стягнень : за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн., за ст. 130 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. (а.с. 8-10,17,36а). На момент вказаної ДТП, між [PERSON] (власником а/м винуватця ДТП марки «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER]) та позивачами був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.08.2014 р. № АІ/2188580, за яким позивачі застрахували цивільну відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами при використанні транспортного засобі марки «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER] (а.с. 7). Згідно експертного звіту про визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу № 179-07-15 від 10.07.2015 р. - вартість матеріального збитку на момент оцінки, завданого власнику КТЗ марки «Toyota Corolla» д/н [NUMBER] становить 16723 грн. (а.с. 18-26). 18.07.2015 р. потерпілий водій [PERSON] звернувся до позивачів з заявою про виплату страхового відшкодування і на підставі страхового акту № 759/2015 від 31.06.2015 р. з відповідним розрахунком страхового відшкодування та заяви, відповідно до приписів ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачами була виплачена потерпілому сума страхового відшкодування у розмірі 15782 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3363 від 12.02.2016 р. і про що письмово було повідомлено відповідача відповідним листом позивачів № 56 ГАЛ/АГ від 06.09.2016 р., який був залишений останнім без відповіді та задоволення (а.с. 11-13,27-29). Таким чином, сума страхового відшкодування становить 15782 грн., які не були відшкодовані відповідачем в добровільному порядку, не зважаючи на вищевказану письмову претензію про регресні вимоги від 06.09.2016 р., що стало підставою для звернення позивачів з даним позовом. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, як підтверджений матеріалами справи та документальними доказами, викладеними вище. Крім цього, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1378 грн. (а.с. 6).

Outcome: approved