Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

22.11.2019 р. до суду надійшов позов, в якому позивачка просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що [PERSON] проживає біля матері [PERSON] в належному її матері [PERSON] житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований біля матері та проживає за згодою батька [PERSON] , перебуває на її утриманні, вона займається його вихованням, лікуванням, організацією його навчання; з відповідачем виникають періодично спори з приводу місця проживання дитини, тому вимушена звернутися до суду з такими позовними вимогами. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, письмово вимоги позову щодо визначення місця проживання дитини визнав повністю, справу розглянути просив у його відсутність. З урахуванням позицій сторін, дослідження матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.03.2013р. (а.с.13).Малолітній [PERSON] проживає біля матері [PERSON] в належному її матері [PERSON] житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований біля матері та проживає з нею за згодою батька [PERSON] , перебуває на її утриманні, вона займається його вихованням, лікуванням, організацією його навчання. Спірні правовідносини регулюються: Відповідно до положень ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено обов`язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей сторін, суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дітей, принципу 6 Декларації та вимог положень ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Оскільки, вирішуючи вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] біля матері [PERSON] в [ADDRESS] , суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, надаючи перевагу матері в конкретному випадку з огляду на те, що нею забезпечені найбільш сприятливі умови виховання дитини [PERSON] в будинку її матері по [ADDRESS] , насамперед виходячи з інтересів самої дитини, з урахуванням сталих соціальних зв`язків - дитина проживає з матері з часу розірвання шлюбу між сторонами (січень 2015 року), коли мав ще дворічний вік, на даний час дитині сім років, [PERSON] розвивається в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, звичному для нього, мати [PERSON] повною мірою займається його вихованням, морально та матеріально підтримує його розвиток, умови проживання задовільні відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 31.10.2019 р. З огляду на викладене, суд визнає, що баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах буде досягнуто за умови визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] біля матері [PERSON] в [ADDRESS] .

Outcome: approved