Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

23 червня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є її батьком. Позивач навчається в Національному фармацевтичному університеті (м. Харків) за денною формою навчання та потребує матеріальної допомоги з боку батька. Позивач вказує про те, що її батько, [PERSON] працює без офіційного працевлаштування, проте має стабільний заробіток, та можливість сплачувати аліменти на її утримання в період навчання, у зв`язку із чим просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця до закінчення її навчання в Національному фармацевтичному університеті (м. Харків) але не більше ніж до 22.08.2024 року. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила цивільну справу розглянути за її відсутності (а.с.18). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить цивільну справу розглядати без його участі (а.с.25). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 вересня 2001 року, видане Миколаївською селищною радою м. Слов`янська Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до договору № дф-33 про підготовку фахівця за освітнім ступенем «магістр» та освітньою програмою «Фармація» спеціальності «Фармація», промислова фармація» (денна форма навчання). [PERSON] навчається у Національному фармацевтичному університеті (м. Харків) (а.с.5). Відповідно до додаткової угоди №1 до договору № Дф-33 від 30.08.2018 вартість послуги з підготовки здобувача щороку складає: 1 рік навчання 23 500 гривеь; 2 рік навчання 25 800 гривень; 3 рік навчання 25 800 гривень; 4 рік навчання 25 800 гривень; 5 рік навчання 25 800 гривень (а.с.6). Як вбачається з довідки № 135 від 03 вересня 2018 року, виданої Національним Фармацевтичним Університетом Фармацевтичного факультету, [PERSON] з 01.09.2018 року та на час розгляду даної цивільної справи навчається у Національному Фармацевтичному Університеті в Фармацевтичному факультеті за спеціальністю «Фармація, Промислова Фармація». Передбачений час закінчення університету - 01.07.2023 року (а.с.7). Відповідно до копій квитанцій [PERSON] щомісяця здійснює оплату за навчання у Національному Фармацевтичному Університеті (а.с. 9-10). Згідно з формою ордеру на жилу площу у гуртожитку від 09.01.2019 року [PERSON] мешкає у гуртожитку на період навчання у Національному Фармацевтичному Університеті (а.с.8). Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 200, ст. 201 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд України дійшов висновку, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила ст. 185 СК не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Про це йдеться в Постанові Судової палати в цивільних справах ВСУ від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Частинами 1-3 ст. 181 СК передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини, той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в його утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК визначаються кілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, яке стягується в частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185); утримання дитини, що знаходиться в установі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, в разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або інший заклад, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198). Згідно ч. 1 ст. 185 СК, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу ст. 185 СК додаткові витрати присуджуються дитині при наявності у одного з батьків, з ким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності у нього здібностей, талантів, в зв`язку з його хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом і т.п. Наявність таких витрат повинен довести позивач. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, одержуваних одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим ст. 199 СК передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, то батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, способом сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійних, окремих від аліментних зобов`язань, обов`язки батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, викликаних особливими обставинами. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач, яка досягла повноліття, проте вік якої є меншим ніж 23 роки, продовжує навчання та має потребу в матеріальній допомозі, яку відповідач має змогу надавати, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на час її навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісяця до досягнення нею двадцяти трьох років. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 8 статті 6 Закону, розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved