Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

23 лютого 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що вона, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є зареєстрованою у квартирі, однак не проживає у ній з вересня 2014 року, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні майна не приймає. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює для позивача низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг, а також перешкоди у здійсненні права власності. Вважаючи, що відповідач втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її такою. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою предявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, просив вирішувати справу у його відсутність. Третя особа [PERSON], будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, проте його неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] в Орджонікідзевському районі міста Маріуполі на праві спільної часткової власності належить позивачеві [PERSON], її чоловікові [PERSON] та синові [PERSON]. Як вбачається з копії особового рахунку № 3-2-96, наданого КК «Східна», у квартирі [ADDRESS] в Орджонікідзевському районі міста Маріуполі зареєстровані: [PERSON], її чоловік [PERSON] та донька [PERSON]. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Як вбачається з акту, складеного КК «Східна» від 22 лютого 2016 року, [PERSON], будучи зареєстрованою у [INFO] в Орджонікідзевському районі міста Маріуполі, не проживає у ній з вересня 2014 року і по сьогодення. Зазначені обставини визнано та не спростовано відповідачем [PERSON], при цьому наявність поважних причин її відсутності за місцем реєстрації судовим розглядом не встановлена. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши предявлений позов. Визнання у даному випадку предявленого позову відповідачем не суперечить вимогами чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved