Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

22.03.2016 (згідно з датою на штампі поштового відділення) позивач [PERSON] подала суду позов до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], в якому просить: визнати іпотечний договір № 354411/7955/1920-6/і, укладений 18.12.2006 між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в забезпечення виконання умов кредитного договору № 354411/79955/1920-6 від 18.12.206, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської нотаріальної контори Кравчук Т.І. за № 2-4670 18.12.2006, таким, що 06.08.2015 припинив свою дію; скасувати заборону на відчуження 1/2 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], яка належить [PERSON], накладену при посвідченні договору іпотеки № 2-4670 від 18.12.2006: виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 9349657 про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, що був внесений на підставі договору іпотеки № 2-4670 від 18.12.2006, посвідченого державним нотаріусом Уманської міської нотаріальної контори Кравчук Т.І. за № 2-4670 18.12.2006 та виключити з Державного реєстру іпотек запис № 4242766 про іпотеку 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], яка належить [PERSON], що був зареєстрований 18.12.2006 реєстратором Уманською міською державною нотаріальною конторою на підставі свідоцтва про смерть № 2-4670 від 18.12.2006; стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] 4 041,16 грн. надміру сплачених на виконання рішення суду від 02.09.2013. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 18 грудня 2006 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № 354411/79955/1920-6, відповідно до якого їй був наданий кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 15000 доларів США на строк до 17.12.2026 року, з відсотковою ставкою 14 % в рік. Також 18 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір № 354411/7955/1920-6/і, згідно якого в забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань перед відповідачем, що витікають з умов кредитного договору № 354411/79955/1920-6 від 18 грудня 2006 року, вона передала в іпотеку нерухоме майно: 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 19.12.2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою [PERSON] було укладено договір поруки № 354411/7955/1920-6п. Згідно умов даного договору [PERSON] зобов'язався нести солідарну відповідальність за її зобов'язаннями. В зв'язку із простроченням сплати необхідних платежів за кредитним договором та утворенням заборгованості перед банком, 2 вересня 2013 року було ухвалено рішення Уманським міськрайонним судом Черкаської області, відповідно до якого було задоволено позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2006 року. Зазначеним рішенням суду з [PERSON] і [PERSON] було стягнуто солідарно суму заборгованості за відповідним договором станом на 18 липня 2013 року - 120 076, 68 грн. Позивач в позові посилається на те, що на добровільне виконання відповідного рішення суду вона на рахунок ПАТ «Райффайзен банк Аваль» сплатила кошти на загальну суму 31134,61 грн., за період з 23 серпня 2013 року по 14 травня 2014 року, відповідно до банківських квитанції. При цьому, 8 червня 2015 року постановою державного виконавця було відкрите виконавче провадження за № 47766041 на підставі заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 4 червня 2015 року про стягнення з неї та третьої особи коштів в сумі 118746,57 гривень. На виконання вимог державного виконавця, 6 серпня 2015 року, - позивач вказує, що вона повністю виконала рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 2 вересня 2013 року та внесла на депозитний рахунок ДВС суму коштів у розмірі 103000 тисячі гривень, з яких: 1200,77 грн. - сума стягненого за судовим рішенням судового збору; 8895,00 грн. - сума виконавчого збору; 92983,23 грн. - сума заборгованості перед стягувачем ПАТ «Райффайзен банк Аваль». Таким чином, позивач вважає, що нею було повністю погашено заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута рішенням суду, а також здійснено переплату коштів на корись відповідача в сумі 4041,16 гривень. Крім того, позивач в позові зазначає, що 19 серпня 2015 року вона звернулася до державного виконавця із заявою, у якій повідомила про факт виконання рішення суду у повному обсязі, підтвердивши це копіями квитанцій, та просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак на свою заяву, 30 жовтня 2015 року вона отримала відповідь державного виконавця про неможливість закриття виконавчого провадження, оскільки на адресу державного виконавця надійшло повідомлення від стягувача - ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про те, що у неї існує частина несплаченого боргу за рішенням суду та кредитним договором, так як кошти, які були сплачені в добровільному порядку на рахунок банку, в касі банку не можуть бути зараховані банком на погашення заборгованості за рішенням суду в зв'язку з тим, що в квитанціях не вказано такого призначення платежу, а тому банк спрямував вказані кошти на погашення відсотків та пені, які нараховував після ухвалення судом рішення. Позивач вважає, що відповідач не мав права самостійно визначати призначення платежу та зараховувати отримані від боржника кошти на погашення відсотків по кредиту, після набрання судовим рішенням законної сили, а зобов'язаний був спрямувати зазначені кошти на погашення заборгованості за рішенням суду, оскільки відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач також, в підтвердження своєї позиції з приводу повного погашення заборгованості по кредитному договору, в позові посилається на те, що відповідно до правової позиції ВС України, в разі ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Також, позивач в позові вказує, що в зв'язку з тим, що зобов'язання є припиненим за кредитним договором, то у відповідності до ст.17 ЗУ «Про іпотеку» - іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання, тому вона двічі: 20.08.2015 року та 10.10.2015 року письмово зверталася до відповідача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» з проханням надіслати реєстратору письмове повідомлення про виключення запису з реєстру іпотек про іпотеку нерухомого майна: ? частини будинку [ADDRESS] та з вимогою повернути їй надмірно сплачені кошти в сумі 4041,16 гривень, але відповіді по даний час вона не отримала. Тому позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом, для захисту порушених прав. Відповідач - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» після відкриття провадження у справі 25.03.2016 станом на час розгляду справи не подав суду ні письмові заперечення проти позову в порядку ст. 128 ЦПК України (в редакції, що діяла до 14.12.2017), ні відзив відповідно до ст. 178 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017). Третя особа - [PERSON] надіслав суду 22.08.2017 заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши в ній, що позов підтримує в повному обсязі. Письмових пояснень по суті справи суду не надав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 24.03.2016 р. дану цивільну справу було визначено до розгляду судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Кімстачову О.С. 12.04.2016 року, відповідно до ухвали судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Кімстачова О.С., було відкрито провадження у цивільній справі та було призначено справу до судового розгляду. Згідно розпорядження від 10 травня 2017 року (№ 392/17), за підписом керівника апарату Уманського міськрайонного суду, було проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, оскільки у судді Уманського міськрайонного суду Кімстачова О.С. закінчився п'ятирічний термін повноважень судді. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2017 року - справу передано для розгляду судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В. 24.01.2018 суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши докази і пояснення позивача, викладені в позовній заяві, суд встановив такі фактичні обставини і зміст спірних правовідносин. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого було змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») (банк) 18 грудня 2006 року уклав із [PERSON] (позичальником) кредитний договір № 354411/7955/1920-6. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 15 000 доларів США на строк до 17.12.2026. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 19.12.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою [PERSON] (поручителем) був укладений договір поруки № 354411/7955/1920-6п. Згідно з умовами даного договору [PERSON] зобов'язався нести солідарну відповідальність із позичальником за зобов'язаннями по кредитному договору. Ці обставини встановлені в мотивувальній частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2013 в цивільній справі № 705/4453/13-ц, провадження 2/705/1460/13, і на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 18 грудня 2006 року [PERSON] (іпотекодавець) та відповідач (іпотекодержатель) уклали Договір іпотеки № 354411/7955/1920-6/і, згідно з яким у забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань перед банком, що витікають з умов кредитного договору № 354411/79955/1920-6 від 18 грудня 2006 року, вона передала в іпотеку належне їй нерухоме майно: 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. На підтвердження вказаної обставини позивач надала копію названого Договору іпотеки. Зазначеним вище рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2013, яке набрало законної сили 13.09.2013, суд задовольнив позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2006 року та стягнув солідарно із боржників суму заборгованості по кредиту станом на 18 липня 2013 року в загальному розмірі 15 022,73 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 120 076, 68 грн. та стягнув судовий збір на користь банку в розмірі 1 200,77 грн. Сума заборгованості по кредиту згідно з рішенням суду станом на 18.07.2013 складалася з: 13 150,56 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 105 112, 43 грн. - за кредитом; 786,96 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 6 290,17 грн. - за відсотками; 1 085,21 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 8 674,08 грн. - нарахована пеня. Суд дійшов висновку, що аргументи позивача [PERSON], на яких грунтуються її позовні вимоги, про обставини виконання нею в повному обсязі рішення суду від 02.09.2013 та, відповідно, виконання нею всіх своїх грошових зобов'язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, та частина поданих нею доказів з приводу цих обставин підлягає відхиленню через непідтвердження їх належності до предмету доказування. Твердження позивача [PERSON] про те, що вона виконала в повному обсязі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2013 не підтверджено наданими нею документами. Суд відхиляє в якості доказів цієї обставини надані позивачем копії банківських квитанцій за період 23.08.2013 по 14.05.2014 на загальну суму 31 134,61 грн. з таких мотивів. У графі «призначення платежу» в цих квитанціях зазначено або «Погашення заборгованості за кредитом чи за відсотками згідно договору 354411/7955/1920-6 від 1818/12/2006», або «Внесення готівки на власний рахунок». Відомостей про те, що кошти вносяться в касу банку з метою погашення тієї суми заборгованості, яка утворилася станом на 18.07.2013 і була визначена рішенням суду від 02.09.2013, вказані банківські квитанції не містять. До того ж у самому рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2013 зазначено, що відповідачі - боржники [PERSON], [PERSON] подали заяви, в яких вказали, що позов банку визнають повністю. Це свідчить про те, що боржники самі не вважали сплачені ними банку 23.08.2013 і 27.08.2013 суми частиною боргу, який утворився до 18.07.2013. Також позивач не надала суду доказів того, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» усі перераховані нею кошти зарахував у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 354411/79955/1920-6 від 18.12.2006 і що станом на 06.08.2015 вона виконала перед банком усі свої грошові зобов'язання по кредитному договору. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Однак позивач [PERSON] не надала суду виданої їй розписки (довідки, повідомлення тощо) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що банк одержав від неї виконання частково або в повному обсязі за кредитним договором № 354411/79955/1920-6 від 18.12.2006, і що вказаний кредитний договір є припиненим з 06.08.2013 у зв'язку із його виконанням позичальником. Навпаки, з відповіді Уманського міського відділу державної виконавчої служби за № 15666/8 від 29.10.2015 вбачається, що на той час на примусовому виконанні в цьому відділі ДВС знаходився виконавчий лист, виданий 26.09.2013 Уманським міськрайонним судом Черкаської області у справі № 705/4453/13ц, 2/705/1460/13, і від стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надходило до державного виконавця відомостей про повне виконання боржником рішення суду, однак було повідомлено, що сплачені [PERSON] кошти через касу банку були спрямовані на погашення її поточної заборгованості за кредитним договором, а не на погашення боргу, що підлягає стягненню за рішенням суду. У статті 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Умови пункту 6.2 Договору іпотеки № 354411/7955/1920-6/і від 18.12.2006 передбачають, що право іпотеки, та відповідно і цей Договір, припиняє чинність у разі, зокрема, припинення основного зобов'язання, забезпеченого цією іпотекою. І відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Наведені умови Договору іпотеки є аналогічними нормам п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 593 ЦК України (у редакції, що діяла на час укладення Договору іпотеки) та п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (у редакції, що діяла на час укладення Договору іпотеки), які передбачають, що застава (іпотека) припиняється у разі припинення основного зобов'язання, забезпеченого заставою; та відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Як встановив і зазначив вище суд, позивач не довела, що її зобов'язання за кредитним договором № 354411/79955/1920-6 від 18.12.2006 є виконаними в повному обсязі перед банком і в зв'язку із цим є припиненими. Також позивач, заявляючи вимоги про визнання іпотечного договору припиненим і про скасування заборони відчуження нерухомого майна, про виключення записів з відповідних реєстрів щодо заборони на нерухоме майно і про іпотеку, не надала суду жодного доказу, що станом на день подання позову - 22.03.2016 - в таких реєстрах існують відповідні записи щодо належного їй нерухомого майна і що вони пов'язані саме із укладенням сторонами Договору № 354411/7955/1920-6/і від 18.12.2006. За встановлених під час судового розгляду обставин, суд дійшов висновку, що на цей час відсутні передбачені Договором іпотеки і законодавством України підстави для визнання Договору іпотеки № 354411/7955/1920-6/і від 18.12.2006 припиненим та, відповідно, про наявність підстав для скасування заборони відчуження 1/2 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], яка належить [PERSON], і скасування записів у реєстрах, пов'язаних із укладенням сторонами Договору № 354411/7955/1920-6/і від 18.12.2006. Позивач [PERSON] не надала суду доказів того, що вона сплатила на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2013 суму, яка на 4 041,16 грн. перевищує сукупний розмір її боргу і судових витрат, які підлягають стягненню з неї за цим рішенням суду, та суму виконавчого збору. У зв'язку із цим суд вважає її позовну вимогу про стягнення з відповідача 4 041,16 грн., надміру сплачених на виконання рішення суду від 02.09.2013, необґрунтованою. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. І доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини справи та умови Договору іпотеки, норми чинного законодавства України, відсутність у матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» є необґрунтованим, не підтверджений доказами і тому не підлягає задоволенню повністю. На підставі наведеного вище,

Outcome: dismissed