Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

23.02.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO] зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків. Позов мотивує тим, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина, матеріальної участі в його утриманні не приймає, не надає дитині необхідного доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти в зв'язку з чим просить позбавити останнього батьківських обов'язків щодо сина [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та пояснили, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають спільного сина. За рішенням суду в 2006 році шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач, як батько, не приймає участі в їх вихованні сина, не цікавиться його життям, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь в його вихованні, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною, її виховання і утримання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що заперечує проти заявленого позову, проте причин невизнання позову не вказав. Представник третьої особи позов підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити, оскільки вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків вражає доведеним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно даних свідоцтв про народження від 27.01.2009 р. серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с.6). Згідно даних свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.03.2006 року серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) Згідно рішення Славутського міськрайонного суду від 26.12.2008 року прізвище [PERSON], [INFO] року змінено на прізвище [INFO] Відповідно до довідки розрахунку від 20.02.2018 року, виданої Слвутським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Хмельницькій області, в [PERSON] наявна заборгованість щодо сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], станом на 01.02.2018 року становить 15160 грн. 30 коп. (а.с.9) Згідно висновку органу опіки і піклування Славутської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 28.12.2017 року №02-38-4001/2017 встановлено, що після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач не піклувався про сина, не приймав участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, з 2017 року перебуває в місцях позбавлення волі (а.с.5). Отже, вказані факти свідчать про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської РДА підтримала висновок служби та висловила позицію про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні син відповідача [PERSON], в судовому засіданні вказав, що з народження не знає [PERSON] як батька, оскільки жодної уваги, турботи чи піклування останній не проявляє, з ним не спілкується, його життям не цікавиться. Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, судом встановлено та підтверджено показами позивача, представника третьої особи та свідка, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, не спілкується з ним, що є необхідним для його нормального самоусвідомлення, не надає сину необхідного доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, доводять факт ухилення відповідача від виховання сина. Така поведінка відповідача щодо сина фактично є усвідомленим нехтуванням батьківськими обов'язками. В судовому засіданні встановлено що перешкод для спілкування відповідача з сином не було. Відповідач не виявляв бажання бачитися з сином, дбати про його духовний і фізичний розвиток. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у розмірі 704 гривні 80 коп.

Outcome: approved