Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

23.05.2013 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Імені 28 червня» (далі по тексту відповідач) про відшкодування збитків. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем положень статей 96, 125, 126 Земельного кодексу України, а саме відповідач тривалий час самовільно, без згоди позивача, як власника, з порушенням агротехнічних заходів, правил землекористування, використовував земельну ділянку № 14 у масиві № 1 вп та земельну ділянку № 5 у масиві № 3-4 вч, загальною площею 4,78 га у межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, внаслідок чого земельні ділянки знаходяться у стані, який неприродний для використання їх за цільовим призначенням. Позивач [PERSON], у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити та пояснила, що вона являється власником земельної ділянки, але на ній розташовані багаторічні насадження, які перебувають на балансі ВАТ «Імені 28 Червня» та не обробляються, в звязку з чим позивач не може використовувати свою земельну ділянку за призначенням, чим їй завдано шкоду. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив суд у їх задоволенні відмовити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та заслухавши доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, недоведені та задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки № 14 у масиві № 1 вп та земельної ділянки № 5 у масиві № 3-4 вч, загальною площею 4,80 га у межах згідно з планом, які передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 069847, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2/20 і виданим 11.06.2003 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області (а.с.7). За твердженням позивача, зазначені земельні ділянки в порушення ст.ст. 96, 125, 126 Земельного кодексу України самовільно займаються ВАТ «Імені 28 червня» з порушенням агротехнічних заходів та правил землекористування. Так, відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.03.2013 року і Припису № 000956 від 13.03.2013 року, складеного головним спеціалістом відділу оперативного контролю Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, ВАТ «Імені 28 червня» використовує земельні ділянки в масивах « 3-4в», « 1с», « 12б», « 4б», « 2г», « 1вп», « 1а», « 2а» на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району, які належать громадянам згідно державних актів на право приватної власності під багаторічні насадження та, зокрема [PERSON] (земельна ділянка № 14 у масиві № 1вп та земельна ділянка № 5 у масиві № 3-4 вч). За вищезазначеними ділянками не вживаються заходи боротьби з бур'янами, відсутні договори оренди земельних ділянок між власниками багаторічних насаджень та землевласниками, що є порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України. Згідно акту визначення збитків власникам земельних ділянок, занятих багаторічними насадженнями ВАТ «Імені 28 червня» від 13.03.2013 року, затвердженого розпорядженням голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 15.03.2013 року № 61/А-2013 багаторічні насадження, розміщені на землях заявників у відповідності до вимог Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 10.07.1996 року за № 290/96 ВР були, як майно передані на баланс новоствореного у 2001 році Акціонерного товариства «Імені 28 червня». В результаті бездіяльності ВАТ «Імені 28 червня» всі багаторічні насадження загинули або зріджені до такого стану, що потребують викорчовування та списання, про що свідчать акти обстеження багаторічних насаджень від 16.07.2010 року, від 25.05.2011 року та від 01.06.2011 року. Обстеження багаторічних насаджень, проведене комісією на момент складання цих акту, на масивах « 3-4в», « 1с», « 12б», « 4б», « 2г», та « 1вп», « 1а», « 2а» свідчать про подальше погіршення стану цих насаджень і характеризується ще більшим їх зрідженням та масовим заселенням дикою поросллю чагарників та акацій. Таким чином, відповідачем на земельній ділянці позивача розміщені багаторічні насадження, що перебувають на балансі ВАТ «Імені 28 червня», у зв'язку з чим, позивачем унеможливлюється використання земельної ділянки за власним бажанням або за її цільовим призначенням. Але, такі фактичні обставини не можуть бути свідченням того, що відповідальність за недодержання вимог земельного законодавства можна покласти саме на ВАТ «Імені 28 червня», не є вони і доказом того, що спірна земельна ділянка перебуває у їх користуванні. Згідно із ст.79 ЗК України, ст.373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні обєкти , ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий обєкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки, отже, з часу передачі земельних ділянок у власність фізичних осіб останні стали відповідно і власниками багаторічних насаджень. Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий обєкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. В свою чергу, [PERSON] не надала до суду доказів, які підтверджують, що землекористувачем земельних ділянок, був саме відповідач ВАТ «Імені 28 червня», в чому позивач не мав можливості використовувати належні йому земельні ділянки за своїм розсудом для отримання доходів та що бажав обробляти земельні ділянки, а ВАТ «Імені 28 червня» йому в цьому перешкоджав. З позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння позивач [PERSON] або представник в її інтересах до ВАТ «Імені 28 червня» не зверталися. У позовній заяві [PERSON] ставить питання про відшкодування шкоди, завданої розміщенням на земельній ділянці позивача багаторічними насадженнями, що обліковуються на балансі відповідача ВАТ «Імені 28 червня». При цьому, розмір заявлених до відшкодування збитків розраховувався виходячи з вартості отриманого вражаю з багаторічних насаджень, з чого витікає, що заявлені вимоги суперечать викладеним у позові обставинам справи. Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Підстави і порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначені ст.ст. 156, 157 ЗК України. Відповідно до ст.156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За правилами ч.ч.1, 2 ст.157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі: Порядок). Згідно з положеннями цього Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок (п.1). Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії (п.2). Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина (п.5). Відповідно п. «д» ч.1 ст.156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.12 постанови від 16 квітня 2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив судам, що вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько- чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільсько-господарських угідь, лісових земель та чагарників у не придатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК України здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами). У випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства (ст.ст.211,212 ЗК України) майнова шкода відшкодовується власникам землі відповідно до статей 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її завдала. За змістом закону в питаннях відшкодування земельно-правової шкоди слід керуватися правилами земельного законодавства, а в питаннях, не врегульованих земельним законодавством відповідними правилами цивільного законодавства. З 2002 року діє Земельний кодекс України, яким зокрема визначено поняття право власності на земельну ділянку, поняття земель сільськогосподарського призначення до яких належать й багаторічні насадження (ст.22 ЗК України). Стовно повернення земельної ділянки [PERSON] не навела жодних доказів, що начебто земельна ділянка перебуває у користуванні ВАТ «Імені 28 червня» та потребує повернення власнику або щодо перешкоджання користуванням земельною ділянкою та не представлено до суду доказів, які б свідчили про порушення її прав зі сторони відповідача, які вона просять захистити. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи\~упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed