Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

24.02.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14000,00 грн. та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8573315. 02.05.2019 року сталась ДТП за участі автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] , застрахована позивачем, постраждалий власник пошкодженого автомобіля «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] , вернувся до позивача для відшкодування витрат та надав всі необхідні документи, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для здійснення страхового відшкодування. З урахуванням положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 26.06.2019 року між позивачем та потерпілим було укладено угоду про розмір страхового відшкодування та сплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 14000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає, що факт залишення відповідачем місця ДТП підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2019 року у справі №753/9833/19, тому до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача на суму 14000,00 грн., яка була виплачена як страхове відшкодування за полісом №АМ/8573315. Ухвалою суду від 27.02.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами 18.03.2020 року, однак у встановлений судом термін відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.02.2019 року між позивачем, як страховиком, та [PERSON] , як страхувальником, був укладений договір страхування у вигляді полісу №АМ/8573315 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб Хонда Аккорд, д.н.з. [NUMBER] , строк дії полісу до 07.02.2020 року, VIN-код автомобіля 1 [NUMBER] (а.с. 10). За змістом ст. 21-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. За даними офіційного сайту Моторного транспортного бюро України, станом на дату ДТП 02.05.2019 року діючим був поліс ТДВ СК «Альфа-Гарант» №АМ8573315, автомобіль Хонда Аккорд, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код автомобіля [NUMBER] . За даними офіційного сайту Моторного транспортного бюро України, станом на час вирішення справи діючим є поліс ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» № [NUMBER] , автомобіль Хонда Аккорд, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код автомобіля [NUMBER] . Отже, за VIN-кодом автомобіля [NUMBER] , Хонда Аккорд, д.н.з. [NUMBER] , та Хонда Аккорд, д.н.з. [NUMBER] , є одним і тим самим транспортним засобом, що також підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 14.06.2019 року (а.с. 26-27). Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 13.05.2019 року [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 02.05.2019 року (а.с. 11-15). 14.05.2019 року було оглянуто пошкоджений автомобіль [PERSON] про що складено протокол огляду транспортного засобу, а також аварійний сертифікат 51-D/54/2 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу Шевроле Лачетті, д.н.з. [NUMBER] , за яким вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу становить 18188,56 грн. з ПДВ та 15157,14 грн. без ПДВ (а.с. 16-24). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП. У постанові суду зазначено, що відповідач є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також в порушення п. 2.10 ПДР, [PERSON] покинув місце ДТП (а.с. 28-29). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 21.05.2019 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування у якій просив оцінити та відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП (а.с. 25). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 26.06.2019 року позивач та потерпіла особа [PERSON] уклали угоду про розмір страхового відшкодування, якою визначили, що сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, який стався 02.05.2019 року складає 14000,00 грн. (а.с.30). За змістом розрахунку страхового відшкодування згідно Угоди та страхового акту №ЦВ/19/2133, сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи згідно угоди від 26.06.2019 року становить 14000,00 грн. (а.с.31-32). Страхове відшкодування у розмірі 14000,00 грн. було фактично сплачене потерпілій особі [PERSON] 26.06.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №ID-121756 від 26.06.2019 року (а.с. 33). Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до положень ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Ураховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства України, регресні вимоги позивача до відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування у сумі 14000,00 грн. підлягають до задоволення, оскільки відповідач після вчинення дорожньо-транспортної пригоди покинув місце ДТП, що підтверджується постановою суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП, при цьому фактична сплата позивачем потерпілій особі страхового відшкодування у сумі 14000,00 грн. в повній мірі підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім судового збору в розмірі 2102,00 грн., оскільки позовні вимоги судом задоволено. Крім того, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн., поскільки подані разом із позовною заявою докази свідчать про укладення 14.05.2019 року між позивачем та АБ «Грідін і Партнери» договору про надання правничої допомоги, а за завданням-дорученням №9 від 31.07.2019 року адвокатському бюро було передано, зокрема, страхову справу стосовно відповідача [PERSON] з метою отримання професійної правничої допомоги на суму гонорару у розмірі 4000,00 грн. При цьому, матеріали справи містять детальний опис робіт на загальну суму 4000,00 грн., а саме надання консультації, здійснення підготовчих дій, підготовка та подання позовної заяви до суду. Фактична сплата гонорару за надання професійної правничої допомоги підтверджується копією платіжного доручення №8988 від 31.07.2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved