Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

23.08.2017 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.09.2011 між сторонами був зареєстрований шлюб. Сторони від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони спільно проживали і утримували спільне господарство до вересня 2015 року, починаючи з відповідного місяця по теперішній час позивач та відповідач мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Спільне життя не склалося через відсутність взаємопорозуміння між сторонами і різницею поглядів на сімейні відносини. На думку позивача сторони не створили міцної сім'ї, оскільки мають різні погляди на життя та виховання дитини. Відповідач влаштовує постійні сварки в присутності дитини, що негативно вливає на її розвиток, в тому числі створює конфліктні ситуації в присутності сторонніх осіб в громадських місцях, цим самим ображає честь і гідність позивача, постійно проявляє необґрунтовані претензії, що робить життя позивача нестерпним. Між позивачем та відповідачем втрачені фізичні та духовні зв'язки, як наслідок, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спір про поділ майна, що є спільною власністю сторін відсутній, досягнуто згоди про утримання дитини. Позивач просить шлюб розірвати, повернути дошлюбне прізвище та визначити місце проживання малолітноьї дитини з її матір'ю. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити в частині розірвання шлюбу, позовну вимогу про визначення місця проживання дитини залишити без розгляду. Також, позивач зазначила, що сторони дітей віком до 1 року не мають, спір про поділ майна відсутній, досягнуто згоди про місце проживання дитини, позивач у стані вагітності не перебуває. Відповідач надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розірвати шлюб. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23.09.2011 сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб від 23.09.2011, серія [NUMBER], актовий запис № 287, шлюб зареєстрований Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]» у зв'язку із реєстрацією шлюбу змінено на «[PERSON]» (а.с. 6). Під час шлюбу у сторін [INFO] народилась донька, [PERSON], відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 323 (а.с.7). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, позовна заява може бути залишена без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду та вона прийнята судом. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За наведено суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви та залишення позову без розгляду в частині визначення місця проживання дитини з її матір'ю. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved