Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

23 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з неї на свою користь борг за договором позики у сумі 2000 гривень, завдану моральну шкоду у сумі 2000 гривен, а також судові витрати на оплату судового збору у сумі 487,20 гривень та за надання правової допомоги у сумі 800 гривен. Свої вимоги він обґрунтував тим, що 26 серпня 2014 року він позичив відповідачці 2000 гривень з остаточною датою повернення позики 01 вересня 2015 року, що підтверджується її розпискою. Однак, в установлений строк відповідачка кошти не повернула, та відмовляється повертати. Позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач зазначив, що 2000 гривень він позичив відповідачці для оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті їхньої матері [PERSON]. Відповідачка позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на те, що гроші від позивача вона не отримувала, гроші їй не були потрібні, тому що 21 вересня 2014 року вона отримала пенсію в розмірі 1060 гривень, а 22 вересня 2014 року отримала орендну плату. Стверджувала, що розписку вона написала під тиском позивача після судового засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до неї про визнання заповіту недійсним. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Ст. 1046 ЦК України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей. Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлені договором. Ст.610 ЦК України встановлює, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З власноручної розписки відповідачки вбачається, що 26 серпня 2014 року позивач позичив відповідачці 2000 гривень строком до 01 вересня 2015 року (а.с. 5). Однак, у встановлений договором строк відповідачка борг не повернула. У зв'язку з чим, позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Заперечення відповідачки, що вона не отримувала грошові кошти, що грошові кошти їй взагалі не були потрібні, суд відкидає, оскільки факт отримання відповідачкою 2000 гривень у позивача підтверджується вищевказаною розпискою відповідачки. Посилання відповідачки на те, що розписку вона написала під тиском позивача після судового засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до неї про визнання заповіту недійсним, не знайшли об'єктивного підтвердження. Верховний Суд України у справі № 650-цс 16 від 24 лютого 2016 року висловив правову позицію, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Ст.23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Визначаючи розмір грошової компенсації завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правовідносин, глибину душевних страждань позивача, який є інвалідом 3 групи, з вини відповідачки позбавлений можливості на протязі тривалого часу користуватися належними йому грошовими коштами. Зазначені негативні фактори змінили звичайний спосіб життя позивача При визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди суд також враховує вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищевказане, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1000 гривень. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 800 гривень та сплачений судовий збір в сумі 487 гривні 20 копійок, а всього 1287 гривні 20 копійок (а.с.1, 6). Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 4287,20 гривень (2000 грн. + 1000 грн. + 1287,20 грн.).

Outcome: partial