Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

23.01.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 13.01.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 008-28526-130111. Відповідно до зазначеного вище договору на ім»я відповідача відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України, а за умовами п. 1.3. цього ж договору позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 30 000, 00 грн. та на день укладення кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5 000, 00 грн. Банк виконав взяті на себе зобов»язання, однак [PERSON] не виконує взяті на себе зобов»зання щодо погашення кредиту та сплати відсотків у зв»язку з чим станом на 08.11.2014 року має заборгованість у розмірі 6 710, 23 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 6 710, 23 грн.; простроченого тіла кредиту у розмірі 00, 00 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 0, 00 грн.; заборгованості за комісіями у розмірі 0, 00 грн. З підстав невиконання [PERSON] зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача 6 710, 23 грн. заборгованості за кредитним договором та судовий збір в сумі 243, 60 грн. Представник позивача у судове засідання не з»явився, звертаючись в суд з позовом просив про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі даних, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання 17.09.2015 року не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Будучи присутнім у судовому засіданні 13.05.2015 року представник позивача подав письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до змісту письмових заперечень та заяви про застування строків позовної давності, відповідач позов не визнає. Зазначає, що кредитний договір № 008-28526-130111 від 13.01.2011 року є нікчемним, оскільки при його укладенні банком було порушено Правила надання банками України інформації споживачу про умови укладення та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року. Стверджував, що позивачем також не надано належних та допустимих доказів та обґрунтувань наявності боргу, суми такого боргу та суми штрафних санкцій, а наданий розрахунок боргу є неналежним доказом, оскільки не відображає відомостей про виникнення заборгованості, а саме періодів виникнення і конкретних розмірів. Зазначений розрахунок не підтверджено доказами, якими можуть бути виключно виписка з рахунку чи квитанції про сплату. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, застосувати строки позовної давності, оскільки право майнової вимоги виникло в кінці листопада 2011 року. Відповідно і строк позовної давності для пред»явлення майнової вимоги почав свій перебіг у 2011 році і сплинув у 2014 році за правилами ст. 256, 257 ЦК України. З огляду на викладене, врахувавши клопотання представника позивача, суд визнав за можливе закінчувати розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.01.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 008-28526-130111 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с. 4-5). На виконання зазначеного вище договору ПАТ «Дельта Банк» на ім»я [PERSON] відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України, та надало [PERSON] кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 30 000, 00 грн. та безпосередньо на день укладення кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5 000, 00 грн. Відповідно до умов кредитного договору № 008-28526-130111 від 13.01.2011 року позичальник зобов»язалася щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді мінімального обов»язкового платежу. Судом встановлено, що відповідач у справі не виконує свої зобов»язання перед позивачем щодо щомісячного погашення частини заборгованості у зв»язку з чим станом 08.11.2014 року має заборгованість у розмірі 6 710, 23 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 6 710, 23 грн.; простроченого тіла кредиту у розмірі 0, 00 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 0, 00 грн.; заборгованості за комісіями у розмірі 0, 00 грн. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зобов»язання згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує про невиконання позичальником зобов»язань щодо погашення заборгованості за договором від 13.01.2011 року. Відповідач [PERSON] у своїх письмових запереченнях зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні в суд з позовом, оскільки право майнової вимоги виникло в кінці листопада 2011 року. Однак, як видно зі змісту розрахунку ціни позову, останній раз відповідач [PERSON] вносила кошти в рахунок погашення заборгованості за договором № 008-28526-130111 від 13.01.2011 року в грудні 2012 року, а відтак сплив строк позовної давності слід рахувати з січня 2013 року, а не з листопада 2011 року, як зазначає відповідач, тому судом не може бути задоволено заяву про застування строків позовної давності при вирішенні заявленого спору. Крім того, суд не може взяти до уваги і заперечення відповідача [PERSON] з приводу того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів суми боргу, а наданий розрахунок боргу є неналежним доказом, оскільки не відображає відомостей про виникнення заборгованості, а саме періодів виникнення і конкретних розмірів з огляду на наступне. За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти розрахунку ціни позову, який наданий позивачем, не надала суду іншого розрахунку та доказів на підтвердження виконання нею зобов»язань щодо щомісячного погашення боргу або ж доказів, що підтверджують неправильність розрахунку, зробленого позивачем. А тому, заявлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором у розмірі 6 710, 23 грн. з підстав невиконання зобов»язань за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України відповідач має сплатити позивачу судові витрати за розгляд справи судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved