Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

22.10.2013 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, укладеного з ним 26.05.2008 року, просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості в сумі 23175 грн. 83 коп. та судових витрат понесених при розгляді вказаної справи. В судове засідання позивач явку свого представника не забезпечив, втім надіслав на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності свого представника, заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] при судовому розгляді справи пред'явлений до нього позов не визнав і пояснив, що дійсно в травні 2008 року він отримав від відповідача кредитну картку з встановленням на картці кредитного ліміту у розмірі 3000 грн., з якої після її активування, зняв кошти у розмірі всього кредитного ліміту, але у зв'язку з втратою роботи та тяжкими матеріальними обставинами погашати кредит він не зміг, наголосив, що ним не внесено в рахунок погашення кредиту жодного платежу, при цьому відповідач до пред'явлення відповідного позову жодного разу не направляв на його адресу претензій. Зазначив, що за умовами укладеного кредитного договору строк його дії складає один рік, однак, позивач по закінченні строку дії вказаного договору, що мало місце в червні 2009 року, на протязі наступних трьох років не пред'являв до нього позову, а тому, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, просив у задоволені позову відповідача відмовити. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 26.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення коштів - 12 місяців, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію щомісячними платежами. (п. 5.3, 5.4,) За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору фіксований штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми простроченого платежу та відсотків, що передбачено положеннями п. 8.6 зазначених умов. Втім, відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав зобов'язання по сплаті кредиту, відсотків та комісії, в результаті чого, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26.05.2008 року, станом на 14.10.2013 року, сума заборгованості склала 23175,83 грн., що включає в себе: 2873 грн. заборгованості за кредитом, 12108,03 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 6615 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1079,80 грн. штрафу (процентна складова). Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 526, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Як вбачається із змісту п. 5.7 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань повністю чи у визначеній банком частині у випадку невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З виписки за картковим рахунком вбачається, що відповідач [PERSON] після зняття коштів з кредитної картки і до дати формування виписки (14.10.2013 року), не вніс жодного платежу в рахунок погашення кредиту, що підтверджується і пояснення самого відповідача у судовому засіданні. Зважаючи на те, що відповідач за умовами вказаного договору щодо щомісячного погашення кредитних коштів, повинен був внести черговий платіж до 26.06.2008 року, а тому у зв'язку з невиконанням вказаного зобов'язання, саме з цієї дати почав перебіг строку загальної позовної давності. Сам же позов ПАТ КБ «Приват Банк» пред'явлено до суду 22 жовтня 2013 року, тобто за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. При цьому, при дослідженні в судовому засіданні Умов та правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позову, судом не встановлено у них положень щодо збільшення строку позовної давності. В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим, в ході судового розгляду позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, а судом таких не встановлено. Так, позивач достовірно знаючи про фактичне припинення відповідачем виконання покладених на себе обов'язків за кредитним договором по поверненню грошових коштів ще на прикінці червня 2008 року втім не вжив своєчасно заходів по відновленню своїх порушених прав, при цьому жодних доказів про направлення на адресу боржника претензій про необхідність погашення боргу позивач суду також не надав. Таким чином, суд приходе до переконання, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 231,76 грн., понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed