Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

22.02.2018 р. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, у заяві від 02.04.2018 р. уточнило первісно заявлені позовні вимоги (а.с.39,40) та просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 12.2013 р. 12.2016 р. в сумі 17159,02 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 551,62, грн., індекс інфляції в розмірі 3554,14 грн., пославшись на таке: Виробничою одиницею «Костянтинівкатепломережа», яка входить до складу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» і діє на підставі Положення про ВО, було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за надані послуги з теплопостачання. 16 червня 2017 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області по справі №233/2306/17 було видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості. Ухвалою суду від 11.07.2017 р. судовий наказ було скасовано. Відповідно до своїх завдань та обовязків ВО «Костянтинівкатепломережа» здійснює теплопостачання населенню м. Костянтинівка. Згідно із Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення…», Позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а Відповідач, що є споживачем послуг, зобовязаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або законом. У звязку з неналежним виконанням обовязку по сплаті наданих послуг з теплопостачання, з особовим рахунком Боржника №45028 за період 12.2013-12.2016 утворилася заборгованість у сумі 17159,02 грн., яку Відповідач у добровільному порядку погашати відмовляється. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. 3% річних від суми заборгованості складає 4551,62 грн., індекс інфляції складає 3554,14 грн. Доказами надання послуг з теплопостачання до квартири відповідачів є акти про підключення житлового будинку №154 по пр. Ломоносова, а також акт огляду від 12.02.2018 р., з якого вбачається, що до квартири відповідачів подається теплоносій. Ухвалою суду від 23.02.2018 р. відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав, додавши, що стягнення з відповідачів заборгованості має бути здійснене у солідарному порядку. Також, самовільне відключення відповідачів від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення їх від оплати за послугу з теплопостачання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-1192 цс15 від 11.11.2015 р., відповідно до якої «самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється», «самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання». Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі за підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, в якому зауважили на такому: Відповідно до акту від 29 липня 2010 року, складеному представниками КП «СЕЗ», система централізованого опалення в квартирі, в якій вони проживають та до якої відноситься особовий рахунок №54028, демонтована в липні 2010 року, внаслідок чого позивач фактично не надавав їм послуги з централізованого опалення. Крім того, позивач має намір стягнути заборгованість за період з грудня 2013 року, проте відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, який просять застосувати. Щодо нарахування позивачем індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу, зауважили, що відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Таким чином, вимогу про сплату індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, на їх думку, можна вважати вимогою про сплату неустойки. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зауважив на такому: Акт про демонтаж системи централізованого опалення від 29.07.2010 р., на який посилаються відповідачі, не підтверджує законність відключення помешкання від системи централізованого опалення, а навпаки свідчить про «самовільний демонтаж», що заборонено законодавством України. Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Це право не є абсолютним, воно може бути реалізоване за певних умов. Питання відключення від мережі централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до п.25 зазначених Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. В діях відповідачів вбачається грубе порушення встановленого порядку. Що стосується вимог поза межами строків позовної давності, зазначив, що 26.04.2017 р. було подано до суду заяву про видачу судового наказу із зазначенням періоду стягнення з 12.2013 по 12.2016 включно, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Ухвалою від 16.06.2017 р. судовий наказ за заявою боржника було скасовано. Оскільки строк звернення законом не встановлено, вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки вимоги могли бути заявлені тільки в тих саме межах, що і в заяві про видачу судового наказу. Щодо застосування строку позовної давності в один рік за вимогами про стягнення індексу інфляції та 3% річних, вважає посилання відповідачів на ч.2 ст.258 ЦК України помилковим. Нарахування інфляційних збитків на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання та вважаються особовою мірою відповідальності боржника за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, оскільки є способом захисту майнових прав та інтересів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації за несвоєчасну сплату. Таким чином, вважає доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 16.12.1999 р. (копія на а.с.45). Позивач надає послугу з централізованого опалення квартири [ADDRESS] за особовим рахунком №54028. Ця обставина підтверджена Актами про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення від 05.10.2013 р., 23.10.2014 р., 15.10.2015 р., 15.10.2016 р., (копії на а.с.11- 14). Доводи відповідачів про те, що з 2010 року вони не користуються послугою позивача через демонтування приладів опалення в квартирі, суд не приймає до уваги, з огляду на таке: Питання переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень регулюються «Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 р. №76, питання відключення від мережі централізованого опалення - «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630. Пунктом 1.4.1 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Відповідно до п.1.4.2 вищезазначених Правил переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі, зокрема, улаштування в жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних приладів. Отже, відключення жилого приміщення від централізованої системи опалення будинку шляхом відключення нагрівальних приладів є переобладнанням в розумінні п.1.4.2 зазначених Правил. Відповідно до п.25 «Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води» відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення», затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 р. із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №169 від 06.11.2007 р., передбачено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Згідно з цим Порядком для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячній строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних технічних умов для виготовлення проектної документації (п.2.2). Відповідачі в порушення наведеного вище законодавства, без відповідного дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, здійснили самовільне відключення приміщення належної їм квартири [ADDRESS] від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення шляхом відключення нагрівальних приладів. Ця обставина підтверджується Актом житлового органу КП «СЄЗ» від 29 липня 2010 року про відсутність розводки системи опалення та радіаторів в квартирі [ADDRESS] (а.с.28). Наявність такого акту не є підставою для звільнення від обовязку по сплаті наданих комунальних послуг, як вважають відповідачі, оскільки не свідчить про дотримання правил по відключенню квартири відповідачів від мережі централізованого опалення. Крім того, відповідно до вище згадуваних актів від 05.10.2013 р., 23.10.2014 р., 15.10.2015 р. та 15.10.2016 р. житловий будинок №154 по вул. Ломоносова в м. Костянтинівці, в якому розташована квартира відповідачів, підключено до системи централізованого опалення. В порушення вимог ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі в період з 12.2013 р. по 12.2016 р. за надану позивачем послугу не сплачували, внаслідок чого наявна заборгованість, яка за розрахунком позивача складає 17159 грн. 02 коп. (а.с.5,6). При вирішенні питання обґрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості, суд виходить з того, що сума такої заборгованості має бути стягнута за трирічний період в межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача. Згідно зі ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно зі ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4). Судом встановлено, що позивач 26.04.2017 р. звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період 12.2013 р. 12.2016 р. в сумі 17159,02 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 551,62, грн., індексу інфляції в розмірі 3554,14 грн. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №233/2306/17 (оглянуті в судовому засіданні), 16 червня 2017 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] зазначеної суми заборгованості. Ухвалою суду від 11.07.2017 р. судовий наказ було скасовано. Зазначене свідчить про переривання строку позовної давності. Враховуючи те, що строк позовної давності був перерваний у квітні 2017 року, до вимог стягнення заборгованості за період з грудня 2013 року по квітень 2014 року включно має бути застосований строк позовної давності. Посилання відповідачів про застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, не заслуговують до уваги. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачені ч.2 ст.625 ЦК України наслідки прострочення боржником виконання грошового зобовязання не є неустойкою (штрафом, пенею), а отже до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Таким чином, розмір 3% річних від простроченої суми, нарахованих за період з травня 2014 р. по грудень 2016 р. складає 541,81 грн. (551,62 грн. 9,81 грн.), розмір інфляційних нарахувань за порушення виконання грошового зобовязання по сплаті послуг з теплопостачання, нарахованих за період з травня 2014 р. по грудень 2016 р. складає 3386,65 грн. (3554,14 грн. 167,49 грн.). За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період з травня 2014 р. по грудень 2016 р. в сумі 14914,28 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 541,81 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 3386,65 грн. в солідарному порядку, оскільки вони є співвласниками без виділу часток квартири, послугу по опаленню якої надає позивач. Також з відповідачів на користь позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1762,00 грн. При цьому, зважаючи, що чинним законодавством не передбачений солідарний порядок сплати судових витрат, сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках - по 881,00 грн.

Outcome: partial