Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

22.03.2018 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позов, зазначила про те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2017 року є власником будинку [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані у вказаному будинку з 2000 року, однак, з 2005 року вказаним житлом не користуються, за вказаною адресою не проживають, витрат на утримання вказаного будинку не несуть. У добровільному порядку вирішити питання про зняття з реєстрації за вказаною адресою відповідачі не погоджуються, внаслідок чого позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.03.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання 25.04.2018 року. 25.04.2018 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду 07.06.2018 року. Станом на 07.06.2018 року встановлено відсутність відзиву на позов. У судове засідання відповідачі повторно не з'явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені судом у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про необхідність задоволення частково позовних вимог, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 23.02.2017 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори (а.с. 6) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.02.2017 року (а.с. 8). Згідно інформації, викладеної у листі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.02.2018 року, у будинку [ADDRESS] з 21.12.2000 року зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Та обставина, що липня 2005 року відповідача не проживають у будинку [ADDRESS] стверджуються наступними письмовими доказами: копією акту від 23.07.2007 року, затвердженого директором КП «Голосіївприватсервіс» від 23.07.2007 року, а також копією акту № 3 від 05.02.2018 року, складеного органом самоорганізації населення в м. Києві «Комітет мікрорайону «Пирогів» (а.с. 11-12). Також вказані обставини підтвердили і допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян. З урахуванням викладеного суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved