Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

23 листопада 2018 року Дніпропетровськн регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житло, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 р. № 584, між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено кредитну угоду № 89, відповідно до якої Фонд від імені держави надав [PERSON] прямий адресний (цільовий) кредит в сумі 46 257,00 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди, на будівництво житла загальною площею 54,8 кв.м., згідно з проектом за адресою: [ADDRESS] . 24 січня 2002 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на зазначену квартиру та технічний паспорт, виготовлений станом на 01 листопада 2001 року. 01 лютого 2002 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитною угодою № 89 від 08 жовтня 2001 року, між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір про заставу житлової квартири бланк АЕІ № 864426, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. за реєстровим № 272. Відповідно до п. 4.2.1 кредитної угоди та п. 28 Положення, після одержання документів на право володіння житлом, позичальник протягом кожного наступного тримісячного періоду, але не пізніше 15 числа місяця, що настає після закінчення цього терміну, повинен сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів на рахунок банку. Проте, з часу настання у відповідача права володіти житлом, останній жодного разу не погашав кредит, чим порушив вимоги кредитної угоди. За цих обставин, прокурор Новомосковського району в інтересах держави в особі Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про дострокове розірвання кредитної угоди № 89 від 08 жовтня 2001 року та стягнення суми боргу в розмірі 51 173,14 грн. і суми пені в розмірі 2 657,23 грн. Рішенням суду від 11 вересня 2007 року позовні вимоги прокурора були задоволені. Розірвано кредитну угоду № 89 від 08.10.2001 року; звернуто стягнення на майно: квартиру [ADDRESS] , що є предметом іпотеки від 01 лютого 2002 року і зареєстрована в реєстрі за № 272, бланк АЕІ № 864426 державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П.; стягнуто з [PERSON] на користь Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» пеню в розмірі 4 423,00 грн. 14 вересня 2018 року в рамках виконавчого провадження, відповідачем [PERSON] було погашено заборгованість, встановлену рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2007 року в розмірі 48 790,85 грн. Позивач посилався на те, що відповідач прострочив строк виконання зобов`язання за договором, починаючи з 11 вересня 2007 року (з дати ухвалення рішення суду) по 14 вересня 2018 року (день фактичного виконання відповідачем зобов`язання за кредитом). У зв`язку з наведеним, позивач Дніпропетровське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просило суд стягнути на його користь суму боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 188 066,89 грн., яка складається з:інфляційних витрат в розмірі 171 937,84 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 16 126,05 грн., а також судовий збір в розмірі 2 821,00 грн. Ухвалою суду від 08 січня 2019 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» не з`явився, звернувся до суду з заявою, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про проведення судового розгляду без його участі, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Зокрема в заяві зазначив, що оскільки між ним та позивачем 11 вересня 2007 року був розірваний кредитний договір, борг за кредитом ним сплачено в повному обсязі, а тому відсутні підстави щодо стягнення з нього інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житло, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 р. № 584, між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено кредитну угоду № 89, відповідно до якої Фонд від імені держави надав [PERSON] прямий адресний (цільовий) кредит в сумі 46 257,00 грн., з терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди, на будівництво житла загальною площею 54,8 кв.м., згідно з проектом за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 2.4 угоди використання кредиту здійснюється виключно безготівково, шляхом перерахування банком-агентом з рахунку позичальника на рахунок підрядника суми коштів за розпорядженням фонду, відповідно до інвестиційної угоди, або на умовах п. 13 Положення згідно з угодами з органами влади та відповідними установами банків. Пунктом 2.6 угоди передбачено, що термін використання кредитних коштів закінчується після здачі житлового будинку в експлуатацію, його дія розпочинається з дня першого перерахування банком-агентом замовнику (підряднику) коштів за виконані роботи або передачі фонду за актом прийому-передачі замовнику (підряднику) матеріальних ресурсів. Відповідно до п. 2.1 кредитної угоди, позичальник вносить на рахунок в банку-агенті «Правекс-Банк» відповідно до розрахунку першого внеску: кошти попереднього внеску, а також кошти на страхування в період будівництва (реконструкції) житла в сумі 1505,00 грн. Розрахунок розміру кредиту з визначенням внесків позичальника та коштів на страхування в період будівництва (реконструкції) житла (Додаток № 1 до кредитного договору) та розрахунок погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним (додаток № 2 до кредитної угоди) є невід`ємними частинами угоди (п. 2.1 та п. 2.10 угоди). Згідно розрахунку розміру кредиту, сум внесків позичальника та суми коштів на страхування в період будівництва (реконструкції) житла (додаток № 1 до угоди), розрахунковий розмір першого внеску позичальника складає: 2953,00 грн. в т.ч. попередній внесок в сумі 1476,00 грн., остаточний внесок в сумі 1477,00 грн., який може бути змінений (п. 9 розрахунку). Загальний розмір внеску позичальника складає: попередній внесок - 1505,00 грн., остаточний внесок - 2953,00 грн. (п. 11 розрахунку). Розмір кредиту - 46257,00 грн. в т.ч. кошти на страхування в розмірі 907,00 грн. (п. 12 розрахунку). Пунктом 2.7 кредитної угоди передбачено, що плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 3% річних суми зобов`язань за кредитом (позичальники, які мають дітей, звільняються від сплати відсотків за користування кредитом). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зважаючи на укладену угоду між позивачем і відповідачем, можна дійти висновку про те, що сторони у даній справі є учасниками інвестиційного процесу, відносини регулюються укладеною між ними угодою та Законом України «Про інвестиційну діяльність». Так, статтею 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Так, за договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України міститься у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання, так і на не договірні (деліктні) зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З розрахунку позивача штрафних санкцій, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, сума боргу за прострочення виконання відповідачем [PERSON] грошового зобов`язання становить 188 066,89 грн., яка складається з:інфляційних витрат в розмірі 171 937,84 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 16 126,05 грн. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, за наявними в матеріалах справи доказами, суд виходить з наступного. Так, позивач надав кредитну угоду № 89 від 08 жовтня 2001 року про надання відповідачу [PERSON] прямого адресного (цільового) кредиту в розмірі 46 257,00 грн. на будівництво житла загальною площею 54,80 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., в той час на підтвердження факту укладення даної угоди позивач надав виписки по особовим рахунком за період з 01.10.2001 року по 31.10.2001 року та з 15.10.2001 року по 28.04.2004 року, які містять посилання на укладення між тими ж сторонами іншої кредитної угоди № 21 від 08 жовтня 2001 року, а саме про надання відповідачу [PERSON] прямого адресного (цільового) кредиту в розмірі 46 257,00 грн. на будівництво житла загальною площею 55,7 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, в матеріалах справи міститься Акт прийому-передачі № 21/01-01 від 09 листопада 2001 року квартири [ADDRESS] , що стосується договору № 21 від 08.10.2001 року, при цьому він містить посилання на угоду № 89. Позивач в позові зазначає, що 24 січня 2002 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та технічний паспорт, виготовлений станом на 01 листопада 2001 року. Також вказує, що 01 лютого 2002 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитною угодою № 89 від 08 жовтня 2001 року, між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір про заставу житлової квартири бланк АЕІ № 864426, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. за реєстровим № 272. При цьому, суд звертає увагу, що в своїх письмових пояснення в редакції від 19.06.2020 року, позивач посилається на правовстановлюючі документи та іпотечний договір застави відносно квартири [ADDRESS] , в той час зазначені вище докази на підтвердження укладення відповідної угоди не надав. Пункт 4.2.2 кредитної угоди № 89 від 08.10.2001 року передбачає, що з дати реєстрації свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) житло, позичальник протягом кожного кварталу, але не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним кварталом, повинен сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів, на рахунок в банку-агенті, вказаного у п.1.3 до повного виконання зобов`язань за цією угодою. Пункт 2.10 угоди передбачає, що за сім календарних днів після дати реєстрації свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) житло фонд відповідно до п. 29 Положення проводить розрахунок розміру щоквартального платежу для погашення кредиту та сплаті відсотків за користування ним згідно з додатком № 2, який є невід`ємною частиною цієї угоди. Проте, на підтвердження позовних вимог, позивачем Додаток № 2 до угоди № 89 від 08.10.2001 року суду не надано. Зокрема Дніпропетровське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в позові посилалося на те, що відповідач [PERSON] з моменту отримання документів на право власності на квартиру, тобто 24 січня 2002 року жодного разу не здійснював погашення за умовами кредитної угоди від 08 жовтня 2001 року, у зв`язку з чим прокурор Новомосковського району в інтересах держави в особі Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про дострокове розірвання кредитної угоди № 89 від 08 жовтня 2001 року та стягнення суми боргу по даній угоді в розмірі 51 173,14 грн. і суми пені в розмірі 2 657,23 грн. Встановлено, що згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2007 року у справі № 2-1413/07 позовні вимоги прокурора задоволені. Розірвано кредитну угоду № 89 від 08.10.2001 року; звернуто стягнення на майно: квартиру [ADDRESS] , що є предметом іпотеки від 01 лютого 2002 року і зареєстрована в реєстрі за № 272, бланк АЕІ № 864426 державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П.; стягнуто з [PERSON] на користь Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» пеню в розмірі 4 423,00 грн. Встановлено, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року Дніпропетровському регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа у справі № 2-1413/07. Встановлено, що постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корсак І.В. від 21 серпня 2018 року відкрите виконавче провадження № 57048319 за виконавчим листом № 2-1413/07, виданим судом 20 лютого 2009 року. З урахуванням наведеного вище, суд звертає увагу зокрема на наступне. Позивач посилався на те, що 14 вересня 2018 року в рамках виконавчого провадження, відповідачем [PERSON] погашено заборгованість, встановлену рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2007 року в розмірі 48 790,85 грн. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, позивач вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій згідно ст. 625 ЦК України, проведеного позивачем за період з 11 вересня 2007 року по 14 вересня 2018 року сума боргу за прострочення виконання відповідачем [PERSON] грошового зобов`язання становить 188 066,89 грн., яка складається з:інфляційних витрат в розмірі 171 937,84 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 16 126,05 грн. В той же час, позивач на обґрунтування позовних вимог посилається на різні суми заборгованості за кредитною угодою № 89 від 08.10.2001 року, а саме на 51 173,14 грн. та 48 790,85 грн., в той час на підтвердження кожної з них не надав жодних доказів, при цьому в матеріалах справи відсутній додаток № 2, в якому встановлено розмір платежу для погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним, що є невід`ємною частиною угоди, передбаченої п. 2.10 угоди. Зокрема, позивач вказує, що в рамках виконавчого провадження, відповідачем [PERSON] 14 вересня 2018 року здійснено погашення заборгованості в розмірі 48 790,85 грн., що встановлена рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2007 року. Статтею 11 ЦК України визначено, що 1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини;2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;4) інші юридичні факти.3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Так, Цивільний кодекс України в ч. 5 коментованої ст. 11 закріплює норму про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати зокрема з рішення суду. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути рішення суду, яке набрало законної сили. За своєю правовою природою рішення суду є публічним актом правозастосування державного органу, спеціально уповноваженого здійснювати судочинство від імені держави України. Судове рішення, яке набрало законної сили, може бути підставою набуття, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. У зв`язку з цим, рушення суду може бути правоприпиняючим, правозмінюючим, правовідновлюючим. Сфера дії таких рішень суду універсальна, і тому може стосуватися як абсолютних прав (речової та інтелектуальної власності) і корпоративних прав, так і договірних та недоговірних зобов`язань. Судові рішення можуть бути підставою виникнення цивільних прав і обов`язків у зв`язку з договірними та недоговірними зобов`язаннями. Як вже було встановлено вище, рішенням суду, зокрема звернуто стягнення на майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що є предметом іпотеки від 01 лютого 2002 року, зареєстрована в реєстрі за № 272, бланк АЕІ № 864426 державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. Між тим, статтею 39 Закону України «Про іпотеку» (чинної на час ухвалення рішення суду від 11 вересня 2007 року) визначено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Отже законодавець чітко і однозначно у вказаній нормі навів виключний перелік питань, що мають висвітлюватись у резолютивній частині судових рішень такої категорії. В той же час, у рішенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2007 року у справі № 2-1413/07 відсутні буд-які відомості щодо суми заборгованості за кредитом, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на майно, а саме - квартиру [ADDRESS] , що позбавляє можливості суду визначити розмір заборгованості відповідача. Крім того, позивач зазначає, що відповідач сплатив суму заборгованості за кредитом 14.09.2018 року, проте в якості доказу надає довідку від 07.11.2018 року за вих. №02-04/649, згідно якої заборгованість в розмірі 48 790,85 грн. сплачена не 14.09.2018 року, а 09.10.2018 року. Зазначене свідчить про те, що окрім суми заборгованості період прострочення зобов`язання також не визначений. Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, в порушення вимог ст. 76, 81 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження укладення кредитної угоди № 89 від 08.10.2001 року між ним та відповідачем [PERSON] на будівництво (реконструкції) квартири [ADDRESS] окрім самої кредитної угоди № 89 не надано. Інші докази, на які останній посилається як на підтвердження своїх позовних вимог, стосуються зобов`язань, що виникли за кредитною угодою № 21 від 08.10.2001 року відносно квартири [ADDRESS] . При цьому, суд звертає увагу, що позивач своїм правом щодо уточнення позовних вимог, в тому числі надання належних доказів на підтвердження кредитної угоди № 89 від 08.10.2001 року не скористався. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», оскільки вони необґрунтовані та належними доказами не підтверджені. Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 2 821,00 грн. покласти на позивача. На підставі викладено та

Outcome: dismissed