Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

21 січня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: зобов'язати відповідачів відкрити депозитний рахунок на прізвище сина позивача [PERSON] на який зарахувати вклад в сумі 8 750 Євро у відповідності з договором дарування грошових коштів від 15 жовтня 2015 року та зобов'язати відповідачів виплатити позивачу суму депозитного вкладу 1 434,08 доларів США у відповідності до договору банківського вкладу /депозиту фізичної особи «Класичний» №10-1150234 від 12 листопада 2012 року. Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що в листопаді 2012 року та травні 2015 року позивач уклала з відповідачем депозитні договори. 5 жовтня 2015 року вона звернулась до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення коштів, але кошти видані не були так як відсутня готівка в касі банку. 15.11.2015 року згідно Договору дарування позивач подарувала своєму сину [PERSON] частину банківського вкладу в сумі 8 750 Євро та звернулась до відділення банку із заявою про розірвання договору депозитного вкладу для подальшого його оформлення у відповідності з договором дарування на прізвище сина. Проте договори не були переоформлені та вклад позивачу не повернуто. В судовому засіданні представник позивача та третя особа позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що на даний час введено тимчасову адміністрацію, а тому будь-які дії по відкриттю рахунків неможливо провести. Для належного оформлення рахунків позивач та третя особа не звернулись до банківської установи з документами, а тому працівники банку не могли здійснити відкриття відповідного рахунку. Крім того, кошти депозитного вкладу не можуть бути повернуті, так як процедура повернення вкладів врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача, який є третьою особою, представника відповідача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 27 травня 2015 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок [NUMBER] 17 500 Євро зі сплатою 9% річних строком до 06.10.2015 року, який було продовжено до 08.11.2015 року, що підтверджується Заявою-договором про розміщення банківського вкладу №10-1352063. Як вбачається з виписки по рахунку, на вказаному депозитному рахунку станом на 26.02.2016 року обліковуються кошти в сумі 17 500 Євро. 12.11.2012 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та [PERSON] був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» №10-1150234 за умовами якого [PERSON] внесла на вкладний рахунок [NUMBER] 1 434,08 доларів США строком до 14.11.2013 року з нарахуванням 10,5% річних. Договір було автоматично пролонговано. Як вбачається з виписки по рахунку, на вказаному депозитному рахунку станом на 26.02.2016 року обліковуються кошти в сумі 1 434,08 доларів США. За договором дарування грошових коштів [PERSON] подарувала [PERSON] грошові кошти у розмірі 218 280,55 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення договору складає 8 750,00 Євро. Вказані кошти знаходяться на рахунку [NUMBER] в ПАТ «Укрінбанк» (заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-1352063). 09 листопада 2015 року [PERSON] звернулась із заявою до Трускавецького відділення ПАТ «Укрінбанк» в якій просила достроково розірвати депозитний договір №10-1352063 від 27.05.2015 року на суму 17 500 Євро для подальшого переоформлення згідно договору дарування від 15.10.2015 року. Листом від 12.01.2016 року за №0432 Дрогобицьке відділення ПАТ «Укрінбанк» повідомило [PERSON], що сканкопія договору дарування грошових коштів була відправлена в Головний офіс банку для проведення операцій по даруванню частини вкладу, оскільки у відділенні немає прав на здійснення такого виду операцій. Також повідомлено, що станом на 12.01.2016 року розподіл коштів не відбувся. Як вбачається з офіційної інформації, розміщеної на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 р. № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 24 грудня 2015 р. № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (далі - ПАТ «УКРІНБАНК») запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «УКРІНБАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білій Ірині Володимирівні строком на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. включно. Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч.1 ст.4 Закону). Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.2 ст.26 Закону). Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону). Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Стаття 52 Закону визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 р. N 492 передбачено, що для відкриття рахунку працівник має ідентифікувати особу. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що він разом із [PERSON] не звертались до відділення Банку для переукладення Договорів. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що працівники банку не мали можливості ідентифікувати [PERSON], що унеможливило відкриття відповідного рахунку, Банком не відмовлено у відкритті рахунку, на даний час введена тимчасова адміністрація, тому враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині зобов'язання відповідача відкрити рахунок на ім'я [PERSON] Позивач в позовних вимогах просила зобов'язати Банк відкрити депозитний рахунок на ім'я її сина - [PERSON], який є третьою особою в справі. Щодо вказаної вимоги також варто зазначити, що [PERSON] до суду із вказаними вимогами не звертався, [PERSON] не уповноважена звертатись до суду з позовними вимогами в інтересах [PERSON], права позивача у відповідності з положеннями ст.3 ЦПК України не порушені в цій частині, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині зобов'язання Банку відкрити депозитний рахунок. Крім того, оскільки в судовому засіданні встановлено, що на даний час в ПАТ «Укрінбанк» введено тимчасову адміністрацію, Законом передбачена спеціальна процедура повернення вкладів банківської установи, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому суд не вбачає законом передбачених підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми банківського вкладу. Зазначена правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 21.01.2016 року №6-2001цс15. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed