Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

22.07.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Із позову вбачається, що позивач з відповідачем по справі одружилися 05.06.2005 року та проживали однією сім'єю до 05.01.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між сторонами припинені, сумісне господарство сторони не ведуть, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Між сторонами постійно трапляються сварки та від цього страдає дитина. Дитина проживає разом з позивачем. Спору про поділ майна на даний час у сторін не має. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо, на примирення позивач не згодна. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він вважає, що він з дружиною ще може примиритися. З позовом він не згоден, оскільки він разом з позивачкою проживає окремо не з 05.01.2014 року, як зазначено у позові, а з 03.09.2013 року. Десь на протязі пів року він намагався умовити позивачку примиритися, але позивач не погоджується на це. Вони проживають окремо, позивачка разом з дитиною та іншим чоловіком проживають у будинку, за якій він сплачує кредит. Фактично шлюб розпався з вини позивачки. Він бажає жити разом з дитиною та позивачкою. Просить відмовити у позові. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладання шлюбу сторони одружилися 18.06.2005 року та зареєстрували свій шлюб у виконкомі Шабельківської селищної ради міста Краматорська Донецької області, актовий запис № 10. (а.с. 8) Згідно копії свідоцтва про народження у сторін є син [PERSON], [INFO]. (а.с. 7). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.107 СК України. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі припинили шлюбні відносини, вже тривалий час сторони не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. Відповідач здійснював на протязі пів року дії щодо збереження родинних стосунків, але позивач не має наміру зберегти сім'ю та категорично наполягає на розірванні шлюбу. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі. Крім того, подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена, збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові випрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду в сумі 243,60 грн., слід відшкодувати йому за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved