Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

23 березня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання двох дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожного, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позивачка та відповідач проживають окремо. Діти проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явились, надали письмові заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник позивача подав заяву та письмові пояснення щодо уточнення позовних вимог, а саме, просив стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, погодився сплачувати аліменти у розмірі 1\\3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст.ст. 180-182, 183 СК України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком двох дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, працює, працездатний. Інших осіб на утриманні не має. Стан здоров`я в нього - задовільний. Доказів про своє тяжке матеріальне становище не надав. Судом також встановлено, що домовленості між сторонами про форму та розмір участь відповідача в утриманні дітей не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дітей, в порядку ст. 189 СК України, не укладався. Підстави для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дітей (ст. 188 СК України) відсутні. Відповідач, як батько, проживаючий окремо від дітей, зобов`язаний приймати участь в утриманні малолітніх синів. З урахуванням встановлених обставин справи, віку дітей, їх потреб, які не можуть бути меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, приписів сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як батько, зобов'язаний приймати участь в утриманні своїх двох дітей шляхом сплати аліментів на користь позивачки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову, судовий збір стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial