Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

23.12.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання посилаючись на те, що 29.01.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №254, згідно умов якого відповідач отримав у власність двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 42,1кв.м., житловою площею 28,7кв.м., яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 15.11.1993року №19401 та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.2004 року №1-2176. В обмін на квартиру [PERSON] зобов'язався забезпечувати її довічним матеріальним утриманням, яке було оцінено у суму 1400,00грн. та визначено у вигляді: забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни - один раз на 10 днів, миючі засоби та засоби гігієни, послуги перукарні; ремонт побутової, а також аудіо, відеотехніки, тощо) у разі необхідності; надання грошових коштів в розмірі 300,00грн. для сплати комунальних платежів; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря) на суму 900,00грн. на місяць; забезпечення потреб у відпочинку; забезпечення належними лікувальними засобами на суму 200,00грн. на місяць. З липня 2014 року відповідач перестав виконувати умови договору, перестав її відвідувати, відмовився продовжувати виконувати свої обов'язки, мотивуючи тим, що у нього немає грошей та не заперечував розірвати договір згідно з п.14 договору за згодою сторін, однак до теперішнього часу договір не розірвано, тому вона просить суд розірвати договір довічного утримання від 29.01.2014 року, укладений між нею та відповідачем, скасувати реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вказану квартиру, справу просила розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та перевіривши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 29.01.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно умов якого відповідач отримав у власність двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 42,1кв.м., житловою площею 28,7кв.м., яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 15.11.1993 року №19401 та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.2004 року №1-2176 та зобов'язався забезпечувати позивача довічним матеріальним утриманням, яке було оцінено у суму 1400,00грн. та визначено у вигляді: забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни - один раз на 10 днів, миючі засоби та засоби гігієни, послуги перукарні; ремонт побутової, а також аудіо, відеотехніки, тощо) у разі необхідності; надання грошових коштів в розмірі 300,00грн. для сплати комунальних платежів; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря) на суму 900,00грн. на місяць; забезпечення потреб у відпочинку; забезпечення належними лікувальними засобами на суму 200,00грн. на місяць (а.6-7). Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. З липня 2014 року відповідач [PERSON] перестав виконувати умови договору, перестав відвідувати позивача [PERSON] та відмовився продовжувати виконувати свої обов'язки. Згідно п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої сторони, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Ч.1 ст.756 ЦК України передбачено, що правовим наслідком розірванням договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не виконує умови договору довічного утримання, укладеного між ним та позивачем [PERSON], суд вважає, що договір довічного утримання від 29.01.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати, скасувати реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved