Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

22 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вимоги мотивував тим, що він зі своєю дружиною [PERSON] зареєстрували у своєму помешканні по [ADDRESS] свою знайому [PERSON], для отримання нею втраченого паспорту. Однак із моменту реєстрації, яка відбулась 19 лютого 2013 року, вона жодного дня за вказаною адресою не проживала і з того часу відомості про її місцезнаходження відсутні. Оскільки її реєстрація у вказаному житлі заважає йому отримати пільги для оплати комунальних послуг, просив суд виселити [PERSON] з його квартири, як тимчасову мешканку, без надання їй іншого житла. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Тому, зважаючи на надіслане позивачем суду клопотання про підтримання позовних вимог та можливості розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по 1/4 частині кожному, на праві спільної сумісної власності з 15 лютого 1996 року належить квартира [ADDRESS] Із 15 лютого 2011 року [PERSON] значиться зареєстрованим за вказаною адресою. 19 лютого 2013 року у вказаному житлі була також зареєстрована [PERSON], [INFO]. Із довідки Липоводолинської селищної ради Сумської області від 17 грудня 2014 року вбачається, що [PERSON] 19 лютого 2013 року зареєстрована по [ADDRESS], однак з моменту реєстрації за вказаною адресою не проживає і її місцезнаходження невідоме. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки Глава 6 «Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду» ЖК України не регулює питання тимчасового проживання (вселення) в приватних квартирах інших, крім членів сім'ї власника жилого будинку, жильців, за аналогією підлягають застосуванню норми ЖК України, що регулюють статус таких осіб, як тимчасових мешканців. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Статтею 818 ЦК України передбачено, що тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом і повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Згідно зі ст. 99, ч. 3 ст. 98 ЖК України піднаймачі та тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів його сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], будучи зареєстрованою у квартирі позивача, як тимчасовий мешканець, та відповідно не набувши самостійного права на користування житлом повинна звільнити житло після спливу погодженого з позивачем строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до неї вимоги про звільнення помешкання. Зважаючи на те, що з 19 лютого 2013 року місце перебування [PERSON] невідоме, і вручити їй вимогу про звільнення помешкання не можливо, житлові права позивача підлягають захисту шляхом виселення відповідача із жилого приміщення за місцем реєстрації. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. в рахунок повернення судового збору.

Outcome: approved