Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

23 липня 2021 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія «Є гроші ком» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що, по-перше, між нею та відповідачем було укладено договір № EGROSHICOM1453920 від 26 травня 2021 року,\~ відповідно\~ до\~ умов\~ якого\~ [PERSON] \~ було отримано кредит на суму 8 500,00 гривень. Даний договір [PERSON] вважає недійсним, оскільки вона його не підписувала. Позивач зазначає, що спірний договір не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки ТОВ «Фінансова Компанія «Є гроші ком» було порушено порядок укладання між сторонами договору. По-друге, посилаючись на ст. 1047 ЦК України, [PERSON] звертає увагу на те, що договір про надання позики містить ознаки кредитного договору. Посилаючись на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.03.2006 року № 5555 «Про можливість надання юридичними особами суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику та надання поручительств» [PERSON] зазначає, що здійснення діяльності, зазначеної в частині першій статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Оскільки надання коштів з умовою сплати процентів це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії відповідно до цього Закону, то кошти в позику під процент або в кредит можуть надавати лише фінансові установи резиденти або нерезиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг на території України не поширюється. Юридичні особи суб`єкти господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, надають фінансові послуги з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту) та поручительств відповідно до вимог цивільного законодавства та з урахуванням вимог законодавства України щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. По-третє, станом на дату звернення до суду сума заборгованості складає 26 228,26 гривень. Однак відповідачем не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками, а заявлені кредитором суми процентів не ґрунтуються на умовах оспорюваного договору. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із умовами договору, кредитор не представляв. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте кредитором не надано [PERSON] первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, а тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед кредитором, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. По-четверте, станом на дату звернення до суду сума заборгованості складає 26 228,26 гривень, із яких [PERSON] отримала 8 500,00 гривень. Позивач звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Посилаючись на Закон України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів», [PERSON] вважає, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Тому [PERSON] прохала визнати недійсним договір № EGROSHICOM1453920 від 26 травня 2021 року, укладений між нею та ТОВ «Фінансова Компанія «Є гроші ком». Ухвалою суду від 27 липня 2021 року відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі в зв`язку із запровадженням карантину, за наявними в справі матеріалами. Представник відповідача, ТОВ «Фінансова Компанія «Є гроші ком», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 02 листопада 2021 року до суду надійшов від відповідача в особі директора ТОВ «Фінансова Компанія «Є гроші ком» Корецької І.С. відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що, по-перше, оспорюваний договір позики був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті www.e-groshi.com. Під час реєстрації в в інформаційно-телекомунікаційній системі позивач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору позики та проставлянням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних. Після заповнення всіх необхідних відомостей про себе, позивач отримав можливість обрати необхідний кредитний продукт, а також суму та строк кредитування. Після обрання відповідних умов кредитування, відбувалась перевірка кредитоспроможності позивача. Рішення про надання кредиту було прийняте ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта та інформації, отриманої про нього із законних джерел, зокрема, інформації бюро кредитних історій. ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» проінформувало клієнта про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та щодо можливості надання кредиту шляхом надсилання СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в анкеті клієнта. Після схвалення рішення про можливість надання грошових коштів у позику позивачу, він отримав доступ до тексту договору позики, який містить всі істотні умови. Після ознайомлення з текстом договору позивач натиснув на позначку «підписати». Після натискання зазначеної позначки, на телефонний номер клієнта, що зазначався ним в анкеті при реєстрації на сайті, було надіслано смс-код, який при підписанні договору позики позивач ввів у відповідне поле. Після введения зазначеного коду у поле, договір вважається підписаним з боку клієнта. Використання смс-коду в якості підпису є підписом одноразовим ідентифікатором. По-друге, позивач, посилаючись на ст. 1047 ЦК України, зазначає, що договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Отже, оспорюваний договір позики було укладено в письмовій формі відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України. По-третє, позивач стверджує, що заявлені кредитором суми процентів до стягнення не підлягають на умовах договору і наданому розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Проте позивачем не додано до позовної заяви розрахунку, який він вважає таким, що не відповідає вимогам договору позики. По-четверте, відсотки, визначені в пункті 4.3 договору позики, є відсотками за неправомірне користування кредитними коштами та нараховуються у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Чинним законодавством України передбачена можливість кредитодавця нараховувати відсотки за межами строку кредитування, оскільки положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (нарахування таких процентів передбачено п. 1.5.1 оспорюваного договору позики), тоді як ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх (такі наслідки визначені в п. 4.3 оспорюваного договору позики). Нарахування відсотків за неправомірне користування грошовими коштами взагалі не встановлює вимогу щодо обов`язку сплати споживачем фіксованої суми в разі невиконання ним зобов`язань, а встановлює відповідальність, яка збільшується в залежності від кількості днів прострочення. Проте жодними доказами не підтверджуються обставини, викладені позивачем у позовній заяві, та такі обставини взагалі суперечать дійсності. Намагаючись ввести суд в оману, позивач хоче легітимізувати свої порушення умов договору позики та не сплачувати заборгованість, яка утворилась внаслідок невиконання умов зазначеного договору. Зважаючи на наведене, відповідач вважає, що відсутні жодні підстави для задоволення вимоги про визнання договору позики недійсним. Більш того, позивач у своїй позовній заяві лише викладає норми чинного законодавства України, проте не наводить, які саме положения оспорюваного договору, на його думку, суперечать зазначеним положенням. Тому відповідач прохав у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. 26 травня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова Компанія «Є гроші ком» укладено договір позики Простой № 2585718640-1453920 (а.с.57-66). Відповідно до п.1.1 цього Договору, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в позику в сумі 8 500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені в пункті 1.5 цього Договору. Загальна сума здорожчання позики за весь період складає 11 913,00 гривень. Згідно п.1.1.1 цього Договору, позика надається на умовах Програми лояльності. Під Програмою лояльності розуміється отримання й використання позичальником СМС-повідомлень, що містять унікальний набір символів, активація яких надає право на отримання грошових коштів у позику на найбільш вигідних умовах, а саме зменшення процентної ставки згідно п. 1.5 на 50 відсотків. Правила використання промокодів розміщені на веб-сайті позикодавця e-groshi.com. Підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що ознайомлений із зазначеними Правилами використання промокодів. Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2 цього Договору). У пункті 7.5. Договору зазначено, що [PERSON] надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, який надається позикодавцем. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного,\~ електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Згідно ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього Закону, електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Нормами ч. 3 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст. 11 цього Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 цього Закону). Частиною 8 статті 11 цього Закону передбачено, що в разі укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частиною 12 статті 11 цього Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 цього Закону визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Судом встановлено, що [PERSON] у момент реєстрації на сайті відповідача створила свій особистий кабінет, який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачці повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору. Тому коли [PERSON] заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналася до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет. При підписанні документів на телефонний номер клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи клієнта. При оформленні договору позики сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку, що укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Суд звертає увагу на те, що обов`язкові реквізити [PERSON] , які містяться в розділі 8 договору «Реквізити та підписи сторін» (а.с.65-66) та Графіку розрахунків (а.с.67) співпадають з реквізитами позивача, які зазначені в позовній заяві, а тому можна дійти висновку, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивач надав усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання позики, зокрема, прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, номер банківської картки для перерахування коштів. Даний факт позивач не оспорює.\~ Враховуючи викладене вище, суд відхиляє посилання [PERSON] на те, що вона не підписувала договір № 2585718640-1453920 від 26.05.2021 року, оскільки матеріалами справи підтверджується, що підпис даного договору був проставлений [PERSON] цифровим підписом шляхом використання СМС-коду Gc5tRm в якості підпису, тобто з використанням одноразового ідентифікатору. Отже, договір № 2585718640-1453920 від 26.05.2021 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року в справі № 732/670/19. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ФК «Є гроші ком» має такі види економічної діяльності (а.с.19-20): 1) 64.92 Інші види кредитування (основний); 2) 64.19 Інші види грошового посередництва; 3) 64.91 Фінансовий лізинг; 4) Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення); 5) 66.12 Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах; 6) Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення. Тобто ТОВ «ФК «Є гроші ком» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту та не є банківською фінансовою установою. Крім того, загальнодоступною інформацією є наявність у ТОВ «ФК «Є гроші ком» свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Позивач [PERSON] не заявляла клопотання про витребування у відповідача відповідних правовстановлюючих документів, тому суд не бере до уваги посилання позивача в позовній заяві на те, що здійснення діяльності, зазначеної в ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії та особи, винні в здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. На офіційному сайті ТОВ «ФК «Є гроші ком» розміщено публічну пропозицію (оферту), а також сам Договір та Правила, в яких зазначена вся повна інформація щодо умов укладення кредитного договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії Договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; внесення змін і доповнень. Така інформація є відкритою та доступною для невизначеного кола осіб. Позивачка мала змогу перш ніж укласти договір, детально ознайомитися з його умовами, в тому числі з розміром відсотків за користування кредитними коштами та порядком їх повернення. У разі незгоди з умовами договору [PERSON] мала право, на підставі 1.8.1 Договору, ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, в тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Проте у встановлений строк даним правом позивач не скористалася. Таким чином, [PERSON] , підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів саме на умовах, що визначені в договорі № 2585718640-1453920 від 26.05.2021 року. Сторони узгодили всі істотні умови надання позики, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. З огляду на викладене вище, суд відхиляє посилання [PERSON] на те, що договір № 2585718640-1453920 від 26.05.2021 року не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення цього договору, а також те, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Нормами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі відмови в позові на позивача. Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору та в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судовий збір у розмірі 908,00 гривень компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed