Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

23.11.2021 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина [PERSON] . Відповідач мав обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина на підставі судового наказу. Після досягнення сином повноліття стягнення аліментів на його утримання припинено. Син нині навчається в Мигіївському коледжі Миколаївського національного аграрного університету на денній формі, тому не має змоги працевлаштуватись, а відтак не має самостійного джерела доходу і потребує матеріальної допомоги батьків. Відповідач отримує пенсію за вислугу років, тому має можливість утримувати сина. За таких обставин просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання або до досягнення ним 23 років, залежно від того, яка з обставин настане першою. Ухвалою суду від 24.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому визнав позов частково, погодився сплачувати аліменти, однак у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки він має обов`язок зі сплати аліментів на іншу дитину на підставі рішення суду. Він приймав участь в антитерористичних операціях на сході України, внаслідок чого отримав розлад здоров`я, у зв`язку із чим отримав другу групу інвалідності. Єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, інших доходів він не має. Відповіді на відзив позивачкою не подано. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, враховуючи позиції сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.2003 року. За судовим рішенням з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.05.2020 року і до повноліття дитини, що підтверджується копією судового наказу від 30.06.2020 року. Оскільки син [INFO] досяг повноліття, стягнення аліментів в примусовому порядку з відповідача на користь позивачки припинено. Син [PERSON] являється студентом третього курсу Мигіївського коледжу Миколаївського національного аграрного університету ВНЗ першого рівня акредитації за спеціальністю: агрономія на неповному державному забезпеченні денної форми навчання на бюджетній основі. Термін навчання з 01.09.2019 року до 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою навчального закладу № 209 від 19.10.2021 року. [PERSON] не одружений. Він не працює, так як навчається на денній формі навчання, і тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до частини 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 201 СК Країни до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач має обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.06.2021 року. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] від 26.11.2019 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності до 01.12.2022 року. При цьому відповідач не втратив працездатності, а відтак не позбавлений можливості працювати з урахуванням встановлених протипоказань, і може отримувати дохід, працюючи. Відповідач отримує пенсію по інвалідності, проте суду не надано інформації про її розмір а також відомостей про розмір доходів на підтвердження доводів щодо відсутності інших доходів. Суд враховує, що обов`язок утримувати повнолітнього сина є рівною мірою обох батьків. У позивача є матір, яка також може надавати йому матеріальну допомогу, але наявність матері у позивача, не позбавляє і відповідача обов`язку матеріально підтримувати свого сина. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, має інвалідність ІІ групи і отримує пенсійні виплати, має на утриманні неповнолітню доньку. Також він має певні пільги як особа з інвалідністю внаслідок війни. Суд також бере до уваги, що син є молодою, здоровою особою, навчається на неповному державному забезпеченні на бюджетній основі. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач здатен надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, але у розмірі, що буде для нього посильним. Суд вважає розумним, справедливим і необхідним для забезпечення мінімальних потреб повнолітнього сина з урахуванням мети аліментного зобов`язання визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі 1/6 частини, з урахуванням обставин справи, а саме: перебування на утриманні відповідача неповнолітньої дитини та його стану здоров`я. Посилання відповідача на необхідність застосування мінімального розміру аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є неспроможним, оскільки син досяг повноліття, тож у відповідності до чинного законодавства України він не є дитиною. Положення ч.2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів в даному випадку не застосовується. Стаття 201 СК України передбачає, що до правовідносин між батьками і сином щодо надання йому утримання застосовуються норми статті 191 цього Кодексу, в якій зазначено, що аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Частиною 1 ст. 77, ч.1 ст. 79 СК України визначено, що аліменти сплачуються щомісячно та присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги законні і підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, починаючи з 23.11.2021 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Крім того, на підставі до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, встановлений Законом України «Про судовий збір» в розмірі 908 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 цього Закону.

Outcome: partial