Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

22 травня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус [PERSON], Уманська міська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину. У позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати недійсним з моменту посвідчення заповіт [PERSON] від 22 серпня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Уманського міського нотаріального округу; та скасувати видане на підставі цього заповіту свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 2012 року, що видане державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Тетяною Ігорівною про право власності на 19/300 частин будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. Позивач зазначив такі підстави своїх позовних вимог: глухота [PERSON], яка свідчить про невідповідність посвідчення заповіту положенням статей 1248, 1254 ЦК України щодо обов'язку посвідчення такого заповіту виключно в присутності двох свідків; посвідчення спірного заповіту та встановлення особи заповідача по втраченому паспорту [PERSON], у зв'язку з чим не відомо, яка особа склала заповіт від імені [PERSON] на [PERSON]; підписання заповіту невідомою особою, так як в оригінальному примірнику заповіту запис про посвідчення заповіту [PERSON] вчинено невідомою особою та не його матір'ю - [PERSON] Позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки в квітні 2013 р. [PERSON] подала до нього позов про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту прийняття спадщини, і в тій судовій справі йому було відмовлено у прийнятті зустрічного позову з такими ж вимогами для спільного розгляду з первісним. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на спірному заповіті, залишеному його матір'ю на її ім'я: вона претендує на частину будинку, яка залишилася після смерті його діда по материній лінії [PERSON], єдиним спадкоємцем якого вважає себе [PERSON] Відповідач [PERSON] подала суду письмові заперечення проти позову та просила відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки вважає викладені в позовній заяви підстави, якими обґрунтовуються позовні вимоги, надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Вона зазначила, що судом вже розглядалася цивільна справа за участю тих самих сторін щодо позовної вимоги про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] 22.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 6357, тому в цій частині позовних вимог провадження у справі необхідно закрити. Окрім того, заперечуючи проти позову, вона послалася на такі обставини. Твердження позивача про глухоту [PERSON] на час складення нею заповіту від 22.08.2008 року не відповідає дійсності. Щодо незаконності заповіту внаслідок використання недійсного паспорту, то з приводу цієї підстави є висновок апеляційного суду Черкаської області, викладений в ухвалі від 22 березня 2012 року по справі № 22ц/2390/211/2012 на аркуші 2, згідно з яким нотаріус вчинила правочин - посвідчила заповіт [PERSON] - так як застережень тому не було. Крім того, втрачений паспорт [PERSON] серії [NUMBER] використовувався самим позивачем [PERSON], який здав цей паспорт в Уманський міський відділ РАЦС, де отримав свідоцтво про її смерть. Позовна вимога про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 2012 року не підлягає задоволенню, оскільки це свідоцтво видане на підставі заповіту від 22 серпня 2008 року, який в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, що підтверджено рішеннями судів як першої, так і апеляційної та касаційної інстанцій в цивільній справі за №2-90-2011. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просили задовольнити позов повністю. Представник позивача також пояснив, що нотаріус має встановити особу, яка вчиняє правочин, однак він цього належним чином не зробив: при посвідченні заповіту [PERSON] приватному нотаріусу [PERSON] був наданий недійсний паспорт серії [NUMBER] від 20.11.1998 року, в той час як 31.10.2007 р. [PERSON] зверталася до міліції із заявою про втрату цього паспорта і їй 01.12.2007 року був виданий новий паспорт громадянина України [NUMBER]. Про те, що в [PERSON] був новий паспорт, нотаріусу було відомо, так як [PERSON] 18.12.2007 року посвідчувала на нього інший правочин - скасування попереднього заповіту [PERSON] від 18.09.2007 року. Нотаріусом був порушений порядок посвідчення заповіту, визначений ст.ст. 1248, 1253 ЦК України, про посвідчення заповіту в присутності не менш як двох свідків у зв'язку з глухотою [PERSON] Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не визнали пред'явлені позовні вимоги повністю і заперечили проти їх задоволення. Пояснили, що вважають оспорюваний заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом такими, що відповідають вимогам законів України, підстав для визнання їх недійсними чи скасування немає. Третя особа [PERSON], приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, у судовому засіданні зазначила, що вважає позовну вимогу про визнання заповіту [PERSON] від 22.08.2008 року необґрунтованою, безпідставною. Вона пояснила, що [PERSON] була їй знайома ще до посвідчення спірного заповіту тому, що їх чоловіки приятелювали і їм доводилося іноді бачитись, також [PERSON] не раз посвідчувала в неї правочини - видачу довіреності у 2007 році, заповіт 18.09.2007 року і скасування цього заповіту. [PERSON] 22 серпня 2008 року прийшла до неї з проханням посвідчити заповіт, надала свій паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер. [PERSON] встановила особу заповідача за наданими нею документами: у паспорті була фотографія [PERSON], вказане її прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, адреса проживання, - сумнівів у дійсності цих документів в неї не виникло. Про те, що паспорт був недійсний їй не було відомо. Обов'язку перевіряти, чи не є паспорт втраченим, закони України на нотаріусів не покладали і такої можливості в них не було. З [PERSON] була проведена бесіда з метою впевнитися в її дієздатності. Сумнівів у дієздатності [PERSON] не виникло. З [PERSON] потрібно було говорити голосніше, однак це не підстава для відмови у вчиненні нотаріальної дії чи для обов'язкового залучення свідків під час складання заповіту. Вона записала текст заповіту зі слів [PERSON], роздрукувала його на бланку - для заповідача та на звичайному аркуші паперу - для залишення в нотаріальній справі. [PERSON] сама прочитала вголос текс заповіту та після цього підписала його. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, подані сторонами та витребувані судом за клопотанням позивача, суд встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. 22 серпня 2008 року [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], народилася в м. Умані Черкаської області, склала заповіт на [PERSON], [INFO], якій заповіла усе своє майно. Заповіт посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 6357, та цього ж дня зареєстрований у Спадковому реєстрі. У заповіті [PERSON] зробила запис: «Заповіт прочитаний мною вголос, підписаний мною власноручно», - поставила свій підпис та написала своє прізвище, ім'я, по батькові. Ці обставини підтверджуються документами нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту [PERSON]: заповітом, копією довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 20.11.1998 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.189-193). [PERSON] померла [INFO], що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 19.10.2013 року. При реєстрації акта про її смерть був вилучений документ: паспорт громадянина України серії [NUMBER] від 20.11.1998 року, виданий Уманським МВ УМВС України в Черкаській області, який належав [PERSON] (а.с. 122). Згідно з копіями документів спадкової справи № 529/2009 до майна померлої [INFO]. [PERSON], наданих Уманською міською державною нотаріальною конторою (а.с. 125-173), 07 березня 2012 року [PERSON], [INFO], було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2-2921, на майно [PERSON], а саме: на 19/300 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд в [ADDRESS], що належали спадкодавцю відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого Уманською міською держнотконторою 15.09.2004 р. за № 21-2965. Вказане Свідоцтво зареєстроване у Спадковому реєстрі, що підтверджується відповідним Витягом з реєстру (а.с. 171). Згідно з відповіддю Уманської міської лікарні за № 74 від 13.02.2012 року на запит адвоката [PERSON] в журналі «Пільгової черги по слухопротезуванню пенсіонерів сурдологічного кабінету Уманської міської лікарні» є запис від 23.04.2009 року № 13 про те, що [PERSON] потребувала слухопротезування апаратом «У03 електроніка» на праве вухо; згідно з амбулаторною карткою сурдологічного хворого [PERSON] стояла на диспансерному обліку з 23.04.2009 року, згідно з аудіограмою від 13.08.2007 року потребувала слухопротезування. Слуховим апаратом забезпечена не була (а.с. 221). Як показали свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживали в одному будинку з [PERSON] і були її сусідами, вони були знайомі з [PERSON], час-від-часу спілкувалися з нею, ознак того, що остання їх взагалі не чує і не розуміє не помічали, оскільки вона підтримувала розмови з ними і адекватно реагувала на те, що їй казали. Медичних документів, які б свідчили про повну глухоту [PERSON] чи певний її ступінь сторонами суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що наявність в [PERSON] глухоти, ступінь якої позбавляв її можливості усного спілкування з оточуючими без використання слухового апарата, під час судового розгляду не доведена. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Якщо нотаріус на прохання особи записав заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, то відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України в такому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, а якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, у визначеному статтею 1253 ЦК України порядку. Судом встановлено, що форма і зміст заповіту від 22.08.2008 року відповідають вимогам ст. 1247 ЦК України, заповіт був записаний нотаріусом зі слів [PERSON] за допомогою комп'ютерної техніки; заповідач сама прочитала його вголос та особисто підписала, про що зробила відповідний запис у заповіті; фізичних вад, які б перешкоджали [PERSON] самій прочитати заповіт, в суді не встановлено. Тому, виходячи з цих обставин та норм ст.ст. 1248 ЦК України, суд вважає посилання позивача на порушення нотаріусом встановленого законом порядку посвідчення заповіту, а саме: на відсутність двох свідків під час посвідчення заповіту [PERSON] у зв'язку з глухотою останньої, - необґрунтованими та такими, що суперечать нормам Цивільного кодексу України. Оцінюючи твердження позивача про те, що 22 серпня 2008 року при записі та посвідченні спірного заповіту - вчиненні правочину - в приватного нотаріусу Уманського міського нотаріального округу [PERSON] був використаний недійсний на той час паспорт громадянина України на ім'я [PERSON], тому особа заповідача не була встановлена належним чином і це є підставою для визнання заповіту недійсним, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (у редакції, що діяла станом на 22.08.2008 р.) при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальних дій; встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Як вбачається з документів нотаріальної справи щодо посвідчення спірного заповіту та пояснень третьої особи [PERSON], нотаріус встановив особу [PERSON]: її прізвище, власне ім'я, по батькові, дату народження, місце проживання, за паспортом громадянина України, в якому була вклеєна фотографія [PERSON], у віці після 45 років, зазначені її прізвище, ім'я, по батькові, дата та місце її народження, поставлений її підпис, вказана адреса її проживання. Очевидних підстав вважати наданий [PERSON] документ в нотаріуса не було. Тому, перевіривши особу заповідача, нотаріус вчинив правочин, так як передбачених законом підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії не було. У позовній заяві позивач вказав, що звернувся до суду з цим позовом, оскільки в квітні 2013 р. відповідач у справі [PERSON] подала до нього позов про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту прийняття спадщини, і її позовні вимоги ґрунтуються на спірному заповіті, залишеному його матір'ю на її відповідача: вона претендує на частину будинку, яка залишилася після смерті його діда по материній лінії [PERSON], єдиним спадкоємцем якого вважає себе [PERSON] Доказів на підтвердження цих обставин позивачем та його представником суду не було надано. Під час судового розгляду позивачем не доведено, що заповіт, складений [PERSON] 22.08.2008 року, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON], видане 07 березня 2012 року [PERSON], порушує яке-небудь його право чи законний інтерес. Підстави недійсності заповіту передбачені статтею 1257 ЦК України. Відповідно до цієї статті заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом особа може звернутися до суду. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у зв'язку з їх необґрунтованістю, недоведеністю підстав позову та відсутністю порушення його цивільного права зі сторони відповідача. На підставі наведеного вище,

Outcome: dismissed