Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

24.05.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 26.08.2006 року померла мати позивачки [PERSON]І - [PERSON], а 31.05.2013 року помер брат позивачки - [PERSON], після смерті яких залишилось спадкове майно, а саме земельні ділянки площею 1,92182 га та площею 2,67320 га, що розташовані на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, які належали померлим на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Стверджує, що позивачка [PERSON] спадщину після смерті матері та брата прийняла, оскільки постійно проживала разом з ними на час смерті та приступила до обробітку вищевказаних земельних ділянок. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні ділянки (оригіналів державних актів) та неможливість отримання їх дублікатів, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 1,92182 га та площею 2,67320 га, що розташовані на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] В судове засідання представник позивачки не зявився, проте у позовній заяві такий просив справу розглядати у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2006 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки [PERSON]І.). До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 1,92182га, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки 4622485200:08:000:0007), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №099074 від 31.08.2004 року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом майна [PERSON] на час відкриття спадщини були діти померлої: дочка [PERSON] (позивачка у справі), яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини, та син [PERSON], який помер 31.05.2013року. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №44086087 від 06.06.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендували на таку, немає. Судом також встановлено, що 31.05.2013року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (брата позивачки [PERSON]І.). До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 2,67320га, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки 4622485200:08:000:0006), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №099073 від 31.08.2004 року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємців першої черги спадкування за законом немає. Позивачка [PERSON] як рідна сестра померлого є спадкоємцем другої черги спадкування за законом та у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті брата, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №44086093 від 06.06.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендували на таку, крім позивачки [PERSON], немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (оригіналів вищевказаних державних актів) позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копіями Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЛВ №099073 та серії ЛВ №099074 від 31.08.2004року; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та позивачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище «Рогала») Б.І.; копією свідоцтва про народження позивачки [PERSON]; копією свідоцтва про народження спадкодавця [PERSON]; копією довідки, виданої Пнікутською сільською радою Мостиського району Львівської області №1168 від 02.09.2015року; копіями листів сільського голови Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області; Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру «спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] від 06.06.2016року. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст..1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведене та враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved