Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

23 липня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Рішенням Берегівського районного суду №297/1755/15-ц від 28.02.2017 року позовні вимоги були частково задоволені. Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2017 року рішення Берегівського районного суду від 28 лютого 2017 року було скасувано, через відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розвязання спору не йдеться. 06 лютого 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом вже до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, є власником підвального приміщення за адресою [ADDRESS]. Поверхом вище над даним приміщенням, що належить позивачу на праві власності, знаходиться приміщення відповідача, в якому знаходиться належне йому кафе «[INFO]». З вини відповідача, а саме: через порушення правил експлуатації систем водопостачання, неодноразово заливалося нежитлове приміщення позивача. Наслідки залиття позивачем усувалися самостійно, так як відповідач ухилявся від добровільного усунення спричинених ним збитків. 19 жовтня 2014 року відповідач в черговий раз допустив залиття нежитлового приміщення, в результаті чого спричинив пряму майнову та моральну шкоду. Відповідач ухиляється добровільно відшкодувати спричинену залиттям шкоду. Реальна сума майнової шкоди за відновлення попереднього стану приміщення становить 64 398 грн. Такими діями відповідача позивачу була спричинена і моральна шкода, яку позивач оцінює у розмірі 100 000,00 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 64 398,00 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., судові витрати по справі. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не зявилися. Однак подала заяву згідно якої позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явились. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири в [ADDRESS]. [PERSON] є одноосібним власником нежитлового приміщення кафе «[INFO]» у будинку [ADDRESS] (а.с. 31). Згідно акту від 12 січня 2015 року огляду підвального приміщення [ADDRESS], було виявлено пошкодження стін які були завданні в результаті затоплення. Підвальне приміщення будинку № 1 (кафе [INFO]) по [ADDRESS] також пошкоджене внаслідок затоплення, яке виникло через прорив труби внутрішньо-будинкової мережі водопостачання у підвальному приміщенні будинку № 1, що і було підтверджено власницею приміщення [PERSON]. прорив труби внутрішньо-будинкової мережі водопостачання, що стало причиною підтоплення було усунуто власницею підвального приміщення будинку № 1 [PERSON]. Судовою будівельно-технічною експертизою № 208/03/16 від 18 березня 2016 року встановлено встановлено, що осередок залиття підвальних приміщень квартири [NUMBER] які мали місце в травні, листопаді 2013 року та 19 жовтня 2014 року, знаходиться в приміщенні кафе «[INFO]». Вартість витрат на ремонт квартири [ADDRESS], спричинених внаслідок затоплення, становить на загальну суму 64 378,40 грн.. Позивач сплатив 7000,00 грн. за правову допомогу. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першоїстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства. Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний, зокрема, своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Частинами першою-другою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Судом встановлено, що 19 жовтня 2014 року сталося залиття приміщення, що належить на праві власності позивачу. Причиною залиття приміщення є протікання з внутрішньої мережі водопостачання, що належить відповідачу. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що шкода була завдана внаслідок бездіяльності відповідача, оскільки відповідач не виконав обов'язок щодо забезпечення та належного утримання внутрішньої мережі водопостачання. Таким чином, враховуючи, що факт залиття приміщення виник з вини відповідача, а також встановлено, що в результаті залиття приміщення та речі, що знаходились у даному приміщенні, зазнали пошкоджень, суд приходить до переконання, що відповідальність за заподіяну позивачу шкоду внаслідок залиття належного йому приміщення повинен нести відповідач. За таких обставин, суд вважає, що розмір заподіяної в результаті залиття матеріальної шкоди на загальну суму 64398 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частин першої-другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно пункту 3Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що оскільки пошкодженням приміщення та майна позивач зазнала стресу, моральних страждань та переживань, оскільки приміщення, що належить їй на праві приватної власності, та речі прийшли у непридатний для використання стан, її нормальні життєві устої були порушені, вона змушена була звернутись до відповідача та до суду за відновленням порушеного права. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і глибину моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння, необхідність відновлення втраченого, ступень вини відповідача, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує також той аспект, що позивачка страждає від затоплення вже протягом 5 років, а тому як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також узгоджується з роз'ясненнями, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі, яка за переконанням суду становить 20 000,00 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, до судових витрат, серед інших, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Частинами першою-другою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Виходячи з аналізу змісту ЦПК України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях, позивачем надані всі належні та допустимі докази про укладення договору з адвокатом. Надана суду квитанція є доказом оплати послуг за надання правової допомоги, оскільки з даної квитанції вбачається, що адвокат надавав послуги саме по даній цивільній справі. За таких обставин суд вважає, що у стягненні витрат на правову допомогу слід також задовольнити. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів уїх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підстави своїх позовних вимог, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимогу розмірі 693,99 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно достатті 129 Конституції України, статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,статей23,1166,1167 ЦК України,

Outcome: partial