Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

22 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», в якій просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 01860 від 15 січня 2018 року, а також стягнути з відповідача на його користь 81 000 гривень як авансовий платіж згідно до договору фінансового лізингу, комісію за здійснення банківського переказу в розмірі 710 гривень, загальна сума становить 81 710 гривень, а також стягнути на його користь судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 січня 2018 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності № 33 від 08 січня 2018 року, був укладений договір фінансового лізингу № 01860. Підставою для звернення до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» було намагання придбати автомобіль «ВАЗ-2110» 2014 року випуску без пробігу, за 81 000 гривень. Про продаж вказаного автомобілю позивач дізнався через оголошення в мережі Інтернет. Зв'язавшись з особою, яка подала зазначене оголошення, дізнався, що у найкоротший термін отримає зазначений автомобіль за вказану вище вартість, якщо приїде до їхнього офісу (м. Дніпро, пров. Слобожанський, 125) та виконає деякі формальності з оформлення договору фінансового лізингу. Приїхавши 15 січня 2018 року за вказаною адресою, позивача зустріла представник відповідача [PERSON] та зазначила, що для отримання бажаного автомобілю він повинен внести авансовий платіж у сумі до 23 відсотків його вартості поки вона буде готувати сам договір. [PERSON] запевнила [PERSON], що автомобіль він отримає в найкоротший термін (від кількох годин до трьох діб), а якщо внесе якомога більший первинний внесок, то отримує пільги по погашенню його вартості в подальшому. Заслухавшись обіцянками [PERSON] позивач виявив намір сплатити всю вартість бажаного автомобілю, на що вона погодилась та надала квитанції на сплату, проте пояснила, що для уникнення податкових зборів платіж потрібно розбити на кілька частин. Для більшої впевненості позивача склала заявку від його імені до адміністрації товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» на отримання вказаного автомобіля, яку позивач підписав. Сплативши в банківському відділенні м. Дніпро наявну у нього суму 81\~000 гривень з призначенням як авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 01860 від 15 січня 2017 року, розбивши суму на три платежі: 40000 гривень, 21000 гривень та 20000 гривень, а також комісію за здійснення банківського переказу у сумі 710 гривень, зарахована трьома платежами у сумі 400 гривень, 210 гривень та 100 гривень, позивач повернувся до [PERSON], яка надала йому на підпис договір, який складався з 15-ти аркушів дрібним шрифтом, фізично вивчити його не зміг, проте помітив, що у ст. 1 п. 1.1 договору вказаний автомобіль предмет лізингу «Ravon R2, Comfort, 1.25/бензин, 4АТ, 4?2», який згідно до ст. 8 п. 8.2 договору коштує 189 000 гривень. На його незадоволення цим фактом, [PERSON] надала пояснення, що у товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» є певні проблеми з постачанням техніки які не є новими (2014 рік випуску), проте замовлений ним автомобіль він зможе забрати сьогодні. Зазначена в договорі інша марка та сума автомобіля, тобто зміна його марки, моделі та вартості ніяких обставин виконання договору не змінює, так як це їх фірмі необхідно лише для податкової звітності, тобто є лише формальною процедурою. Оскільки, оплату було внесено, позивачу довелось довіритись представнику відповідача. Потім вона зробила дзвінок, нібито до місця зберігання автомобілю та повідомила, що автомобіль «ВАЗ-2110» на даний час проходить якусь сертифікацію і оскільки позивач не місцевий, то не варто на нього чекати, бо автомобіль доставлять за місцем проживання позивача через декілька днів. В подальшому [PERSON] перестала відповідати на дзвінки, а коли брала, то пояснювала, що є деякі складності в наданні автомобілю (реєстрація в МРЕВ, проведення АТО, автомобілі виготовленні (зібрані) Російською Федерацією під забороною, проведення сертифікації тощо). В подальшому вже вдома позивач детально вивчивши договір дійшов висновку, що відносно нього вчинили шахрайські дії. На думку позивача, вищевказаний договір був укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», містить несправедливі умови та ознаки нечесної підприємницької діяльності, що є підставою для визнання його недійсним. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2018 року провадження по справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в відкрите судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» в відкрите судове засідання не зявився без поважних причин, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 15 лютого 2018 року від представника відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що твердження позивача щодо введення його в оману, не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «Сігма Автолізинг» здійснює господарську діяльність з фінансового лізингу та отримав всі передбачені законодавством дозволи для своєї діяльності. На виконання договору фінансового лізингу № 01860, 15 січня 2018 року позивач, згідно ст. 9 п.п. 9.1, 9.6 до зазначеного договору сплатив 18 900 гривень, які зараховані як комісія за організацію договору, згідно ст. 9 п.п. 9.2, 9.3, 9.6 до зазначеного договору позивач також сплатив 62\~100 гривень авансового платежу. Всього на виконання умов договору позивач сплатив 81\~000 гривень. Договір фінансового лізингу № 01860 вчинений у письмовій формі, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладенні, що визначено умовами договору. Договір фінансового лізингу, укладений з позивачем, вчинений з дотриманням норм цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі, а тому не може бути визнаний судом недійсним у встановленому законом порядку. Не підлягає стягненню з відповідача комісія за здійснення банківського переказу в сумі 710 гривень, оскільки вказану суму коштів позивач сплатив за послуги установи банку за перерахування коштів на рахунок відповідача, а отже стягнення цієї суми з відповідача є необгрунтовним. Вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши відзив, зібрані у справі докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 січня 2018 року [PERSON] заповнено бланк звернення до адміністрації ТОВ «Сігма Автолізинг» надати транспортний засіб «ВАЗ-2110» 2014 року випуску, комплектації люкс, колір чорний, на підставі договору № 01860 від 15 січня 2018 року, авансовий платіж 20\~000 гривень. 15 січня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», в особі представника [PERSON], у письмовій формі укладено договір фінансового лізингу № 01860 (а.с. 14-21) строком на 60 місяців, за умовами якого відповідач повинен був передати [PERSON] в лізинг транспортний засіб Ravon R 2 Comfort 1,25/бензин, 4АТ, 4*2, вартістю 189\~000 гривень. За користування автомобілем зобовязався сплачувати щомісячні періодичні лізингові платежі, відповідно ст. 10 Договору № 01860 фінансового лізингу. Крім того, договір фінансового лізингу передбачав право [PERSON] отримати автомобіль: - у користування не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.7 ст. 1 договору (п. 4.1. ст. 4 Договору), - у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат (п. 11.3 ст. 11 Договору). [PERSON] було видано квитанції на суму 21\~000 гривень, 40\~000 гривень у яких вказано призначення платежу: авансовий платіж згідно Договору Фінансового Лізингу № 01860 від 15.01.2018 року (а.с. 22, 23). В день укладення договору фінансового лізингу № 01860, тобто 15 січня 2018 року, позивач сплатив на рахунок відповідача 20\~000 гривень, 21\~000 гривень, 40\~000 гривень, призначення платежу: авансовий платіж (оплата за автомобіль) (а.с.25-27). Окрім того позивачем сплачено на той же рахунок відповідача комісію за прийняті платежі 210 гривень, 400 гривень, 100 гривень (а.с. 28-30). 16 січня 2018 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Сігма Автолізинг» із заявою про розірвання договору та повернення йому сплачених коштів. Станом на день звернення до суду кошти відповідачем не повернуті. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, договір фінансового лізингу № 01860, укладений 15 січня 2018 року між сторонами, є змішаним договором, містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, і згідно зі статтею 799 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки однією зі сторін договору є фізична особа. Однак, як зазначив позивач у своєму позові, і підтвердив відповідач у своєму відзиві, оспорюваний договір нотаріально не посвідчений, а отже, є нікчемним. Крім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Такої позиції додержується Верховний Суд України, і її викладено у правовому висновку у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року та підтверджено правовим висновком у справі № 6-648цс16 від 18 січня 2017 року. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. ТОВ «Сігма Автолізинг» надало суду копію розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 2993 від 27 червня 2017 року, згідно якого постановлено видати [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг фінансового лізингу (а.с.46). Крім того, ТОВ «Сігма Автолізинг» надало суду копію довідки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про взяття на облік юридичної особи - ТОВ «Сігма Автолізинг» (а.с.45). Разом з тим, суду не надано належним чином завіреної копії самої ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, тобто, не доведено наявність у відповідача такої ліцензії. За таких умов договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, може бути визнаний судом недійним. У звязку з цим, суд не вважає за необхідне досліджувати інші фактичні обставини справи, а саме: щодо справедливості договору з позиції прав споживача, законності умов договору та інше. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Згідно положень вказаної статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Приймаючи рішення про визнання договору фінансового лізингу № 01860 від 15 січня 2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем недійсним, суд вважає за потрібне задовольнити і позовні вимоги про повернення позивачу сплачених коштів за даним договором в сумі 81 710 гривень. Також відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved