Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

22 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з\~позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 03 жовтня 1987 року він\~зареєстрував шлюб з відповідачкою. З часом сімейні стосунки погіршились у звязку з тим, що вони мають координально протилежні характери та погляди на життя, з роками перестали один одного розуміти, а постійні дискусії щодо сімейних цінностей переросли у сварки, які в результаті повністю зіпсували їх стосунки як чоловіка та дружини. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини фактично припинені з лютого 2017 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась,\~належним чином\~повідомлялась про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надала, а тому суд, згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03 жовтня 1987 року сторони зареєстрували шлюб в відділі РАЦС Самарського району м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 549 (а.с.4). Також в судовому засіданні встановлено, що між сторонами по даній справі припинені подружні стосунки та не ведеться спільне господарство. Зі слів представника, позивач не бажає зберігати сім`ю. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої\~статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки з лютого 2017 року, оскільки між ними почали виникати сварки, внаслідок чого подальше спільне життя стало неможливим. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, позивач\~має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved