Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

23 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 26 березня 2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON], 2009 року народження, який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. В добровільному порядку кошти на утримання сина відповідач не надає, в зв'язку з чим позивач звернулась за захистом своїх прав та прав дитини до суду. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Додатково пояснила, що стан здоров'я дитини задовільний. У відповідача відсутні інші утриманці. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 26 березня 2015 року, яке 04 квітня 2015 року набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був укладений між ними 06 червня 2009 року (а.с.4). Колишнє подружжя має спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області 07 вересня 2009 року, актовий запис № 34 (а.с.3). З пояснень позивача встановлено, що неповнолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач не працює, знаходиться у соціальній відпусті по догляду за іншою дитиною. Відповідач проживає окремо та у добровільному порядку не надає в достатній кількості кошти на утримання сина, якого він потребує в силу своїх природних потреб, віку, розвитку і стану здоров'я. Відповідач має постійну роботу та джерело доходу. Скарги на незадовільний стан здоров'я від нього до суду не надходили. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). З огляду на визнання позову відповідачем та враховуючи те, що неповнолітня дитина потребує належного утримання від обох батьків, зважаючи на відсутність домовленості між батьками про характер та обсяг утримання спільної дитини, нездійснення відповідачем, який проживає окремо від сина, участі в його постійному утриманні в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Дані про понесені позивачем у справі судові витрати - відсутні. Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору, він в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved