Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

23 травня 2014 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту та зняття арешту з майна (а.с.2-4). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року справу було передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.17). Ухвалою суду від 08 вересня 2014 року справу прийнято до свого провадження (а.с.21). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування він є власником квартири [ADDRESS]. Звернувшись в травні 2014 року до Реєстраційної служби ДМУЮ Д/о для належного оформлення права власності на вищевказану квартиру дізнався, що на підставі постанови державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ від 13.03.2007 року відкрито виконавче провадження №3190376, та накладено арешт на все майно в межах суми 25 889,88 грн., що належить [PERSON] проживаючому за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із чим у реєстрації йому було відмовлено. Позивач наголошує, що він - [PERSON], [INFO], РНОКПП:[NUMBER], проживаючий та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], не є особою, яка зазначена боржником у виконавчому провадженні №3190376. Враховуючи вищевикладене позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд звільнити з-під арешту та зняти арешт з квартири [ADDRESS], що належить позивачу. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с.25). Відповідач в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причин неявки представника у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю представника до суду не надсилав. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.. 316 ЦК України,правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 24.10.1996 року зареєстрованого в реєстрі за №6335, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби ДМУЮ Дніпропетровської області від 13.05.2014 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на квартиру [ADDRESS], у зв'язку із тим, що на майно [PERSON] накладено арешт (а.с.5). Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13.03.2007 року відкрито виконавче провадження №3190376 з виконання виконавчого листа №2-1259 виданого 26.01.2007 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON], проживаючого за адресою: [ADDRESS], на користь АКБ «Прем'єрбанк» боргу в сумі 25 889,88 грн., та накладено арешт на все майно в межах суми 25 889,88 грн., що належить [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За змістом п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1996 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису», передбачено, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису (звільнення з-під арешту), розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] не являється особою-боржником зазначеного в постанові державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13.03.2007 року, на майно якого накладено арешт в межах суми боргу в розмірі 25 889,88 грн. (а.с.7,8). У відповідності зі ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до п. 5.15.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з боку позивача, тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial