Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

22 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Медвинської сільської ради Богуславського району, в якому просила тлумачити заповіт померлого спадкодавця [PERSON], який був посвідчений 16 липня 2007 року секретарем виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району, посилаючись на те, що [PERSON] за життя склала заповіт, згідно якого вона заповіла все своє майно їй особисто, але в самому заповіті зазначено, що [PERSON] заповіла все майно спадкоємцю в рівних частках. Вона вважає, що при складанні заповіту секретар сільської ради помилково записала фразу «в рівних частках», хоча в заповіті було зазначено лише одне прізвище, в звязку з чим їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки це позбавляє нотаріуса можливості встановити спадкоємця за заповітом, тому вона і змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в попереднє судове засідання не зявився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області в попереднє судове засідання не зявився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 24 лютого 2014 року померла [PERSON] у віці 91 року в с. Медвин Богуславського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №295204. За життя нею був складений заповіт від 16 липня 2007 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району Київської та зареєстрований в реєстрі за №124, згідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], [INFO] в рівних частках. Згідно ч. 1 ст.1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З метою оформлення спадщини позивач [PERSON] звернулася до Богуславської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак державний нотаріус встановила, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за вищезазначеним заповітом, оскільки за заповітом заповідано [PERSON] майно в рівних частках. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 червня 2015 року державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] видно, що спадкоємцю за заповітом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно спадкодавця [PERSON], оскільки в заповідальному розпорядженні (заповіті), посвідченому секретарем виконавчого комітету Медвинської сільської ради від 16.07.2007 року, існує помилка в частині визначення спадкової частки спадкоємцю (в рівних частках), яка унеможливлює визначення спадкової частки [PERSON]. Відповідно до положень ст.ст.213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у звязку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч.2 ст.213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обовязків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). В даному випадку, суд приходить до висновку, що дійсне волевиявлення заповідача [PERSON] було спрямоване на заповідання майна саме позивачу [PERSON], [INFO], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.213, 1233 ЦК України та

Outcome: approved