Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

23 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю, позивачем [PERSON] [INFO] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем - [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2013 року. Від шлюбу маємо неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року по справі № 640/6400/17 шлюб з відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу, син [PERSON] проживає разом зі мною та знаходиться на моєму утриманні. Крім того, з 02.04.2014 року неповнолітній син, [PERSON] зареєстрований разом зі мною та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначене житло зареєстровано на праві власності за [PERSON] , моєю бабусею. У двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання та розвитку неповнолітнього сина, [PERSON] , він має місце для зайнять та відпочинку. При цьому, син відвідує навчальний заклад - КП «Харківська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів N5 16», яка розташована біля місця проживання дитини. Також дитина відвідує з 2016 року секції спортивного дитячого плавання та дитячого фітнесу у басейні «Волна», що також розташовано біля фактичного постійного місця проживання та реєстрації дитини. Зазначила, що дитина більш прихильна та прив`язана до матері, між нею та відповідачем існує спір щодо місця проживання дитини, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2021 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, позивача подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань, пояснень щодо розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. До суду надали пояснення, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, при винесенні рішення просили врахувати інтереси дитини, долучити висновок про визначення місця проживання дитини №605 від 04.11.2021 року. Інших заяв та клопотань від учасників судового розгляду до суду не надходило. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд, за згодою позивача, розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова від 14.08.2021, [PERSON] та [PERSON] з 20.09.2013 перебували у шлюбі, який на теперішній час розірвано.(а.с.7) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.03.2014 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.07.2017, встановлено, що фактично дитина [PERSON] фактично проживає з матір`ю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі - 1500 грн, з індексацією, відповідно до Закону.(а.с.9) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2011 квартира за адресою: [ADDRESS] , де мешкає та зареєстровані позивач з сином [PERSON] , [INFO] знаходиться у власності її бабусі, [PERSON] . Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] №№605 від 04.11.2021 року, вбачається, що вказане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Як вбачається з висновку, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне: визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] , складеного Службою у справах дітей по Київському району ДССД м. Харкова 26.10.2021 року за дорученням ДССД вбачається, що обстеження проведено за адресою: [ADDRESS] . Для виховання та розвитку дитини створені умови: дитина займає окрему кімнату, у малолітнього є спальне місце, забезпечений одягом ,взуттям, іграшками, столом для навчання, місцем для проведення дозвілля. Відповідно до представлених позивачем відомостей, мати [PERSON] на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Дитина [PERSON] , 2014 р.н. відвідує секції спортивного плавання та дитячого фітнесу, матір`ю дитини укладено декларацію з педіатром КНП «ХМДП №23» ХМР, під час викликів лікаря та амбулаторного прийомудитину супроводжує мати, [PERSON] навчається у КЗ «Харківська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів з поглибленим вивчанням окремих предметів №16 ХМР Харківської обл.. ім..В.Г. Сергєєва» . Виходячи з обставин, досліджених у справі, та доказів, наданих позивачем, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Як встановлено судом, позивач проживає разом із дитиною за адресою: [ADDRESS] . Батько участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача у повному обсязі. На переконання суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дитини, що стало підставою для звернення до суду. Враховуючи інтереси дитини, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Отже на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, тож суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved