Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

22 лютого 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищеозначеним позовом та обґрунтовує його тим, що з липня 2002 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 2008 році. У період перебування у шлюбі народився син [PERSON], 31.07.2002 року. Добровільно відповідач матеріальної допомоги не надає, її доходу не достатньо для утримання сина та не здатна у повній мірі забезпечувати його потреби для нормального харчування, одягу, медичного догляду та інших потреб. Просить стягнути аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на її користь на утримання неповнолітнього сина та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1250 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує проти того, що дитину потрібно утримувати належним чином, але не погоджується про стягнення з нього у частки від заробітку (доходу), оскільки він не має постійного заробітку, на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери, а брат є інвалідом 1 групи. Просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі і не погоджується з вимогою відповідача та його представника про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, виходячи з того, що ці вибір позивачки, який повинен враховуватися при стягненні аліментів. Відповідач та його представник у судовому засіданні наполягали та підтримали відзив на позовну заяву і просили стягнути аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі, враховуючи його стан здоров'я, догляд за батьками-пенсіонерами та братом, який є інвалідом 1 групи. Заслухавши представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8\~ст.7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Судом встановлено, що 19 липня 2002 року сторони по справі вступили до шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження 31.07.2002 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). За рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірваний та видано свідоцтво про розірвання шлюбу 19 лютого 2014 року (а.с.6). За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідач має непрацездатних батьків, яким він допомогає, має брата інваліда 1 групи, який не може в силу свого стану здоров'я надавати допомогу непрацездатним батькам, за станом здоров'я має захворювання, з приводу якого постійно звертається до медичної допомоги, що підтверджується протоколом мрт-обстеження (а.с.23), виписками з історії хворою (а.с. 24-25), а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, але саме у частки від заробітку (доходу) відповідача, враховуючи вимоги частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Між тим, суд зазначає, що\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VIII, були внесені зміни до положень ч. 2ст. 182 СК України, які набрали чинності 08.07.2017 року, та відповідно до яких ч. 2ст. 182 СК України була викладена в наступній редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». З огляду на внесення змін до законодавства України, згідно з якими змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, але враховуючи перебування на утриманні відповідача непрацездатних батьків, його стан здорвов'я, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стяґнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь матері [PERSON]. Згідно до ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню підлягає з відповідача судового збору розміром 704,80 грн. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат, пов'язану з правничою допомогою адвоката, суду наданий договір про надання правової допомоги та додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 22.02.2018 року, у якій визначено надання послуг, виконання послуг та вартість цих послуг, а саме: підготовка позовної заяви та копії позовної заяви та додатків до нього вартістю 500 грн., підготовка відповіді на відзив та його відправлення відповідачу та суду вартістю 150 грн., представництво інтересів у суді першої інстанції у розмірі 300 грн., які і підлягають стягненню загальною сумою 950 грн., відмовивши у стягненню 300 грн. за представництво у суді від 17.04.2018 року, оскільки судове засідання не відбулося з причин неявки відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial