overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

21 січня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 січня 2001 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Войківською сільською радою Згурівського району Київської області 13 січня 2001 року, актовий запис № 1, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх п'яти років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони припинили ведення спільного господарства та спільне проживання, майнового спору не мають, тому позивачка просить шлюб між сторонами розірвати. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 13 березня 2014 року сторонам у справі було надано строк на примирення до 13 червня 2014 року. В судовому засіданні 13 червня 2014 року позивачка наполягала на задоволенні позову, однак розгляд справи було відкладено. В судове засідання 24 червня 2014 року сторони не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, позивачка направила суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, відповідач про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень суду не надав. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач є таким, якому судовий виклик вручено належним чином. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, зареєстрований Войківською сільською радою Згурівського району Київської області 13 січня 2001 року, актовий запис № 1 (а.с.9 - свідоцтво про укладення шлюбу), від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.10 - копія свідоцтва про народження), який проживає з позивачкою (а.с.11 - довідка сільської ради). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного сімейного бюджету, спору про місце проживання сина між ними не вбачається. Примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивачки. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

21 січня 2014 року прокурор Рожищенського району звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до [PERSON] про відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування своїх вимог вказує, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження за фактом спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування під №1201202018000011 від 22.11.2012 року за ознаками кримінального правопорушення [PERSON], передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у стоматологічному хірургічному відділенні Волинської обласної клінічної лікарні з 08.10.2012 по 17.10.2012 рік. У зв'язку з лікуванням потерпілого [PERSON] завдано матеріальної шкоди на суму 1894,77 грн., яка повинна бути відшкодована підозрюваним [PERSON] у повному обсязі. В судовому засіданні прокурор Горбач В.М. заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в заяві і просить задовольнити їх. Відповідач [PERSON] позов визнав. Пояснив суду, що дійсно між ним та [PERSON] 07.10.2012 року виник конфлікт, внаслідок чого [PERSON] він заподіяв тілесні ушкодження. Вислухавши прокурора, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до вимог ч.7 ст.128 КПК України, особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право його пред'явити його у порядку цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Судом встановлено, що ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 30 грудня 2012 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності і передано на поруки трудовому колективу виконавчого комітету Уляниківської сільської ради Рожищенського району. Цивільний позов прокурора було залишено без розгляду. (а.с.6-7). Згідно довідки Волинської обласної клінічної лікарні розмір витрат на лікування потерпілого [PERSON] становить 1894,77 грн..(а.с.5). Оскільки вказані витрати понесенні по вині відповідача [PERSON], то повинні бути ним відшкодовані в повному розмірі. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

21 січня 2014 року рішенням у даній справі позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Ухвалою судді Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2014 року справу направлено для усунення недоліків - ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам. В ухвалі суду зазначено, що вартість виділених позивачу 1/2 земельної ділянки та транспортного засобу «Renalt Premium» становить 304217,37 грн. Отже розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем, становить 3042,17 грн. Оскільки позивач сплатила судовий збір тільки у розмірі 1500,00 грн., решту суми у розмірі 1542,17 грн. необхідно стягнути з позивача додатково. Позивач у судовому засіданні заперечила проти додаткового стягнення з неї коштів. Відповідач у судовому засіданні проти додаткового стягнення коштів не заперечив. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд дійшов висновку, що у справі слід ухвалити додаткове рішення щодо вирішення питання про судові витрати - стягнення з позивача [PERSON] несплачених нею судових витрат у розмірі 1542,17 грн. в дохід держави. На підставі викладеного, ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 29 квітня 2011 року; шлюб зареєстрований Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 71. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з листопада 2011 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29 квітня 2011 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 71 (л.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 8). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідачки (л.с. 13) вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідачки, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 28 травня 1997 року, актовий запис № 640. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з серпня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. За таких обставин подальше сумісне життя та збереження сім'ї неможливе. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення слухання справи до суду від неї не надходило. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача та на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28 травня 1997 року, актовий запис № 640 (а.с. 3). Від сумісного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення позивача, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що підтверджено дослідженими судом доказами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2014 року відповідачка позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а його призначено опікуном останніх. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просив стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітніх дітей. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми відповідачки і у теперішній час проживають разом із позивачем. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2014 року відповідачка позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей, а позивача призначено опікуном останніх. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвами про народження (а. с. 5), копією рішення суду (а. с. 6-7) та довідкою про склад сім'ї позивача (а. с. 8). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дитей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до її повноліття, а в межах суми платежу за один місяць негайно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що вона не працевлаштована, виховує та утримує дочку самостійно, відповідач працює, має стабільний заробіток, однак не приймає участі в належному утриманні дитини, а тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодився на сплату аліментів на утримання дитини в мінімально визначеному законодавством розмірі, а саме 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки оплачує своє заочне навчання в Тернопільському національному технічному університеті імені І.Пулюя. Крім того, пояснив, що на даний час працює старшим майстром філії ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Ямпільський елеватор», де отримує заробітну плату в розмірі 3500 гривень. Зазначив, що по мірі можливостей надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а саме восени 2014 року надав для позивача 1500 грн. та придбав для дитини планшет вартістю 2458,95 грн. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. Згідно довідки Сушовецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 21 січня 2015 року № 10 позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] і на її утриманні перебуває дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначені розміру аліментів судом враховано обставини зазначені у ст. 182 СК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не працевлаштована, а відповідач [PERSON] є працездатним, працює на посаді старшого майстра філії ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Ямпільський елеватор» і, з показань самого відповідача, його місячна заробітна плата складає 3500 гривень, доказів того, що не може працювати за станом здоров'я чи з інших причин, а також те, що в нього на утриманні перебувають інші діти чи інші непрацездатні особи суду не надав, а тому здатний утримувати свою неповнолітню дитину та сплачувати аліменти. При таких обставинах позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. З вищевказаного позову вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину, доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини відповідач не надає, через що позивачка звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття, на свою користь. До судового засідання позивач не з'явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, в зв'язку з розглядом справи судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до свідоцтва про народження, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідач не є інвалідом, не втратив працездатність, працює та має стабільний заробіток, тому зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, однак свої обов'язки не виконує. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає необхідним задовольнити позов [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини, доньки - [PERSON], [INFO] у вигляді 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття на користь матері, і стягнення здійснювати починаючи з дня звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, вказуючи, що 26.06.2014р. помер її син [PERSON]. В теперішній час заявниця не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки в свідоцтві про народження сина вона по батькові помилково зазначена як «Яковлевна», що не відповідає запису у свідоцтві про її народження та паспорті, згідно з якими вона «Яринеївна». В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив встановити факт, що [PERSON] була рідною матірю [PERSON], який помер 26.06.2014р. Представник Ширмівської сільської ради до суду не з`явився, подав заяву, в якій заявлені вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, справу просив розглянути у його відсутності. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких міркувань. В судовому засіданні, зокрема, свідоцтвом про народження (а.с. 6) та довідкою сільської ради (а. с.8) беззаперечно доведено, що [PERSON], [INFO], була рідною матірю [PERSON], який помер 26.06.2014р. Дані правовідносини регулюються п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, згідно з якими суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], [INFO], була рідною матірю [PERSON], який помер 26.06.2014р., іншого порядку встановлення цього факту немає, то його необхідно встановити на підставі п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України.

Outcome: approved