Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

23.11.2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що із відповідачем по справі [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2011 по 14.09.2017. від шлюбу мають двох малолітніх дітей, народження 2011 та 2015 років. З липня 2017 року позивач з відповідачем стали проживати окремо. Відповідач [PERSON] не побажав у добровільному порядку розподілити спільне сумісне майно придбане за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом. За час перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано наступне майно: холодильник вартістю 6000 грн; пральна машина 4000 грн; газова плита 3000 грн; кухонний гарнітур 2000 грн; спальний гарнітур в тому числі: гардероб, прикро ватні тумбочки 2 шт, комод, трюмо, ліжко 2-х спальне 7000 грн; пилосос 1000 грн; стіл тумба 500 грн; телевізор 7000 грн; ноутбук 4000 грн; зварювальний апарат 800 грн; автомобіль [NUMBER] 20000 грн; скутер 4000 грн, а всього майна на суму 59300 грн. Крім того, у період шлюбу витрачалися спільно кошти на ремонт квартири [ADDRESS], що на праві власності належала відповідачу, де і проживали сторони. За спільні кошти було замінено вхідні двері на металеві 2000 грн; заміна дверей у ванні кімнаті 800 грн; заміна вікон на металопластикові 4 шт 8000 грн; облаштовано електропідлогу 5 м кв 2000 грн; заміна опалення в т.ч. труби, фасонина, котел, всього на 12000 грн; заміна ванни 1000 грн; заміна унітазу 500 грн; облаштування плиткою підлоги у спальні 400 грн. Спільні кошти витрачені на ремонт квартири належної на праві власності квартири позивач рахує обєктом спільної сумісної власності і вона має право на половину їх, тобто на 13450 грн. придбане рухоме майно також поділяється на дві частини і вона має право на половину його вартості 29650 грн. Відповідач також утримує у себе дитяче ліжко, яке не вписано у перелік майна так як придбане ними для дитини, вартість ліжка 4000 грн. Враховуючи викладене позивач просила: поділити між нею та відповідачем їхнє спільне сумісне майно, набуте за спільні кошти за час перебування у шлюбі, визнавши за нею право власності на холодильник, пральну машину, спальний гарнітур, пилосос, стіл-тумбу, телевізор, газову плиту, ноутбук; стягнути з відповідача половину вартості ремонту належної йому квартири у сумі 13450 грн; судовий збір у сумі 640 грн; вартість правової допомоги у сумі 2000 грн; зобовязати відповідача повернути дитяче ліжко. 18.12.2017 позивач уточнила свої позовні вимоги шляхом подачі заяви. Уточнені позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти ними придбане наступне майно: холодильник вартістю 6000 грн; пральна машина 4000 грн; газова плита 3000 грн; кухонний гарнітур 2000 грн; пилосос 1000 грн; стіл тумба 500 грн; телевізор 7000 грн; ноутбук 4000 грн; зварювальний апарат 800 грн; скутер 4000 грн, а всього майна на суму 32300 грн. Крім того, у період шлюбу витрачалися спільно кошти на ремонт квартири [ADDRESS], що на праві власності належала відповідачу, де і проживали сторони. За спільні кошти було замінено вхідні двері на металеві 2000 грн; заміна дверей у ванні кімнаті 800 грн; заміна вікон на металопластикові 4 шт 8000 грн; облаштовано електропідлогу 5 м кв 2000 грн; заміна опалення в т.ч. труби, фасонина, котел, батареї, а всього на 15550 грн; заміна ванни 1000 грн; заміна унітазу 500 грн; облаштування плиткою підлоги у спальні 400 грн. Спільні кошти витрачені на ремонт квартири належної на праві власності квартири позивач рахує обєктом спільної сумісної власності і вона має право на половину їх, тобто на 15225 грн. придбане рухоме майно також поділяється на дві частини і вона має право на половину його вартості 30450 грн. Відповідач також утримує у себе дитяче ліжко, яке не вписано у перелік майна так як придбане ними для дитини, вартість ліжка 4000 грн та спальний гарнітур вартістю 7000 грн що є приданим, придбане батьками і перевезене по місцю їхнього проживання після ремонту квартири. Враховуючи викладене позивач просила: поділити між нею та відповідачем їхнє спільне сумісне майно, набуте за спільні кошти за час перебування у шлюбі, визнавши за нею право власності на холодильник, пральну машину, пилосос, телевізор, газову плиту; стягнути з відповідача половину вартості ремонту належної йому квартири у сумі 15225 грн; судовий збір у сумі 640 грн; вартість правової допомоги у сумі 2000 грн; зобовязати відповідача повернути дитяче ліжко вартістю 4000 грн та спальний гарнітур вартістю 7000 грн. 15.02.2018 позивач збільшила позовні вимоги шляхом подачі заяви. Збільшення позовних вимог обґрунтовано тим, що за час спільного проживання з відповідачем вони використовували позивачки [PERSON] кредитну картку ПАБ КБ «Приватбанк», номер якої на час реєстрації шлюбу був 5577212905705607 з залишком належним позивачці в сумі 4862,85 грн. На протязі подальшого спільного життя вони з чоловіком витрачали кошти на господарські потреби, лікування чоловіка, ремонт будинку та ін. В результаті чого, на час припинення спільного проживання виникла заборгованість по кредиту у сумі 26900 грн. позивач уважає, що відповідач із цієї суми повинен сплатити їй половину її, або 13450 грн. Враховуючи викладене, позивач збільшила позовні вимоги та просила додатково стягнути з відповідача на її користь половину несплаченого кредиту в сумі 13450 грн. Позивач у судовому засіданні, попередньо обговоривши та погодивши з відповідачем питання щодо поділу рухомого майна та коштів затрачених на ремонт квартири що належала останньому, частково відмовившись в рахунок зменшення позовних вимог від поділу зварювального апарату (вартість 800 грн), скутера (вартість 4000 грн) та ремонту квартири: заміни дверей вхідних на металеві, заміна опалення (труби, фасонина, котел, батареї), заміна ванни, заміна унітазу, дійшла до наступного. Позивач просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя, придбаним за спільні кошти, а саме: холодильник вартістю 6000 грн; пральна машина 3450 грн; газова плита 2450 грн; кухонний гарнітур 2000 грн; пилосос 520 грн; стіл тумба 500 грн; телевізор 7000 грн; ноутбук 4306 грн; дитяче ліжко 4000 грн. Визнавши за позивачем право власності на газову плиту, телевізор, дитяче ліжко, пральну машину. Повернути спальний гарнітур «Глорія» з матрацом «Міраж», що є приданим, придбане батьками і перевезене по місцю їхнього проживання після ремонту квартири. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь половину вартості ремонту за квартиру № 2 розташовану по вул. Ярмарковій, 1 м. Пирятина, що є власністю [PERSON] в розмірі 5600 грн. Додатково стягнути з відповідача на користь позивача половину несплаченого кредиту в сумі 13450 грн. Представник позивача підтримав вимоги викладені його довірителем у позові. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, уважає, що вони є частково необґрунтованими та безпідставними, подав до суду відзив у якому вказує про наступне. Викладені у позові вимоги щодо придбаного майна за спільні кошти спростовуються товарними чеками та сервісною книжкою скутера, з яких убачається, що вказане рухоме майно придбане за значно нижчою ніж зазначено у позові ціною та до їхнього з позивачкою шлюбу. У позові зазначене позивачем майно, а саме спальний гарнітур є її приданим, проте фактично гарнітур був подарунком на весілля і не є особистою власністю позивача. Крім того, позивач зазначає що ними був придбаний зварювальний апарат за ціною 800 грн, проте вказаний апарат відповідач брав у користування, після чого повернув власнику. Позовні вимоги про відшкодування витрат на проведення ремонту не визнає оскільки лише у 07.09.2017 став власником квартири № 2 розташованої у будинку № 1 по вул. Ярмарковій (Радянській) у м. Пирятин Полтавської області, шляхом прийняття спадщини після смерті діда [PERSON], який до дня смерті 25.09.2011 проживав разом із їхньою сімєю у цій квартирі. Також вказав на те, що йому невідомо куди позивач витрачала кошти з кредитної карки, майно за останні що є спільною сумісною власністю не купувалося. В подальшому, у судовому засіданні шляхом домовленості з позивачем відповідач визнав та не заперечував щодо виділу позивачу у власність рухомого майна, а саме: газову плиту, телевізор, дитяче ліжко, пральну машину. Повернути спальний гарнітур «Глорія» з матрацом «Міраж». Сплатитина користь позивача половину вартості ремонту за квартиру № 2 розташовану по вул. Ярмарковій, 1 м. Пирятина, у розмірі 5600 грн. Використання коштів з кредитної картки в інтересах сімї відповідач не визнає, як і те, що за ці кошти купувалися речі в сімю, продукти харчування та витрачалися на лікування відповідача, так як він працював, мав постійний дохід достатній для належного утримання сімї. А позивач в свою чергу займалася розповсюдженням косметики і він рахує що у звязку з цим і зявився борг за набраний товар. Представник відповідача підтримав свого довірителя, просив при ухваленні рішення прийняти до уваги та врахувати обставини викладені у відзиві. Додатково вказав, що оскільки сімя [PERSON] до 25.09.2011 року проживали у квартирі діда відповідача, що був її власником і також вкладав кошти на ремонт, тому ремонт квартири, шляхом заміни дверей вхідних на металеві, заміна опалення (труби, фасонина, котел, батареї), заміна ванни, заміна унітазу нічим не доводиться. Свідок [PERSON], батько позивачки, у судовому засіданні підтвердив той факт, що дійсно після укладення шлюбу у квартирі де проживала сімя [PERSON] до вересня 2011 року проживав дід відповідача [PERSON] та було зроблено ремонт у дитячій кімнаті (зокрема утеплено підлогу), у березні 2012 року проведено заміну вікон в усіх кімнатах, вхідних дверей, клеїли шпалери. На весілля батьки подарували холодильник, брат з сестрою сімями пральну машину та пилосос. Після весілля, як було вже зроблено ремонт, батьки завезли спальний гарнітур, куплений за 7000 грн як придане для своєї дочки [PERSON] Про кредитну картку батько не знав, лише після розірвання шлюбу позивач повідомила що має борг і на даний час батьки також стараються надати кошти для її погашення. Свідок [PERSON], подруга позивачки, у судовому засіданні підтвердила той факт, що дійсно після укладення шлюбу родиною [PERSON] було проведено ремонт у дитячій кімнаті та замінено всі вікна на пластикові, вхідні двері. Крім того вказала, що позивач їй хвалилася за придане яке купили їй батьки це спальний гарнітур. За кредитну картку та використання з неї коштів їй нічого не було відомо. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Спільне майно подружжя отримує такий статус незалежно від волі будь-кого з подружжя. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сімї визначаються виключно законами України. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. У статті 3 Сімейного Кодексу України встановлено, що сімя створюється на підставі шлюбу та інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сімєю. Рівність прав і обовязків у шлюбі та сімї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейному кодексі України та Цивільному кодексі України. Стаття 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), говорить про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Реєстрація шлюбу за загальним правилом (якщо інше не встановлено шлюбним договором) є підставою виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно. Так судом було установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2011 по 04.09.2017, про що свідчить копія рішення Пирятинського районного суду від 04.09.2017 (а.с. 10). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей народження 2011 та 2015 років, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Спільне майно подружжя, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільне майно подружжя вважається лише майно, що було набуте подружжям за час шлюбу. У судовому засіданні встановлено, що на весіллі родичами позивача було подаровано пилосос, пральну машину, холодильник. За час спільного проживання сторони за спільні кошти придбали газову плиту; кухонний гарнітур; стіл тумбу; телевізор; ноутбук, дитяче ліжко. Викладене не заперечується сторонами по справі та підтверджується показаннями свідків. Вартість майна придбаного за переліком було спростовано відповідачем у судовому засіданні товарними чеками (а.с. 54-58), зокрема: вартість холодильника становить 3450 грн, пилососа 520 грн, пральної машини 3450 грн, газової плити 2450 грн, ноутбука 4306 грн. Позивач не заперечував щодо визначеної вартості. Так у судовому засідання сторони дійшли згоди щодо розподілу рухомого майна, а саме за позивачем залишається: газова плита, телевізор, дитяче ліжко, пральна машина, а за відповідачем: кухонний гарнітур, стіл-тумбу, ноутбук, холодильник, пилосос. Деякі інші види майна (майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, за час шлюбу в порядку спадкування тощо) визнаються роздільним майном подружжя. У позові вказано, що спальний гарнітур, що складається з гардеробу, прикроватних тумб 2 шт, комоду, трюмо та 2-х спального ліжка, було передано після весілля батьками позивача як придане. Викладене також було підтверджено показаннями свідка [PERSON], батька позивача та подругою [PERSON] Придане майновий та/або грошовий внесок родини нареченої в нову сім'ю. Придане могло бути у вигляді нерухомості, але, як правило, складалося з особистих речей чи домашніх меблів визначених батьками нареченої. В даному випадку батьки позивача [PERSON] виявили свою волю передати доньці як придане меблі, а саме спальний гарнітур, оскільки жили по українських традиціях і рахували, що до оселі чоловіка дружина повинна приносити з собою придане. Наслідком розлучення являється повернення приданого батькові колишньої дружини, за винятком, ймовірно, тих випадків, коли шлюб розривався внаслідок подружньої зради жінки. Виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вирішив, що дане майно, а саме спальний гарнітур «Глорія», що складається з гардеробу, прикроватних тумб 2 шт, комоду, трюмо та 2-х спального ліжка з матрацом «Міраж» повинні бути повернуті повернуті позивачу [PERSON] як придане, передане батька останньої. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний обєктом права спільної власності подружжя. Так, при розгляді справи було установлено, що у період шлюбу за спільні кошти подружжя було проведено ремонт квартири № 2 розташовану по вул. Ярмарковій, 1 м. Пирятин, що на той час належала на праві власності діду відповідача [PERSON] до дня смерті 25.09.2011, та 07.09.2017 стала власність відповідача [PERSON] шляхом прийняття спадщини після смерті діда, що підтверджується свідоцтвом серія НМІ № 374475 та Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 59-60). Так, після смерті діда, у період часу з 2012 по 2015 роки було проведено такі ремонтні роботи у квартирі: заміна ждверей у ванну кімнату деревяні, заміна 4-х вікон на металопластикові; облаштування електропідлоги 5 м кв у дитячій кімнаті; облаштування плиткою підлоги у дитячій кімнаті, а всього на суму 11200 грн. У звязку з викладеним позивачем в частині стягнення відшкодування за ремонт квартиру до 2011 року було зменшено позовні вимоги та визначено остаточну суму коштів витрачених на ремонт з 30450 грн до 11200 грн і просила стягнути половину затрат у розмірі 5600 грн. Щодо понесених затрат на суму 11200 грн на ремонт квартири відповідач не заперечував. Подружжя обєднане єдиною метою забезпечення майнових інтересів сімї і кожен з них робить внесок для її досягнення. Якщо майно набуте подружжям за час шлюбу, то воно складає спільність, якщо ж у певних відносинах кожен з подружжя діяв самостійно, то спільність майна не виникає. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст. 65 Сімейного кодексу України під час укладення договорів одним із подружжя уважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Збільшуючи свої позовні вимоги [PERSON] вказала, що вона з 2009 року уклала із ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір та отримала кредитну картку для придбання побутових товарів. У червні 2011 року уклала шлюб. На час укладення шлюбу вона мала залишок належних їй коштів на картковому рахунку в сумі 4862,85 грн. На протязі подальшого спільного життя використовувала кошти із зазначеної картки для придбання продуктів харчування на господарські потреби, лікування чоловіка, ремонт квартири та ін. В результаті чого, на час припинення спільного проживання виникла заборгованість по кредиту у сумі 26900 грн. позивач уважає, що відповідач із цієї суми повинен сплатити їй половину її, або 13450 грн. Відповідач заперечував проти стягнення з нього половини заборгованості по картковому рахунку вказуючи про те, що йому не відомо куди витрачалися позивачем зазначені кошти. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кодекс передбачає, що позивач зобовязаний подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий разом із позовною заявою з обєктивних причин, позивач повинен про це письмово повідомити суд та зазначивши: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Позивачем [PERSON] на підтвердження збільшення позовних вимог в частині стягнення частини боргу за картковим рахунком було подано до суду роздруківки по рахунку (а.с. 74-98) де вказувався рух коштів. Позивачем також було зазначено у судовому засіданні що кредитну картку було декілька раз змінено у звязку із закінченням її терміну. Позивач у своєму позові зазначила, що кошти з кредитної картки використовувалися в інтересах сімї, а саме на господарські потреби, лікування чоловіка, ремонт будинку та ін. Проте позивачем не надано доказів придбання за вказаною кредитною карткою майна на потреби сімї.Як пояснила у судовому засіданні позивач кошти з кредитної картки знімалися готівкою у банкоматі Приватбанку. Відповідач у свою чергу також вказав, що має кредитну картку і він також її використовував в інтересах сімї, крім того працюючи по трудовому договору мав достатній заробіток, для належного утриманні сімї, причини використання коштів позивачкою з кредитної картки рахує недоведеними. Картка постійно знаходилася у позивача, відповідач жодного разу нею не користувався. Стаття 84 ЦПК України передбачає ряд вимог, щодо забезпечення доказів, а саме: учасник справи лише у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане разом або з позовною заявою, або із відзивом на позовну заяву. Ні з боку позивача, а ні з боку його представник клопотань щодо витребування доказів до суду не надходило. Позивачкою та її представником в судовому засіданні не надано належних доказів для врахування судом щодо вищезазначених обставин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині задоволення даних позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати. При цьому суд зазначає, що до заяви стороною позивача долучено остаточний розрахунок на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, як того вимагає ст. 137 ЦПК України, на суму 5100 (пять тисяч сто) гривень, а також відповідно до квитанції (а.с. 1) сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. Відповідно до частини 1 цієї ж статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1734 грн понесені витрати на правову допомогу та 217, 60 грн судового збору.

Outcome: partial