Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] (відповідач-1), ПАТ КБ «ПриватБанк» (відповідач-2), ПАТ «Український [PERSON]» (відповідач-3), ПАТ «Альфа-Банк» (відповідач-4) про визнання недійсними кредитних договорів №SAMDN 50000053584329 від 29.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», №500359168 від 04.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», №КПЕНФ/1012564.1 від 12.06.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Український [PERSON]»; замінити боржника у зобовязанні; стягнути з [PERSON] на користь позивача 12 825 грн. х 2 збитків та 30 000 грн. моральної шкоди. Окрім того, позивач просить суд призначити у справі судово-психіатричну експертизу та витребувати у відповідачів-2,3,4 відомості щодо руху грошових коштів за зазначеними вище кредитними договорами та розміру заборгованості позивача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється інвалідом 2-ї групи з дитинства у звязку із психіатричним захворюванням та перебуває на обліку у лікаря-психіатра КЛПУ «Міський психоневрологічний диспансер м.Дзержинська (нині м.Торецька»). В квітні 2013 року, під психологічним тиском відповідача-1 ([PERSON]), яка здійнювала у відношенні [PERSON] сеанси нетрадиційного лікування, позивач передала останній картку за кредитним договором з ПАТ КБ «ПриватБанк» №SAMDN 50000053584329 від 29.11.2011 року, на якій містились грошові кошти в сумі 2 000 грн. 04.04.2013 року, під психологічним тиском відповідача-1 ([PERSON]), [PERSON] уклала кредитний договір №500359168 з ПАТ «Альфа-Банк» на суму 5\~360,00 грн. та, отримавши на руки 5\~000 грн., віддала зазначені кошти [PERSON]. Також, 12.06.2013 року, під психологічним тиском відповідача-1 ([PERSON]), [PERSON] уклала кредитний договір КПЕНФ/1012564.1 з ПАТ «Український [PERSON]» на суму 12\~102,93 грн. та, отримавши на руки 9\~500,00 грн., віддала зазначені кошти [PERSON]. До лютого 2014 року [PERSON] віддавала позивачці щомісячно по 682,61 грн. в рахунок оплати за кредитним договором №КПЕНФ/1012564.1 з ПАТ «Український [PERSON]», однак, після зазначеної дати робити це припинила. У звязку із викладеним, 682,61 грн. кредитних платежів стягується ПАТ «Український [PERSON]» щомісяця з моєї пенсії, тому заборгованість за кредитним договором №КПЕНФ/1012564.1 з ПАТ «Український [PERSON]» від 12.06.2013 року у мене відсутня. Натомість, заборгованість за кредитними договорами №500359168 з ПАТ «Альфа-Банк» від 04.04.2013 року та ПАТ КБ «ПриватБанк» №SAMDN 50000053584329 від 29.11.2011 року [PERSON] (відповідач-1) [PERSON], всупереч обіцянкам, не погашалась, а отже, продовжує зростати. В кінці лютого 2014 року, за фактом шахрайства відповідача-1, позивач змушена була звернутись до Дзержинського міського відділу міліції із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Однак, постановою старшого слідчого СВ Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] від 21.05.2014 року кримінальне провадження №12014050220000377 від 28.02.2014 року було закрите у звязку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. (а.с.107 т.1). Проте, з відсутністю в діях відповідача-1 ознак шахрайства [PERSON] (позивач) не згодна, наполягає на укладенні зазначених вище кредитних договорів під психологічним тиском [PERSON] та за відсутності можливості керувати своїми діями та надавати їм значення. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права. Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 05.10.2015 року у справі №225/6287/15-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано недійсними кредитні договори №SAMDN 50000053584329 від 29.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», №500359168 від 04.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», №КПЕНФ/1012564.1 від 12.06.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Український [PERSON]». Проведено заміну боржника на [PERSON] за кредитними договорами №SAMDN 50000053584329 від 29.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», №500359168 від 04.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», №КПЕНФ/1012564.1 від 12.06.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Український [PERSON]». Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. Проте, в подальшому, за заявою ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк», ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11.01.2016 року зазначене вище заочне рішення було скасоване, дана справа №225/6287/15-ц призначена до нового судового розгляду. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 04.01.2017 року справа №225/6287/15-ц прийнята до свого провадження суддею Довженко О.В. 31.01.2017 року та 22.02.2017 року у розгляді справи оголошувалась перерва. 01.03.2017 року у справі прийнято вступну та резолютивну частини рішення. Уповноважені представники відповідача-2 (ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідача-3 (ПАТ «Український [PERSON]») у судових засіданнях участі не приймали, про час та місце вирішення спору належним чином повідомлені, надіслали в адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В свою чергу, в заявах про перегляд заочного рішення та в запереченнях на позов відповідачі-2,3,4 викладені в позовній заяві доводи відхиляють, вважають вимоги позивача необґрунтованими, твердження позивача щодо неспроможності керувати своїми діями в момент укладення кредитних договорів безпідставними. Окрім того, відповідачі-2,3,4 наполягають на тому, що на момент укладення кредитних договорів [PERSON] (позивач) недієздатною не визнана, а отже, правових підстав для визнання зазначених договорів недійсними відсутні. (а.с.113, том 1; Відповідач-1 ([PERSON]В.) для розгляду справи жодного разу не зявилась, причини своєї відсутності суду не повідомила, про час та місце вирішення спору належним чином сповіщена. Згідно ухвал від 04.01.2017 року, від 31.01.2017 року та від 22.02.2017 року, за письмовим клопотанням ПАТ «Альфа-Банк», розгляд справи проводився в режимі відеконференції. За клопотанням уповноваженого представника позивача, до участі у справі в якості свідка на підставі вимог ст.136 ЦПК України залучено [PERSON] Дослідивши\~ матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, заслухавши пояснення присутніх на розгляді справи сторін та уповноваженого представника позивача, покази свідка, судом встановлено наступне: 29.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №SAMDN 50000053584329, згідно якого позивач отримала кредит в розмірі 7\~200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.231, том 1). 04.04.2013 року [PERSON] уклала кредитний договір №500359168 з ПАТ «Альфа-Банк» на суму 5\~360,00 грн. (а.с.13-15, том 1). 12.06.2013 року [PERSON] уклала кредитний договір КПЕНФ/1012564.1 з ПАТ «Український [PERSON]» на суму 12\~102,93 грн. (а.с.91-92, том 1). В кінці лютого 2014 року позивач звернулась до Дзержинського міського відділу міліції із заявою про притягнення [PERSON] (відповідач-1 у справі) до кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.190 КК України (шахрайство). В заяві [PERSON] стверджувала, що всі отримані за зазначеними вище кредитними договорами грошові кошти віддала під психологічним впливом [PERSON], які остання їй не повертає, кредитні платежі всупереч обіцянкам не сплачує, з огляду на що сума заборгованості кожного дня зростає. Проте, як вбачається з наявних у справі матеріалів, постановою старшого слідчого СВ Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] від 21.05.2014 року кримінальне провадження №12014050220000377 від 28.02.2014 року було закрите у звязку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. (а.с.107 т.1). Однак, з відсутністю в діях відповідача-1 ([PERSON]В.) ознак шахрайства [PERSON] (позивач) не погоджується, наполягає на укладенні зазначених вище кредитних договорів під психологічним тиском [PERSON] та за відсутності можливості керувати своїми діями та надавати їм значення. Отже вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: У відповідності до положень\~ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1\~ст.225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Отже, як вбачається з висновків судово-медичних експертиз, призначених у справі ухвалами Дзержинського міського суду Донецької області від 14.10.2014 року та від 10.03.2015 року, зокрема: -згідно [PERSON] додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи №69 від 04.06.2015 року КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м.Словянська», з висновків якого вбачається, що [PERSON], [INFO], страждає помірною розумовою відсталістю з поведінковими порушеннями та надцінними ідеями зовнішнього впливу внаслідок гіпоксиї в родах, перенесеного менінгоенцефаліта, на фоні перенесених соматичних захворювань (цурковий діабет, червона вовчанка). В момент укладення кредитного договору №SAMDN 50000053584329 від 29.11.2011 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин. (а.с.142-145, том 1). -згідно [PERSON] амбулаторної судово-психіатричної експертизи №123 від 23.12.2014 року Донецького обласного центру судово-психіатричних експертиз, [PERSON], [INFO], страждає помірною розумовою відсталістю з поведінковими порушеннями та надцінними ідеями зовнішнього впливу внаслідок гіпоксиї в родах, перенесеного менінгоенцефаліта, на фоні перенесених соматичних захворювань (цурковий діабет, червона вовчанка). В момент укладення договорів кредитування 03.04.2013 року з ПАТ «Альфа-Банк» та в червні 2013 року з ПАТ «Український [PERSON]» не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин. (а.с.108-111, том 1). При цьому, суд надає оцінку вищевказаним актам судово-психіатричної експертизи в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами по справі. Зокрема, як вбачається з обставин справи, зокрема, з медичної документації [PERSON] (довідки Міністерства соціального забезпечення УРСР серії ДОН-К-82 №128211 від 30.10.1986 року, довідки КЛПЗ «Міський психоневрологічний диспансер м.Дзержинська від 05.12.2013 року), позивач являється інвалідом 2-ї групи з дитинства у звязку із психіатричним захворюванням та перебуває на обліку у лікаря-психіатра КЛПУ «Міський психоневрологічний диспансер м.Дзержинська (нині м.Торецька»). В свою чергу, згідно відповіді ради опіки та піклування виконавчого органу Торецької міської ради від 12.12.2016 року №38, дані щодо призначення відносно [PERSON] опіки з 01.08.2014 року по теперішній час відсутні. (а.с.11-12, 221, том 1). При цьому, судом відхиляються твердження ПАТ «Альфа-Банк» про те, що жодна банківська інструкція під час видачі кредиту встановлення наявності/відсутності у позичальника психічного захворювання та повязаної з цим інвалідності не вимагає. Суд вважає, що ще під час підготовки до укладення кредитного договору банк повинен був оцінити надійність фінансового стану позичальника, способи видачі і погашення кредиту, забезпечення, відсоткову ставку та інші умови, у тому числі фізичний стан позичальника, який в подальшому безпосередньо впливатиме на можливість погашення кредитної заборгованості. Також, банку слід було визначити ступень допустимості і виправданості кредитного ризику та розробити заходи, які знижують можливість втрат від проведення даної кредитної операції, адже невірна оцінка ризиків може мати несприятливі фінансові наслідки для банку. Необхідно зазначити також, що НБУ встановлений розмір, порядок формування та використання резерву на можливі втрати за позиками комерційних банків. Однак, під час укладення оспорюваних кредитних договорів, жодним з банків-відповідачів (ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Український [PERSON]», ПАТ «Альфа-Банк») питання наявності у позичальника (у даному випадку позивача у справі [PERSON]І.) психічного захворювання та повязаної з цим інвалідності не досліджувалось. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні. Окрім того, допитаний в судовому засіданні свідок, залучений до участі у справі згідно ст.136 ЦПК України за клопотанням уповноваженого представника позивача [PERSON], яка є родичкою [PERSON] (племінницею двоюрідної сестри позивача), зазначила, що про інвалідність позивача у звязку із наявним у неї з дитинства психічним захворюванням було відомо всім сусідам, знайомим позивача та, звичайно, свідку. Підтвердила той факт, що [PERSON] неодноразово розповідала їй про вчинені відносно неї відповідачем-1 у справі ([PERSON]В.) шахрайські дії у вигляді заволодіння отриманими позивачем кредитними коштами. При розгляді даної справи судом також береться до уваги й те, що факт часткового виконання позивачем боргових зобов'язань, зокрема, за кредитним договором №КПЕНФ/1012564.1 з ПАТ «Український [PERSON]» не може спростовувати зазначені вище висновки про неможливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання оспорюваних кредитних договорів. Як зазначено в п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Тобто, оцінюючи обставини справи в їх сукупності, зважаючи на відповідність чіткого та недвозначного висновку судових експертиз про неможливість позивачем усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин в момент укладення кредитного договору №SAMDN 50000053584329 від 29.11.2011 року з ПАТ КБ «ПриватБанк», в момент укладення договорів кредитування 03.04.2013 року з ПАТ «Альфа-Банк» та в червні 2013 року з ПАТ «Український [PERSON]», з огляду на наявність в матеріалах справи медичної документації [PERSON] (довідки Міністерства соціального забезпечення УРСР серії ДОН-К-82 №128211 від 30.10.1986 року, довідки КЛПЗ «Міський психоневрологічний диспансер м.Дзержинська від 05.12.2013 року) на підтвердження того факту, що позивач є інвалідом 2-ї групи з дитинства у звязку із психіатричним захворюванням та перебуває на обліку у лікаря-психіатра КЛПУ «Міський психоневрологічний диспансер м.Дзержинська (нині м.Торецька»), враховуючи покази свідка, та з огляду на ненадання відповідачами у справі будь-яких доказів, які б спростовували або ставили під сумнів вищенаведені обставини, у суду відсутні обґрунтовані підстави для критичного відношення до зазначених експертиз та неврахування їх висновків при вирішенні справи. Таким чином, на думку суду, в ході розгляду справи знайшли підтвердження доводи позивача щодо неможливості на час укладення оспорюваних кредитних договорів усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та, як наслідок, наявності правових підстав для визнання кредитних договорів №SAMDN 50000053584329 від 29.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», №500359168 від 04.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», №КПЕНФ/1012564.1 від 12.06.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Український [PERSON]» недійсними на підставі ч.1\~ст.225 ЦК України. В той же час,

Outcome: partial