Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

22.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, зазначаючи про те, що він є власником Ѕ частини жилого буди\-нку з відповідно частиною господарських будівель і споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини жилого будинку, посвідченого 29 листопада 2002 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Лівінським О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1064. Дана частина будинку була відчужена дарувальником [PERSON] . Інша Ѕ частина вказаного жилого будинку, належала [PERSON] , але із аварійним станом, демонтована у 1987 році. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області №220 від 16.08.2000 року «Про згасіння правовстановлюючих документів», Ѕ частка жилого будинку, що належала [PERSON] , згашена. Право власності закрито. У зв`язку із цим, 20.08.2020 року КП «Синельниківське МБТІ» був виготовлений новий технічний паспорт на будинок. Після чого [PERSON] звернувся до державного реєстратора для отримання нових правовстановлюючих документів на будинок та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але з`ясувалося, що на вказаний будинок існує заборона в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яка була зареєстрована 17.01.2007 року за №4361957 Першою синельниківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення №2 від 11.05.1965 року заводу ім. Комінтерна стосовно власника будинку [PERSON] (архівний запис №65526-86 від 25.10.2000 року). Але, про існування такого власника будинку нікому не відомо та станом на час укладення договору дарування частини будинку, а саме 29.11.2002 року, будинок під забороною чи арештом не перебував. Власнику іншої Ѕ частини будинку [PERSON] вона належала на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.1987 року, укладеного між ним та [PERSON] . Відомості щодо заборон та позик стосовно вказаної частки будинку також були відсутні. З даних домової книги для прописки громадян, які проживають в буд. [ADDRESS] вбачається, що громадянин [PERSON] у вказаному будинку ніколи не проживав та не був зареєстрований. В зв`язку із викладеним, позивач [PERSON] просить суд зняти заборону відчуження належного йому житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану 17.01.2007 року за №4361957 Першою синельниківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення №2 від 11.05.1965 року Заводу ім. Комінтерна стосовно власника [PERSON] (архівний запис №65526-86 від 25.10.2000 року), та вилучити відповідний запис про заборону з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач [PERSON] до початку проведення судового засідання надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Ковтун А.О. до початку проведення судового засідання надала суду заяву про прийняття рішення відповідно до чинного законодавства та розгляд справи без її участі. Третя особа у судове засідання не з`явилась. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступне. На житловий будинок, належний власнику [PERSON] , розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено заборону відчуження, яку зареєстровано 17.01.2007 року за №4361957 реєстратором Першою синельниківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення №2 Заводу ім. Комінтерна, 1 від 11.05.1965 року (а.с.17). Відповідно до наданої суду копії будинкової книги для реєстрації громадян, проживаючих у буд. [ADDRESS] , [PERSON] , за вказаною адресою зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться (а.с.18-25). Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації», а також копії договору дарування, посвідченого 29.11.2002 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Ѕ частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності з 02.09.2004 року [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного 29 листопада 2002 року на його користь дарувальником [PERSON] (а.с.15, 16). Інша Ѕ частка будинку отримана у власність [PERSON] , укладеним між ним та [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 грудня 1987 року державним нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори (а.с.10-11). Згідно довідки КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 25 серпня 2020 року, встановлено, що Ѕ частка нерухомого майна, яка належала [PERSON] , у зв`язку з аварійним станом демонтована у 1987 році та на підставі рішення №220 від 16.08.2000 року виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області «Про згасіння правовстановлюючих документів», згашена і право власності закрито (а.с.7-8). Таким чином, позивачем [PERSON] підтверджено належними доказами набуття 02 вересня 2004 року у власність Ѕ частки житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, згідно договору дарування від 29.11.2002 року, інша Ѕ частка власника [PERSON] у 2000 році була згашеною, однак на вказаний будинок в цілому 17.01.2007 року, тобто після набуття у власність позивачем частини будинку, накладено заборону відчуження відносно власника [PERSON] , відомості про якого, як власника у КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» та у будинковій книзі для реєстрації громадян за вказаною адресою, відсутні, тому суд вважає наявність підстав для задоволення позову [PERSON] , з метою усунення обставин, які перешкоджають йому в реалізації належних прав власника, отриманих на відповідній правовій підставі. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інте\-лектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст.16 ЦК України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1, ч. 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Викладені вище обставини узгоджуються із вимогою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, ст. ст.16,317,319,321 ЦК України,

Outcome: approved