Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

23 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить усунути перешкоди у користуванні правом власності на жиле приміщення за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], особами, що втратили право користування жилим\~ приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, відповідно до Договору купівлі-продажу ? частки квартири, посвідченого 04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 495 [PERSON], позивач у справі, придбала у приватну власність ? частину житлового приміщення у двокімнатної квартирі № 88, розташованої у будинку № 3 Добринінського кварталу у м. Славутич Київської області. ЇЇ право приватної власності на ? частину даного об»єкту нерухомого майна 4 квітня 2014 року було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження чого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області позивачу було видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 20050610. Після набуття у власність ? частини даного житлового приміщення позивачем, як власником та особою відповідальною за утримання цієї частки квартир, 18.04.2014 року були укладені договори з КП «ЖКЦ» за № 1493 про надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкової території, з централізованого водопостачання та водовідведення. За Договором купівлі-продажу ? частки квартири, посвідченим 16 червня 2017 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 776, позивачем, [PERSON], було придбано у приватну власність іншу ? частину житлового приміщення у двокімнатній квартирі № 88, розташованої у будинку № 3 Добринінського кварталу м. Славутич Київської області, яка належала відповідачу [PERSON], на праві спільної часткової власності. Право позивача на цю ? частку даного об»єкту нерухомого майна 16 червня 2017 року було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження чого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області позивачу був виданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 89619495. Відповідно п.11 вищезазначеного договору купівлі-продажу відповідачка [PERSON], взяла на себе зобов»язання звільнити квартиру від наявних у неї речей та вирішити питання зняття з реєстраційного обліку не пізніше 30 жовтня 2017 року. Відповідачка [PERSON], квартиру від своїх речей звільнила, а до цього часу так і не знялась з реєстраційного обліку, пославшись на неможливість свого приїзду до м.Славутича. Фактичне місце проживання відповідачів позивачу не відомо, зі слів їх представника, який представляв їх інтереси під час посвідчення договору купівлі-продажу житлового приміщення у нотаріуса, відповідачі давно виїхали та мешкають десь у Криму. Відповідач [PERSON], з моменту набуття позивачем у власність ще першої ? частки даної квартири, 4 квітня 2014 року, і по сьогоднішній день у ній ніколи не проживав та не заявляв до неї ніяких претензій. Зі сторони позивача йому не чинилося перешкод у користуванні даним житлом. На даний час позивач є єдиним власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Але до цього часу в її квартирі зареєстровані відповідачі, що створює їй перешкоди у користуванні своєю приватною власністю у повному обсязі та реалізації прав на неї. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, в суді дала покази аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час і місце судового розгляду повідомлялись неодноразово судовими повістками, які направлені рекомендованим листом за їх місцем проживання, судові повістки повернуті з поштового відділення 12.12.2017 року, 19.12.2017 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За наявності умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріально посвідченого 04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 495, зареєстрованого в реєстрі за номером № 20050610, позивач [PERSON], придбала у [PERSON], ? частку квартири за номером 88, що знаходиться в будинку № 3 у Добринінському кварталі м. Славутич Київської області (а.с.9,10,11). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріально посвідченого 16 червня 2017 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 776, позивач [PERSON], придбала у [PERSON] ? частку квартири номером 88, що знаходиться в будинку № 3 у Добринінському кварталі м. Славутич Київської області (а.с.12,13). 16 червня 2017 року зареєстровано право приватної власності на вищезазначену ? частку даного об»єкту нерухомого майна в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, індексний номер витягу 89619495 (а.с.14). На час розгляду справи в суді згідно довідки від 17.11.2017 року за цією адресою зареєстровані відповідачі: [PERSON] та [PERSON]. Відсутність відповідачів [PERSON], та [PERSON], у квартирі, та їх не проживання у ній з 2014 року і по даний час, тобто значно більше одного року без поважних причин, в суді підтвердили свідки [PERSON], та [PERSON]. Крім того відсутність відповідачів [PERSON], та [PERSON], у вказаному житловому приміщенні, належному на праві власності позивачу з червня 2017 року по даний час також підтверджується актами про їх не проживання від 03.12.2016 року; 05.02.2017 року та від 21.11.2017 року (а.с.18-20). Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, як власник жилого приміщення, в звязку з реєстрацією відповідачів у її квартирі обмежена у своїх правах по володінню та розпорядженню своєю власністю в повному обсязі за власним розсудом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку про обгрунтованність позовних вимог позивача, які підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України надає власнику право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 346 ЦК України право власності припиняється в результаті відчуження власником майна. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.2 статті 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що позивач, як новий власник нерухомого майна, після набуття його у власність в повному обсязі не вступала ні в які договірні стосунки з відповідачами і, відповідно, не надавала їм ніякого права на подальше користування чи проживання у належному їй на праві власності житловому приміщенні суд вважає, що є достатні підстави для визнання їх особами, що втратили право користування цією квартирою. За таких обставин суд вважає, що необхідно усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання відповідачів особами, що втратили право користування нею.

Outcome: approved