Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

22 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до МКП «Комунтранс» про визнання незаконними нараховані суми щомісячної плати за вивіз сміття та визнання незаконною заборгованість у сумі 1508, 37 грн, в якому просить: -встановити факт відсутності Договору на вивіз сміття; -визнати незаконними нараховані суми по вивозу сміття і визнати незаконною заборгованість у сумі 1508,37 грн; -встановити строки і порядок виконання рішення суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що в червні та серпні 2020 року на її адресу були доставлені дві квитанції від відповідача з незаконною та необґрунтованою вимогою сплатити грошові кошти у сумі 1508,37 грн. В період з 1998 року по 22 жовтня 2020 року послуги по вивезенню сміття відповідачем не надавалися, оскільки Договір на вивезення твердих побутових відходів (сміття) ні вона, ні члени її родини з «Комунтранс» не укладали, а відповідно і послугами по вивезенню сміття її сім`я не користується. Згідно з діючим законодавством України жодне підприємство або організація не мають права надавати послуги та вимагати їх оплати без укладення відповідного типового договору між споживачем і виконавцем житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. ст. 11, 509 ЦК України громадянська права і обов`язки, в тому числі по оплаті за житлово-комунальних послуг виникають на підставі закону або домовленості (договору). Пунктом 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальній послуги» також встановлено, що відношення між учасниками договірних взаємовідносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних зобов`язаннях. Відповідно до п.1 ст. 639 ЦК України і підпункту 1 п. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання житлово-комунальних послуг повинен бути укладений між споживачем і виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг. Таким чином, між її домогосподарством та МКП «Комунтранс», що надає послуги по вивезенню твердих побутових відходів (сміття) не був укладений договір про надання послуг по вивезенню сміття, то відсутні і правові підстави вимагати оплати за такі послуги. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір про надання житлово-комунальних послуг вважається укладеним тільки у випадку, якщо між сторонами договору буде досягнуто порозуміння по всім суттєвим умовам договору. Такі суттєві умови договору про надання житлово-комунальних послуг передбачені пунктом 1 ст. 26 ЗУ України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідач МПК «Комунтранс» подав відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с. 11-13), в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з огляду на таке. Вивіз сміття є одним із видів житлово-комунальних послуг мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці та на ці правовідносини поширюються норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Цим Законом, (ст.20) зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на підставі типового договору; сплачувати житлово-комунальні послуги у терміни, встановлені договором або законом. Такі положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору на надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитися від укладення договору. Згідно із Рішенням виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 16.11.2011 № 551 « Про санітарну очистку м. Костянтинівка» для населення (фізичних осіб) нарахування за вивіз твердих побутових відходів відбувається згідно місця його реєстрації. Як убачається з бази даних МКП «Комунтранс», за адресою, вказаною позивачкою у позовній заяві, зареєстровані дві особи, окрім того, одна особа - пільговик (50%). У період з жовтня 2014 року по квітень 2017 року, а також у липні 2018 року позивачка отримувала пільги на послугу з вивезення сміття, про що свідчать документи, з бази розрахунків. Тобто, позивачкою були прийняті умови договору на вивезення побутових відходів та цими діями було підтверджене фактичне укладання договору. Рішенням Костянтинівської міської ради № 6/30-561 від 28.03.2013 затверджені «Правила благоустрою в м. Костянтинівка». Як вбачається із п. 8.1 вказаних Правил, відходи і сміття вивозиться відповідними підприємствами з усього домоволодіння і територій суб`єктів господарювання на підставі укладених договорів, а також самостійно, підприємствами спеціально обладнаним транспортом. Згідно з п. 8.2 Правил, суб`єкти господарювання і громадяни, які мають будинки, будівлі, спороди на правах приватної власної, земельні ділянки зобов`язані щорічно, за два місяці до кінця календарного року, укладати договори на вивезення сміття на наступний рік. У свою чергу, відповідно до п. 8.4. вказаних вище Правил, відповідач здійснює свій обов`язок щодо вивезення сміття згідно із затвердженим графіком. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині у першій частинні 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 частини 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальну послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Позивачка у строк, встановлений ухвалою судді від 23.10.2020, відповідь на відзив МКП «Комунтранс» не подала. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2020 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до розгляду по суті без повідомлення сторін за наявними матеріалами, сторонам встановлені строки на подання заяв по суті (а.с.6). У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що Міське комунальне підприємство «Комунтранс» надає послуги з вивезення твердих побутових відходів за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я позивачки (а.с.14). Згідно із копією квитанції на оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів за адресою: [ADDRESS] за серпень 2020 року по особовому рахунку [NUMBER] наявна заборгованість у розмірі 1508, 37 грн (а.с.3). З розшифровки за період з 01.01.2010 по 31.07.2017 (а.с. 15-22), витягу з особового рахунку № [NUMBER] за період з січня 2018 року по жовтень 2020 року (а.с. 23-29) убачається, що заборгованість у розмірі 1508,37 грн утворилася за період з січня 2010 року по серпень 2020 року. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для встановлення факту відсутності Договору між сторонами на вивіз сміття, а також визнання незаконними нараховані суми по вивозу сміття і визнання незаконною заборгованості у сумі 1508,37 грн, суд виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 09.11.2017. Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя статті 11 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Законом України «Про житлово - комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 було визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Частиною першої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 09.11.2017 визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 09.11.2017). Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 09.11.2017 встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004). Відповідно до частини першої статті 13, пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 09.11.2017, договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 09.11.2017 встановлено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто можливість встановлення судом юридичних фактів законодавець пов`язує з настанням певних наслідків, зокрема щодо немайнових чи майнових прав фізичної особи. Отже, встановлення у судовому порядку факту відсутності Договору на вивіз сміття не створить для позивачки будь-яких наслідків, оскільки зобов`язання у споживача можуть виникати і за відсутності формальних договірних стосунків. Крім того, як зазначалося раніше, законодавцем у ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 09.11.2017 закріплено правило, за яким, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, а тому позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту відсутності Договору на вивіз сміття задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захист суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів, а тому позовні вимоги щодо визнання незаконними нараховані суми по вивозу сміття та визнання незаконною заборгованості в сумі 1508,37 грн задоволенню не підлягають. Отже суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, суд не вбачає підстав для встановлення строків та порядку виконання рішення суду.

Outcome: dismissed