Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

23.10.2015 року [PERSON] (далі по тексту - заявник) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою за участю заінтересованої особи Білгород-Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області (далі по тексту - заінтересована особа) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (а.с.2-3). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2015 року було відкрито провадження по справі №495/7787/15-ц за заявою [PERSON], за участю заінтересованої особи - Білгород-Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Справу призначено до розгляду (а.с.9). Так, заявник просить суд встановити факт того, що тимчасова посвідка на постійне проживання серії [NUMBER], видана громадянину Сирії на ім'я [PERSON] та вказана дата народження [INFO] року - належить [PERSON] [INFO]. Заявник - [PERSON], в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю (а.с.13). Заінтересована особа - Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області, в судове засідання не з'явився, але від заступника начальника відділу надійшов до суду лист, згідно з яким останній просив розглянути справу без участі їх представника, зауважень та заперечень не має (а.с.12). Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що вимоги [PERSON] є законними, правомірними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 21.10.2010 року [PERSON] отримав паспорт громадянина Сірійської Арабської Республіки. Згідно даного паспорту № [NUMBER] від 21.10.2010 року на ім'я [PERSON] вказана дата народження [INFO] року (а.с.5-6). Однак, при отриманні тимчасової посвідки на постійне проживання серії [NUMBER], виданої ВПР та МР міста Одеси 12.02.2004 року, було помилково вказане ім'я «[PERSON]» та дата народження «[INFO] рік», замість вірного - ім'я «[PERSON]» та дати народження «[INFO] рік».(а.с.7). За твердженням заявника, різниця у написані ім'я по-батькові, могла виникнути в наслідок перекладу прізвища, ім'я, по - батькові з англійської мови на українську мову, з боку осіб, які видавали документи українською мовою. Заявник стверджує, що в теперішній час його син закінчує загально освітню школу, однак отримання атестату не можливо в зв'язку з тим, що є розбіжність в написанні прізвища, ім'я, по батькові та дати народження заявника в тимчасової посвідці на постійне проживання серії [NUMBER], виданої BПP та МР міста Одеси 12.02.2004 року з паспортом громадянина Сирії № [NUMBER] від 21.10.2010 року на ім'я [PERSON]. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до частини першої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України). Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини першої та другої ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст.259 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про задоволення заяви [PERSON], за участю заінтересованої особи - Білгород-Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Outcome: approved