Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

23 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 30 липня 2011 року, указує, що з грудня 2015 року подружжя разом не проживає, спільний побут не ведеться, між ними втрачено почуття любові, дружби та взаємодопомоги один до одного, його дружина не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову міцних сімейних відносин та фактичне припинення шлюбних відносин. Шлюб існує формально і на примирення не згоден. Від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON] [INFO]. У свідоцтві про народження дитини [PERSON] [INFO], відповідно, [PERSON] записаний батьком дитини. Спір про майно, місце проживання дитини на час розгляду справи у суді відсутній. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданої заяви Позивач просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи/ ас 19 /. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України /, причину неявки суд не повідомила, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надала, заяв про розгляд справи за її відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло /ас 17,22/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з приписами з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 30 липня 2011 року, проживали однією сім'єю, проте як зазначає позивач з грудня 2015 року проживають окремо, як подружжя не підтримують відносин. В сім'ї [INFO] року народився син [PERSON] /ас 4-5/. Правовідносини, що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин з питання припинення шлюбу, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі - СК України/. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України. Згідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, суд знаходить, що сімейне життя сторін не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання та часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось, кожна з сторін не вважає можливим збереження сім'ї, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Спір про майно відсутній. Місце проживання неповнолітньої дитини у даній справі не вирішувалось. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи, що подружжя [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу не змінювали своє прізвище, тому відсутні підстави для порушення питання його відновлення. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір»», та стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі 640 грн 00 коп. за подання позовної заяви.

Outcome: approved