Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

22 лютого 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Жовтневий районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку, виселити [PERSON] з квартири та вселити [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач на даний час зареєстрований за вказаною адресою, але там фактично не зявляється. Позивач вказує, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, а позивач змушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються в тому числі й на відповідача, внаслідок чого зазнає матеріальних збитків. У зв'язку з викладеним представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 16.08.2013 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Представник третьої особи Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва [NUMBER], виданого 12.11.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. Право власності зареєстровано 12.11.2015 року. (а.с. 7-8) Згідно відповіді АДП ГУ ДМС України в Харківській області від 31.03.2016 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 26) Як пояснив суду представник позивача, [PERSON] є колишнім власником квартири та на теперішній час в квартирі не проживає, а факт його реєстрації порушує права власника. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім власником квартири [ADDRESS]. (а.с. 7) Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку із припиненням права власності, факт його реєстрації носить формальний характер, та порушує права нового власника [PERSON] При цьому, суд не вбачає підстав для зняття [PERSON] з реєстрації. Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням саме по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Стосовно вимог про виселення відповідача та вселення [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1,2 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Частиною 3 даної статті передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] втратив право власності на квартиру [ADDRESS] внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, а тому він підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. (а.с. 7) Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Враховуючи, що позивач [PERSON] фактично обмежена у вільному користуванні нерухомим майном суд також вважає за необхідне вселити її до належної їй квартири. Підсумовуючи викладене позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 653,60 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial