Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

22 серпня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 27 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.06.2021 має заборгованість за кредитним договором в сумі 19504,74 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 15 985.63 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У встановлений судом строк, відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечив,. Зауважив, що долучена до позову копія заява про отримання картки взагалі не відображає її виявлення на отримання кредиту. Умови кредитування не погоджувала. Вважає, що строк кредитування завершився у момент закінчення строку дії карки, а саме в листопаді 2011 року. Заявили клопотання про застосування строку позовної давності. На підставі вищенаведеного, прохала суд, відмовити у задоволенні позову та стягнути на її користь, судові витрати у зв`язку з поданням необґрунтованого позову. У встановлений судом строк, представник позивача подав до суду відзив на позовну заяву в якій зауважив, що кредит відповідачка отримала на підставі заяви від 12.04.2011 року, приєднавшись до нових Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до даних умов, сторони погодили, збільшення строку позовної давності на 50 років. Закінчення строку дії карки не зумовлює припинення строку дії кредитного договору, котрий пролонгується автоматично кожні 12 місяців. Вимогу про відшкодування витрат відповідачки на правову допомогу вважає непідтвердженими належним чином. На підставі вищенаведеного, прохав позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник, адвокат Сидоренко Ю.В., позовні вимоги заперечили, з підстав аналогічних у відзиві, прохали застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до заяви від 27.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 20). Довідкою АТ КБ «Приватбанк» підтверджено збільшення кредитного ліміту по картковому рахунку. З даної довідки вбачається, що Банком 27.09.2008 збільшено кредитний ліміт до 1500 грн. (а.с. 18). На виконання умов договору, відповідачу надано кредитну карту № [NUMBER] з терміном дії 11/11 (а.с.19). З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка активно використовувала кредитні кошти в межах строку дії карти (а.с. 12-17) Згідно розрахунку заборгованості внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх зобов`язань по вчасному поверненню кредитних коштів, 30.06.2021 виникла заборгованість, яку позивач бажає стягнути на свою користь, а саме заборгованість: за тілом кредиту в розмірі 1410,19грн., за відсотками за користування кредитом - 14339.06 грн , за пенею - 120,00 грн, за комісією 116,38 грн. (а.с. 6-11). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Разом з тим, відповідачем було подано до суду заяву в якій заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. На підтвердження позовних вимог, позивачем долучено довідку про список кредитних карт виданих позивальнику на виконання умов договору, де зазначено лише одну карту з № [NUMBER] відкриту 29.11.2007 року з терміном дії по 11/11 (а.с.8). Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень у цивільній справі N 691/699/16-ц виходив з того, що закінчення терміну дії картки є закінченням строку кредитування (постанова від 20.06.2018 року). Вказані висновки також відповідають правовій позиції висловленій ВСУ під час розгляду справи № 6-167цс14, а саме строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. Таким чином, у даній справі строк кредитування спливав у останній день листопада 2011 року, тобто 30.11.2011 року. Закінчення строку кредитування, зумовлює виникнення обов`язку у позичальника повернути кредит у повному обсязі. З моменту виникнення права вимоги у банку, відповідачка дій, які б свідчили про переривання строку позовної даності не здійснювала. Таким чином, строк позовної давності по вимогам заборгованості по даному договору сплив в 2014 році. З позовом Банк звернувся у серпні 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. Суд звертає увагу, що рух коштів по рахунку [NUMBER] у 2018-2019 роках не може слугувати свідчення визнання [PERSON] боргу, а отже і про продовженням строку позовної давності, з огляду на те, що по-перше, рух коштів здійснювався внаслідок автоматичного списання, а отже і за відсутності волевиявлення відповідачки, а по-друге, вони здійснювалися вже поза межами строку позовної давності. У відповідності до ч.1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлено до відшкодування витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн, однак у зв`язку із відмовою у задоволенні позову дані витрати розподілу не підлягають і залишаються за позивачем. Відповідачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу. До матеріалів справи позивачем детальний опис робіт, виконаних адвокатом Сидоренко Ю.В. на виконання доручення [PERSON] , акт прийняття-передачі послуг, а також квитанцію про оплату відповідачкою відповідних послуг в сумі 2000,00 грн. На переконання суду обсяг наданих послуг відповідає заявленій до відшкодування сумі витрат на правову допомогу. Таким чином, на користь відповідача з позивача підлягає стягненню документально підтверджених витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved