Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

23.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить провести поділ сумісного майна подружжя шляхом визнання за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку №49 з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Миколаєв, Тернівка, пров. Воєнний, посилаючись на положення ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 12.10.2007 р. по 13.03.2017 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі придбали вищевказане майно. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2007 року по 13.03.2017 року. В період перебування в шлюбі, 11.10.2012 року [PERSON] уклала договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого [PERSON] у зв'язку з необхідністю утриманням (доглядом), що викликано станом здоров'я передає у власність [PERSON] належний йому на праві приватної власності житловий будинок за номером 49, що знаходиться в Миколаївській області, м. Миколаїв, пров. Воєнний (Тернівка), взамін чого [PERSON] зобов'язується забезпечити [PERSON] утриманням та доглядом довічно. Згідно умов Договору, матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись [PERSON] та оцінюється сторонами у сумі 100,00 грн. за їх взаємною згодою. При укладення вищевказаного договору, [PERSON] 11.10.2012 року надав приватному нотаріусу ММНО [PERSON] заяву, в якій дав згоду своїй дружині [PERSON] на укладання та підписання договору довічного утримання (догляду) із [PERSON] Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та копії Актового запису про смерть №4864, [PERSON] померла 24.11.2014 року. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до обєктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до обєктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сімї, а не власні, не повязані з сімєю інтереси одного з подружжя Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За правилами ст. 746 ЦК України сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. При цьому закон допускає, що набувачами за договором можуть бути кілька фізичних осіб, які стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання, на праві спільної сумісної власності, та відповідно несуть солідарний обовязок перед відчужувачем (ч. 3 ст. 746 ЦК України). Зміст обовязків набувача за договором довічного утримання визначений у ст. 749 ЦК України. За такого, договір довічного утримання є відплатним договором, доказів того, що це майно придбавалося не з використанням коштів сімейного бюджету чи справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сімї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не повязані із сімейними (Правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 24.05.2017р. у цивільній справі № 6-843цс17) - відповідач суду не надав. Згідно\~ст. 63 СК України\~дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Згідно ч.1, ч.3 ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою \~спільною \~сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved