Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 5722 від 22.08.2000 року, посвідчений представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на 14/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул. Вільна, 12, мотивуючи тим, що 22.08.2000 року між нею та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 5722, який зареєстрований представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, всі умови якого виконані, з моменту укладення договору, позивач відкрито володіє та користується житлом, проте фактично являючись власником житла, вона позбавлена можливості розпоряджатися ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, в звязку з чим змушена звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, просить справу розглянути у його відсутність. В судове засідання представник відповідача не зявилась, про розгляд справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що 22 серпня 2000 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 5722, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила 14/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул. Вільна, 12. Укладений між сторонами договір зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі 22.08.2000 року за № 5722. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п. 5 договору, в виконання умов укладеного договору [PERSON] проведено реєстрацію договору про, що свідчить технічний паспорт на житловий будинок № 12 по вул. Вільна в смт Суворове Ізмаїльського району Одеської області. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлена можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved