Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

22.06.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2020 року прийнято позовну заяву до свого провадження, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 17). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити. Пояснила, що на утримання дітей [PERSON] коштів не надає. Вони не можуть домовитися про утримання дітей. Діти проживають разом з нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не бажає сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивача. Однак стверджує, що надає допомогу дітям, а саме: купує одяг, надає продукти харчування тощо. Зазначив, що має проблеми зі спиною та має намір оформити інвалідність. Крім того його батьки є особами похилого віка та мають низку захворювань, потребують догляду. Підтвердив, що діти проживають разом із позивачкою. Він працює неофіційно та його дохід складає в середньому 4 тисячі гривень на місяць. Вислухавши пояснення позивача та відповідача у вступному слові, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 11 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 5 (а.с. 3). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 5. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки змінено на [PERSON] (а.с. 4-5). Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 24 вересня 2013 року (а.с. 6) та доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] видане Новосанжарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 7). Сторони в судовому засіданні пояснили, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачкою, що підтверджується також актом обстеження місця проживання позивача від 16.06.2020 року, складеного комісією у складі депутата селищної ради та двох сусідів (а.с. 8) про те, що [PERSON] мешкає в будинку [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] . Домовленості щодо утримання дітей між ними не досягнуто. Таким чином, судом встановлено, що діти проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні та сторони не дійшли згоди щодо добровільного надання допомоги відповідачем на утримання дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти стягуються, починаючи від дня пред`явлення позову. Судом достовірно встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, батько [PERSON] проживає окремо від дітей, а тому наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання спільних дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , оскільки таким є його обов`язок, як батька, визначений нормами ст. ст. 141, 180, 181 СК України. Заперечуючи проти позову відповідач послався на перебуванні на його утриманні непрацездатних батьків, за якими він здійснює догляд; зазначив, що має проблеми зі здоров`ям та має намір оформити інвалідність; крім того не бажає сплачувати аліменти на користь позивачки, посилаючиь на нецільове використання таких коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Посилання відповідача на утримання та догляд за батьками, які є особами похилого віку та хворіють, не є слушними, оскільки відповідачем на підтвердження вказаних обставин не надано жодного доказу, зокрема й свідоцтва про своє народження, а також доказів витрат на утримання, відомостей про наявність інших осіб, що мають обов`язок допомоги батькам. Як саме відповідачем не було надано доказів й на підтвердження проблем зі здоров`ям, проходженням лікування, витрачання коштів. А добровільне надання матеріальної допомоги, у визначеному відповідачем розмірі, за відсутності домовленості між сторонами, не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей в судовому порядку, навіть у випадку добровільної їх сплати. Щодо посилання відповідача на небажання сплачувати аліменти на користь позивачки, посилаючиь на нецільове використання таких коштів, суд виходить з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка використовує кошти, що надавалися відповідачем на утримання дітей, не в інтересах дітей чи не на забезпечення потреб дітей, а тому такі доводи є припущенням, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, відповідно до вимог ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, суд враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, та не мають самостійного заробітку чи доходу, перебувають на утриманні позивачки, матеріальне становище платника аліментів, який є молодою, працездатною особою, відсутність даних щодо хворобливого стану його здоров`я, з нього підлягає стягненню на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дітей, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 даного Закону та ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 180-184, 191 СК України та

Outcome: approved