Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

24.03.2017 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, який зареєстровано 28 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 78. Позивач послалася на те, що через непорозуміння та різні погляди на життя сімейно-шлюбні відносини між подружжям припинені. З жовтня 2011 року вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, між ними відсутні взаємні права та обов'язки Позивач переконана, що подальше спільне проживання та відновлення шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. За таких обставин позивач просить суд розірвати зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, неповнолітнього сина залишити проживати разом із нею та відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Просить змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]» (а.с 25). Відповідач до суду, повторно, не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать судові повістки про виклик його до суду, що надсилались за зареєстрованою адресою відповідача (а.с. 20, 23). Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню через наступне. У відділі реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області 28 серпня 2009 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28 серпня 2009 року, з відповідним актовим записом № 78 (а.с.5) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області з відповідним актовим записом № 168 (а.с. 6). З довідки про склад сім'ї № 398 від 15.03.2017 року, виданої Петриківською селищною радою, судом встановлено, що [PERSON] проживає [ADDRESS] разом із синами: [PERSON], 2009 р.н. та [PERSON], 2015 р.н. Розглядаючи дані позовні вимоги суд виходив з наступного. Частиною 2 ст. 3 СК України встановлено: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У ст. 112 СК України зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На основі викладеного та приймаючи до уваги те, що розірвання шлюбу є дійсною волею позивача та подальше збереження такого шлюбу суперечить її інтересам, фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2011 року, на день розгляду справи примирення між сторонами не відбулося, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати. Відповідно до ч. 8 ст. 235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Змінити позивачці шлюбне прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то відповідно до ст. 161 СК України, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. На основі викладеного, беручи до уваги те, що [PERSON] ще не виповнилося десяти років, згоди між батьками про місце його проживання не досягнуто, враховуючи те, що на теперішній час [PERSON] проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні, мати сумлінно ставиться до своїх батьківських обов'язків, через що дитині створено комфортні умови для духовного та фізичного розвитку, суд дійшов висновку про те, що місцем проживання малолітнього [PERSON] слід залишити разом із позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які склали 640,0 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved