Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

23 березня 2017 року ТОВ «СААН - АГРО» звернулося до суду з позовом до [PERSON], Селянського (фермерського) господарства «Шафорост» про визнання недійсним договору оренди, визнання договору оренди поновленим та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02 січня 2007 року товариство уклало з [PERSON] договір оренди земельної ділянки зі строком дії по січень 2017 року, який було зареєстровано в установленому законом порядку. 09 грудня 2016 року товариство надіслало відповідачці лист - повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди. Наприкінці грудня 2016 року від [PERSON] надійшло письмове повідомлення про відмову в поновленні укладеного між ними договору з мотивів залишення за собою права самостійного розпорядження належною їй земельною ділянкою. 03 січня 2017 року між [PERSON] та СФГ «Шафорост» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, про що 10 січня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис про інше речове право за №18518787. Розмір орендної плати за вказаним договором становить 7% вартості земельної ділянки, тоді як ТОВ «СААН-АГРО» запропонувало 8%. На підставі ч. 1-3, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позивач просить: визнати недійсними договір оренди земельної ділянки №3, укладений 03 січня 2017 року між СФГ «Шафорост» та [PERSON], зареєстрований 10 січня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право 18518787; визнати договір оренди земельної ділянки, укладений 02 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «СААН- АГРО», зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії 07 березня 2008 року за №040862600573 поновленим на той самий строк і на тих самих умовах; зобов'язати [PERSON] вчинити дії щодо укладення / підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2007 року, укладеного між нею та ТОВ «СААН-АГРО», зареєстрованого у Білопільському відділі Сумської регіональної філії 07 березня 2008 року за №040862600573. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «СААН - АГРО» - Тимошенко С. А. позов підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача СФГ «Шафорост» - Шафорост В. М. позов не визнали. Представник третьої особи: Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області в судове засідання не з'явився. Начальник реєстраційної служби надіслала клопотання про розгляд справи у відсутність їхнього представника (а. с. 41). Заслухавши сторони, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що державним актом серії [NUMBER], виданим 31 травня 1999 року Річківською сільською радою Білопільського району Сумської області, посвідчено право власності відповідачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га в межах згідно з планом, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 18-20). 02 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «СААН-АГРО» було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07 березня 2008 року за №040862600573. Згідно з вказаним договором та на підставі акту прийому - передачі відповідачка передала в оренду позивачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,53 га ріллі на умовах сплати орендної плати у розмірі 1,5% від грошової оцінки. Пунктом 8 договору оренди передбачено, що даний договір укладений на 10 років, з січня 2007 року по січень 2017 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово про наміри продовжити його дію (а. с. 13-17). 09 грудня 2016 року позивач направив відповідачці лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди (а. с. 23-29). В цей же день відповідачка [PERSON] отримала вказане повідомлення разом із проектом додаткової угоди, що підтвердила у судовому засіданні. Надалі, 19 грудня 2016 року [PERSON] надіслала на адресу позивача заяву зі змісту якої вбачається, що вона не має наміру продовжувати дію договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «СААН-АГРО», так як залишає за собою право самостійно розпоряджатися належною їй земельною ділянкою (а. с. 30). Після цього, 03 січня 2017 року [PERSON] уклала із Селянським (фермерським) господарством «Шафорост» договір оренди належної їй земельної ділянки. Пунктами 8-9 вказаного договору передбачено, що він укладений на 10 років, з 03 січня 2017 року по 03 січня 2027 року зі сплатою орендної плати у грошовій формі у розмірі 7% від нормативно - грошової оцінки земельної ділянки(паю), або продукцією, одержаною із земельної ділянки, за ринковими цінами (а. с.43-45). Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Так ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України. Виходячи з положень ст. ст. 319, 626 ЦК України, слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Таким чином, при поновленні договору оренди землі згідно з ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених ст. 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах №6-531цс15 від 9 вересня 2015 року, №6-146цс16 від 23 березня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Як вже зазначалося вище, строк дії договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2007 року, укладеного між ТОВ «СААН-АГРО» і [PERSON], сторонами визначено з січня 2007 року по січень 2017 року. 09 грудня 2016 року позивач направив відповідачці лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк з проектом додаткової угоди, які [PERSON] отримала в цей же день та у відповідь на що 19 грудня 2016 року на адресу позивача надіслала заяву про відсутність наміру пролонгувати договір оренди та бажання самостійно розпоряджатись своєю земельною ділянкою. Доводи представника позивача Тимошенка С. А. про те, що термін дії попереднього договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2007 року закінчився 31 січня 2017 року на думку суду є безпідставними з огляду на наступне. Так, п. 8 означеного договору передбачено термін його дії 10 років, з січня 2007 року по січень 2017 року. Отже, у даному випадку обчислення строку дії договору починається з дня його укладення, тобто з 02 січня 2007 року і закінчується 01 січня 2017 року включно, а решта виходить за межі обумовленого сторонами десятирічного строку дії договору. Крім того у судовому засіданні з показів сторін встановлено, що у січні поточного року земельна ділянка відповідачки [PERSON] позивачем не оброблялася і орендна плата за цей період не виплачувалася. Новий договір оренди земельної ділянки з СФГ «Шафорост» відповідачка [PERSON] уклала 03 січня 2017 року, тобто по закінченню дії договору оренди земельної ділянки, укладеного із ТОВ «СААН - АГРО». З наведеного вище слідує, що направивши відповідачці 09 грудня 2016 року листа про свій намір продовжити дію договору оренди, термін якого закінчився 01 січня 2017 року, позивач не дотримався встановленого для цього місячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та договором. У свою чергу [PERSON] у визначений законом строк повідомила ТОВ «СААН-АГРО» про відсутність наміру поновити дію договору оренди та бажання на власний розсуд використовувати земельну ділянку. Стосовно доводів представника позивача про те, що відповідачка [PERSON] не обґрунтувала свою відмову у поновленні договору оренди з ТОВ «СААН - АГРО» суд зазначає, що ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає відсутність згоди орендодавця на поновлення договору оренди. Чинним законодавством не передбачений обов'язок останнього обґрунтовувати свою відмову. Натомість ст. 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, суду не доведено існування всіх юридичних фактів у їх сукупності для визнання за позивачем переважного права на поновлення укладеного з відповідачкою [PERSON] договору оренди земельної ділянки як того вимагає ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а відтак, позовні вимоги ТОВ «СААН - АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та зобов'язання [PERSON] вчинити дії щодо укладення додаткової угоди задоволенню не підлягають. Оскільки факт порушення переважного права позивача на укладення договору оренди не знайшов свого підтвердження, то і позовні вимоги про визнання з цих підстав недійсним договору оренди земельної ділянки від 03 січня 2017 року, укладеного між [PERSON] та СФГ «Шафорост», не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed