Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

23 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON], третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її дядько [PERSON]. За життя дядьком був складений заповіт від 20 серпня 2004 року, в якому він заповів належний йому житловий будинок № 11-а з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS], позивачці. Позивачка з 2006 року до самої смерті дядька мешкала разом з ним в його будинку, доглядала його, надавала будь-яку допомогу. З 2008 року в спадковий будинок заселилась також донька позивачки відповідачка [PERSON], яка допомагала доглядати дідуся, користується домоволодінням, сплачує всі необхідні платежі, несе витрати по утриманню будинку, та, відповідно, заявляє свої претензії на цей будинок. Після смерті дядька [PERSON] своєчасно звернулася до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, звернула увагу на розбіжності в правовстановлюючих документах спадкодавця відносно його прізвища: в паспорті, ідентифікаційному номері, заповіті, старому технічному паспорті, виготовленому станом на 15.02.2008 року, та свідоцтві про смерть зазначено прізвище «[PERSON]». В реєстраційному посвідченні від 05.02.1974 року російською мовою було вказано прізвище «[PERSON]». В Державному акті на право приватної власності на землю від 12.01.1998 року українською мовою було зазначено прізвище «[PERSON]». Крім того, в старому Державному акті не було вказано кадастровий номер земельної ділянки, який позивачці довелось замовляти та отримувати вже після смерті спадкодавця. При виготовленні Витягу з Державного земельного кадастру станом на 26.10.2015 року також помилково вказано прізвище власника земельної ділянки «[PERSON]». Ці розбіжності неминуче приведуть до відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. До того ж спадкодавець у своєму заповіті заповідав позивачці лише житловий будинок і не вказав земельну ділянку за вищевказаною адресою, яка належала йому на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], [NUMBER], виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів 12.01.1998 року. Домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А-1 житловою площею 45,3 кв.м., загальною площею 68,0 кв.м.; літ. Б - літньої кухні; літ. б - літньої кухні; літ. В - вбиральні; літ. Г - сараю; літ. Д - сараю; літ. Е - літнього душу; літ. Ж - навісу та № 1-4, І - споруд. З огляду на викладене, позивач просить суд встановити факт належності попередньому власнику земельної ділянки площею 0,0509 га, яка знаходиться на території Бабушкінського району [ADDRESS], Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], [NUMBER], виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів 12.01.1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.12.1997 року № 1926 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 006783, [PERSON], прізвище якого помилково зазначене в Державному акті як [PERSON] та не збігається з його прізвищем, зазначеним в паспорті. Визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0509 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач та її представник не з'явились, представник позивача надала суду заяву, у якій просила розглянути справу у їх відсутність, та задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про час та дату судового засідання належним чином, надала суду заяву, в якій позов визнала у повному обсязі, просила розглядати справу в її відсутність. Третя особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки не повідомила, повідомлялася про час та дату судового засідання належним чином. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Згідно заповіту, посвідченого 20.08.2004 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Зайченко І.А., [PERSON], [INFO], заповів належний йому житловий будинок № 11-а з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS], [PERSON]. Житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві індивідуальної власності на підставі договору на право будівництва дому від 23 липня 1956 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації від 05.02.1974 року. Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 03.07.2015 року, домоволодіння, розташоване по [ADDRESS], складається з: житлового будинку літ. А-1 житловою площею 45,3 кв.м., загальною площею 68,0 кв.м.; літ. Б - літньої кухні; літ. б - літньої кухні; літ. В - вбиральні; літ. Г - сараю; літ. Д - сараю; літ. Е - літнього душу; літ. Ж - навісу та № 1-4, І - споруд. З акту від 03.07.2015, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], слідує, що до самочинного будівництва відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не відноситься: навіс літ. Ж, сарай літ. Г (рік побудови 1984), літ. Д (рік побудови 1984), прибудова літ. а-1 (рік побудови 1986). Власником земельної ділянки площею 0,0509 га, розташованої на території Бабушкінського району [ADDRESS], є [PERSON], який мешкає у [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER], [NUMBER], виданим Дніпропетровською міською радою народних депутатів 12.01.1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.12.1997 року № 1926 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 006783. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру станом на 26.10.2015 року. За даними паспорту громадянина України серія [NUMBER], [PERSON] (російською мовою [PERSON]), [INFO], зареєстрований [ADDRESS] з 17 січня 1980 року. [PERSON] помер [INFO]. З довідки квартального комітету № 12 від 17.06.2015 року вбачається, що [PERSON] мешкала зі своїм дядьком - [PERSON], 1928 року народження, за адресою: [ADDRESS] з 2006 року и до моменту смерті [PERSON] [INFO]. На момент смерті [PERSON] за вказаною адресою більше ніхто не зареєстрований. Постановою від 24.06.2016 року завідуючої Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. неможливість посвідчити нотаріальну дію громадянці України [PERSON], а саме: видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Судом витребувано та оглянуто в судовому засіданні копію спадкової справи № 1158/2009 після смерті [PERSON], з якої вбачається, що окрім [PERSON], ніхто з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права суб'єкта права власності на майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. За такими ознаками, державний акт на право приватної власності на землю відноситься до правовстановлюючих документів. Встановлення факту належності померлому [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю необхідно позивачу для визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] щодо встановлення факту, який має юридичне значення, оскільки обставини, на які вона посилається в позові, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, хоча й прізвище, вказане у Державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER], [NUMBER], не збігається з прізвищем, вказаним у паспорті померлого [PERSON], а тому вимоги про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтями 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Таким чином, оскільки інших спадкоємців не встановлено, позивачка є спадкоємцем після смерті [PERSON] як за заповітом так і за законом. Згідно з ч.1,2 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.392 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У зв'язку з тим, що у позивача були відсутні необхідні документи для вчинення нотаріальної дії, він не має можливості отримати свідоцтво про право власності на зазначене спадкове майно в нотаріальному порядку. Тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: partial