Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

23.07.2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки ? частини нежилих приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літ А), загальною площею 131,60 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.01.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязань за генеральним договором ВL 1581 від 31.01.2008 року, укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літ А), загальною площею 131,60 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. За відповідачем зареєстровано право власності на ? частину предмета іпотеки. 19.08.2013 року реалізовано предмет іпотеки по генеральному договору ВL 1581 від 31.08.2008 року, а саме, ? частину нежитлових приміщень, заборгованість була частково погашена, залишок заборгованості складає 2\~992\~065,98 грн. Враховуючи, що позичальник добровільно не погашає заборгованість по кредитному договору, позивач просить позовні вимоги задовольнити. В подальшому позивач подав клопотання про заміну відповідача, оскільки було встановлено, що майно було відчужене [PERSON], у звязку із чим останнього залучено до участі у справи в якості відповідача, а [PERSON] в якості третьої особи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач повторно не зявився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся в установленому порядку. Представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність належних доказів права власності відповідача на спірне майно, недоведеність розміру заборгованості та припинення іпотеки. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників позивача і третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 31.01.2008 року між ПП «[PERSON]» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу (а. с. 9-10), відповідно до п. 1 якого продавець передав, а покупець прийняв у власність нежилі приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літ А), що знаходиться: [ADDRESS]. 31.01.2008 року між ВАТ «Універсал банк», правонаступником якого є позивач (Іпотекодержатель), та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки нерухомого майна нежитлової нерухомості, що зареєстрований в реєстрі за № 560 (а. с. 5 8), відповідно до п. 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літ. А), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належать іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2008 року. Загальна площа предмета іпотеки становить 131,60 кв. м. Заставна вартість предмету іпотеки становить 2\~012\~000,00 грн. (п. 1.2 договору іпотеки). Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.04.2011 року, [PERSON] на праві приватної власності належала ? частина нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літ А), що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 41 42 копія довідки). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2011 року по справі №2-2701/11 затверджено вирову угоду між [PERSON] та [PERSON], за якою до [PERSON] перейшла у власність ? частина нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літ А), що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 93). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2015 року, [PERSON] на праві приватної власності належить ? частина нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літ А), що знаходиться в [ADDRESS]. Майно перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки від 31.01.2008, що зареєстрований в реєстрі за № 560, іпотекодержатель ВАТ «Універсал Банк» (а. с. 191 192 копія довідки). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2010 року по справі №2-508/10 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитом в сумі 400\~661,19 дол. США, що складає 3\~175\~600,53 грн. Розірвано генеральний договір ВL 1581 та додаткову угоду ВL 1581/К-1 від 31.01.2008 року, укладені між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] (а. с. 11 15 копія рішення суду). 12.03.2014 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі пр. №2/756/21/13 ун. №2-166/12 (а. с. 30 38), яким у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» за генеральним договором про надання кредитних послуг від 31.01.2008 року ВL 1581 та додатковою угодою до нього від 31.01.2008 року ВL 1581/К-1 у сумі 2\~882\~999,84 грн., заборгованості зі сплати процентів у сумі 109\~066,14 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів, визначено початкову ціну предмета іпотеки у сумі 420\~331,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 2 992 065,98 грн. Спір виник з тих підстав, що відповідач кредитні зобовязання та рішення суду не виконує, кредитної заборгованості не погашає. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1. ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За змістом ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. Встановлено, що відповідач (боржник) не виконує належним чином взятих кредитних зобовязань, про що свідчать судові рішення про стягнення заборгованості, доказів у спростування зазначеного суду не надано. Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязань за будь-яким з основних зобовязань, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (п. 2.1.1договору іпотеки). Звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України: у разі порушення будь-якого основного зобовязання, що забезпечене іпотекою за цим договором, та/або будь-якого зобовязання іпотекодавця за цим договором (п. 4.1 договору). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права, звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. Факт невиконання зобовязання підтверджується матеріалами справи. Крім того, відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки 1/2 частину нежилих приміщень з №1 (один) по №12 (дванадцять) (групи приміщень №255 (двісті пятдесят пять)) (літера А), загальною площею 131,60 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] що належить [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1581 від 31 січня 2008 року та Додатковою угодою № ВL1581/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 1581 від 31 січня 2008 року в сумі 2 992 065,98 (два мільйони девятсот девяносто дві тисячі шістдесят пять) гривень 98 копійок, що складається із заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) 2\~882\~999 грн. 84 коп., заборгованості зі сплати процентів 109\~066 грн. 14 коп. Звернення стягнення позивач просить провести шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги в порядку виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною субєктом оціночної діяльності, який призначений в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» Встановлено, що сума заборгованості підтверджується матеріалами справи, зокрема судовими рішеннями, а обраний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам закону. За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, доведення факту порушення зобов'язань та наявності заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. В силу зазначеної норми предявлення позову до [PERSON] є обґрунтованим. Безпідставними є твердження представника третьої особи про необхідність відмовити у задоволенні позову через відсутність належних доказів права власності відповідача на спірне майно, недоведеності розміру заборгованості та припинення іпотеки. Зокрема, право власності відповідача на спірне майно підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2015 року, про яку зазначалося вище (а. с. 191 192), розмір заборгованості встановлений рішенням Оболонського районного суду м. Києва по справі пр. №2/756/21/13 ун. №2-166/12 від 12.03.2014 року (а. с. 30 38), що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування. Щодо припинення іпотеки, то дане питання було предметом розгляду в апеляційному суді м. Києва, який у рішенні від 26.02.2014 року по справі № 22ц/769/2207/2014 (а. с. 24-29) встановив, що іпотека не припинилася, оскільки зобовязання за кредитним договором в повному обсязі не виконані (в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню). На підставі наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved