Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

23 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння та розбіжності у характерах. Подружні відносини останнім часом припинились, сім'я проживає окремо, спільного бюджету не має. На утримання неповнолітньої дитини [PERSON], яка проживає разом з матір'ю, позивач сплачує аліменти за рішенням суду з травня 2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягав на його задоволенні, збереження сім'ї вважав неможливим. Надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Додатково повідомив, що матеріальних претензій до відповідача не має, неповнолітня дитинна проживає разом з матір'ю, проти чого він не заперечує. Відповідач [PERSON] позов визнала, просила розірвати шлюб, збереження сім'ї вважала неможливим. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 24 травня 2012 року у виконавчому комітеті Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області зареєстрували шлюб (актовий запис № 2 від 24.05.2012), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 23 лютого 2016 року відділом ДРАЦС Шишацького РУЮ у Полтавській області (а.с.6). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (актовий запис № 6 від 06 липня 2012 року), що підтверджується свідоцтвом про її народження [NUMBER], виданим повторно 23 лютого 2016 року відділом ДРАЦС Шишацького РУЮ у Полтавській області (а.с.7). За рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року, яке 05 травня 2015 року набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття (а.с.10-11). Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що з січня 2015 року подружжя разом не проживає, що підтверджується поясненнями сторін. З пояснень сторін також вбачається, що спільне домогосподарство вони не ведуть, єдиного сімейного бюджету не мають, а отже шлюб має формальний характер. Проти розірвання шлюбу сторони не заперечують, кожна зі сторін просить розірвати шлюб, майнових претензій один до одного не висловлюють. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На прохання відповідача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу набуте нею у шлюбі прізвище «[PERSON]». Враховуючи те, що у судовому засіданні позивач [PERSON] висловив позицію про небажання покладення судових витрат на відповідача, суд відносить документально підтверджені судові витрати в розмірі 551,20 грн. на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved