Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

23.09.2020 [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження сина, яка мотивована тим, що [INFO] у неї народився хлопчик, пологи відбулися на тимчасово окупованій території. При народженні дитини було видано медичне свідоцтво про народження дитини та свідоцтво про народження. Згідно з діючим законодавством України для отримання свідоцтва про народження дитини вона звернулася до Мангушського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), але відповіддю № 20.51-33-42 від 22.09.2020 їй було відмовлено у державній реєстрації народження, оскільки нею було пред`явлено для підтвердження факту народження дитини свідоцтво про народження, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та не є документом-підставою для державної реєстрації народження, також не надано медичне свідоцтво про народження встановленої форми. Таким чином, на теперішній час вона не може здійснити державну реєстрацію народження сина. Встановлення факту народження дитини їй необхідно для державної реєстрації народження та отримання свідоцтва про народження встановленого зразку, оскільки іншим чином встановити даний факт неможливо, у зв`язку з чим просила встановити факт народження [INFO] у м. Донецьку Донецької області, Україна у неї, [PERSON] , хлопчика, зазначивши матір`ю [PERSON] , [INFO] . В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.3). Представник заінтересованої особи Мангушського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. У відповідності до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] , [INFO] , у м. Донецьку Донецької областінародилася дитина - хлопчик, про що їй видано медичне свідоцтво про народження № 85 та свідоцтво про народження № [NUMBER] (а.с. 8,9). Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1451-5000308025 від 16.09.2020 [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецька, є внутрішньо переміщеною особою і проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого на території України зразку заявник звернулася до Мангушського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), однак у державній реєстрації народження дитини їй було відмовлено, оскільки для підтвердження факту народження дитини нею було пред`явлено свідоцтво про народження та медичне свідоцтво про народження, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та не є документом-підставою для державної реєстрації народження (а.с.4). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, свідоцтво про народження та медичне свідоцтво про народження не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст. 76 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження її сина, видане державним органом України.

Outcome: approved