Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

22 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що він є власником квартири № 41 в житловому будинку № 47/2 по вул. Львівське шосе в м. Хмельницькому, на підставі договору дарування. Вказує, що за вказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON], колишня дружина, яка більше року за місцем реєстрації не проживає. У звязку із тим, що відповідач зареєстрована, проте не проживає за місцем реєстрації, у позивача виникають перешкоди у використанні та розпорядженні його власністю, тобто її реєстрація порушує його право власності на майно. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд усунути йому перешкоди в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 41 в житловому будинку № 47/2 по вул. Львівське шосе в м. Хмельницькому. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 27.04.2009 р. належить квартира № 41 в житловому будинку № 47/2 по вул. Львівське шосе в м. Хмельницькому. Даний факт, також, підтверджується копією технічного паспорту на вказану квартиру та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2009 року. В даній квартирі № 41 в житловому будинку № 47/2 по вул. Львівське шосе в м. Хмельницькому, зареєстровані позивач власник квартири з 21.11.1991 року, колишня дружина позивача [PERSON], [INFO] з 13.01.2010 року, дочка позивача [PERSON], [INFO], син позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою, виданою ЖЕО ЖЕД № 2 від 02.01.2018 р. Так, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Хмельницькій області від 05.02.2018 року [PERSON], [INFO], згідно облікових даних відділу реєстрації місця проживання зареєстрована з 13.01.2010 року в квартирі № 41 в житловому будинку № 47/2 по вул. Львівське шосе в м. Хмельницькому. Із актів від 26.09.2016 р, 28.08.2017 року, 21.12.2017 р., 21.02.2018 р., про обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно не проживає в квартирі № 41 в житловому будинку № 47/2 по вул. Львівське шосе в м. Хмельницькому, з серпня 2016 року. Даний факт, також, не заперечується відповідачем. Окрім того, як вбачається із копії рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30.06.2017 року шлюб укладений 04.10.2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (рішення набрало законної сили 11.07.2017 року). Отже, встановлено, що у зазначеній кваритирі відповідач [PERSON], яка не є членом сімї власника будинку, продовжує бути зареєстрованою, однак не проживає з серпня 2016 року, не сплачує комунальні послуги, чим перешкоджає позивачу у реалізації його права власності на житло. Частинами 1, 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~«Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю». Ніхто не можу бути позбавлений права власності, окрім як на підставах, встановлених Законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України\~- правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON], яка не є членом сімї власника будинку, перешкоджає [PERSON] у реалізації його права власності, суд вважає за необхідне усунути перешкоди в користуванні позивачу житлом шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 41 в житловому будинку № 47/2 по вул. Львівське шосе в м. Хмельницькому. Судовий збір розподіляється згідно вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved