Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

22.01.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2006 року їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В належному їй будинку зареєстрований [PERSON]. У зв'язку із тим, що відповідач не проживає за вище вказаною адресою, участі у витратах на утримання будинку не приймає, комунальних платежів не сплачує, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак направила на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2006 року позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Надбузької сільською ради Миколаївського району Миколаївської області, за цією ж адресою зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.15). Разом з тим, з акту обстеженняумов проживання складеного представниками Надбузької сільською радою Миколаївського району Миколаївської області вбачається, що з моменту реєстрації і станом на 15.12.2014 року відповідач фактично не проживав та не проживає у вищезазначеному житловому приміщенні. Він також не є близьким родичем, або членом родини позивачки (а.с.14). Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. З досліджених судом доказів не встановлено, що позивач позбавляв відповідача від часу отримання права проживання в спірному житлі реалізувати таке право. В судовому засіданні також не виявлено визначених ч.3 ст.71 ЖК України підстав, згідно яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Таким чином, оскільки відповідач без поважних причин не проживає в спірному жилому приміщенні більш ніж 6 місяців, то на підставі ст.ст.71,72 ЖК України його слід визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням. За таких обставин відповідача слід визнати такими, що втратив право на користування житловим будинком.

Outcome: approved