Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

23.06.2020 р. позивачка [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, що знаходиться у будинку [ADDRESS] . Позов мотивувала тим, що вона є власницею житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2004 р. та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2006 р. За вказаною адресою окрім позивача проживають та зареєстровані її діти. Відповідач [PERSON] у будинку фактично не проживає, але зареєстрований. Відповідач в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг участі не приймає. Його речей у житлі не має та ніколи не було. [PERSON] має вільний доступ до житла, перешкод у користуванні йому ніхто не чинив, замки на вхідних дверях не змінював. Зі слів позивача [PERSON] відповідач ніколи не проживав у будинку [ADDRESS] та, як відомо останній, має постійне місце проживання за межами України. Враховуючи те, що в позасудовому порядку вирішити вказане питання не можливо, а також те, що відповідач тривалий час за місцем реєстрації не проживає, вона була змушена звернутись в суд з вказаним позовом. Ухвалою суду від 27.07.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач був\~вчасно та\~належним чином\~повідомлений про\~місце розгляду\~справи,\~про визначений\~строк для\~надання відзиву\~на позов,\~однак заяву\~про участь\~у судовому\~засіданні не\~подав,\~відзиву на\~позовну заяву\~не надіслав,\~заперечень проти задоволення позову до суду не надав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного. Позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2004 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Горбуровим К.Є., а також рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2006 року належить право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно з відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку за вих. № 19.03.03-26/к/2631/19 від 19.08.2019 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: відповідач [PERSON] , [INFO] ; позивачка [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до інформації, яка міститься в акті про не проживання, складеному та підписаному сусідами будинку [ADDRESS] , [PERSON] за адресою реєстрації не проживає та ніколи не проживав. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 с. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Здійснення людиною свого природного права на життя пов`язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12.04.1985 р. № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, у будь якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні № 1382-ІV від 11.12.2003 року реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 названого Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, права користування житловим приміщенням. Згідно з п. 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки відповідач [PERSON] ніколи не проживав за місцем своєї реєстрації та не виявив бажання проживати у будинку [ADDRESS] , де проживає позивач [PERSON] , обов`язків щодо утримання житла не виконує, особистих речей відповідача в житлі не має, суд вважає, що є підстави для визнання відповідача такими, що втратив право на користування жилим приміщенням, в якому останній зареєстрований.

Outcome: approved