Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

24.05.2017 року позивач звернулася до суду із вище зазначеним позовом, який 12.12.2017 року уточнила та просила виселити [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у червні липні 2010 року [PERSON] з дозволу свого батька [PERSON] зареєструвалась у квартирі [ADDRESS], яка належала йому на праві власності. Відповідачка обіцяла допомагати останньому по господарству, сплачувати комунальні платежі, оскільки батько був похилого віку та потребував стороннього догляду. Пізніше в спірній квартирі став проживати без реєстрації син відповідачки - [PERSON] Через деякий час у [PERSON] погіршились відносиниз відповідачем і він почав проживати спільно з [PERSON], а у 2011 році уклав з нею шлюб, з того часу утриманням [PERSON] замалася вона. 07.11.2015 року вона і [PERSON] уклали договір довічного утримання. 12.10.2016 року помер [PERSON], і до позивача перейшло право власності на спірну квартиру. Після цього вона пропонувала відповідачам добровільно знятись з реєстрації і звільнити житло, але вони не погодились. Крім того зараз заборгованість по комунальним платежам становить 21075 грн. Позивач в судове засідання зявилась на позовних вимогах наполягає, просить позов задовльнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявилась, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки вона, як член сім'ї [PERSON], має право на проживання у спірній квартирі, крім того її батько добровільно без будь якого тиску змінив місце проживання з квартири [ADDRESS] на адресу своєї дружини м. Кривий Ріг, вул.. Федоренко, 8/12, після цього відносини з батьком погіршилися з вини членів його нової сім'ї. Незважаючи на це, вона з сином несла витрати за утримання спірної квартири та піклувалась . Вказує, що [PERSON] незаконно набув право власності на всю квартиру та вона має право на частку в праві власності на неї. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що у квартирі в м. Кривий Ріг, вул.. Маршака, 11/33 проживають [PERSON] і [PERSON], неправомірних дій якими щодо [PERSON] не вчинялось. Аналогічні покази в судовому засіданні надали свідки [PERSON], [PERSON] Провадження у справі відкрито ухвалою судді Мельника Ю.П. від 26.05.2017 року та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 15.08.2017 року дану цивільну справу прийнято до провадження головуючим суддею Квятковським Я.А., після повторного автоматичного розподілу у звязку із припиненням повноважень судді Мельник Ю.П. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно до ст. 57 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 07.11.2015 року, належить квартира [ADDRESS], а.с. 6-7, 9, 10. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 12.10.2016 року, а.с. 8. Відповідач [PERSON], яка є дочкою [PERSON], зареєстрована (а.с.23) та проживає разом з сином [PERSON] за вищевказаною адресою, що не заперечувалось сторонами та підтверджується показаннями свідків. Оцінка суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно до ч. 3\~ст. 98 ЖК УРСР\~тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. \~Положеннями статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, з аналізу вищевказаних вимог законодавства, випливає, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Як встановлено в судовому засіданні на даний час позивач [PERSON] являється єдиним власником спірної квартири на підставі догорову довічного утримання, а відповідачі не відносяться до членів її сім'ї. Письмової згоди позивача на проживання відповідачів не надавалося. Тому, відповідачі втратили право користування спірним житлом та за відсутності їх згоди самостійно звільнити приміщення порушується право власності позивача і у звязку з цим позивачу слід усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Маршака, 11/33, яка належить їй на праві власності, шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] без надання іншого жилого приміщення. Твердження відповідача [PERSON] щодо належного догляду за своїм батьком - попереднім власником квартири та понесення нею витрат на утримання спірного житла не спростовують вищевказані висновки суду, тому судом відхиляються. Доводи відповідача [PERSON] в частині незаконності договору довічного утримання щодо спірної квартири належними і допустимими доказами не підтверджуються, тому судом до уваги також не беруться. Виходячи з вищенаведених обставин справи,

Outcome: approved