Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

22.05.2015 року Перший заступник прокурора Малиновського району м. Одеси, який діє в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що прокуратурою Малиновського району м. Одеси установлено, що розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 30.08.2002 р. № 584 громадянам згідно списку передано у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 75,80 га ріллі на території Авангардівської селищної ради. На підставі цього розпорядження [PERSON] отримано державний акт на право приватної власності від 20.11.2003 р. на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, масив 1, діл. 4. На підставі підробленої постанови Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2007 р. у справі № 2-а-2217/07 [PERSON] відділом земельних ресурсів Овідіопольського району Одеської Області видано державний акт серії ЯЕ № 673689 від 07.11.2007 р. на цю ж ділянку, але з іншим цільовим призначенням для ведення садівництва. Фактично у провадженні Приморського районного суду (суддя Федусик В.В.) перебувала адміністративна справа № 2а-2217/07 за позовом [PERSON] до Прилиманської сільської ради, яка не має ніякого відношення до [PERSON] За текстом також підробленого рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року у справі № 2-7128/07 право власності на вищевказану земельну ділянку площею 3,89 га для ведення садівництва визнано за [PERSON], яка нібито звернулась з позовом до [PERSON] про повернення 800 тис. доларів США, які вона позичила останній. Факт підробки рішення підтверджується листом Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 року №С-01 та копією справжнього рішення Київського районного суду м. Одеси у справі 2-7128/07. На підставі цього підробленого рішення [PERSON] отримано Державний акт серії ЯД №752007 від 13.12.2007 р. на право власності на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення садівництва. Після цього ділянку за заявою [PERSON] розподілено на 37 окремих ділянок для ведення садівництва. Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі 21-22 лютого 2008 р. видано [PERSON] 37 державних актів на право власності на 37 окремих земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 року у справі №2а-582/08 за [PERSON] визнано право власності на усі 37 вищевказаних земельних ділянок, з іншим цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд. Зобовязано [PERSON] регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державні акти на вищевказані земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вказаної постанови управлінням Держкомзему у м. Одесі [PERSON] 12.09.2008 видано 37 державних актів на право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Постанову суду оскаржено прокуратурою Приморського району м. Одеси в апеляційному порядку. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 року у справі № 2-а-582/08/1522 апеляційну скаргу задоволено частково, постанову суду першої інстанції змінено, провадження в частині позовних вимог про визнання права власності на земельні ділянки закрито, в іншій частині постанову залишено без змін. За результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] міської ради постановою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2011 постанову суду першої інстанції скасовано, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 року у частині визнання неправомірними дій [PERSON] міської ради в особі Одеського міського управління земельних ресурсів щодо відмови [PERSON] у зміні цільового призначення належних їй на праві приватної власності ділянок скасовано та прийнято у цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову [PERSON] Управлінням Держкомзему у м. Одесі 12.09.2008 року [PERSON] оформлено 2 державних акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 311757 на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 5110137300:20:028:0061; серії ЯЖ № 311786 на земельну ділянку площею 0,2983 га, кадастровий номер 5110137300:20:028:0069. Органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є [PERSON] міська рада, до території якої з Овідіопольського району Одеської області увійшли спірні земельні ділянки.\~Постановою Верховної ради України від 07.02.2002 року №3064-111 «Про зміну меж міста Одеси Одеської області»\~у межі міста [PERSON] включено 329 га земель Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області і затверджено межі міста. В порушення норм закону передача [PERSON] земельних ділянок сільськогосподарського призначення для містобудівних потреб здійснювалась без урахування позиції [PERSON] міської ради та інтересів територіальної громади міста, за відсутності передбаченої законом містобудівної документації. З метою уникнення передбаченої законом процедури зміни цільового призначення земельних ділянок та надання їх для містобудівних потреб підроблено відповідні судові рішення, з їх використанням безпідставно отримано державні акти на право власності на земельні ділянки, а у подальшому ці ділянки незаконно відчужено. Також прокуратура Малиновського району м. Одеси у позові вказує, що згідно\~ст. 261 ЦК України, п. 28\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права. Органи прокуратури про факт підроблення постанови Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2007 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року, довідалися після реєстрації 18.12.2012 року Київським PB ОМУ ГУ МВС України в Одеській області в СРДР за цими фактами кримінального провадження №42012170010000032 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 1 ст.\~358, ч. 4 ст.\~190 КК України. Таким чином, строк звернення до суду прокуратурою району не порушено. 03.12.2015 р. прокуратурою Малиновського району м. Одеси уточнено позовні вимоги та остаточно просили суд: визнати недійсними укладений 15.03.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 51101137300:20:028:0061 за адресою: м. Одеса, масив №1, діл.№4 та наступні державні акти на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,3983 га та вартістю 627322,50 грн.: державний акт серії ЯЖ №311757 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5110137300:20:028:0061 за адресою: м. Одеса, масив №1 діл. №4, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010850501242; державний акт серії ЯЖ № 311786 на земельну ділянку площею 0,2983 га кадастровий номер 5110137300:20:028:0069 за адресою: м. Одеса, масив №1, діл. №4, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010850501234; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 51101137300:20:028:0061 за адресою: м. Одеса, масив №1, діл.№4; земельну ділянку площею 0,2983 га кадастровий номер 5110137300:20:028:0069 за адресою: м. Одеса, масив №1, діл.№4 та для внесення Відділом Дерземагентства у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну книгу. Прокурор Зінюта М.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] міської ради [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала суду заяву (вх. 27207 від 02.07.2015 року), в якій вона посилається на те, що постанова Київського районного суду переглядалась в апеляційному порядку за апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району м. Одеси та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.05.2010 року постанову Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року у справі № 2-7128/07 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокуратури без задоволення. Твердження прокуратури щодо відсутності постанови Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року у справі № 2-7128/07 та її підробки не підтверджені належними доказами та не відповідають дійсності. Реєстрація кримінального провадження за цим фактом у Єдиному реєстрі досудових розслідувань ще не свідчить про факт підробки вказаних рішень судів. Кримінальне провадження зареєстроване ще 18.12.2012 року, проте до цього часу жодній особі так і не повідомлено про підозру. Остаточного рішення у кримінальному провадженні не прийнято, воно ще може бути закрито, як за відсутності складу так і події злочину. Факт підробки документів, а саме рішень судів повинен підтверджуватись вироком суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили та, в якому будуть встановлені усі фактичні обставини, зокрема і факт підробки. Крім того, вважає, що прокуратурою пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки доводи прокуратури про те, що звернення до суду обумовлене реєстрацією кримінального провадження, в ході якої виявлено порушення державних прав та інтересів, не повинні братися до уваги, оскільки позивач [PERSON] міська рада та прокуратура мали всі права і передбачені можливості дізнатися про порушення державних інтересів в межах строків позовної давності або звернутися до суду з позовами про визнання державних актів недійсними ще після прийняття рішення Вищим адміністративним судом у справі № К-29787/10 (а.с.85-89). Просить суд застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав суду письмові заперечення, відповідно до яких просив суд застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити (а.с.117-123). Представник третьої особи Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, але надав суду заяву (вх. ЕП-923 від 15.06.2015 року) з проханням справу розглянути без участі їх представника (а.с.73). Представник третьої особи управління Держземагентства у місті Одесі Одеської області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути без участі їх представника (а.с.101-102). Суд, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 30.08.2002 року №584 громадянам згідно списку передано у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 75,80 га ріллі на території Авангардівської селищної ради (а.с.11). На підставі вищезазначеного розпорядження [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності від 20.11.2003 року на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, масив 1, діл.4. (а.с.12). На підставі постанови Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2007 року, справа №2-а-2217/07р. відділом земельних ресурсів у Овідіопольському районі [PERSON] видано державний акт серії ЯЕ №673689 від 07.11.2007 року на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення садівництва на території Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, масив 1, діл.4. (а.с.13). Також листом Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області №9-1505-99.15-2449/15-15 від 02.12.2015 року до суду направлені документи, що були підставою реєстрації державних актів на право власності на спірні земельні ділянки, для ведення індивідуального садівництва серія ЯД №930034, реєстр. № 010850500346 та серія ЯД №930042, реєстр. № 010850500358 на імя [PERSON] Підставою для реєстрації було рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року та заява, посвідчена приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] від 20.12.2007 року, реєстраційний номер №21944. З доданих копій вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», Відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку, та зобовязання вчинити певні дії - позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення садівництва, площею 3,89 га, що знаходиться за адресою: Одеська обл., на території Авангардівської селищної ради, масив №1, ділянка №4, кадастровий номер №5123755200:00:001:0003 (а.с.16-17). На вказане рішення заступником прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області подано апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.05.2010 року відхилена, рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року залишено без змін. Тобто судом встановлено, що з 2010 року органам прокуратури було відомо про перехід права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення садівництва, площею 3,89 га, що знаходиться за адресою: Одеська обл., на території Авангардівської селищної ради, масив №1, ділянка №4, кадастровий номер №5123755200:00:001:0003 до [PERSON], таке право власності було оскаржено органами прокурати в особі заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави та право власності [PERSON] залишено без змін і не було скасовано. За нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 20.12.2007 року, вона просила видати окремі державні акти на право власності на належну їй земельну ділянку, загальною площею 3,89 га, що знаходиться на території Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, масив №1, ділянка №4, та належить на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯД №752007, виданого відділом земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області 13.12.2007 року, у такому порядку та розмірах, які визначені на схемі розподілу земельної ділянки. Схема розподілу земельної ділянки є невідємною частиною цієї заяви. 22.02.2008 року Управлінням земельних ресурсів у м. Одеса, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року та заяви, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.12.2007 року, реєстр. №21944, був виданий державний акт, серії ЯД №930034, на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована м. Одеса, масив №1, ділянка №4, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010850500346 та державний акт, серії ЯД №930042, на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2983 га, що розташована м. Одеса, масив №1, ділянка №4, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010850500358. 07.07.2008 року постановою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2а-582/08 за [PERSON] визнано право власності на 37 ділянок, які розташовані на території [PERSON] міської ради, масив №1, ділянка №4, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 23-37). На підставі вищезазначеної постанови Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2а-582/08 від 07.07.2008 року управлінням Держкомзему у м. Одесі [PERSON] 12.09.2008 року видано 37 державних актів на право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, у тому числі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №311757 на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 5110137300:20:028:0061 та серії ЯЖ № 311786 на земельну ділянку площею 0,2983 га, кадастровий номер 5110137300:20:028:0069 (а.с. 38-39). Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 року апеляційну скаргу прокурора Приморського району м. Одеси на постанову Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2а-582/08 від 07.07.2008 року задоволено та постанову Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2а-582/08 від 07.07.2008 року змінено, провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] міської ради, в особі Одеського міського управління земельних ресурсів, [PERSON] регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання права власності на земельні ділянки закрито (а.с.40-50). [PERSON] міською радою подала касаційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 року і постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 року. Касаційна скарга [PERSON] міської ради постановою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2011 року задоволена частково.\~Постановою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2011 року постанову суду першої інстанції скасовано, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 року в частині визнання неправомірними дій [PERSON] міської ради в особі Одеського міського управління земельних ресурсів щодо відмови [PERSON] у зміні цільового призначення належних їй на праві приватної власності ділянок скасовано та прийнято у цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову [PERSON] (а.с.51-55). На теперішній час у відношенні [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження № 42012170010000032 за ознаками ст. 358 ч.1 КК України, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] переслідуючи злочинний умисел з метою відходу від мораторію на продаж землі з цільовим призначенням товарного сільськогосподарського виробництва, використовуючи підроблене рішення Київського районного суду м. Одеси, справа № 2-7069/07 р., шахрайським шляхом отримала право власності на земельну ділянку розташовану в Одеській області, масив №1, ділянка №4, за цільовим призначенням ведення садівництва, яку було розподілено на земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами та видані державні акті (а.с.59). З листа селищного голови Овідіопольського району Одеської області [PERSON] вбачається, що при складанні звітності з земельних ресурсів по формі №6-зем земельна ділянка площею 3,89 га, що раніше була розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район Одеської області, Авангардівська селищна рада, масив 1, діл. 4, врахована в межі м. Одеси станом на 01.01.2006 року (а.с.69). Крім того, відповідно до листа начальника Управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області №9-1505-0.15-4107/2-15 від 11.06.2015 року, земельні ділянки за кадастровими номерами 5110137300:20:028:0061 та 5110137300:20:028:0069 розташовані за адресою: м. Одеса, Малиновський район, масив №1, ділянка №4 (а.с.81). Відповідно до листів в.о. голови Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2015 року вих. № 4788 (а.с.114) та заступника голови Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2015 року вих. 50957 (а.с.128) встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси цивільна справа № 2-7128/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в архіві суду не значиться під № 2-7128/07, а значиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до КС «Перше кредитне товариство» про скасування заборони на відчуження. Рішення у справі було ухвалено 05.12.2007 року (а.с.129-130). Щодо цивільної справи № 2-7069/07 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності 17.08.2010 року справа була надіслана до Верховного суду України (а.с.128). Крім того, з листа заступника голови Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2015 року вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа №2-а-2217/07 за адміністративним позовом [PERSON] до Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, [PERSON] регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах», Відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області про визнання рішення неправомірним, визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії. (а.с.135-144). Згідно договору купівлі-продажу від 15.03.2011 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку, площею 0,1000га, в тому числі по угіддях: ріллі 0,1000 га, що розташована за адресою: місто [PERSON], масив №1, ділянка №4. (а.с.156) Статтею 23 ЗК України встановлено пріоритетність земель сільськогосподарського призначення з метою забезпечення охорони сільськогосподарського земельного фонду України як основного засобу виробництва продовольчої та сировинної продукції. Відповідно до п.п. б) п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01.01.2016 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Відповідно до п.п. є) п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в редакції від 19.03.2010, не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобовязань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо; на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб (пункт 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України). Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 118 ЗК України встановлено порядок передачі у власність громадянам та юридичним особам земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, згідно з яким громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, яка її розглядає і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Відповідно до ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Відповідно до ч.3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою КМУ України від 11.04.2002 №502, передбачено обовязковість: надання місцевою радою або районною державною адміністрацією дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється; складення та погодження проекту відповідними органами; державної землевпорядної експертизи проекту відведення; розгляд місцевою радою або райдержадміністрацією проектних матеріалів і прийняття рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки. Рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки є підставою для оформлення громадянину державного акту на право власності на земельну ділянку зі зміненим цільовим призначенням. Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Виданням оспорюваних державних актів на право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави, адже з порушення порядку зміни цільового призначення земель суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Статтею 121 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів громадян та держави в судах у випадках, визначених законом. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.99 у справі №1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в суді), прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Згідно статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Таким чином, у порушення вищезазначених норм передача [PERSON] земельних ділянок сільськогосподарського призначення для містобудівних потреб здійснювалась без урахування позиції [PERSON] міської ради та інтересів територіальної громади міста, з порушеннями вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. До вимог, повязаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність. Відмовляючи в задоволенні позову Прокуратури в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та державних актів на право власності на земельні ділянки, суд виходить з того, що [PERSON] міській раді з 2011 року було відомо, що власником спірних земельних ділянок, які увійшли до меж м. Одеси була [PERSON], після оскарження судових постанов: Приморського районного суду від 07.07.2008 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2008 року та отримання постанови Вищого адміністративного суду України від 23.11.2011 року. Однак, ні органами прокуратури, ні [PERSON] міською радою, як державним органом не оспорювалося право власності [PERSON] на вищевказані спірні земельні ділянки, реєстрацію її права власності, та видані 12.09.2008 року Державні акти на право власності на земельні ділянки [PERSON] також в той час не були скасовані, тобто за [PERSON] залишились зареєстровані на праві власності спірні земельні ділянки до відчуження однієї ділянки на користь [PERSON] у березні 2011 року і до теперішнього часу на іншу ділянку. Та лише 22.05.2015 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси Перший заступник прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах [PERSON] міської ради з позовом до [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки від 17.11.2010 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.11.2010 року. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що Перший заступник прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах [PERSON] міської ради звернувся до суду з вказаним позовом після закінчення строку позовної давності, не надавши заяву про поновлення строку звернення до суду, також не була надана заява і від [PERSON] міської ради, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, яка є обовязковою для всіх судів України відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України. Позиція Верховного Суду України полягає в тому, що строки позовної давності обчислюються не з моменту виявлення прокуратурою при проведенні перевірки факту порушення державних інтересів, а з моменту прийняття відповідного рішення або укладення відповідного договору, які, на думку прокурора, порушують державний інтерес (постанова ВСУ у справі № 3-194гс14 від 23.12.2014 року, постанова ВСУ у справі № 3-23гс14 від 27.05.2014 року). Крім того, Верховний Суд України у постанові по справі № 6-152цс14 від 29.10.2014 року дійшов висновку, що для визначення початку обчислення позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення його прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення його прав. Тобто, доводи прокуратури про те, що звернення до суду обумовлене результатами прокурорської перевірки, в ході якої виявлено порушення державних прав та інтересів, не повинні братися до уваги, оскільки прокуратура мала всі права і передбачені можливості дізнатися про порушення державних інтересів в рамках позовної давності. Верховний Суд України вказує, що норма частини 1 статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, тому обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом: першої інстанції лише за заявою сторони, зробленою до винесення судом рішення у спорі. В матеріалах справи міститься заперечення [PERSON] проти позову, згідно якого вона просить відмовити в задоволенні позову у звязку із спливом позовної давності. Крім того, у судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволені позову, що зафіксовано засобами технічної фіксації процесу. Також, суд не приймає до уваги доводи [PERSON] міської ради стосовно того, що прокуратурою не був пропущений строк на звернення до суду з позовом, оскільки вказані посилання не відповідають дійсним обставинам справи. Доводи представника прокуратури в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради про те, що передача відповідачу [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення для містобудівних потреб відбулася у порушення встановленого законом порядку призвело до порушення прав [PERSON] міської ради не приймаються до уваги, оскільки ні прокуратурою, ні [PERSON] міською радою не було доведено факту порушення майнових чи немайнових прав, інтересів позивача, згідно заявленого предмету позову, крім того вказані земельні ділянки у встановленому законом порядку передані у власність фізичної особи [PERSON], а також прокуратурою не оскаржується право власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed