Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

23 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 33169,82 грн., компенсації за затримку виплати заробітної плати в розмірі 7463,43 грн., моральної шкоди в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що працює у відповідача до цього часу, з жовтня 2014 року відповідач не сплачує їй заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 33169,82 грн., яку вона просить суд стягнути із відповідача. Посилаючись на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», просить стягнути із відповідача компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 7463,43 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Також просить суд стягнути із відповідача витрати на правову допомогу, яка складає 292,32 грн. 21.08.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, де збільшила свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та просила стягнути із відповідача 37285,18 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 292,32 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 7463,43 грн., просила залишити без розгляду. Ухвалою суду від 21.08.2015 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в часті стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати в розмірі 7463,43 грн. за заявою позивача, залишені без розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила позовні вимоги в остаточної редакції задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Ковтун С.В., яка діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позов визнає частково, а саме заборгованість по заробітній платі з жовтня 2014 року по липень 2015 року в сумі 37285,18 грн., решту позовних вимог не визнає. Суд вивчивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеною законом. Право на своєчасно одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяті календарних днів. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже трудове законодавство України встановлює основним пріоритетом захисту трудових прав працівників першочерговість виплат заробітної плати незалежно від фінансового стану підприємства та від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України та статті 1 Закону «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Таким чином данні правовідносини регулюються нормами статей 21,94,110,115 КЗпП, статей 1,15,21,24,29,30 Закону «Про оплату праці», які передбачають, що власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівнику за виконану ним роботу заробітну плату, передбачену трудовим договором між працівником і власником підприємства, у передбачені законом строки та при кожній виплаті повідомляти працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], з 05.01.2011 року працює ВАТ «Азовзагальмаш» механіком цеху, згідно з наказом № 13 від 04.01.2011 року. 18.09.2014 року наказом № 46 від 18.09.2014 року переведена у тому же цеху заступником начальника цеху ПАТ «Азовзагальмаш» (а.с.4). Як вбачається зі змісту позовної заяви та копії трудової книжки позивач на день розгляду справи судом працює у відповідача ПАТ «Азовзагальмаш». Згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-47 від 17 серпня 2015 року, заборгованість підприємства по зарплаті перед [PERSON] становить 37285,18 гривень, з яких заборгованість за жовтень 2014 року - 3985,05 гривень, листопад 2014 року - 3649,42 гривень, грудень 2014 року - 3957,22 грн., за січень 2015 року - 3677,05 грн., лютий 2015 року - 2882,46 грн., березень 2015 року - 3322,62 грн., квітень 2015 року - 3477,32 грн., травень 2015 року - 4165,21 грн., червень 2015 року - 4053,47 грн., липень 2015 року - 4115,36 грн., у тому числі повернення за газету в сумі 13,33 гривень. Сума заборгованості зазначена з врахуванням утриманих податків та зборів. Вказана сума позивачем не оспорюється та підлягає стягненню з відповідача. У своєї позовної заяві позивач зазначав, що у зв'язку з порушенням відповідачем його трудових прав, йому спричинено моральну шкоду, пов'язану з моральними стражданнями, докладанням додаткових зусиль для захисту порушених прав, та просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 13 даної Постанови, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На підставі наведеного, враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з обставин справи, обсягу та характеру його страждань, принципів розумності та справедливості, а також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 500 гривень. Суд також вважає, що підлягає задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в сумі 292,32 грн. Зі справи вбачається, що правова допомога надавалася [PERSON] адвокатом [PERSON] (а.с.7-11). На підтвердження оплати правової допомоги в розмірі 292,32 грн. позивачем надана квитанція, в якій ФОП [PERSON] зазначено про отримання вказаної суми. Так, виходячи з аналізу ст..ст.84 та 88 ЦПК України та ст..30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі, з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст..1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто перелік видів правової допомоги, за які передбачена компенсація понесених стороною витрат, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Окрім того, ці види стосуються лише судового розгляду справи. Більш того, з боку позивача суду не надано документів, які підтверджують розрахунки витрат, а саме: документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку). Отже, на підтвердження виконаних робіт з боку позивача суду було надано акт № 130 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 14.07.2015 року, де вказаний розрахунок вартості наданих послуг на правову допомогу відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з урахуванням зазначених документів суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат (правової допомоги) в розмірі 292,32 грн. Крім того, ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial