Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

22.03.2021 [PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київської області, заінтересована особа: [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що із заінтересованою особою [PERSON] перебували у шлюбі з 16.01.1982. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2019 шлюб між ними розірвано. З самого початку розлучення та до цього часу [PERSON] чинить психічне та фізичне насильство відносно нього, його дружини - [PERSON] та матері - [PERSON] . Він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проте, проживати там не може, оскільки колишня дружина чинить йому перешкоди. Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є єдиним можливим місцем його проживання та його матері - [PERSON] . Однак, навіть за вказаною адресою проживати безпечно та спокійно неможливо, у зв`язку з постійними погрозами його життю та здоров`ю з боку [PERSON] . За захистом своїх прав заявник звернувся до суду з цією заявою. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24.03.2021 р. заяву [PERSON] направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.05.2021 відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених в заяві. Зацікавлена особа та її представник проти задоволення заяви заперечували, посилаючись на її необґрунтованість; на підтвердження заперечень заявили клопотання про допит в якості свідка [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи та їх представників, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, які знаходяться у справі, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.01.1982. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2020 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , шлюб між сторонами розірвано. Постановою Київською апеляційного суду від 16.03.2021 рішення суду 1-ї інстанції залишено без змін. З тексту постанови Київською апеляційного суду від 16.03.2021 року вбачається, що [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу. При цьому посилалася на те, що позов [PERSON] не підписував і не подавав до суду. Разом з тим, судом було зазначено, що [PERSON] приймав безпосередню участь у судових засіданнях, підтримував позовні вимоги та висловлював бажання розірвати шлюб, що свідчить про безпідставність доводів відповідача. Також між [PERSON] та [PERSON] наявний спір про поділ майна подружжя, який розглядається в Ірпінському міському суді Київської області (справа №367/754/20). Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28.12.2020 у справі №367/754/20 було накладено арешт на рухоме майно та заборонено, зокрема, [PERSON] , [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо його відчуження або переміщення з місць перебування. Заявник зазначає, що рухоме майно (меблі, картини та інше), яке знаходилося під арештом, було викрадено, місцезнаходження майна невідоме. За даним фактом ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесені відомості до ЄРДР за № 12021111050000162 від 27.02.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України. У вчиненні даного кримінального правопорушення заявник підозрює [PERSON] . Крім того, по вищевказаним епізодам, що стосуються поділу майна подружжя [PERSON] і [PERSON] відкрито та проводяться досудові розслідування в кримінальних провадженнях: №1202011504000198 від 29.07.2020 за ч.1 ст.356 КК України, №120201110040001316 зв ч.1 ст.383 КК України, що підтверджується листом Ірпінського відділу поліції Київської області за №10793/109/1007/01-2020 від 29.10.2020 про надання інформації та не заперечувалося сторонами. По всім вищевказаним кримінальним провадженням [PERSON] визнано потерпілим. [PERSON] посилається на те, що весь цей час з самого початку судового процесу про розірвання шлюбу і по сьогодні [PERSON] чинить психічне та фізичне насильство відносно [PERSON] та його родичів. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак, він стверджує, що проживати у цій квартирі неможливо, оскільки [PERSON] та їх спільний син, [PERSON] , чинять перешкоди та не допускають у квартиру. У зв`язку з цим, за захистом своїх прав [PERSON] вимушений був звертатися до суду. Так, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києві знаходилась справа №761/12144/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до квартири [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/12144/20 від 18.01.2021 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та постановлено усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передати комплект ключів від даної квартири [PERSON] . Станом на день розгляду справи рішення суду відповідачами не виконане, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №13663 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення (додається), в якому зазначено про факт невиконання зазначеного рішення суду. [PERSON] подав до Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві заяву про злочин про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, скоєного [PERSON] , за фактом чого відкрито кримінальне провадження. Дані обставини підтверджуються талоном-повідомленням від 04.03.2021 року та витягом з ЄРДР №12021100100001345 від 06.04.2021 року. [PERSON] має на праві власності об`єкт нерухомості [ADDRESS] , та фактично проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про фактичне місце проживання та актом депутата Бучанської міської ради Хрокало В.О. від 19.04.2021. Разом з тим, за вказаною адресою знаходиться охорона, яка за розпорядженням [PERSON] позбавляє [PERSON] можливості потрапити всередину. За вказаними фактами [PERSON] викликав наряди поліції, що підтверджується рапортами працівників поліції, поясненнями, складеними [PERSON] , відносно даного факту у поліції, а також поясненнями охоронця. Доказів щодо зворотного надано не було. [PERSON] використовувала даний об`єкт нерухомості, до складу якого входить кілька будинків, з метою отримання прибутку, а саме: для передачі в оренду, організації і проведення різного роду розважальних заходів, доказом чого є роздруківки оголошень в мережі інтернет щодо проведення розважальних заходів за адресою: [ADDRESS] . При цьому місце проживання [PERSON] є зареєстрованим у житловому будинку по [ADDRESS] . Конфліктні ситуації заявника та заінтересованої особи стали предметом розгляду у кількох інших кримінальних провадженнях. У Шевченківському районному управлінні поліції ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №120020100100006354 від 15.09.2020 року за ч.5 ст.185 КК України. Кримінальне провадження було зареєстроване за заявою [PERSON] , якого було визнано потерпілим. Як вбачається з даної заяви, заявник просить притягнути до кримінальної відповідальності за скоєння даного кримінального правопорушення, в тому числі [PERSON] . За фактичним місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , знаходилися особисті речі останнього. 11.02.2021 року в ході проведення слідчими Шевченківським управлінням поліції ГУ НП в м. Києві огляду за адресою: [ADDRESS] , було виявлено крадіжку речей, про що повідомлено органи поліції та зареєстровано кримінальне провадження №12021116420000023 від 12.02.2021 року за кваліфікацією за ч.1 ст.185 КК України. В ході проведення огляду з рук [PERSON] поліцейським була вилучена рушниця, яка була направлена в сторону [PERSON] та поліцейських, доказом чого є акт службового розслідування від [INFO] та протокол слідчої дії від 11.02.2021. Також в ході проведення огляду [PERSON] застосувала до [PERSON] спеціальний засіб - електрошокер, внаслідок чого [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 29.03.2021 року, довідкою щодо огляду сімейного лікаря від 26.03.2021 року, витягом з ЄРДР №12021116420000232 за ч.1 ст. 125 КК України. Крім того, 22.03.2021 до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві надійшла від [PERSON] заява про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої він просив внести відомості до ЄРДР за фактом вчинення [PERSON] умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо нього, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості його життя, а саме: за ознаками вчинення останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126-1 КК України. З даної заяви також слідує, що у вересні 2019 року [PERSON] намагалася отруїти його. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталася до СБУ з заявою від 06.02.2021 про викрадення [PERSON] . Як з`ясовано правоохоронним органом, за вказаним фактом було здійснено перевірку та встановлено, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, відсутні, оскільки [PERSON] знаходиться за місцем проживання. Судом досліджено той факт, що на сторінці [PERSON] в Facebook.com у мережі інтернет вказано, що її чоловік, тобто [PERSON] , помер у 2020 році, що не заперечувалося останньою. 24.04.2021 до ЄРДР були внесені відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, що підтверджується витягом, з якого вбачається, що 23.04.2021 до ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві надійшла ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з приводу невнесення відомостей до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] з приводу того, що на протязі тривалого часу колишня дружина [PERSON] вчиняє відносно останнього фізичне та психічне насильство. За інформацією [PERSON] особисті речі [PERSON] надіслано поштою на адресу реєстрації [PERSON] ( [ADDRESS] ), до якої [PERSON] , як встановлено вище, доступу немає та позбавлений можливості проживати за вказаною адресою. За вказаним фактом також розпочато кримінальне провадження №12020115040000198 за ст. 356 КК України, що підтверджується витягом. В мережі інтернет за адресою: [INFO] розміщено інтерв`ю [PERSON] , що опубліковано [INFO]. [PERSON] розповідає про майновий спір з [PERSON] з приводу поділу майна, також про групу осіб, серед яких теперішня жінка [PERSON] - [PERSON] , які нібито, за її висловлюваннями, «підсадили на наркотики» [PERSON] та намагаються заволодіти їхнім спільним майном. Поміж іншого, в даній статті міститься негативна інформація відносно [PERSON] . Крім того, [PERSON] здійснює психологічне насильство відносно [PERSON] та членів його родини. Її дії полягають у повідомленні завідомо неправдивих відомостей про кримінальні правопорушення [PERSON] та членами його сім`ї, а саме його дружиною [PERSON] . У зв`язку з цим, заявник звернувся з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до органів поліції, що додатково підтверджується відповідями на адвокатські запити. Крім того, [PERSON] особисто, а також знайомі особи з її сторони викликають наряди поліції за завідомо неправдивими повідомленнями про кримінальні правопорушення, з яких не було підтверджено жодне повідомлення. На підтвердження вищевказаного заявником надано талон-повідомлення з єдиного обліку №15076 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 06.06.2020 щодо погроз від колишньої дружини [PERSON] . Доказів щодо зворотного надано не було. [PERSON] звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення дружиною [PERSON] - [PERSON] (дівоче - [PERSON] ) злочину, доказом чого є заява про злочин та витяг з ЄРДР за №12020110040001316. Одночасно в мережі інтернет опубліковано негативну інформацію про [PERSON] за посиланням [INFO] , що є в загальному доступі, у зв`язку з чим дружина [PERSON] зазнає моральних і психологічних страждань внаслідок психологічного тиску. Проте, кримінальне провадження № 12020110040000796 відносно [PERSON] , відкрите за заявою [PERSON] , було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, натомість, було відкрите кримінальне провадження № 12002110040001316 по факту скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.383 КК України, відносно [PERSON] за завідомо неправдиве повідомлення про злочин. Доказів щодо зворотного надано не було. При цьому [PERSON] до матеріалів справи додано копію сертифікатів про проходження ним профілактичного наркологічного огляду від 30.06.2020, строк дії якого до 29.06.2022, копію сертифікатів про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 17.07.2020, що є доказом того, що заявник не страждає на психіатричні розлади, не має наркотичної залежності, протипоказання до виконання роботи на посаді державного службовця з допуском до державної таємниці відсутні. Крім того, [PERSON] входить до складу Ради експертів з питань енергетичної безпеки, як директор Інституту проблем екології та енергозбереження. У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно з ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст. 350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно ст. 350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Згідно ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено п.3, 6, 7, 8 та 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб,на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч.1, ч.2 ст.350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. В свою чергу, як унормовано ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Разом з цим в судовому засіданні зацікавленою особою на спростування обставин викладених в заяві та встановлених судом не надано належних та допустимих доказів. Показання свідка [PERSON] не впливають на сутність вирішення питання, яке є предметом розгляду в суді, оскільки він фактично не спростував викладене в заяві. Крім того, суд взагалі критично оцінює його свідчення, тому що між батьком та сином фактично склалися неприязні відносини. Так при розгляді цивільної справи (№761/12144/20) за позовом [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] процесуальний статус [PERSON] , зокрема, був визначений, як відповідача. Крім того, 04.03.2021 [PERSON] звертався до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, в якій повідомляв про те, що [PERSON] умисно не виконує зазначене вище рішення суду, перешкоджає користуватися вказаною квартирою. Частиною 3 ст.26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Підсумовуючи викладене, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і тому підлягає задоволенню у спосіб, який просить заявник, а, отже, є необхідність в ухваленні судового рішення про видачу обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підставі викладеного та

Outcome: approved