Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

22 травня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що він являється власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що даний будинок належить йому згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку № 251 від 06 травня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Мартинюком В.А. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 травня 2019 року, № 165554508. Зазначає, що у даному будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є членом сім`ї колишнього власника, але не проживає в ньому з 2017 року. Позивач пояснює, що не має можливості розпоряджатися своїм майном і врегулювати дане питання можливо лише у судовому порядку. Підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати[PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але від його представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі, судовий збір просить з відповідача не стягувати, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, про причини неявки не повідомила, відзив на позов та заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] згідноДоговору купівлі-продажу житлового будинку № 251 від 06 травня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Мартинюком В.А. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 травня 2019 року, № 165554508 (а.с.6, 7). Згідно акту засвідчення факту не проживання в житловому будинку виданого виконкомом Малинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2017 року. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2017 року. На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені докази підтверджують те, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку з 2017 року без поважних причин, тому суд вважає, що вона втратила право користування вказаним житлом.

Outcome: approved