Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

22 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником будинку № 2 по провул. Стадіонному у м. Суми. У вказаному будинку крім власника, зареєстрована відповідач [PERSON], як наймач. 15 серпня 2002 року позивач та відповідач уклали договір найму кімнати строком на 60 днів. Відповідач в будинку зареєструвалася, оселилася, деякий час проживала, після чого виїхала, і перестала вносити плату за комунальні платежі. Строк договору найму закінчився. Відповідач знаходиться за межами України, залишається зареєстрованою в будинку позивача. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у будинку позивача порушує його право власності та утворює перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. Посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 346, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», позивач просить зняти відповідача з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Будь-яких письмових пояснень чи заперечень відповідач до суду не надала. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку № 2 по вул. Стадіонній у м. Суми, що підтверджується договором дарування 10/16 частин будинку № 2 по провул. Стадіонному у м. Суми, укладеного 13.12.1994 року (а.с. 13). Позивач [PERSON] зареєстрованій у вказаному будинку з 26.10.1990 року, що підтверджується копію будинкової книги (а.с.9-10). Як вбачається з будинкової книги, у будинку № 2 по провул. Стадіонному у м. Суми, крім власника, зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с.10), що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданої Відділом реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради (а.с.15). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] була зареєстрована в будинку позивача як наймач на підставі договору найму, укладеного між сторонами та зареєстрованого головою квартального комітету № 8 Зарічного району м. Суми 15 серпня 2002 року (а.с.12). Згідно тверджень позивача, викладених ним у позові, відповідач [PERSON] з 2003 року у будинку позивача не проживає, так як виїхала за межі України. Вказані доводи позивача відповідачем не спростовані. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ З пояснень позивача, зазначених ним у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не є членом сімї власника будинку, а була наймачем житлового приміщення (кімнати) у будинку позивача, і що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше 15 років. Сама відповідач [PERSON] не надала суду будь-яких доказів того, що вона має право і підстави подальшого користування житловим приміщенням в будинку позивача. Суду також не надано доказів щодо існування домовленості між власником житла [PERSON] та відповідачем [PERSON] про подальше користування [PERSON] вказаним житлом після закінчення строку договору найму. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в будинку порушує права позивача як власника, так як позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, а крім того фактично відповідач не є членом сімї власника будинку, у будинку вже тривалий час не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати та позбавлений можливості оформити субсидію. Враховуючи, що фактично позовні вимоги зводяться до того, щоб визнати відповідачку втратившою право користування житлом і зняти з реєстрації, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі ст.ст. 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved