Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

22.08.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Перший» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів, який в послідуючому уточнила, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що 27.01.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ДФ-058136, відповідно до якого вона передала Банку грошову суму в розмірі 5350,00 Євро строком розміщення 91 день зі сплатою 6% річних. Відповідно п.3.1.1 та 3.1.2 Договору відповідач зобов'язаний повернути вклад вкладнику в повному розмірі та виплатити проценти в строк до 28.04.2014 року на банківський рахунок. 28.04.2014 року у видачі грошових коштів їй було відмовлено на підставі недостатності грошових коштів в іноземній валюті в касі Банку. 28.04.2014 року між нею та Банком був укладений договір банківського вкладу №ДФ-060464, відповідно до якого вона передала Банку грошову суму у розмірі 5350,00 Євро строком розміщення 7 днів зі сплатою 5% річних. Відповідно до п.3.1.1. та 3.1.2 Договору Банк зобов'язаний повернути вклад вкладнику в повному розмірі у строки та виплатити проценти до 05.05.2014 року. 05.05.2014 року у видачі вкладу та процентів їй було відмовлено в зв'язку з недостатністю грошових коштів в іноземній валюті в касі Банку. Вважає дії відповідача протиправними, та просила суд розірвати договір банківського рахунку [NUMBER] від 27.01.2014 року та договір банківського вкладу №ДФ-060464 від 28.04.2014 року та стягнути суму вкладу у розмірі 5175,13 Євро та 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 99,44 Євро. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, та просить суд розглянути справу без її участі ( а.с. 81 - заява). Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав (а.с. 73, 80 - повідомлення). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу не проводиться. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № ДФ-058136 шляхом перерахування коштів на рахунок [NUMBER]. (а.с.5 копія договору, а.с.10 договір банківського рахунку). За Договором вкладу позивач передав відповідачеві кошти в розмірі 5350,00 Євро. (а.с.6 копія квитанції). 28.04.2014 року між позивачем та відповідачем був повторно укладений договір банківського вкладу №ДФ-060464, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошову суму у розмірі 5350,00 Євро строком розміщення на 7 днів із сплатою 5% річних шляхом перерахування коштів на рахунок [NUMBER]. (а.с.7-8 копія договору, а.с.9 платіжне доручення). 07.05.2014 року позивачем направлялась вимога до відповідача про повернення банківського вкладу та процентів, однак їй було відмовлено в зв'язку з скрутною політичною ситуацією в Україні. Частину відсотків за вкладом у розмірі 260,00 Євро відповідач повернув. (а.с.12 заява-вимога, а.с.13 повідомлення). Згідно ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до положень ст.ст.525,526 Цивільного Кодексу, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.1060 Цивільного Кодексу, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст.1075 Цивільного Кодексу України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, а залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст.629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 р. № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що внесок в розмірі 5175,13 Євро, який перебуває на вищезазначеному рахунку у відповідача, належить позивачу на праві приватної власності, він має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 1060 ЦК України, свої зобов'язання щодо повернення вкладу відповідач не виконав, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, її вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути в дохід держави з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених вимог з врахуванням офіційного курсу іноземних валют на день винесення рішення, а саме 1020,63 гривень.

Outcome: approved