overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

22.02.2018 року до суду звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, мотивуючи свою заяву тим, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю йому належить земельна ділянка площею 5,73 га, що розташована на території села Жоржівка, Шишацького району, Полтавської області з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Під час оформлення документів з'ясувалося, що в даному акті невірно зазначено його ім'я як «[PERSON]», замість «[PERSON]». В зв'язку з чим просив суд встановити факт належності йому, [PERSON], правовстановлюючого документу Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 04.03.2002 року. В судове засідання [PERSON] не з'явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник Шишацької селищної ради в судове засідання не з'явився, попередньо надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 04.03.2002 року, яке видано на підставі рішення Жоржівської сільської ради народних депутатів, [PERSON] належить земельна ділянка площею 5,73 га, яка розташована на території села Жоржівка, Шишацького району, Полтавської області з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також судом встановлено, що в вищевказаному Державному акті невірно зазначено ім'я заявника, а саме в документі вказано [PERSON] (а.с.4 зворот), а згідно свідоцтва про народження (а.с.8), паспорта громадянина України (а.с.5,6), картки платника податків (а.с.7) заявник є [PERSON]. Пунктом 6 частиною 1 статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

22.02.2018 року до суду надійшов позов [PERSON] про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON], 29.05.2009р. народження з 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частину усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 09.07.2014р. з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037-VІІІ до Сімейного кодексу України внесено зміни, якими встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав письмову заяву про визнання позову, обізнаність з наслідками його визнання, розгляд справи за його відсутності. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Сторони є батьками [PERSON], 29.05.2009р. народження (а.с. 3), який проживає разом з матір'ю (а.с. 8). За рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 09.07.2017р. з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на дитину [PERSON], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2014р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). 24.07.2014р. на підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 10). Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України (далі СК України) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частино 2 ст. 182 СК України (в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017р., яка набула чинності 08.07.2017р.) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

22.02.2018 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 23.07.2008 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у розмірі 1000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.01.2018 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 13279,15 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив на позов не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 23.07.2008 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1000,00 грн. зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами неоспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 31.01.2018 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 428,64 грн.; по відсоткам за користування кредитом 8196,52 грн.; за пенею та комісією 3783,55 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 250,00 грн.; штраф (процентна складова) 620,44 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 13279,15 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

22.02.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 31.07.1992 року у Палаці одруження м.Одеси, актовий запис № 966, від 31.07.1992 року. Позивач зазначив, що 03.08.2004 року у даному шлюбі народилася дитина [PERSON]. В позовній заяві позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що подружні стосунки між ними не підтримуються, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе, шлюб має формальний характер. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Коваленко О.Б. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.03.2018 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та призначено судове засідання. На дату розгляду справи позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій позов підтримав, та просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідачка [PERSON] надала до суду заяву, в якій висловила згоду щодо розірвання шлюбу, просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У звязку з цим судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 31.07.1992 року, шлюб зареєстрований у Палаці одруження м.Одеси, актовий запис № 966 від 31.07.1992 року Під час перебування у шлюбі народилася спільна дитина [PERSON]. \~\~\~\~Відповідно до\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. \~\~\~\~Згідно зі\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. \~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

22.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовував тим, що 17 січня 2015 року він зареєстрував шлюб відповідачкою. В період шлюбу у них народились діти: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану не мають змоги. Життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені ще в в вересні 2016 році, спільне господарство не ведеться. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що подальше збереження сім'ї з відповідачем не можливе, тому шлюб між ними повинен бути розірваний, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 17.01.2015 року, про що 17.01.2015 зроблено відповідний актовий запис № 7, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.06.2015 року (а.с. 9). [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.06.2015 року (а.с. 10). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

22.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають доньок [PERSON] та [PERSON]. Спільне життя не склалося і вже тривалий час подружні стосунки не підтримують. Кожен живе окремо і своїм життям, збереження сімї не можливе. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2018 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала, прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «Паламарчук». Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що 01 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом РАГС Фастівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 243. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення не можливо. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

22.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 61949 грн. 66 коп. і судових витрат, мотивуючи позов систематичним невиконанням відповідачем умов кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином відповідно до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.06.2011 року між позивачем та\~[PERSON]\~було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4100,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової ставки 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-32). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 31.01.2018 року становить 61949,66 коп., та складається з: 3897,33 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 51460,21 грн. - заборгованості за відсотками, 3165,95 грн. заборгованості за пенею та комісією та 3426,17 грн. штрафу, що підтверджується\~розрахунком позивача (а.с. 5-6). Відповідно до ст.\~526 ЦК\~України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

22.02.2018 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 28 серпня 2014 року, від спільного життя мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Так як шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя є неможливим та суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач підтримала заявлені вимоги, відповідач визнав позов. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач вступили до шлюбу 28.08.2014 року (актовий запис № 450). Подружнє життя припинено з причини втрати взаєморозуміння, наміру продовжувати сімейні відносини подружжя не має. За таких обставин суд вважає, що позов про розлучення підлягає задоволенню, так як подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

22.02.2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований між нею та відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який 25 березня 2011 року зареєстрований виконавчим комітетом Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис №5. Тривалий час проживають окремо. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі, та просить задовльнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25 березня 2011 року виконавчим комітетом Лелюхівської сілсьької ради Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 5 (а.с.5). Сторони припинили шлюбні відносини. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст.113 Сімейного Кодексу України, тому суд не вирішує вказане питання. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved