Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

22 січня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Центр надання адміністративних послуг Галицького району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідачка, яка є її матір`ю, зареєстрована у вказаній квартирі. Однак, не проживає в ній понад рік без поважних причин. Відповідач не сплачує комунальні послуги, участі в утриманні житла не бере, її особистих речей у квартирі немає. Позивач зазначає, що її мати, [PERSON] , в 2015 році виїхала в Росію, зв`язок з нею втрачений. Вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з тривалою (понад рік) відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин. Просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити. Відповідачка двічі у судове засідання не з`явилася. Повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи за адресою місця реєстрації. Крім цього, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м.Львова). Відзив на позов, заява про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідача до суду не надходили. Суд вжив всіх можливих заходів для вчасного та належного повідомлення відповідачки про час, дату та місце проведення судового засідання, тому вважає за можливе слухати справу у її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи на електронну адресу. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності представника Центру надання адміністративних послуг Галицького району. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 12.08.2016 №1054 та 23.12.2016 №1595, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76789315 від 23.12.2016. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 162 , виданої ЛМКП «Айсберг» 18 січня 2020 року, у вищевказаній квартирі, окрім позивача зареєстрована відповідач - [PERSON] , яка є її матір`ю. Згідно актів ЛМКП «Айсберг» від 27 березня 2019 року, 18 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Судом встановлено, що позивач є співвласником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідач в жилому приміщенні не проживає понад рік, про що складені відповідні акти; жодних поважних причин відсутності відповідача за вказаною адресою суд не встановив. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов є підставним та вважає за необхідне визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою. Водночас, позовна вимога про заняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У зв`язку з цим достатнім та дієвим способом захисту права власності позивача є усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою. Оскільки, наявність судового рішення про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловими приміщеннями є підставою для вчинення відповідними особами дії щодо зняття з реєстрації відповідача із спірної квартири. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial