Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

22.01.2013\~ \~ року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]П звернулись до суду з даним позовом, в якому просять позбавити права на частку у спільному майні [PERSON]Ф, [PERSON], [PERSON]Г в розмірі 1/12 частки , яка належить кожній на праві власності, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину шляхом виплати грошової компенсації вартості часток, які внесені на депозит суду, вартість яких визначена на підставі експертного будівельно-технічного дослідження. Визнати за кожним із позивачів право власності в розмірі 1/12 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вулиця Шкільна, 11, які належать відповідачам на праві власності.\~ \~ В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 31 травня 1986 року їм та їх брату [PERSON] після смерті їх матері [PERSON]М були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області. 06.05.1989 року помер [PERSON]. 18.04.2005 року після смерті [PERSON]П на ? частину житлового будинку № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області були видані свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], [PERSON], [PERSON] (по 1/12 кожній). Відповідачі ніколи не користувалися цим будинком, не приймали участь у його утриманні. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 13.07.2012 року вартість ? частини будинку становить 9018, 93 грн. Враховуючі що всі підставі які передбачені ст. 365 ЦК для припинення права особи на частку в спільному майні в даному випадку наявні, просили позов задовольнити. 23.11.2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа: Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області в якому просили поділити житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області в натурі між співласниками, які є сторонами по справі, визнати недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним державний акт від 10 квітня 1996 року про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства виданий на імя [PERSON]П та визначити порядок користування земельною ділянкою по вулиці Шкільній, 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області пропорційно розміру часток у спільній власності на будинок. Свої вимоги обгрунтували тим, що 08 лютого 1980 року між [PERSON]Ф та [PERSON]П було зареєстровано шлюб. 31 травня 1986 року [PERSON] після смерті матері було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, 06 травня 1989 помер її чоловік [PERSON], після смерті якого вони [PERSON]Ф (дружина) та його доньки [PERSON]Г та [PERSON]Г отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/12 кожна на житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області. Відповідачі перешкоджають ним користуватися будинком, встановили замки та не допускають їх до будинку, при цьому рідко приїзжають та користуються будинком, не підтримують його в належному стані та не надають змогу робити це позивачам. Можливість поділу будинку визначена висновком № 7361/10-15 судово-будівельної експертизи від 22.06.2011 року згідно якого житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району лише при умові влаштування прибудови та зміни існуючого обємно планувального рішення приміщення, но це неможливо оскільки власником земельної ділянки є відповідач [PERSON]П, про що позивачі узнали лише під час розгляду справи в суді. Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району від 09.09.1995 року передано [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства та на підставі цього рішення їй було видано державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку в звязку з чим просили позов задовольнити. В подальшому Васильківським міськрайонним судом Київської області за заявою [PERSON] її вимоги були залишені без розгляду. [PERSON] та [PERSON] подали позовну заяву в новій редакції до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю в якій просили з урахуванням уточнених позовних вимог визнати недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним державний акт від 10 квітня 1996 року про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства виданий на імя [PERSON]П Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2013 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення 6-ої сесії 22-го скликання Іванковичіської сільської ради Васильківського району Київської області від 09 вересня 1995 року та державний акт на право приватної власності на землю серії КВ № 3039 від 10 квітня 1996 року, загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільна, 11 с. Іванковичі Васильківського району Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства, яке рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року скасовано та в задоволені позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2013 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року скасовані та справу направлено на новий розгляд. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2014 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. 26.08.2014 року [PERSON] та [PERSON] подали уточнену позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, [PERSON], треті особи: [PERSON], Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу [PERSON]М про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельні ділянки від 10 травня 2005 року в якому просили визнати частково недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним державний акт від 10 квітня 1996 року про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства виданий на імя [PERSON]П та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10 травня 2005 року між [PERSON] Л.П та Очерет [PERSON]Ю \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]П та їх представник [PERSON]І в судовому засіданні позов про припинення права на частку підтримали, просили задовольнити, в задоволенні позову [PERSON]Ф та [PERSON]Г просили відмовити. Відповідачі [PERSON]Ф та [PERSON]Г та їх представник [PERSON]П в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON]П про припинення права на частку в майні просили відмовити з тих підстав, що ніхто не може бути протиправно позбавленим права власності з тих підстав, що власник не проживає в спірному будинку або не виконує обовязку з його утримання. Крім того висновок експерта на підставі якого визначалась ринкова вартість ? частини спірного будинку вже застарів а експертиза по справі не призначалась. Щодо заявленого ними позову просили задовольнити з підстав наведених у ньому, щодо строку позовної давності зазначили про те, що [PERSON]П приватизовано всю земельну ділянку на своє імя вони дізналися лише в 2009 році коли звернулися з позовом про виділення в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, в ході якого було встановлено що [PERSON]П вся земельна ділянка приватизована на її імя а тому ці вимоги були залишені без розгляду, в звязку з чим ними не пропущено строк позовної давності. Представник відповідача по справі за позовом [PERSON]Ф та [PERSON]Г Очерет [PERSON]Ю Очерет [PERSON]Ю заперечувала проти задоволення даного позову зазначивши, що на момент смерті матері відповідачів діяло законодавство згідно якого при переході права власності на будівлю права користування земельною ділянкою не переходить. Підтверджень що ділянка яка перебувала в користуванні померлої в розмірі 0,40 га та земельні ділянки на які виданий державний акт [PERSON]П це одна і та ж земельна ділянка не надано. Ці земельні ділянки розташовані в різних місцях, і взагалі за адресою: Шкільна 11 в с. Іванковичі розташовані десь чотири земельні ділянки. Враховуючи що сторони по справі не проживали в селі вони мали права в разі отримання спадщини отримати тільки земельну ділянку розміром 0,3-0,6 соток а отже позивачами не доведено що земельна ділянка яка була продана належала померлій [PERSON]М а отже могла бути успадкована. Представник відповідача по справі за позовом [PERSON]Ф та [PERSON]Г -Іванковичівської сільської ради Васильківського району в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Третя особа по справі за позовом [PERSON]Ф та [PERSON]Г -[PERSON]Г в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Третя особа по справі за позовом [PERSON]Ф та [PERSON]Г - Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу [PERSON]М в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Вислухавши пояснення сторін по справах, вивчивши матеріали справи щодо припинення права на частку в спільному майні суд приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 31.05.1986 року виданого [PERSON], старшим державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № І-945 спадкоємцями щодо майна померлої 28 листопада 1985 року [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожний (по ? частині) житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Іванковичі, Васильківського району Київської області (а.с. 8-9) 06 травня 1989 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії IV-БК № 354899 (а.с.10) Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 18 квітня 2005 року спадкоємцями ? частини житлового будинку № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області після померлого 06 травня 1989 року [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочки [PERSON], [PERSON] (а.с. 19-21) Згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2011 року «відповідно до висновку № 7631/10-15 судово-будівельної експертизи від 22.06.2011 року, призначеної за клопотанням позивачів, розділити будинковолодіння № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі на ізольовані ? та ? частини не можливо, оскільки не можна забезпечити рівень комфорту проживання не нижче вимог, що регламентовані державними будівельними нормами, частка житлової кімнати площею 11,3 кв.м становить 17/100 частин, переобладнати цю житлову кімнату в ізольовану квартиру можливо лише за умови влаштування прибудови та зміни існуючого обємно планувального рішення приміщення. Приймаючи до уваги, те що облаштування ізольованої квартири із кімнати площею 11,3 кв.м неможливе, влаштування прибудови на даний час також неможливе, так як власником всієї земельної ділянки площею, 0,192 га для обслуговування житлового будинку є відповідач [PERSON]П, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданому їй 10.04.1996 року. Крім того, при такому варіанті виділу значно зменшується частка позивачів з 25\\100 до 17\\100 частин. Отримувати компенсацію вартості їх часток у праві власності позивачі не хочуть» Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON]П є власником земельної ділянки площею 0,330 га, яка розташована в с. Іванковичі, вулиця Шкільна 11, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії КВ № 3059 від 10.04.1996 року (а.с. 5) \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до висновку № 0218 експертного будівельно-технічного дослідження від 13 липня 2012 року дійсна (ринкова) вартість ? частини домоволодіння № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області з урахуванням вартості земельної ділянки площею 0,192 га та без врахування вартості гаража під літ Г і веранди І станом на момент складання висновку становить 493\~ 816, 76 грн (а.с. 19-23) Згідно квитанцій від 21.01.2013 року [PERSON], [PERSON]П та [PERSON]П на депозитний рахунок суду внесено 9\~ 018,93 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ ст. 365 Цивільного кодексу України\~ (далі -\~ ЦК України) право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Припинення права власності на частку спільного майна одного із співвласників можливо лише при сукупності усіх умов, передбачених ч. 1\~ ст.365 ЦК України. Згідно ч.2\~ ст. 365 ЦК України\~ \~ суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства,\~ що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі,\~ власнику,\~ що виділяється присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін,\~ а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума,\~ за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості. Згідно висновку № 0218 експертного будівельно-технічного дослідження від 13 липня 2012 року експертом визначена лише залишкова вартість спірного будинку, дійсна ринкова вартість спірного будинку визначена з урахуванням вартості земельної ділянки, яка перебуває у власності [PERSON] П а отже не може братися до уваги оскільки не визначає дійсну ринкову вартість лише спірного будинку, право власності на яке позивачі просять припинити та враховуючи те що сторонами клопотання про призначення експертизи не заявлялось, суд позбавлений можливості самостійно визначити ринкову вартість ? частини спірного будинку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Крім того позивачі в даному позові посилались на п. 3 ч. 1\~ ст. 365 Цивільного кодексу України\~ як на обґрунтування підстав для задоволення своїх вимог, зазначаючи, що для припинення права на частку у спільному будинку наявні всі умови передбачені ст. 365 ЦК України проте, суд критично ставиться до такої позиції позивачів у справі, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що сторони у справі не проживають у спірному будинку, спірний житловий будинок ні позивачами, ні відповідачами не використовується як постійне місце проживання, оскільки сторони постійно проживають та зареєстровані у м. Києві, а відповідно є незрозумілим з чого виходили позивачі у справі при обґрунтуванні неможливості спільного володіння і користування спірним майном з відповідачами у справі, зважаючи на те, що відповідні правовідносини щодо спільного користування спірним майном ще не виникли, а тому висновки позивача про неможливість спільного володіння і користування спірною квартирою є необґрунтованими і передчасними. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 3 ст.10\~ та ч. 1 ст.\~ 60 ЦПК України\~ \~ \~ \~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та\~ ст. 61 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 2\~ ст. 59 ЦПК України\~ обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 3\~ ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини,\~ \~ які мають значення\~ \~ для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 4\~ ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ ст. 321 Цивільного кодексу України\~ (далі\~ ЦК), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON]П до [PERSON]Ф, [PERSON], [PERSON]Г про припинення права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягає через недоведеність та необґрунтованість, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, одночасно під час судового розгляду було встановлено обставини, якими спростовуються доводи позивача у справі, при цьому також не визначена ринкова вартість ? частки спірного будинку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Щодо позову року [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, [PERSON], треті особи: [PERSON], Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу [PERSON]М про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельні ділянки від 10 травня 2005 року судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 31.05.1986 року виданого [PERSON], старшим державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № І-945 спадкоємцями померлої 28 листопада 1985 року [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які успадкували в рівних частках кожний (по ? частині) житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі. Згідно довідки виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області №34-02/12 від 22.02.2012 року, в земельно-шнуровій книзі згідно наказу №56 від 15.02.1973 року за [PERSON]М за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 рахувалась земельна ділянка площею 0,400 га. (а.с. 134). 06 травня 1989 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії IV-БК № 354899 (а.с.10) Згідно ст. 106-1 Земельного кодексу Української РСР (яка діяла) на момент спірних правовідносин) перехід права власності на будівлю, розташовану в сільському населеному пункті, не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на будівлю, провадиться на загальних підставах відповідно до вимог цього Кодексу. У випадках переходу в спадщину права власності на розташований у сільському населеному пункті жилий будинок до спадкоємців, якщо вони не мають права на одержання в установленому порядку присадибної земельної ділянки, а також придбання громадянами, які постійно проживають у містах і селищах міського типу, жилого будинку в сільській місцевості для сезонного або тимчасового проживання або наявності, у них у цій місцевості жилого будинку на праві особистої власності, який вони бажають використовувати для зазначеної мети, цим особам надається у користування земельна ділянка для утримання жилого будинку і виробництва сільськогосподарської продукції в порядку і розмірах, що визначаються законодавством Союзу РСР. 09 грудня 1989 року [PERSON] яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Відповідно до вимог\~ ст. 548 ЦК Української РСР\~ (в редакції 1963 р.) яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 18 квітня 2005 року, [PERSON], [PERSON]Г та [PERSON]Г отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]П а саме на житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району по 1/12 частині за кожним. Відповідно до\~ ст.1218 ЦК України\~ до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі рішення 6 сесії 22 скликання Іванковичівської сільської ради від 09.09.1995 року [PERSON]П отримала Державний акт про право приватної власності на землю на її ім'я площею 0,192 га При цьому сільська рада виділила їй і іншу земельну ділянку площею 0,138 га. Таким чином, [PERSON]П було передано у власність земельну ділянку площею 0,192 га., та земельну ділянку площею 0,138 га Згідно ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на момент спірних правовідносин) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 травня 2005 року, [PERSON]П продала Очерет [PERSON]Ю земельну ділянку площею 0,138 га., цільове призначення для особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 , про що на державному акті приватним нотаріусом зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на зазначену частину. Згідно із витягом з державного реєстру земель про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, 07 жовтня 2010 року земельній ділянці площею 0,192 га., яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 та належить на праві приватної власності [PERSON]П присвоєно кадастровий номер 3221483301:01:019:0287 (а.с. 137). Проданій частині земельної ділянки у розмірі 0,138 га. також було присвоєно інший кадастровий номер. Свідок [PERSON]І , яка є сусідкою [PERSON], [PERSON]П та [PERSON]П в судовому засіданні повідомила що мешкає рядом з ними, знала покійну [PERSON] О та іі померлого сина [PERSON]П, який був її однокласником, у покійної [PERSON] було дві земельні ділянки одна біля будинку, інша через дорогу, які обробляли померла та її донька [PERSON], інших вона там не бачила. Також за клопотанням позивачів в судовому засіданні було прослухано запис судового засідання яке відбулося в Апеляційному суді Київської області під час розгляду апеляційної скарги на рішення Васильківського міськрайонному суді від 11.07.2013 року в якому [PERSON]М землевпорядник Іванковичвської сільської ради, як представник Іванковичівської сільської ради надавав пояснення в яких зазначив, що земельні ділянки які передані у власність [PERSON]П перебувалі у користуванні померлої [PERSON]М, проте суд не бере їх до уваги, оскільки під час допиту [PERSON]Ф як свідка, який попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, при розгляді даної справи ним повідомлено зовсім інші факти, зокрема що за адресою вулиця Шкільна 11 в с. Іванковичі рахуються дві земельні ділянки, які розташовані в різних місцях, за померлою [PERSON]М рахувалася земельна ділянка 0,40 га, при цьому ті земельні ділянки які належать [PERSON]П на праві власності не входили до складу земельної ділянки яка належала померлій, при цьому на спростування цього факту позивачами не надано жодного доказу. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що на час приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку [PERSON]П порушено право позивачів як співвласників будинку, передбачене ст. 42 Земельного кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) на отримання земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній частковій власності на спірний будинок, при цьому чинний на момент смерті [PERSON]М та [PERSON]П Земельний кодекс не передбачав перехід права користування земельною ділянкою в разі переходу права власності на житловий будинок, доказів що частина земельної ділянки відповідно до частки в праві власності на успадкований після смерті [PERSON] О,М житловий будинок або земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які були надані [PERSON]П згідно рішення сільської ради перебували в користуванні померлого [PERSON]П, спадкоємцями якого є [PERSON]Ф та [PERSON]Г суду не надано, отже відповідно до статті 1225 ЦК України до спадкоємців померлого [PERSON]П якими є позивачі по справі не перейшло право користування спірними земельними ділянками. Отже зазначене вище оспорюване рішення від 09 вересня 1995 року Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області в частині передачі у власність земельної ділянки, загальною площею 0,192 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку , що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 прийняте з порушенням вимог закону, тому воно підлягає визнанню недійсним, оскільки порушує права позивачів щодо користування земельною ділянкою відповідно до належних їм частин житлового будинку. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,192 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку , що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 є похідною та залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування. Згідно із положеннями ст. ст.\~ 55,\~ 124 Конституції України,\~ ст. 3 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами\~ ст. 71 ЦК України\~ (1963 року), ст. ст.\~ 256,\~ 257 ЦК України\~ (2003 року) позовна давність\~ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч. 1\~ ст. 80 ЦК України\~ (1963 року), ч. ч. 3, 4\~ ст. 267 ЦК України\~ (2003 року) позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Подаючи до суду заяву про застосування строку позовної давності та відмову у позові з цих підстав, представник відповідачів [PERSON], [PERSON]П та [PERSON]П посилалась на те, що про порушення своїх прав позивачі дізналися ще в 2006 році , а отже ними пропущено строк позовної давності до суду зі зверненням з даним позовом. Позивачі і представник позивачів у судовому засіданні 03.02.2016 року пояснили, що вперше про порушення права на земельну ділянку за адресою: село Іванковичі Васильківського району району Київської області, вулиця Шкільна, 11, позивачі дізналися у 2009 року. Вважають, що за таких обставин строк позовної давності позивачами не пропущено. Проте суд критично відноситься до таких пояснень, оскільки позивачі [PERSON]Ф та [PERSON]Г в судовому засіданні яке відбулося 25.01.2016 року на неодноразові питання суду про момент коли позивачі дізналися про порушення свого права на земельну ділянку, зазначили що про те, що вся земельна ділянка знаходиться в користуванні [PERSON]П вони дізналися ще в 2005 році, та на запитання суду чому до суду звернулися лише в 2011 році повідомили що намагалися врегулювати питання мирним шляхом. Цей факт також підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON]М, який повідомив, що позивачі звертались до сільської ради з питанням щодо надання земельної ділянки у власність, проте їм було повідомлено, що земельна ділянка належить на праві власності [PERSON]П Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову особою, право якої порушене, до суду з позовом При цьому предявлення позову особою, право якої порушене, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2\~ ст. 60 ЦПК України\~ кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже враховуючи що позивачі дізналися про порушення свого права ще в 2005 році заява представника відповідачів про застосування строку позовної давності та відмови у позові в частині визнання недійсним рішення та державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,192 га., цільове призначення для обслуговування житлового будинку яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 з підстав пропуску строку позовної давності підлягає задоволенню. Щодо надання земельної ділянки загальною площею 0,138 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 у власність [PERSON]П то в цій частині рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області в частині передачі у власність вищезазначеної земельної ділянки рішення прийнято з врахуванням вимог чинного на той момент Земельного кодексу, так як надавалась [PERSON]П на загальних підставах, доказів перебування цієї земельної ділянки в користуванні померлого [PERSON]П суду також не надано а отже право користування цією земельною ділянкою не входило до спадкової маси померлого [PERSON]П згідно ст. 1225 ЦК При цьому оскільки скасування державного акту на земельну ділянку на вищезазначену земельну ділянку є похідною отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. Вимога щодо визнання недійсним укладеного між [PERSON]П та Очерет [PERSON]Ю договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 травня 2005 року не підлягає задоволенню оскільки є похідною від вимоги про скасування рішення про надання земельної ділянки загальною площею 0,138 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 у власність [PERSON]П та державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку виданого на імя [PERSON]. Крім цього щодо визнання недійсним укладеного між [PERSON]П та Очерет [PERSON]Ю договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 травня 2005 року з підстав передбачених ст. 215 ЦК України судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~ \~ \~ За положеннями ст.ст.203,215,216 ЦК України\~ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6\~ ст.203 цього Кодексу. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочин, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати вартість одержаного.\~ \~ \~ \~ \~ \~ Разом із тим, згідно із \~ ст.388 ЦК України\~ власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Однак, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. \~ \~ \~ \~ З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є добросовісним набувачем вказаної ділянки. Доказів зворотнього позивачами не надано. Питання, які пов'язані із припиненням права власності добросовісного набувача на придбане майно врегульовані статтями330,\~ 388 ЦК України, які встановлюють вичерпний перелік підстав, за наявності яких, придбане добросовісним набувачем майно не переходить у його власність і може бути витребуване у нього. Тобто способом захисту прав в такому випадку є вимоги про витребування майна від добросовісного набувача. Відповідно до ро'яснень викладених у п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті\~ 387,\~ 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями\~ 387,\~ 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі\~ статті 388 ЦК\~ звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. \~ З викладених вище підстав суд вважає, що захист прав позивачів в цій частині відповідно до позовних вимог та вимог закону необхідно здійснювати шляхом витребування майна у набувача\~ шляхом пред`явлення віндикаційного позову відповідно до\~ ст.388 ЦК України, а не визнання недійсний договору купівлі-продажу. Крім того позивачами до [PERSON]П та [PERSON]П не предявлено жодної вимоги то в цій частині позов також не підлягає задоволенню На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 182, 212, 215, 224-226, 253 Цивільно-процесуального кодексу України, суд ,

Outcome: dismissed