Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

22.09.14 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на свою користь борг у сумі 96094,68 грн. в тому числі 96000 грн. основного боргу та 94,68 грн. - 3% річних, та судові витрати. Заяву мотивує тим, що 28.11.2011 року ПАТ «Концерн Хлібпром» надало у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 96000 грн. На підтвердження укладення договору та передання грошових коштів позивач надає видатковий касовий ордер ВКО №2100000298 від 28.11.2011р. та касовий звіт за 28.11.2011р. Оскільки станом на день подачі позову до суду, відповідач кошти не повернув та на законні вимоги позивача не реагує, останній за захистом своїх порушених прав змушений звернутись до суду, та у відповідності до ст. 625, ст. 1050 ЦК України просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача Кравчук І.М. підтримав позовні вимоги та просив стягнути з ПАТ «Концерн Хлібпром» в користь позивача борг у розмірі 96000 грн., 94,68 грн. - 3% річних, та судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованим листом. Відомостей про причину його неявки немає. Суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши думку представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 28.11.2011 року ПАТ «Концерн Хлібпром» надало у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 96000 грн. Даний факт стверджується видатковим касовим ордером ВКО №2100000298 від 28.11.2011р. та касовим звітом за 28.11.2011р. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦКУ, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. У разі порушення зобов'язань згідно вимог ст. 625 ЦКУ: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У порушення зазначених норм закону відповідач - [PERSON] суму позики не повернув. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. На думку суду, за своєю суттю видатковий касовий ордер та касовий звіт є документами, які підтверджують як укладення договору, так і умови договору, а також засвідчують отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовна вимога, щодо стягнення з [PERSON] в користь позивача боргу у сумі 96094,68 грн. підлягає до задоволення. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved