Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

21 травня 2018 року [PERSON], звернулася до суду із позовом до Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в селі Дмитрів Радехівського району Львівської області померла [PERSON]. В наслідок смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8642 га. Право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлі від 07 лютого 2001 року виданого на основі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради № 2 від 09.01.2001 року. Право власності спадкодавця на земельну ділянку площею 1,8642 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 29 грудня 1999 року. За життя спадкодавець залишила особисте розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту. Згідно заповіту, посвідченого 02 лютого 1989 року секретарем Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 8, спадкоємцем майна [PERSON] є позивач -[PERSON], [INFO], яка доводилась спадкодавцю дочкою. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину своєчасно та належним чином шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном є її дочка [PERSON]. Позивач не може оформити за собою право власності у вищезазначеному спадковому майні. Причиною цьому є відсутність оригіналів правовстановлюючих окументів, які підтверджують право власності спадкодавця на вищевказане нерухоме майно та недоведеність факту належності правовстановлюючих документів спадкодавцю. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю площею 1,8642 га серії [NUMBER], виданий від 29 грудня 1999 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 4986 на ім'я [PERSON] належить [PERSON], яка померла [INFO]. Визнати за [PERSON], [INFO], у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 1,8642 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно державного акта на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 29.12.1999 року та право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.40). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області 13 червня 2002 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER], батьками [PERSON], в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON], зареєструвала шлюб із [PERSON]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.12). За життя [PERSON] було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON], склавши заповіт, який було посвідчено 02 лютого 1989 року, секретарем Дмитрівської сільської ради Радехівського районну Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №8 (а.с.13). Згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 29 грудня 1999 року, вбачається, що власником земельних ділянок є [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про право власності на будівлі від 07 лютого 2001 року виданого на основі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради № 2 від 09.01.2001 року, вбачається, що [PERSON] належав на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с10). Відповідно до довідки виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що [PERSON] на час смерті своєї матері [PERSON] (померла [INFO]), проживала разом із матір'ю в селі Дмитрів Радехівського району Львівської області без реєстрації. (а.с.15). Згідно звіту про оцінку майна № FS01-180515-008, вбачається те, що ринкова вартість житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 70 000 грн.(а.с.16-19). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON]. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved