Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

23.08.2019 року позивач МТСБУ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування посилаючись на те, що 16.04.2016 року в м. Фастів, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ 110307», під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Daewoo Matiz», під керуванням [PERSON] , внаслідок чого зазначені транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Винним в ДТП за рішенням суду, визнано [PERSON] . Згідно звіту про оцінку вартості, спричинених пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту, становить 24406,95 грн. Завдана шкода особисто винуватцем ДТП потерпілому відшкодована не була, а тому з метою отримання страхового відшкодування, [PERSON] звернувся до позивача з відповідною заявою. На час скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачем було виплачено потерпілій особі грошові кошти в розмірі 24406,95 грн. Крім того, були сплачені кошти за послуги аварійного комісара в розмірі 791,36 грн. Відповідач в добровільному порядку розмір витрат не відшкодував, що змусило страхову компанію звернутися з даним позовом до суду Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 30.09.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що не є належним відповідачем у справі, який має нести цивільно-правову відповідальність, так як не є власником наземного транспортного засобу, який зазначений по матеріалам ДТП. Крім того, просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 07.10.2019 року, через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому останнім зазначено, що МТСБУ звернулось до суду з позовом до відповідача, через відділення зв`язку № 30 м. Києва 17.08.2019 року, а тому з урахуванням приписів ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк позовної давності не вважається пропущеним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2019 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду відмовлено. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2019 року, за клопотанням представника відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 26.05.2020 року до суду повернулися матеріали цивільної справи без виконання ухвали про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2020 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залишення позовної заяви без руху відмовлено. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2020 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залишення позову без розгляду відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року, апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2020 року про залишення позову без розгляду повернуто. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2020 року заяву представника відповідача [PERSON] про відвід судді у цивільній справі за позовною заявою Моторно (транспортне) страхове бюро України до [PERSON] про відшкодування сплаченого страхового відшкодування залишено без задоволення. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2020 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 07.04.2021 року до суду повернулися матеріали цивільної справи без виконання ухвали про призначення судової автотоварознавчої експертизи Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2021 року провадження у справі поновлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та в їх задоволенні просив відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 16 квітня 2016 року о 03 годині 10 хвилин в м. Фастів, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ 110307», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого зазначені транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 19.04.2016 року [PERSON] , який є власником пошкодженого автомобіля «Daewoo Matiz», звернувся з повідомленням до Моторного (транспортне) страхового бюро про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 16.04.2016 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo Matiz», була застрахована в НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу № АЕ5070129, термін дії якого з 26.09.2015 року по 25.09.2016 року. Відповідно до звіту № МТСБУ/32694.16 про оцінку вартості (розміру) спричинених пошкодженням транспортного засобу від 25.05.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Matiz», реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу складових необхідних під час ремонту складає 26769,41 грн. Оцінку виконано ФОП [PERSON] 12.07.2016 року [PERSON] , який є власником пошкодженого автомобіля «Daewoo Matiz», звернувся з заявою до Моторного (транспортне) страхового бюро про виплату страхового відшкодування. Моторним (транспортним) страховим бюро України був виданий наказ № 6500 від 17.08.2016 року, на підставі якого вирішено відшкодувати на рахунок [PERSON] , шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2424406,95 грн, яке згідно платіжного доручення № 6500рв від 18.08.2016 року виплачено позивачем потерпілій стороні. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІУ). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначеного Закону № 1961-ІУ (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІУ страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9,22-28,35 вказаного Закону № 1961-ІУ настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в Законі № 1961-ІУ визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року. Згідно п.п. 11.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок Дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 26 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Представник відповідача в ході розгляду справи заперечував проти позовних вимог в тому числі щодо розміру завданої шкоди, посилаючись на те, що при здійсненні оцінки вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу виконавцем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу як для транспортного засобу який експлуатувався в режимі таксі, що передбачає надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку. При цьому за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , ухвалами Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2019 року та від 22.10.2020 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу з приводу оцінки розміру збитків понесених за ремонт транспортного засобу «Daewoo Matiz», однак, ухвали суду були повернуті без виконання, у зв`язку з не виконанням [PERSON] попередньої оплати за проведення експертизи. Разом з тим, відповідачем та його представником будь-яких належних доказів, які б спростовували вартість відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Matiz» визначену страховою компанією в розмірі 24406,95 грн надано не було. За таких обставин, суд, приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім страхового відшкодування в розмірі 24406,95 грн. та в цій частині позов підлягає задоволеню. При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення витрат на послуги аварійного комісара, так, як стягнення витрат на послуги аварійного комісара не передбачено чинним законодавством, оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, а є наслідком виконаних робіт за дорученням МТСБУ. Крім того, умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з`ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України «Про страхування», визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст. ст. 2, 5 якого аварійний комісар - особа, яка з`ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг та діяльність аварійного комісара щодо з`ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст. 16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. За вимогами п.п. 18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з`ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом. Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Матеріали справи не містять аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення, внаслідок чого підстав для стягнення витрат на залучення аварійного комісара суд не вбачає. Відповідно до п. 8 Порядку залучення моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 23.02.2006 року № 5417 (у редакції розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011 року № 671), МТСБУ здійснює оплату послуг представників МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду (на момент проведення оцінки матеріального збитку автомобіля - в редакції пункту 9 «МТСБУ здійснює оплату послуг аварійних комісарів за рахунок коштів фонду захисту потерпілих»). Таким чином, витрати МТСБУ в розмірі 791,36 грн. не входить до суми страхового відшкодування, оскільки такі витрати не є складовою регламентної виплати, а тому підстави для стягнення цих витрат із відповідача відсутні. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1921,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial