Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

22.02.2021р. [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про продовження обмежувального припису. Заявник обґрунтовує свою заяву наступним. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2020р. задоволено заяву [PERSON] та видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , у вигляді тимчасового обмеження його прав на строк 6 місяців, з покладанням на нього обов`язку заборонити [PERSON] наближатись до [PERSON] , а саме: місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування, ближче ніж на 500 метрів, заборонено [PERSON] вести листування (поштові листи, електронні листи), телефонні переговори, надсилати смс- та інші повідомлення з [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб та заборонено [PERSON] переслідувати [PERSON] 08.09.2020р. Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення про продовження обмежувального припису строком на 6 місяців. Постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2020р. залишено рішення Деснянського районного суду м. Києва без змін. Незважаючи на рішення суду про продовження обмежувального припису, [PERSON] зазначає, що [PERSON] неодноразово порушував вимоги, викладені в рішенні суду, а саме: 22.10.2020р. [PERSON] підходив до старшої доньки, коли вона гуляла з друзями біля школи №313 за адресою Лисківська, 7-Б, дав дитині 200 грн. за умови, що вона не буде розповідати матері, що бачила його, чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування. 29.10.2020р. [PERSON] підходив до старшої доньки [PERSON] біля школи, де навчаються діти - школа 308 за адресою м. Київ, вул. Градинська, 6-Б. Дав дитині 100 грн. та пообіцяв подарувати планшет або телефон, чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування. 30.10.2020р. чекав після уроків біля школи , де навчаються діти. Коли побачив брата заявниці [PERSON] , який забирав дітей зі школи, пішов геть, чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування. 21.12.2020р. [PERSON] чекав під школою дітей, заманив до свого житла іграшками. О 16-30 наближався до будинку заявниці, завозячи дітей на таксі, чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування. 27.12.2020р. [PERSON] виходив з другого під`їзду будинку, де проживає заявниця, з якимось чоловіком. Заявниця в цей період йшла на роботу, впізнала його, однак [PERSON] не побачив її, бо вона йшла позаду нього. Чим [PERSON] порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування. 25.01.2021р. [PERSON] чекав дітей під школою, казав що сумує, дав дітям 200 грн., чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування. 27.01.2021р. [PERSON] приходив до школи, заходив до класу сина [PERSON] , пригостив всіх дітей цукерками, чекав дітей в приміщенні школи, проводжав їх додому до під`їзду не підходив, чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування. 28.01.2021р. [PERSON] приходив до школи, йшов з дітьми до будинку, до під`їзду не підходив, чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування. 01.02.2021р. [PERSON] приходив до школи, йшов до будинку заявниці, підходив до під`їзду, приносив дітям їжу з МакДональдс, після якої в обох дітей [PERSON] та [PERSON] був розлад шлунку, чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування на 500 метрів. 03.02.2021р. [PERSON] приходив до школи, йшов з дітьми до будинку заявниці, підходив до під`їзду, при цьому вів з дітьми бесіду на статеву (сексуальну) тему, чим порушив заборону наближатись до місця проживання заявниці та місць частого перебування на 500 метрів. 08.02.2021р. [PERSON] приходив до школи, йшов до будинку з дітьми, підходив до під`їзду, розпитував дітей де мама. 10.02.2021р. [PERSON] приходив до школи і йшов до будинку з дітьми, підходив до під`їзду. 16.02.2021р. [PERSON] приходив до школи, зі слів вчительки. Діти в той день в школу не ходили. 17.02.2021р. [PERSON] приходив до школи, йшов з сином [PERSON] до другого під`їзду, говорив про вибір дитини з 10 років з ким з батьків жити та про роботу з 14 років. 18.02.2021р. [PERSON] вчинив озброєний напад на брата заявниці [PERSON] , свідком якого став 9-річний син [PERSON] . Подія відбулась біля будинку заявниці по [ADDRESS] . Брат заявниці вийшов зустріти сина заявниці [PERSON] , коли той мав повертатись зі школи, щоб зафіксувати на мобільний телефон чергове порушення обмежувального припису, а саме наближення до місця проживання заявниці ближче ніж на 500 метрів. Відбулась словесна перепалка між [PERSON] та братом заявниці та бійка. [PERSON] дістав ніж і побіг на брата. Через слизьку дорогу та сніг брат перечепився та впав тікаючи від [PERSON] . Заявник зазначає, що саме у зв`язку з викладеними обставинами, вона змушена звернутись до суду з заявою про продовження обмежувального припису, оскільки [PERSON] своїми діями позбавляє її нормального життя, вона боїться за дітей та за себе, постійно знаходиться в стані страху, боїться виходити на вулицю сама, при цьому змушена ходити на роботу, відводити дітей до школи, на гуртки, до лікарні тощо. При цьому, заявниця зазначає, що вона не може у свій вихідний день забрати дітей зі школи та поспілкуватись з вчителями, оскільки [PERSON] сидить там майже щодня. З огляду на викладені обставини, заявник просить продовжити дію обмежувального припису, який був винесений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2020р. на шість місяців. Ухвалою суду від 23.02.2021р. відкрито провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заяву за викладеними в ній обставинами та просила задовольнити. При цьому, заявник стверджує, що відстань від її будинку до школи становить приблизно 260 метрів, згідно пошукових даних, взятих з інтернету. В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.09.2009 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.04.2015 року (а.с.9-10). Від шлюбу [PERSON] мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11-13). Відповідно до копії розпорядження №738 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.12.2019р., визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.14). Відповідно до належним чином незавіреної копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2020р., видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді тимчасового обмеження його прав на строк 6 місяців, з покладенням на нього наступного обов`язку: заборонити [PERSON] наближатись до [PERSON] , а саме: місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування, ближче ніж на 500 метрів; заборонити [PERSON] вести листування (поштові листи, електронні листи), телефонні переговори, надсилання смс та інших повідомлень з [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб; заборонити [PERSON] переслідувати [PERSON] (а.с.24-28). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.09.2020р. продовжено дію обмежувального припису виданого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2020р. по цивільній справі 754/18496/19 на строк шість місяців (а.с.29-35). Постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2020р., рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.09.2020р. залишено без змін (а.с.37-43). 10.02.2021р. [PERSON] написала заяву про відкриття кримінального провадження, у зв`язку з порушенням обмежувального припису, до начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві з (а.с.15-17). 21.02.2021р. [PERSON] написала заяву про відкриття кримінального провадження, у зв`язку з порушенням обмежувального припису, до начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві з (а.с.18-20). Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно п.14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданих заявником доказів, судом встановлено, що [PERSON] забирає дітей зі школи та відводить їх до під`їзду дому, де проживає заявниця, при цьому, суд звертає увагу, що відстань від школи до будинку, де проживає [PERSON] становить приблизно 260 метрів, що не спростовано [PERSON] . Оцінивши надані заявником запису з камер відеонагляду, суд дійшов висновку, що [PERSON] фактично порушено вимоги обмежувального припису, встановленого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.09.2020р., однак при цьому, суд звертає увагу, що протягом дії обмежувального припису заявницею не надано доведено, що таке порушення призводить до порушення її прав, оскільки з викладених в заяві заявницею обставин, вбачається, що за період встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] , останній не здійснював її переслідування. Крім того, заявниця сама зазначала, що бачила [PERSON] 27.12.2020р., який виходив з другого під`їзду її будинку та не бачив її, оскільки вона йшла позаду нього. Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. З наданих заявницею відеозаписів вбачається, що [PERSON] користується своїми правами як батько дітей: забирає їх зі школи, доводить до будинку, в якому проживають діти, та яке визначено, відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.12.2019р. При цьому, [PERSON] не позбавлений батьківських прав відносно дітей та не встановлено жодного обмежувального припису щодо нього по відношенню до дітей. Порушення [PERSON] заборони наближатись до місця проживання [PERSON] ближче ніж на 500 метрів, оскільки останній виконує свої батьківські обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, суд не може розцінювати як порушення обмежувального припису, оскільки, окрім встановленого тимчасового обмеження прав [PERSON] є його обов`язки, відповідно до ст.ст. 150-153 СК України. Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що заявником не доведено наявність обґрунтованих підстав для продовження обмежувального припису, а тому суд відмовляє в задоволенні заяви. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику за наявності обґрунтованих ризиків, заявник вправі звернутись до суду з заявою про винесення обмежувального припису.

Outcome: dismissed