Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

21 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить зобов'язати відповідачів знести за власний кошт самочинно встановлені огорожі, заборонити користуватися відповідачам земельною ділянкою, належною позивачу та поновити межі земельних ділянок. В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що на підставі свідоцтва від 27.02.2014 року є власником трьох земельних ділянок, що межують із землями дачного кооперативу «Заріччя» Жовтневого району. Дачники с/т «Заріччя»: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вийшовши за межу свого кооперативу с/т «Заріччя» на землю запасу райдержадміністрації Жовтневого району і яка надана позивачу у власність, присвоїли і використовують цю землю. Розпорядженням Жовтневої райдержадміністрації Миколаївської області № 239 від 11.08.2009 року, надано дозвіл позивачу розпочати проектні роботи із землеустрої щодо земельної ділянки, яка перебувала у землях запасу Жовтневого району. На час звернення [PERSON] у 2009 році із заявою про відведення земельної ділянки від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших громадян аналогічні заяви не надходили. 12 липня 2011 р. громадяни, члени кооперативу с/т «Заріччя» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Миколаївського окружного адміністративного суду про скасування Розпорядження Жовтневої райдержадміністрації Миколаївської обл. № 239 від 20.04.2010 р. та зобов'язання Жовтневої райдержадміністрації закріпити за позивачами (членами с/т «Заріччя») з передачею у власність для ведення особистого земельного господарства із земель державної власності у межах Мішково-Погоріловської ради. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що на протязі 20 років вони обробляли та користувались земельними ділянками, які межували з їх дачами у с/т «Заріччя». Однак у задоволенні їх позовних вимог було відмовлено. При цьому, позивач посилається на неможливість використовувати ним належну йому земельну ділянку, через самочинне захоплення приватизованої землі, де стоять огорожі з замками, будки з собаками, є реальна фізична загроза розправи. Самовільно заняті ділянки знаходяться з тильної сторони СТ «Заріччя» і розташовані в межах двох селищних рад Мішково-Погоріловської та Воскресенської. Відповідачами, [PERSON] - захоплено 0,0397 га, вийшовши за межи своєї ділянки в СТ «Заріччя» і границю відведення землі садівництву. Межі ділянки на плані позначено літерами А-Б-В-Г. Відповідачем [PERSON] захоплено -0,0301 га за межами СТ«Заріччя». Позначки на плані Г - В - Ж -Д. [PERSON] захоплено - 0,0250 га -3 - Л -М -Щ позначки ділянки. [PERSON] захоплено -0,0314га Н-М-Р-0-К-Л(позначки ділянки). З метою усунення перешкод в доступі до власних ділянок 10.05.2014 [PERSON] звернувся до СТ «Заріччя», в якій просив членів кооперативу: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - звільнити землі запасу, що вже належать йому. Натомість на протязі вже 6 років відновити порушені права в позасудовому порядку не має можливості через незаконне захоплення земель відповідачами, та які не бажають відновити межі, через що він був змушений звернутися до суду із цим позовом, і просить зобов'язати відповідачів знести за свої кошти самочинно встановленні огорожі: [PERSON] - звільнити ділянку площею 0,0397 га (А-Б-В-Г), [PERSON] - 0,0301 га (Г - В - Ж -Д), [PERSON] - звільнити ділянку площею 0,0250 га (3 - Л -М -Н) та [PERSON] - звільнити ділянку площею 0,0314га (Н-М-Р-О-К-Л). Просить зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою та поновити межі. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив про вищевикладене. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що під час передачі земельної ділянки з земель запасу позивачу [PERSON] ділянка сформована не була, межі земельної ділянки не встановлювалися і не погоджувалися із суміжними користувачами, а тому і її поновлення неможливе. Також вказувала, що земельна ділянка з боку СТ «Заріччя» не обробляється та відповідачами не використовується. Перешкод [PERSON] в користуванні земельною ділянкою відповідачами не чиниться. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що Розпорядженням Жовтневої райдержадміністрації Миколаївської області № 239 від 11.08.2009 року, [PERSON] надано дозвіл розпочати проектні роботи із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка перебувала у землях запасу Жовтневого району. З огляду копії проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] при виготовленні вказаного проекту суміжні землекористувачі та землевласники дійсно відмовилися погодити межі, місце знаходження одного з землевласників не встановлено, лише зазначено, що останній не проживає у м. Миколаєві, натомість будь-які підтвердження з цього приводу відсутні, також відсутні докази на дотримання виконання вимог п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376. Більш того, фактично межі земельної ділянки не встановлювалися, акти приймання-передачі межових знаків відсутні, що також є порушенням вищевказаної Інструкції. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що дійсно межові знаки не встановлювалися, межі земельних ділянок не визначалися. Розпорядженням Жовтневої РДА від 14.06.2012 року за № 390-р [PERSON] було затверджено вищевказаний проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність. 23.07.2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності щодо земельних ділянок площею 0,1885 га та 0,0156 га для ведення особистого селянського господарства в межах Воскресенської селищної ради та Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 10-15). Згідно листа Жовтневої РДА від 14.05.2015 року №С 88-15, [PERSON] звертався до Миколаївської обласної державної адміністрації з питання визначення та встановлення меж. За наслідком комісійного обстеження 22.04.2015 року було встановлено, що межові знаки встановленого зразка в натурі (на місцевості) відсутні, тому запропоновано [PERSON] звернутися до землевпорядної організації для визначення меж земельної ділянки та встановлення межових знаків. Вказане рішення комісії [PERSON] не оскаржувалось. Згідно листа ДП «Центр державного земельного кадастру» Миколаївської регіональної філії від 29.07.2015 року № 3-1/346, [PERSON] було повідомлено про неможливість встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості через перешкоджання з цього приводу власників суміжних земельних ділянок. Зі змісту листа відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області від 08.10.2015 року 0-14.15-0.3-5354/2-15, на заяву [PERSON] від 20.07.2015 року про державну реєстрацію земельної ділянки, державним кадастровим реєстратором було відмовлено в проведенні такої реєстрації у зв'язку з наявними зміщеннями вже сформованих земельних ділянок із новою на 19, 16 та 7 %, тобто наявні накладення сформованої земельної ділянки із земельними ділянками інших власників та землекористувачів. Аналізуючи надані сторонами документи, суд дійшов висновку, що дійсно між позивачем та відповідачами з 2010 року існує спір з приводу переданої у власність [PERSON] земельної ділянки, що межує із землями СТ «Заріччя». Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно ст. 79 ЗКУ земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Для формування нової земельної ділянки зацікавлена на те особа, та якій надано відповідний дозвіл, замовляє проект із землеустрою, який передбачає комплекс робіт в тому числі кадастрову зйомку. Відповідно до ст.198 ЗК України, кадастрова зйомка - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, в тому числі погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Отже, за приписами ст.198 ЗК України, передбачено обов'язкове погодження меж земельних ділянок із суміжними власниками та землекористувачами в ході розроблення вищевказаного Проекту та визначення меж на місцевості. Встановлення меж - це процес закріплення в натурі межовими знаками і в правовому документі меж власності з узгодженою і зареєстрованою точною лінією. Проте, як встановлено в судовому засіданні з пояснень учасників справи та з досліджених документів, таке погодження із суміжним землевласниками при виготовленні проекту відведення вказаної земельної ділянки та до цього часу не проводилося, фактично межі земельної ділянки встановлені не були, а отже їх поновлення неможливе. Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Аналіз наведених положень закону, свідчить про те, що встановлення межі між суміжними земельними ділянками, які знаходять у користуванні чи власності осіб, до повноважень суду не відноситься. Окрім того, з листа Жовтневої РДА від 14.05.2015 року вих.№ С 88-15 слідує, що із земельними ділянками [PERSON] межують земельні ділянки, належні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], натомість до вказаних осіб позов не пред'явлено. Доказів щодо межування із належною йому земельною ділянкою саме земель відповідачів, суду не надано. Більш того, зі змісту листа відділу Держземагентства у Жовтневому районі від 08.10.2015 року № 0-14.15-0.3-5354/2-15 вбачається про наявність накладення земельної ділянки [PERSON] з іншими. З цього ж листа, також слідує про наявність у Національній кадастровій системі земельних ділянок власників ділянок суміжних із ділянкою [PERSON], які не зазначені суміжниками та їх підписи відсутні. За вищевказаних підстав позовні вимоги [PERSON] про поновлення меж належних йому земельних ділянок не можуть бути задоволені. Щодо позовних вимог [PERSON] про зобов'язання відповідачів знести самочинно встановлені на його земельній ділянці огорожі та заборонити їм використовувати належну йому земельну ділянку, то за приписами частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість належних та допустимих доказів встановлення відповідачами таких огорож, а також використання ними належної [PERSON] земельної ділянки суду не надано. Долучені позивачем фотознімки (а.с. 34), не мають прив'язки до місцевості та не надають можливість ідентифікувати їх із спірними земельними ділянками, а самі відповідачі заперечують про встановлення будь-яких огорож та використання чужою земельною ділянкою.

Outcome: dismissed