Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

22 вересня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач з вищеназваною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після придбання та реєстрації вищевказаної квартири в ній досі залишаються проживати відповідачі. В усному порядку він неодноразово звертався до відповідачів з проханням звільнити займану квартиру з належним їм майном, однак вони категорично відмовилися. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2013 року, відповідачів було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], а також йому було усунуто перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку в спірній квартирі. 24 грудня 2013 року, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу залишено без змін. Відповідно до довідки від 15 квітня 2014 року за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. У зв'язку із тим, що відповідачі досі проживають в належній йому квартирі, він вимушений буде сплачувати комунальні та інші послуги, які нараховуються і на них. На підставі вищевикладеного просив суд прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги та усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні приватною власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з неї відповідачів. Позивач до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, його інтереси представляє представник за довіреністю, який підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у ній, просив суд їх задовольнити. Відповідачі до зали суду не з'явилися. Про час та місце розгляду справи сповіщенні належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення в друкованому виданні «Вісті Придніпров'я» (а.с.46,47), причини неявки суду не повідомили. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), аза відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи із наступного. Так судом встановлено, що позивачеві [PERSON], [INFO] (а.с.5-7) на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8,9). З наданого до суду представником позивача акту від 08 жовтня 2014 року складеного КП «ЖЕО №8» встановлено, що після придбання та реєстрації вищевказаної квартири позивачем в ній досі залишаються проживати відповідачі (а.с.50). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2013 року, відповідачів було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], а також позивачеві [PERSON] було усунуто перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку в спірній квартирі (а.с.11-15). 24 грудня 2013 року, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 липня 2013 року залишено без змін (а.с.16-17). Відповідно до довідки №741 від 15 квітня 2014 року виданої КП «ЖЕО №8» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. На підставі вищевикладеного суд приходить до переконання про доведення обставин викладених у позовній заяві. Так відповідачі за рішенням суду від 19 липня 2013 року, визнані такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. На даний момент зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою, але продовжують проживати в квартирі займаючи її самовільно. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача в солідарному порядку підлягає стягненню сума понесених позивачем, та документально підтверджених судових витрат у розмірі 743,60 грн. (а.с.1,2,48,49). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved