Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

23 лютого 2018 року представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивував тим, що [PERSON] з 18.07.2008 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 28 лютого 2012 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати разом з [PERSON] Оскільки відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, як зокрема і під час спільного проживання, вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. На даний час по аліментам існує заборгованість. Вказує, що вихованням та утриманням дитини займається лише вона. Протягом відвідування сином дошкільного закладу та навчання в середній школі відповідач не цікавився життям сина та не займався його вихованням. У зв'язку з наведеним просить суд позов задовольнити повністю. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що позов підтримують повністю. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що позов вони підтримують повністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2008 року по 28.02.2012 року, що підтверджується копією рішення Любомльського районного суду Волинської області від 28.02.2012 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 02.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, на ім'я [PERSON], [INFO], батьком останнього значиться відповідач [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Довідкою про склад сім'ї від 02 травня 2017 року №435 доводиться та обставина, що [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], позивачем по справі. На підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16.03.2016 року, 02.06.2016 року видано виконавчий лист №163/2870/15-ц про стягнення з [PERSON], [INFO], в користь [PERSON], [INFO], аліментів на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 18 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку суми заборгованості по сплаті [PERSON] аліментів вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів боржника станом на 01.01.2018 року становить - 12716,67 гривень. В той час, довідкою про склад сім'ї Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області №434 від 22.05.2017 року стверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрований в селі Вишнів Любомльського району Волинської області, але фактично проживає в селі Коцюри Любомльського району Волинської області. Частиною 8 статті 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначала, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені у ст. 164 СК України, в тому числі у зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч. 1 даної норми). Положеннями ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина 4 ст. 155 СК України). Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З довідки та характеристики виданих дирекцією Вишнівського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня» вбачається, що батько [PERSON], [INFO], [PERSON] не цікавився життям дитини, не відвідував виховні заходи, не приходив на батьківські збори, не спілкувався з класним керівником та вчителями. Згідно висновку Любомльської районної державної адміністрації Волинської області від 05.05.2018 року, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. При цьому, суд враховує й ту обставину, що після ухвалення Любомльським районним судом Волинської області рішення від 19.10.2016 року, яким було відмовлено позивачу [PERSON] в позові про позбавлення [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] батьківських прав, відповідач належних висновків для себе не зробив, і продовжує ухилятися від батьківських обов'язків, що підтверджується вищевказаними доказами. Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 22 березня 2018 року, який 24 квітня 2018 року набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначено йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт (Злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні). У нотаріально посвідченій до суду заяві [PERSON] позов визнав, що в силу ст. 82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності та давши їм об'єктивну оцінку, суд вважає доведеною винну поведінку відповідача в ухиленні від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України. Відповідно положень ч.1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду понесла судові витрати, а саме сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв'язку з чим її позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею при подані позову судового збору в сумі 352,40 грн., а решту суми судового збору в розмірі 352,40 грн. стягнути з відповідача на її користь. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved