Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

21 травня 2019 року до суду з позовом звернулась представник виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області в особі органу опіки та піклування та просить ухвалити рішення, яким відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав; передати малолітню [PERSON] органу опіки та піклування для подальшого влаштування; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтований наступним. 14 травня 2019 року до відділу поліції надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що з квартири [ADDRESS] протягом тривалого часу лунає крик маленької дитини. Виїхавши на місце, працівники поліції встановили, що [PERSON] , яка винаймає це помешкання, у стані алкогольного сп`яніння спить на ліжку, а її малолітня дочка [PERSON] знаходиться у сусідів. Оскільки санітарно - гігієнічні умови в квартирі за місцем мешкання родини [PERSON] були незадовільні, а мати дитини внаслідок свого стану не могла виконувати батьківські обов`язки та створювала реальну загрозу життю та здоров`ю дитини, малолітню [PERSON] було вилучено з родини та доставлено до дитячого відділення Світловодської ЦРЛ. З підстав ст. 170 СК України представник позивача просить відібрати малолітню [PERSON] від матері без позбавлення батьківських прав.(а.с. 1-3) В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила суду, що за рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради з метою запобігання загрози життю та здоров`ю малолітньої [PERSON] , останню було відібрано від матері та тимчасово влаштовано до Світловодської ЦРЛ до вирішення питання щодо подальшого її влаштування. Протягом періоду з часу відібрання дитини відповідачка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, створила відповідні умови для проживання малолітньої дитини у своєму помешканні. Вважає, що відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в даному випадку можна розцінювати як крок на оздоровлення сім`ї і в подальшому відповідачка вправі буде ставити питання про повернення їй дочки. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала. Переконує суд, що визначені ч. 1 ст. 170 СК України правові підстави для відібрання дитини відсутні , а твердження позивача про наявність загрози життю дитини та відсутність батьківського піклування з її боку спростовуються доказами, які додаються до відзиву. (а.с. 43-44) В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Міщенко А.М. просили суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач пояснила суду, що вона одинока мати. Раніше вона проживала в будинку своєї матері, проте, бажаючи самостійно виховувати свою дитину, винайняла квартиру, де стала проживати вдвох з дочкою. 14 травня 2019 року до неї завітала подруга, з якою вона за компанію випила приблизно 500 -600 мл пива. Коли гостя пішла, вона погодувала дитину та вклала її спати у дитяче ліжечко на денний сон. Сама ж відчула себе недобре, оскільки зазвичай алкоголь не вживає, тому, випивши декілька крапель корвалолу, вирішила скористатися тим, що дитина спить та теж поспати. Вона не чула, що відбувалось у квартирі, допоки її не розбудили працівники поліції. Переконує суд, що перед тим, як заснути, вона створила для дитини безпечні умови. Вона не уявляла , що вжитий алкоголь вплине на неї таким чином, що вона не зможе відразу прокинутися на плач дитини. Запевняє, що це для неї урок на все життя, з якого вона зробила належні висновки. Представник відповідачки адвокат Міщенко А.М. в судовому засіданні звернув увагу суду на те, що загрози життю та здоров`ю дитини не було, оскільки мати погодувала дитину та помістила її в безпечні умови - поклала спати в дитяче ліжко. Та обставина, що відповідач заснула і вчасно не відреагувала на потреби дитини внаслідок можливого отруєння алкоголем ( пивом), в жодному випадку не свідчить про нехтування нею батьківськими обов`язками. Вважає, що визначені ст. 170 СК України підстави для можливого відібрання дитини від матері не мають місця. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 червня 2019 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено матір відповідачки [PERSON] (а.с. 65-66) Правом подати пояснення на позов або відзив третя особа не скористалася. В ході судового розгляду [PERSON] просила суд відмовити у задоволені позову, оскільки дитина повинна жити з матір`ю. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника адвоката Міщенка А.М., третю особу, свідчення свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька під час реєстрації народження дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.(а.с. 6,7) З повідомлення, яке 15 травня 2019 року було направлене начальником Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області підполковником поліції Гулим А.А. начальнику служби у справах неповнолітніх [PERSON] вбачається, що 14 травня 2019 року до Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшло повідомлення по лінії «102» від [PERSON] про тривалий плач дитини за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою було направлено групу реагування патрульної поліції та інспектора ювенальної поліції Світловодського ВП, які встановили, що за вказаною адресою проживає [PERSON] зі своєю малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] . Мати, будучи у стані алкогольного сп`яніння, спала в квартирі, а дитина перебувала у сусідки [PERSON] . В квартирі за місцем мешкання [PERSON] були незадовільні санітарно - гігієнічні умови, а саме розкидані речі, немитий посуд, специфічний запах, розкидані недопалки. Оскільки [PERSON] внаслідок свого стану не могла виконувати батьківські обов`язки та створювала реальну загрозу життю та здоров`ю дитини, малолітня [PERSON] була вилучена з родини та доставлена до дитячого відділення Світловодської ЦРЛ для медичного огляду та, за потреби, надання медичної допомоги. (а.с. 8) 16 травня 2019 року виконавчий комітет Світловодської міської ради ухвалив рішення № 350 «Про негайне відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] », яким доручив відповідним службам відібрати малолітню [PERSON] від матері та тимчасово направити її до дитячого відділення Світловодської ЦРЛ для медичного обстеження. (а.с. 13) Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне. Ст. 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ч. 1 ст.170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав та зазначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. п. 2-6 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст.164 СК України, а саме: - батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Суд зауважує, що відібрання дитини від батьків є винятковою санкцією за невиконання батьківських обов`язків. Характер небезпеки, її місця в житті дитини визначається в кожному випадку окремо. Для відібрання дитини необхідно встановити факт існування небезпеки - ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте з 1996 року проживала за місцем мешкання матері по [ADDRESS] , за місцем фактичного проживання характеризується як особа, на яку скарг чи звернень від мешканців не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. (а.с. 51,53, 86) Під час судового розгляду в порядку ст. 234 ЦПК України як свідок дала показання третя особа [PERSON] , з яких вбачається, що після народження дитини її дочка [PERSON] проживала у будинку разом з нею. [PERSON] гарна мати і добре дбала про свою новонароджену дочку [PERSON] . Зі свого боку вона як бабуся всіляко допомагала їй, для малолітньої дитини були створені всі умови. Потім [PERSON] вирішила орендувати житло і жити з [PERSON] окремо, бо сподівалась створити сім`ю з батьком дитини, однак цього не сталось. Зауважила, що [PERSON] алкоголь не вживає, ситуація, яка призвела до того, що дитину вилучили від матері, нетипова. Вона як бабуся хотіла взяти онуку під свою відповідальність, проте працівники поліції їй у цьому відмовили, забрали [PERSON] і замовчували місце її знаходження. Наполягає, що [PERSON] має жити зі своєю матір`ю. Як свідок була допитана [PERSON] , яка повідомила, що проживає в будинку [ADDRESS] . 14 травня 2019 року в денний час з однієї з квартир будинку тривалий час лунав дитячий плач. Мешканців квартири вона не знала, бо вони вселились туди недавно, тому разом з іншими сусідами вирішили викликати поліцію. Зателефонувала на «102», однак поліцейські тривалий час не їхали, тому вона зайшла в квартиру, яка виявилась незамкненою, для з`ясування ситуації. В кімнаті на ліжку спала відповідачка, а в дитячому ліжечку плакала дитина. Вона спробувала розбудити [PERSON] , проте та не зреагувала. Взявши дитину з ліжка виявила, що та мокра від сечі, тому вона прийняла рішення забрати дитину до себе в квартиру. В дитячому ліжку небезпечних речей не було, дитина з нього випасти не могла. Єдиним стороннім предметом біля дитини була розкисла від вологи сигарета ( не недопалок), в роті дитини тютюну не було. В квартирі [PERSON] безладу не було, речі дитини акуратно складені стопками, стояли дитячі ліки. Оглянувши дитину встановила, що дівчинка не голодна , доглянута, чиста, без попрілостей. Години через півтори з моменту виклику прибули поліцейські, які забрали дівчинку. На вимогу поліцейських вона тоді підписала 2 незаповнені бланки документів, потребу у цьому їй пояснювали браком часу на повне оформлення документів. Оцінюючи ситуацію, яка мала місце 14 травня 2019 року, свідок переконана, що поліцію викликати потреби не було, достатньо було лише заспокоїти дитину до того часу, поки не прокинулась мати. Тоді рішення повідомити поліцію було викликане тим, що [PERSON] була новою мешканкою їх будинку і ніхто з сусідів не знав її достатньо добре. На даний час, познайомившись з відповідачкою ближче, вона може стверджувати, що [PERSON] не вживає алкоголь взагалі, характеризує її як хорошу людину, дбайливу матір, яка дуже переживає розлуку з дочкою та кожен день з ранку до вечора проводить разом з нею у дитячому відділенні лікарні. Як свідок допитана судом старший інспектор ювенальної превенції Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області Пашагор`єва Я.Ю., яка повідомила, що 14 травня 2019 року на лінію «102» надійшло повідомлення, що з квартири [ADDRESS] лунає тривалий плач дитини. Прибули на місце та виявили, що дитина 2018 року народження знаходиться у [PERSON] . Відповідачка спала, коли її розбудили, то вона стала поводити себе агресивно, висловлювалась у бік поліцейських лайкою. Від [PERSON] не було чутно запаху алкоголю, проте вона сама повідомила про факт його вживання. Оскільки була безпосередня загроза життю і здоров`ю дитини, то було прийнято рішення про її вилучення та поміщення до дитячого відділення Світловодської ЦРЛ. Це рішення базувалось на тому, що мати дитини в силу свого стану не могла здійснювати за нею догляд, а передавати дитину бабусі, яка на той час вже прибула на місце події, працівники поліції не вважали за доцільне. Відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП за фактом ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків. В ході судового розгляду було досліджено копію постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 червня 2019 року, винесену в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП та встановлено, що провадження у справі закрите у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. (а.с. 102-104) З копії Акту обстеження умов проживання, складеного 21 травня 2019 року на виконання доручення органу опіки та піклування вбачається, що в результаті обстеження квартири [ADDRESS] за місцем мешкання [PERSON] та малолітньої [PERSON] , 2018 року народження встановлено, що сім`я винаймає вказану однокімнатну квартиру, яка підключена до центральних мереж тепло-, газо-, водопостачання. Квартира умебльована, наявна сучасна побутова техніка, санітарно - гігієнічні умови відповідають вимогам. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у [PERSON] є ліжко, стерилізатор, стіл та стільчик для годування, коляска, дитячий шезлонг - качалка, ходунки. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно її віку. (а.с. 75) З довідки, виданої лікарем Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги Світловодської міської ради» Єременко Л.М. вбачається, що [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , відвідували лікаря - педіатра з народження. Огляд дитини проводився регулярно, рекомендації лікаря виконувались, на прийом мати з дитиною приходили охайно одягнені, дитина щеплена згідно віку. Нарікань зі сторони лікаря по догляду за дитиною немає. (а.с. 46) Інформацією, наданою головним лікарем Світловодської центральної районної лікарні 05 червня 2019 року, 20 червня 2019 року, 01 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була доставлена 14 травня 2019 року о 19 год. 25 хв. до дитячого відділення Світловодської ЦРЛ в задовільному стані. Мати [PERSON] провідує дитину кожного дня, іноді декілька разів на день. При спілкуванні з [PERSON] проявляє материнське піклування, розмовляє, грається, годує. Забезпечує дитячою сумішшю, водою, іграшками, предметами особистої гігієни, підгузками. Під час відвідування дитини від [PERSON] запаху сурогатів алкоголю не відчувалося, проби на їх наявність не проводилися. (а.с. 48, 57, 73 ) Оцінюючи досліджені докази суд приходить до висновку, що передбачені ч. 1 ст. 164 СК України підстави не мають місця. Жодної з обставин, які передбачають можливість відібрання дитини від матері на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Напроти, встановлені в судовому засіданні обставини дають підстави вважати, що на даний час [PERSON] належним чином виконує батьківські обов`язки і проживання [PERSON] однією сім`єю разом з матір`ю якнайкраще відповідатиме інтересам дитини, які мають найвишу цінність. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Також, ЄСПЛ вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», № 39948/06, § 50, від 18 грудня 2008 року). Підсумовуючи викладене, суд констатує, що в ході судового розгляду справи не здобуто доказів того, що залишення малолітньої [PERSON] з матір`ю може бути небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, відтак позовні вимоги є необґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed