Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

22.07.2019 року адвокат Давигора Л.В., як представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши, що [PERSON] з лютого 1994 року по 11.04.2017 року працював у ПАТ «Азот». 11.04.2017 року [PERSON] було звільнено з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 289вк від 11.04.2017 року. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату на загальну суму 5118,75 гривень. Оскільки на момент звернення до суду заборгованість по зарплаті [PERSON] не виплачена, то відповідач має сплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення по день винесення рішення в сумі 178161,45 гривень (з розрахунку суми за період з моменту звільнення до дня подачі даного позову до суду). За таких обставин позивач просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 5118,75 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 178161,45 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 25.07.2019 року провадження у справі відкрито. В судове засідання представник позивача, - адвокат Дрига Л.В. надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, підтвердив обставини викладені у позові, просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 5118,75 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з часу звільнення по 29.08.2019 року в сумі 186360,03 гривень, витрати за надану правову допомогу в сумі 1000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Справу розглянуто за відсутності представника ПАТ «Азот», який був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду невідомі. У відзиві від 09.08.2019 року ПАТ «Азот» позов [PERSON] , не визнало. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об`єктивної можливості здійснити таку виплату. Зокрема 07.03.2017 року відповідач вимушений був зупинити виробництво, що призвело до поглиблення скрутного фінансового становища відповідача. Лише із червня 2017 ПАТ «Азот» поступово почало відновлювати виробництво в умовах гострої нестачі оборотних коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2017 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.04.2018 було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 43 851 523,90 гривень. При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Отже відповідач вважав, що у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] відсутня вина ПАТ «Азот». З урахуванням співмірності вважають, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути суттєво зменшеним. Крім того у разі задоволення позовних вимог [PERSON] , сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. Заперечували і щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не було надано розрахунку та детального опису наданих послуг. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 6-7) [PERSON] з 02.02.1994 року працював на різних посадах в ПАТ «Азот». Остання посада - апаратник змішування 5 розряду технологічної служби, відділення приготування та внесення антизлежувачів та добавок в виробництві аміачної селітри, установки приготування та нанесення антизлежувачів цеху М-9 з виробництва аміачної селітри. Наказом № 289-вк від 11.04.2017 року [PERSON] з 14.04.2017 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, що підтверджено відповідним записом в трудовій книжці. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 11.07.2019 року № 892 (а.с. 12), - станом на 11.07.2019 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 2017 року - 1071,40 гривень, за березень 2017 року - 3358,46 гривень, квітень 2017 року - 688,89 гривень, а усього 5118,75 гривень. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП). Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за лютий-квітень 2017 року в сумі 5118,75 гривень. За таких обставин заборгованість по заробітній платі в сумі 5118,75 гривень необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Виходячи з правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за вест час затримки по день фактичного розрахунку. А тому суд не приймає до уваги заперечення ПАТ «Азот» щодо зменшення суми середнього заробітку входячи із співмірності суми боргу та позовних вимог [PERSON] . У позові [PERSON] наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2017 по 29.08.2019. Обчислення строку заборгованості по виплаті нарахованої на день звільнення заробітної плати слід відраховувати починаючи з наступного після звільнення дня, а не з дня звільнення чи винесення наказу про звільнення, як це вказує [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.07.2017 року (наступний день після звільнення) по 29.08.2019 (в межах заявлених позовних вимог) суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 11.07.2019 року № 893 (а.с. 11) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: лютий 2017 року 4160,14 грн. за 13 робочих днів; березень 2017 року 5615,11 грн. за 18 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 315,33 гривні, із розрахунку (4160,14 грн. + 5615,11 грн.) / (13 + 18) = 315,33 гривні. За період з 15.04.2017 по 29.08.2019 року (в межах позовних вимог) пройшло 590 робочих днів, а саме квітень 2017 року - 9 робочих днів; травень 2017 року - 20 робочих днів; червень 2017 року - 20 робочих днів; липень 2017 року - 21 робочий день; серпень 2017 року - 22 робочих днів; вересень 2017 року - 21 робочий день; жовтень 2017 - 21 робочий день; листопад 2017 року - 22 робочих дні; грудень 2017 року - 20 робочих днів; 2018 рік - 250 робочих днів; січень 2019 року - 21 робочий день, лютий 2019 року - 20 робочих днів, березень 2019 року - 20 робочих днів, квітень 2019 року - 21 робочий день, травень 2019 року - 21 робочий день; червень 2019 року - 18 робочих днів; липень 2019 року - 23 робочих днів; серпень 2019 року - 20 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Роз`яснень Мінсоцполітики України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 та 2019 роки. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2017 по 29.08.2019 року становить 186044,70 гривень (із розрахунку 315,33 грн. х 590 днів). За таких обставин із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 186044,70 гривень. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 315,33 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2017 по 29.08.2019 в сумі 186044,70 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом за вимоги про стягнення середнього заробітку було сплачено мінімальний розмір судового збору в сумі 768,40 гривень, що підтверджено квитанцією від 22.07.2019 року (а.с. 1), а не 770 грн., як це вказано в позовній заяві. Оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку задоволено, то із відповідача на його користь необхідно стягнути понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача [PERSON] на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір про надання правничої допомоги від 03.07.2019 року (а.с. 52), акт виконаних робіт від 28.08.2019 року(а.с. 53), розрахунок витрат пов`язаних з наданням правової допомоги (а.с. 13) та квитанцію до прибуткового касового ордера № 14/9 від 03.07.2019 року про сплату 1000 гривень за надання правової допомоги (а.с. 14). Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт, а тому до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягають понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: partial