Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

22 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з цим позовом до Корюківської міської ради [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно та просить: визнати дійсним, укладений 01 липня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON], договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на даний житловий будинок. Свої вимоги мотивує тим, що він придбав у [PERSON] житловий будинок. Ним була замолена документація проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, він оплатив її вартість, вона була виготовлена, але Відділ житлово-комунального господарства та будівництва містобудування та архітектури Корюківської районної державної адміністрації повернув йому проект без погодження. Він звернувся до відповідача [PERSON] з проханням посприяти йому у вирішенні даного питання, попросив його надати правовстановлюючі документи на будинок для оформлення права власності на спірний будинок, але такий документ у відповідача [PERSON] відсутній та іншим шляхом вирішити вказане неможливо. За вищевикладених обставин він вимушений звернутись з даним позовом до суду для вирішення питання власності придбаного ним житлового будинку. В судовому засіданні позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали. В судове засідання відповідач, Корюківська міська рада надали заяву про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову заперечують. В судове засідання відповідач, [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Як встановлено судом, що позивач влітку 2016 року взнав, що відповідач [PERSON] продає житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Дана пропозиція його зацікавила, після огляду садиби він вирішив її придбати. Як пояснив йому відповідач [PERSON], це будинок його батьків, які вже померли, відповідач впевнив, що у нього є всі документи на садибу, що саме він є її власником. З відповідачем [PERSON] вони домовились, що позивач купує у нього спірний житловий будинок за обумовлену між нами ціну, і він буде його власником. Свідками даної домовленості були знайомі та працівники сільської ради, в присутності яких 01 липня 2016 року він передав відповідачу [PERSON] кошти в розмірі 8000 грн. за належний йому житловий будинок, а відповідач [PERSON] передав йому житловий будинок, але дану угоду у нотаріуса не посвідчили за відсутності у відповідача [PERSON] технічної документації на житловий будинок. Відповідач [PERSON] в день передачі йому коштів - 01 липня 2016 року, написав власноруч розписку про отримання коштів у сумі 8000 грн. за належний йому житловий будинок та про продаж даного будинку за вказану суму. Підписи під розпискою були посвідчені сільським головою Брецької сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Пізніше він дізнався, що в по-господарській книзі Брецької сільської ради Корюківського району Чернігівської області особовий рахунок на вищевказаний житловий будинок не відкривався, так як за даним адресом ніхто не зареєстрований. З 01 липня 2016 року він користується спірним житловим будинком, обробляє присадибну ділянку, але право власності на нього не реєстрував, вважав, що є власником спірного житлового будинку, бо його придбав. Рішенням 6 сесії 7 скликання Брецької сільської ради Корюківського району Чернігівської області від 04 серпня 2016 року йому наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,25 га„ яка знаходиться за адресою [ADDRESS] Ним була замолена документація проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, він оплатив її вартість, вона була виготовлена, але Відділ житлово-комунального господарства та будівництва містобудування та архітектури Корюківської районної державної адміністрації повернув проект без погодження, бо земельна ділянка знаходиться в зоні дії охоронної зони хвойного лісу, її використання можливе при розташуванні на ній будівлі, що перебуває у власності фізичної особи. Він звернувся до відповідача [PERSON] з проханням посприяти йому у вирішенні даного питання, попросив його надати правовстановлюючі документи на будинок для оформлення права власності на спірний будинок. Але такий документ у відповідача [PERSON] відсутній, тому для вирішення питання права власності на житловий будинок він звертався до Корюківської міської ради Чернігівської області, яка є правонаступником Брецької сільської ради Корюківського району Чернігівської області, де просив рішенням виконкому визнати його право власності на придбаний житловий будинок, але його проінформували, що питання права власності на куплений ним житловий будинок не можливо вирішити шляхом винесення виконкомом рішення, бо реєстраційна служба не реєструє право власності на житлові будинки на підставі таких рішень. Право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано, але сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовим доказом - розпискою відповідача [PERSON], але останній ухиляється від його нотаріального посвідчення, тому є всі підстави для визнання такого договору дійсним. Згідно довідки Корюківського районного комунального підприємства «Рампа» бюро технічної документації спірний житловий будинок закінчений будівництвом на 100%, має 50% зносу, житлова площа будинку становить 11,20 м.кв., загальна площа 37,60 м.кв., надвірні будівлі відсутні. Інвентаризаційна вартість спірної садиби становить 58355,00 грн., що і є ціною позову. Спірний будинок був побудований у 50-х роках минулого століття, коли питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року №8502-П, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, підставами виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачалося обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у по господарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна Із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, аналізуючи в сукупності вищевикладене, оцінивши докази та за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, а позивач при зверненні з позовом сплатив судовий збір у розмірі 704, 80 грн., тому ці судові витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved