Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

23 жовтня 2015 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], який в подальшому був уточнений, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого в рахунок задоволення вимог позивача до відповідачів за договором позики від 14.08.2008 року в сумі 111\~195 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №15 в б. 18 по вул. Селянській в м. Харкові шляхом продажу будь-якій особі-покупцю за ціною на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності, з виселенням відповідачів із цієї квартири та переданням її в управління позивача, а також з наданням інших прав, відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку». В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на те, що 14.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір позики, за яким відповідачі отримали в борг валютні цінності у розмірі 19\~500 доларів США, та зобовязались повернути їх не пізніше 14.08.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручився перед позивачем за повернення [PERSON]А, та [PERSON] позичених коштів. Також, 14.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань з повернення позивачу боргу за [PERSON] позики від 14.08.2008 року, [PERSON] передала позивачу в іпотеку квартиру №15, що знаходиться в будинку №18 по вул. Селянській у м. Харкові. Позивач звертався до нотаріуса за захистом свої прав із заявою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості. Виконавчим написом за №2278 на [PERSON] позики від 14.08.2008 року запропоновано стягнути з солідарних боржників [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 94\~575 грн. та неустойку, починаючи з 15.09.2008 року у розмірі 16\~620 грн., а загалом 111\~195 грн. Представник позивача вказує, що [PERSON] воліє задовольнити свої позовні вимоги в сумі 111\~195 грн. згідно виконавчого напису від 13.07.2010 року за №2278 на [PERSON] позики від 14.08.2008 року за рахунок предмета іпотеки із застосуванням, визначеної положеннями Закону України «Про іпотеку», процедури звернення стягнення на нього шляхом продажу будь-якій третій особі-покупцю. У зв'язку з викладеним, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. 01 грудня 2015 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] було подано Заяву про застосування позовної давності, в якій вони просили суд застосувати позовну давність до вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовити в позові, оскільки, на їх думку, строк позовної давності за вказаними вимогами минув 14.08.2012 року. Позивач та його представникв судове засідання не зявилися, від представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 19.05.2015 року, надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили суд врахувати письмові заперечення. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі, вважає його таким, що підлягає задоволенню. Всебічно, повно, та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, та надавши їм відповідну оцінку, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 14 серпня 2008 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON], [PERSON] (Позичальники) було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 14.08.2008 року, зареєстровано в реєстрі за №3189. (а.с. 7) Відповідно до п. 1 даного [PERSON], позикодавець передає у власність позичальникам грошові кошти в сумі 94\~575 грн., що складає еквівалент 19\~500 доларів США, та строком повернення боргу до 14.08.2009 року. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно умов [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобовязалися повернути [PERSON] грошові кошти не пізніше 14.08.20009 року, наступним чином: не пізніше 14.09.2008 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.10.2008 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.11.2008 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.12.2008 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.01.2009 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.02.2009 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.03.2009 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.04.2009 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.05.2009 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.06.2009 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.07.2009 року 1\~818,75 грн., що складає еквівалент 375 доларів США; не пізніше 14.08.2009 року 74\~568,75 грн., що складає еквівалент 15 375 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за [PERSON] позики, 14.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручається перед кредитором за виконання зобовязань боржників [PERSON] та [PERSON] щодо повернення боргу відповідно до укладеного ними з кредитором [PERSON] позики від 14.08.2008 року, за яким кредитор передав боржникам грошові кошти в сумі 94\~575 грн., що складає еквівалент 19\~500 доларів США, а боржники зобовязалися повернути зазначені валютні цінності кредиторові не пізніше 14.08.2009 року, в порядку та строки, що передбачені [PERSON]. (а.с. 8) Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім того, 14.08.2008 року між [PERSON] (Іпотекдержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3191. (а.с. 13) Відповідно до п. 1 даного [PERSON], він укладений як засіб забезпечення виконання зобовязання, що виникло у [PERSON] та [PERSON] за [PERSON] позики від 14.08.2008 року. Пунктом 3 договору передбачено, що у забезпечення виконання зобовязання укладається договір іпотеки. Предмет іпотеки складає: однокімнатна квартира №15, що знаходиться у будинку 18 по вул. Селянській у м. Харкові, загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В судовому засіданні було встановлено, що 13.07.2010 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] було вчинено Виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з солідарних позичальників [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 94\~575 грн. та неустойку, починаючи з 15.09.2008 року у розмірі 16\~620 грн., загалом 111\~195 грн., що є заборгованістю за цим договором. (а.с. 9) Даний Виконавчий напис був предявлений позивачем до примусового виконання: спочатку, 10.02.2012 року, до ВДВС Люботинського міського управління юстиції в Харківській області, та потім, 07.02.2014 року, до Жовтневого ВДВС ХМУЮ. (а.с. 10-12) Представник позивача вказує, що [PERSON] воліє задовольнити свої позовні вимоги в сумі 111\~195 грн. згідно виконавчого напису від 13.07.2010 року за №2278 на [PERSON] позики від 14.08.2008 року за рахунок предмета іпотеки із застосуванням, визначеної положеннями Закону України «Про іпотеку», процедури звернення стягнення на нього. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяву, в якій просили суд застосувати позовну давність до вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовити в позові, оскільки, на їх думку, строк позовної давності за вказаними вимогами минув 14.08.2012 року. З приводу зазначеної заяви відповідачів суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку») Таким чином, право іпотекодержателя одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки нерозривно повязано з дійсністю права вимоги за основним зобовязанням, в даному випадку [PERSON] позики від 14.08.2008 року, та не може існувати самостійно без зобовязання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі №6-160цс14, яка в силу ч.4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, аналізуючи умови [PERSON] позики від 14.08.2008 року та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за [PERSON] позики, позовна давність за вимогами позикодавця про повернення коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так, судом встановлено, що позичальники [PERSON] та [PERSON] з моменту укладення [PERSON] позики від 14.08.2008 року та до 14.07.2009 року належним чином виконували зобовязання за [PERSON], але в подальшому припинили оплату чергових платежів. Таким чином, позикодавець [PERSON] мав дізнатися про порушення його прав саме 14.07.2009 року, та саме з цього моменту в нього виникло право на судовий захист порушених прав, шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Але, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом лише 23.10.2015 року, тобто зі спливом більш ніж шести років, а тому строк позовної давності для стягнення заборгованості за [PERSON] позики від 14.08.2008 року є пропущеним, у зв'язку з чим строк позовної даності минув і для вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та пятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням наведених вище обставин та факту предявлення позову тільки 23.10.2015 року, враховується судом та є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed