Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

23 липня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини та додаткових витрат. У своїй позовній заяві та у судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що є матір'ю та опікуном за рішенням суду недієздатного сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі - [PERSON]. [PERSON] хворіє на ДЦП змішаної форми та був визнаний інвалідом І групи з 08 лютого 2014 року, довідка про що має безстроковий термін дії. Дитина сторін по справі потребує постійної нерегульованої сторонньої допомоги та нагляду за станом здоров'я, не може виконувати будь-які види роботи, у зв'язку з чим позивачка не працює та змушена разом із сином проживати на державну соціальну допомогу інвалідам дитинства І групи, що в березні та квітні 2014 року становило 1660,70 грн. в місяць. [PERSON] щомісяця добровільно перераховує позивачці на утримання їхнього повнолітнього непрацездатного сина грошові кошти у сумі 400,00 грн. За рекомендацією лікарів [PERSON] була проведена операція в м.Тула РФ, яка коштувала позивачці 4500,00 грн. Також, окрім сплати за комунальні послуги, купівлі одягу для сина та продуктів харчування, [PERSON] в середньому витрачає 400,00 грн. на купівлю ліків для сина. У зв'язку з зазначеним позивач просила суд стягувати з відповідача на свою користь щомісячно та довічно аліменти на утримання їхнього повнолітнього непрацездатного сина - [PERSON], у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів відповідача; 500,00 грн. додаткових витрат щомісяця та довічно, а також 4860,00 грн. додаткових витрат, що становить 50% витрат, понесених позивачкою за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року на лікування непрацездатного повнолітнього сина [PERSON] (а. с. 2-6). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що добровільно щомісячно надає матеріальну допомогу повнолітньому сину у розмірі 400,00 грн., позивачка отримує матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, розмір якої в 1,5 рази перевищує прожитковий мінімум, аліменти сплачував справно та у обсязі, встановленому відповідним судовим рішенням (а. с. 39-41). Суд вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується поясненнями наданими сторонами у судовому засіданні, а також копією рішення суду щодо збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їхнього неповнолітнього хворого сина (а. с. 12). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року [PERSON], [INFO], було визнано недієздатним та його опікуном призначено [PERSON] (а. с. 10). Було встановлено, що довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0239848 від 05 лютого 2014 року [PERSON], [INFO], присвоєна перша група інвалідності «А» з 08 лютого 2014 року як інваліду з дитинства, інвалідність встановлена безстроково (а. с. 13). Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації № 548 від 06 травня 2014 року [PERSON] отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною - інвалідом дитинства, середньомісячний розмір якої за період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року (період неповноліття дитини) становить 1893,05 грн., за період з лютого по травень 2014 року (період повноліття [PERSON]) середньомісячний розмір такої допомоги становить 1 684,88 грн. (а. с. 14). Також судом було встановлено, що 21 жовтня 2013 року в ЗАТ «Институт клинической реабилитологии» м. Тула Російської Федерації [PERSON], [INFO], був прооперований з приводу ДЦП гіперкінетична форма за методом В.Б. Ульзибата, 17 поетапних фібротомій (ПФТ), яка коштувала позивачці 18 000,00 рублів, що еквівалентно 4 500,00 грн. (а. с. 18, 19). Дана операція була рекомендована Українським науково-дослідним інститутом протезування, протезування та відновлення працездатності (а. с. 15). З товарних чеків за період з січня 2013 року по серпень 2014 року, копії яких були надані позивачем (а. с. 22-25, 58-59), вбачається, що середньомісячний розмір витрат на придбання ліків для [PERSON] становить 400,00 грн. Судом встановлено, що [PERSON] у 2012 році проходив стаціонарне лікування хвороби серця, а також піддавався оперативному лікуванню з приводу варикозного розширення вен (а. с. 55-, 56). Згідно з поясненнями, наданими відповідачем у судовому засіданні, останній працює ведучим спеціалістом на підприємстві «Інтерпайп», має мінімальну заробітну плату, про відповідних документів на підтвердження розміру заробітної плати ним надано не було. Крім того, на зауваження позивача щодо наявності у власності відповідача дачі, придбання ним нового автомобіля та здійснення закордонних поїздок, останній зазначив, що дані факти не мають відношення до вирішення даної цивільної справи, проте не заперечив такі зауваження. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з положеннями ст.. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями ст.. 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З огляду на зазначене, а також приймаючи до уваги сталий характер захворювання [PERSON], у зв'язку з чим довідка про присвоєння останньому першої групи інвалідності видана йому безстроково, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача до відповідача щодо щомісячного стягнення аліментів на утримання їхнього повнолітнього недієздатного непрацездатного сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів [PERSON], починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме: з 23 липня 2014 року довічно, оскільки з медичної документації вбачається, що захворювання, на яке страждає [PERSON] не виліковне. Суд також приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням повнолітнього непрацездатного сина сторін - [PERSON], [INFO], у розмірі 500,00 грн., довічно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме: з 23 липня 2014 року. Вирішуючи питання щодо стягнення 50% витрат понесених позивачем за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року на лікування їх непрацездатного сина - [PERSON], суд вважає за необхідне задовольнити ці вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача такі витрати у сумі 4 860,00 грн. Враховуючі вищезазначене суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 гривень. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved