Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

22.04.2015 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду із позовом до КП Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, компенсації заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги наступним: вона з 25.12.2009 року по 20.02.2015 року працювала у відповідача, а 20.02.2015 року була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Під час її роботи відповідач несвоєчасно виплачував їй її заробітну плату, на час звільнення була заборгованість із заробітної плати за листопад 2014 року - 1009,47 грн., за грудень 2014 року - 2076,87 грн., за січень 2015 року - 1938,28 грн., за лютий 2015 року - 5081,39 грн., а усього сума заборгованості складала 10106,01 коп. 29.04.2015 року відповідач сплатив їй заборгованість із заробітної плати, але відповідно ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити працівникові його середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. Відповідно до Закону України № 2050 від 19.10.2000р. «Про компенсацію громадянам втрати части доходів у зв'язку із порушенням строків її виплати» відповідач також повинен сплатити їй таку компенсацію, розмір якої з її розрахунку складає 400,46 грн. Також вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, так, як вона постійно хвилювалася з приводу невиплати заробітної плати та неможливості утримання своєї родини, це також позбавило її можливості нормального спілкування з оточуючими її близькими людьми. Її дитина часто хворіла, вона не мала змоги надати йому належну медичну допомогу з-за відсутності коштів на придбання ліків. Їй потрібно сплачувати кредит, але вона не мала змоги це робити, тому кредит за нею сплачувала її мати, яка є інвалідом І групи, вона хвилювалася за це, так, як у разі несплати кредиту банк може відібрати у неї квартиру. Також під час проведення у м. Слов'янську АТО та бойових дій постраждала її квартира, їй були потрібні кошти для відновлення квартири. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 400,46 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала зазначені позовні вимоги, наполягала на їх задоволені, додатково суду пояснила, що вона згодна з розміром середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні в сумі 9756 грн. 26 коп., яку розрахував відповідач та просить стягнути саме цю суму разом із компенсацією та моральною шкодою. Вона вважає, що відповідач навмисно своєчасно не виплатив їй заробітну плату при її звільненні, їй відомо, що з іншими працівниками розраховувалися своєчасно. Представник відповідача Федоров І.В. в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визнав, не заперечував проти їх задоволення, інші позовні вимоги стосовно стягнення компенсації та моральної шкоди не визнав, суду пояснив наступне: КП Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» перебуває у скрутному матеріальному стані, з-за несвоєчасного розрахунку користувачами послуг у підприємства є великі борги, загальна сума боргів більше 39 мільйонів гривень, тільки по тим стягнення із заробітної плати, по яким вже виносилися судові рішення, сума заборгованості складає більше 13 мільйонів гривень, заробітна плата працівникам не виплачується протягом останніх 5 місяців. Вважає, що у зв'язку з тим, що з позивачем розрахувалися по заборгованості із заробітної плати, то вона не має права на компенсацію втрати доходів, так, як виплата заборгованості із заробітної плати перекриває компенсацію. Стосовно моральної шкоди вважає, що позивач не довела суду наявність завдання їй діями відповідача фізичного болю та моральних страждань, що відсутній причинний зв'язок між медичними документами позивача та моральними стражданнями. На даний час у відповідача відсутні грошові кошти, тому неможливо виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в сумі 9756 грн. 26 коп., підприємство приймає усі можливі засоби для виходи з кризи та наявності можливості розрахуватися по боргам. Просив суд задовольнити позов частково, тільки в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні в сумі 9756 грн. 26 коп., а у задоволені інших позовних вимог відмовити. Суд, вивчивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних обставин: Як встановлено у судовому засіданні, позивач з 25.12.2009 року по 20.02.2015 року працювала у відповідача на посаді юрисконсульта, а 20.02.2015 року вона була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату (а.с.5, 6, 29-30). За час роботи позивача [PERSON] у КП Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» їй несвоєчасно виплачувалася заробітна плата, в тому числі заробітна плата за листопад 2014 року у сумі 1009,47 грн., за грудень 2014 року у сумі 2076,87 грн., за січень 2015 року у сумі 1938,28 грн., за лютий 2015 року у сумі 5081,39 грн., а усього 10106,01 коп. була виплачена їй не своєчасно, а тільки 29.04.2015 року після її звільнення з підприємства 20.02.2015 року (а.с. 4, 11, 14, 31-32). Розмір середнього заробітку [PERSON] за час затримки виплати розрахунку при звільненні, розрахований відповідачем, складає 9756 грн. 26 коп. (а.с 31-32). [PERSON] мешкає разом із матір'ю - інвалідом І групи та неповнолітнім сином, який періодично хворіє, квартира [PERSON], яка є предметом договору іпотеки, постраждала під час проведення у 2014 році активних дій АТО у м. Слов'янську; [PERSON] в період з 02.02.2015 року по 18.02.2015 року проходила лікування у денному стаціонарі медичного закладу м. Слов'янська (а.с. 15- 22). КП Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» тривалий час знаходиться у скрутному матеріальному становищі, має значні борги, в тому числі і з виконання судових рішень, неодноразово письмово зверталося за допомогою до свого власника - Слов'янської міської ради та інших органів місцевого самоврядування (а.с. 33-40). Суд, розглядаючи справу, виходив з наступного чинного законодавства України: Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не реже двух разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу розрахунку при звільненні в сумі 9756 грн. 26 коп. Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати, то суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Між тим, згідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 400,46 грн. також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного: Відповідно до абзаців 5,6,7,9,10 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,2371 цього кодексу - у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у ст. 2371 КЗпП України. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. Строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди в зазначеній статті (2371) не встановлено. Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і КЗпП України підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Конституційний Суд України, вище зазначеним рішенням також вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, тому суд вважає, що позивач своєчасно звернувся до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з цим, враховуючи обставини справи, відсутність навмисних дій з боку відповідача та його скрутне матеріальне становище, що потягло за собою масове невиконання трудових зобов'язань, в тому числі і з виплати заробітної плати працівника, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача та часткове позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, а також те, що визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем сам по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану позивачу, суд, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу відповідачем складає 1000,00 грн. Таким чином, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9756 грн. 26 коп. у якості середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 20.02.2015 року по 29.04.2015 року включно; 400 грн. 46 коп. у якості компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати; - 1000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а усього 11156 грн. 72 коп. Позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають у зв'язку із їх недоведеністю. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений відповідно до вимог законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: partial