Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

22 жовтня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк ( далі -АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 11.02. 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] відповідно до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначав, що відповідно до вимог п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, Правилами користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач посилається на те, що банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, унаслідок чого, станом на 31 серпня 2018 року виникла заборгованість в сумі 14471,12 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3627 грн. 67 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8438 грн. 90 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 1239,26 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. -штраф (фіксована частина); 665,29 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вищевказане, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в сумі 14471,12 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від08 січня 2019 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю на розгляд Чугуївського міського суду Харківської області. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 15 лютого 2019 року відкрито провадження у вказаній справі і її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін на 22 квітня 2019 року о 09:30. Позивач просив розглянути справу за відсутністю свого представника та у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився повторно, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального закону, заперечень на позов не надав. У зв`язку із зазначеним суд вважає за можливе розглянути справу у порядку вимог ст. 280-281 ЦПК України, ухваливши заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 лютого 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору [PERSON] отримав від банку платіжну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві зазначено, що відповідач [PERSON] ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «ПриватБанк», а також надав згоду про те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, Правилами користування кредитною карткою, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. На підставі п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Матеріали справи свідчать про те, що банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно наданого позивачем розрахунку у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань станом на 31 серпня 2018 року виникла заборгованість в сумі 14471,12 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3627 грн. 67 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8438 грн. 90 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 1239,26 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. -штраф (фіксована частина); 665,29 грн. - штраф (процентна складова). Між тим суд не може погодитися з таким розрахунком заборгованості, виходячи з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України, частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Між тим у заяві позичальника [PERSON] від 11 лютого 2011 року процентна ставка, умови нарахування штрафних санкцій, вид виданої кредитної картки та строк її дії не зазначені. На підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору від 11 лютого 2011 року року та на підтвердження невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, contrakt», «Універсальна gold», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», розрахунок заборгованості та виписку за рахунком, проте зазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами вищевказаного кредитного договору за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення [PERSON] на його укладення та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження строку видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна», розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17, від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надана позивачем роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Позивачем також не надано до суду відомостей про те, чи перевипускалася кредитна картка, яка видавалася відповідачу. Суд вважає також, що до спірних правовідносин неможливо застосувати правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що були розміщені на офіційному сайті позивача (http://privatbank.ua/terms/pages/70/) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Конструкція договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті у повному обсязі, що порушує права позивача, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України банк як кредитор має право вимагати в будь-який час виконання боржником обов`язку по поверненню суми заборгованості за кредитом в розмірі 3627 грн. 67 коп., і ці вимоги позивача підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги не доведені, тому не можуть бути задоволені. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1762,00 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] частково в сумі 441,70 грн.

Outcome: partial