Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

23 вересня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.07.2015 року. В квартирі окрім нього зареєстровані його донька [PERSON] та онуки [PERSON] , [PERSON] Отримавши чергову квитанцію за комунальні послуги йому стало відомо що в квартирі зареєстрована ще одна особа, яка йому не відома, однак при оформленні договору купівлі-продажу квартири в ній зареєстрованих осіб не було. Звернувшись в Департамент адміністративних послуг він отримав інформацію що в квартирі зареєстрована [PERSON] , яким чином вона зареєструвалася в його квартирі йому не відомо. Наявність реєстрації відповідачки в квартирі перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні своєю власністю. Вважаючи, що відповідачка втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її такою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 2015 року за реєстровим номером № 875, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Ходаріною О.С. Згідно інформації Центру адміністративних послуг Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 056-13-07-02361 від 23.09.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З довідки про склад сім`ї від 12 вересня 2019 року, виданої КСН «Азовець», вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , та її діти [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. Згідно акту про фактичне проживання виданого КСН «Азовець» від 12 вересня 2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відповідачка, будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved