Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

22.05.2014р. власник житла [PERSON] подав даний позов, яким просить: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в [ADDRESS]; зобов'язати 3-тю особу зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позов обґрунтований тим, що з часу придбання позивачем даної квартири у 2012р. відповідач у ній не проживає та не цікавиться нею, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, порушуючи права позивача як власника житла, оплачує за відповідача комунальні послуги. Правовими підставами позову визначено ст.ст. 317, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 107 ЖК України. Позивач в судове засідання не з'явився. Його представник позов підтримав з наведених у ньому підстав, надав згоду на заочний розгляд справи. Третя особа просила розглянути справу за відсутності їхнього представника (а.с. 34). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с. 39-40, 45-46), однак на пошту за отриманням судових повісток та в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, даними про поважність причин неявки суд не володіє, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Обов'язком, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч. 3 ст. 27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2012р. позивачу [PERSON] належить квартира в [ADDRESS]. В цій квартирі з 14.07.2004р. зареєстрований відповідач [PERSON], який не є членом сім'ї власника житла. Це убачається з фотокопій наданих з позовною заявою документів. Після зміни власника житла відповідач [PERSON] не знявся з реєстрації в ньому. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиціє підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Юридично значимими для ухвалення рішення у справі обставинами, які підлягають доказуванню, т.я. не визнані відповідачем, є: відсутність відповідача без поважних причин понад один рік, і відсутність домовленості з цього питання між ним і власником житла або встановлення законом. Тягар доказування цих обставин покладений на позивача. Однак ці обставини належними і допустимими доказами у вигляді: актів обстеження житла на предмет проживання відповідача, показаннями свідків тощо, позивачем суду не підтверджені. Докази повинні бути надані суду першої інстанції, який вирішує справу по суті. Жодних перепон для цього позивач і його представник не мали, доказів цього не надали, не просили витребувати такі докази тощо. Справа вирішується на підставі наданих позивачем доказів. Суд не має права збирати докази з власної ініціативи, з огляду на змагальність і диспозитивність цивільного судочинства. На пропозицію суду інших доказів на підтвердження позову представником позивача надано не було, рівно як і оригіналів наявних у справі фотокопій документів. Сторони самостійно визначають обсяг доказів на підтвердження своїх вимог. Зняття з реєстрації місця проживання в житлових відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, а не суду. Ця вимога є похідною і прямо залежить від вирішення основної. Внаслідок відмови задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed