Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

22.11.2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який пізніше було уточнено в судовому засіданні, відповідно до якого вона просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частина його доходу, на утримання повнолітнього сина [PERSON], в період навчання останнього, а також стягнути з відповідача на її користь ? суму плати за навчання [PERSON] і продовжити таке стягнення протягом всіх п'яти років навчання сина, та ? суми сплаченої за навчання доньки [PERSON], що становить 14698,2 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі і мають спільних сина [PERSON] та доньку [PERSON]. З 2005 по 2010 рік, а також з 2011 по 2012 роки, спільна донька навчалась на контрактній основі в ПНПУ ім. В.Г. Короленка, а з 01.09.2013 року спільний син навчається на комерційній основі в ПНТУ ім. Юрія Кондратюка. Позивач зазначає, що оплатила половину вартості навчання сина і намагається забезпечувати інші потреби повнолітнього: проживання, харчування, особисті потреби. Відповідач повинен утримувати дітей, згідно з вимогами статей 185, 199 СК України, проте вимоги Закону не виконує. Відповідач має матеріальну можливість утримувати повнолітніх сина та доньку, тому позивач звернулася до суду з позовом. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. Позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Раніше ним було надано суду заяву,в якій він просив суд справу розглядати в його відсутності і зазначав, що не визнає позов. 06.12.2013 року відповідачем було надано суду заперечення. Заперечуючи проти позову, по суті позовних вимог відповідач посилається на те, що при визначенні розміру аліментів позивач не врахувала його матеріальне становище, враховуючи яке, розмір аліментів не повинен перевищувати ? частину його доходу. Відповідач також вважає, що вимоги про стягнення ? плати за навчання дітей, не підпадають під дію статті 185 СК України, на яку посилається позивач; стягнення додаткових витрат, відповідно до статті, позивачем не доведено. Крім того, на думку відповідача, позивач не обґрунтувала суму в 14698,2 грн., яку просить з нього стягнути. З вказаних підстав, відповідач вважає позов необґрунтованим і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення плати за навчання сина та доньки, при цьому частково визнає позов в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина і не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі ? частина його доходу щомісячно. Заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, визнані судом загальновідомими. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що сторони перебували у шлюбі до 27.04.2000 року (а.с. 5) Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] а.с. 7) та сина [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER], а.с. 4). Зі свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] досягла повноліття [INFO] року, а [INFO] року їй виповнилося 23 роки. Спільний син [PERSON], набув повноліття [INFO] року. (а.с. 4, 7) До матеріалів справи долучено договір №04.102-13 від 12.08.2013 року укладений між Полтавським національним технічним університетом імені Юрія Кондратюка та [PERSON]. З договору вбачається, що [PERSON] зарахований на 1 курс у університету з 01.09.2013 року, термін навчання становить 4 роки, плата за весь період навчання становить 31600 грн., плата за навчання на 1 курсі в 1 семестрі - 3950 грн. (а.с. 3) Згідно довідки, виданої вказаним університетом, [PERSON] дійсно навчається на першому курсі денної форми навчання. Терміном закінчення навчального закладу, зазначено 30.06.2017 року. (а.с. 2) Позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію про оплату навчальної послуги у першому семестрі, яка підтверджує фактичні витрати на навчання сина, у розмірі 3950 грн. (а.с. 2) Позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на період навчання сина, посилаючись на те, що відповідач має матеріальну можливість надавати допомогу, якої потребує син у зв'язку з навчанням за контрактом. Дослідивши вищевказані докази, суд приходить до висновку, що позивач має право отримувати аліменти на утримання повнолітнього сина, згідно з положеннями ст. 199 СК. Відповідач не заперечував свого обов'язку утримувати сина і висловив згоду у запереченні, на стягнення з нього аліментів у розмірі ? частина доходу (заробітку) щомісячно. На підтвердження матеріального стану відповідача, що не дає можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, відповідач додав до заперечення довідку про доходи (а.с. 20). Згідно довідки, заробітна плата відповідача становить1147 грн. на місяць. Із заробітної плати відповідача вираховуються аліменти у розмірі 512,94 грн. (а.с. 20) Заперечуючи проти позову відповідач не посилався на те, що має на утриманні інших осіб Позивач в судовому засіданні зазначила, що відповідач має заборгованість по аліментах, що сплачувались до досягнення їхніми спільними дітьми повноліття і саме ці аліменти вираховуються із заробітної плати. Жодна із зазначених обставин доказами не підтверджена. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи викладене, суд не може трактувати ту обставину, що із заробітної плати відповідача вираховуються аліменти, як підставу для зменшення утримання його повнолітнього сина. Провівши розрахунки ? від заробітної плати, що її отримує відповідач, та співставивши цю суму із платою за навчання [PERSON], суд приходить до висновку, що ? заробітку відповідача недостатньо. Окрім витрат на освітню послугу (витрати на навчання, згідно договору), позивач також несе витрати на харчування, проживання сина, проїзд громадським транспортом, підручники і канцелярські прилади, побутові речі. Оскільки [PERSON] навчається на денній формі, він не в змозі працювати, а отже і утримувати себе самостійно. На підтвердження зазначених обставин, позивачем не надано суду жодних доказів (квитанції про оплату гуртожитку чи договір оренди квартири, квитанції за товар, квитки та ін.), проте суд вважає за можливе визнати такі обставини загальновідомими. Дані обставини мають доводитись стороною в частині розміру витрат, що їх несе один із батьків. Відомості про фактичні витрати позивача (окрім навчальної послуги) в матеріалах справи відсутні. Проте суд враховує уже зазначені обставини, щодо плати за навчання сина, а саме той факт, що освітня послуга коштує 7900 грн. на рік. Половина такої суми становить 3950 грн. на рік. У разі стягнення з відповідача ? частини заробітної плати, що він її отримує на даний час, позивач отримуватиме на утримання повнолітнього сина, що навчається, аліменти у розмірі наближеному до 290 грн. на місяць (близько 3480 грн. на рік). Суд не вважає таку суму достатньою, враховуючи, що окрім плати за навчання існують і похідні витрати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/3 частина його щомісячного заробітку. При визначенні розміру аліментів, судом враховано положення ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», щодо розміру відрахувань із заробітної плати. Присудження аліментів, окрім тих, які уже стягуються з відповідача, не повинно суттєво погіршити його матеріальний стан. Прохаючи суд стягувати аліменти на утримання сина, що продовжує навчання, позивач також просить суд стягнути з відповідача ? частину понесених нею витрат за договором від 12.08.2013 року. В задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за необґрунтованістю, оскільки витрати, що їх сплатила позивач за навчання сина, враховуються судом при визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина. Зазначені позивачем витрати входять до складу аліментів, про що свідчить раніше наведене у рішенні. Позивач також просить суд стягнути з відповідача ? частину витрат, що були понесені нею на навчання доньки [PERSON]. Позивач зазначила суму в 14698,20 грн. До матеріалів справи долучено договір №54-02/08-094 від 29.07.2009 року та договір №2-04С/062 від 26.07.2005 року з яких вбачається, що в період з 01.09.2005 року по 30.06.2009 року, а також в період з 01.09.2009 року по 30.06.2010 року, спільна донька сторін - [PERSON], навчалася за денною формою навчання, на платній основі, в Полтавському державному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка. (а.с. 8, 9) В договорах зазначено загальну вартість навчання, при цьому квитанції, про фактично понесені позивачем витрати до матеріалів справи не додано. Суд вважає частину витрат доведеними, оскільки другий договір було укладено на підставі попереднього, у зв'язку зі здобуттям [PERSON] кваліфікації «бакалавр». Таким чином, [PERSON] пройшла повний курс навчання по першому договору, отже навчання було оплачене. Відомостей про те, що [PERSON] пройшла повний курс навчання по другому договору в матеріалах справи немає і як уже було зазначено, квитанція про оплату навчальної послуги не додана. Тому суд вважає слушним зауваження відповідача, щодо того, що суму у 14698,20 грн., позивач повністю не довела. Разом з тим, в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити по суті, за необґрунтованістю. Як уже було зазначено, згідно з положеннями ст. 199 СК, повнолітня донька має право на утримання від батька в період навчання, якщо вона такої допомоги потребує, а він має можливість таку допомогу надавати. Право на утримання в порядку ст. 199 СК, виникає від початку навчання і до його закінчення. Аліменти на утримання є витратами поточними. Глава 16 СК - «Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання», не містить положень про стягнення плати за навчання чи аліментів на утримання доньки/сина за минулий час. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 199 цього Кодексу - право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, підстав для стягнення коштів на утримання повнолітньої доньки, яка закінчила навчання, суд не вбачає. У позовній заяві, окрім ст. 199 СК, позивач також послалася на ст. 185 цього Кодексу - «участь батьків у додаткових витратах на дитину». Дана норма не може бути застосована до вказаних правовідносин, оскільки стосується відносин між батьками та неповнолітньою дитиною. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], в період навчання останнього, але не довше ніж до 23 років, у розмірі 1/3 частина заробітку відповідача щомісячно. В задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача має бути стягнуто на користь держави, судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial