Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

23.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт належності [PERSON], померлому 19.11.1975 року, архівної виписки від 20.08.1976 року № 36-Б з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 362 від 24.05.1956 року «Про відвід земельних ділянок для індивідуального будівництва в м. Ізмаїл», виданої архівним відділом філіалу Одеського обласного державного архіву на імя [PERSON] та визнати за нею, в порядку спадкування, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 81, мотивуючи тим, що вищевказаний житловий будинок належить [PERSON]. 19.11.1975 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та надвірним спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 81. Спадкоємицею за законом стала його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права. 25.12.1987 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 81. 23.04.1987 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого вона залишила все своє майно [PERSON] При зверненні до державного нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що посвідчує право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами на імя спадкодавця [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Відповідно до довідки, наданої КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.05.2015 року за № 603, номер будинку в м. Ізмаїл по вулиці Зеленій вказаний «81», а у архівній виписці, виданій філією Одеського обласного державного архіву від 20.08.76 року за № 36-Б, номер будинку вказаний «59-б». Відомості про підставу зміни номера будинку із «59-б» на номер «81» відсутній. Також у вищевказаних архівній виписці та довідці КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» прізвище власника вказане як «Бессалов», а у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказане «Безсалий». Тобто, існує невідповідність відомостей у документах. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була відведена земельна ділянка по вул. Зелена, 59-б площею 600 кв.м., що підтверджено рішенням № 362 від 24.05.1956 року виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області «Про відвід земельних ділянок для індивідуального будівництва в м. Ізмаїл». Згідно довідки № 162 від 03.02.2016 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» вищевказаний житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами побудований у 1957 році є завершений будівництвом та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Крім того, згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 12/5-126 від 23.03.1999 року обєкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно адресного реєстру м. Ізмаїл житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами має самостійний адресний номер: м. Ізмаїл, вул. Зелена, 81 (колишня адреса вул. Зелена, 59-б). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 420170, повторно виданого 18.05.1977 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл, [PERSON] помер 19.11.1975 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 81. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43277387 від 17.03.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється: -дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 376333, повторно виданим 25.05.1977 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] мешкала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 81, що підтверджено відповідними записами в будинковій книзі, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. [PERSON] померла 25.12.1987 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії ІІІ ЖД № 288183, виданим 25.12.1987 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 81. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] 23.04.1987 року, [PERSON] заповіла усе її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати по закону [PERSON]. Згідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 223678, виданим 18.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Булавіцька». Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], яка діяла від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Допитана в якості свідка [PERSON], пояснила, що прізвище спадкодавця [PERSON] є «Безсалий». Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] від 17.03.2016 року за № 412/2-16 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що посвідчує право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами на імя спадкодавця [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Відповідно до довідки, наданої КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.05.2015 року за № 603, номер будинку в м. Ізмаїл по вулиці Зеленій вказаний «81», а у архівній виписці, виданій філією Одеського обласного державного архіву від 20.08.76 року за № 36-Б, номер будинку вказаний «59-б». Відомості про підставу зміни номера будинку із «59-б» на номер «81» відсутній. Також у вищевказаних архівній виписці та довідці КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» прізвище власника вказане як «Бессалов», а у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказане «Безсалий». Тобто, існує невідповідність відомостей у документах. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved