Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

22 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеною позовною заявою до Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, третя особа - Південна товарна біржа. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 вересня 1998 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0172. Обидві сторони виконали всі умови договору відповідач передав йому у власність зазначений вище будинок, а він його прийняв та сплатив відповідачу ціну, обумовлену договором та 22 грудня 1998 року він зареєстрував за собою право власності на придбаний будинок в Очаківській районній філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за № 64. У теперішній час він не може розпорядитися зазначеним нерухомим майном, спірний договір не визнається нотаріусом, оскільки він оформлений з порушенням діючого законодавства. Посилаючись на те, що угода укладена з порушенням закону, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна. Ухвалою суду від 25 листопада 2014 року до участі у справі у якості співвідповідача залучена [PERSON], яка є спадкоємцем померлого [INFO] року [PERSON] Представник позивача - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка - [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи до суду не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - Південної товарної біржі - у судове засідання не з'явився. Про час розгляду справи третя особа повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 08 вересня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - будинку [ADDRESS], який зареєстровано Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0172, що підтверджується копією цього письмового договору (а. с. 5). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією за цим договором, а саме відповідач передав у власність позивачу продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачу ціну цього майна, обумовлену договором, що також підтверджується зазначеною вище копією договору. 22 грудня 1998 року за позивачем на підставі вказаного договору Очаківською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації зареєстроване право власності на будинок [ADDRESS], що підтверджується копією відповідного реєстраційного посвідчення № 64 (а. с. 6). Згідно копії актового запису про смерть № 10 від 03 травня 2009 року складеного відділом РАЦС Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області, [PERSON] помер [INFO] року (а. с. 42). Як вбачається з копії спадкової справи № 914/2009 рік до майна померлого [INFO] року [PERSON] Другої Миколаївської державної нотаріальної контори - спадкоємцем померлого є його дочка [PERSON] (а. с. 56-103). Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на квартиру міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved