Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

22 січня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем 15 лютого 2013 року, та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з нею, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 15 лютого 2013 року зареєстрували шлюб, від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час вони з відповідачем проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Донька проживає з нею, проте під час конфлікту 18 грудня 2019 року відповідач намагався забрати дитину та погрожував їй, що вона більше доньку не побачить. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року залучено в якості третьої особи по справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради. Ухвалою суду від 04 травня 2020 року закрите підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Мамаєва С.В., діюча на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, при вирішенні справи просила максимально врахувати права та інтереси малолітньої дитини. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 15 лютого 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 64. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 серпня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 4). Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши позиції сторін, суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеними особами з міста Єнакієве. Адреса, за якою вони наразі фактично проживають є: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а на разі відсутності такої згоди та умови проживання батьків окремо один від одного, якщо мати та батько не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними у відповідності до вимог частини першої статті 161 вказаного Кодексу вирішується органом опіки та піклування або судом. За встановлених обставин справи вбачається, що є потреба у вирішенні даного спору судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому за вимогами частини другої вказаної норми орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До того ж, головним критерієм при визначені місця проживання дитини, є інтереси цієї дитини, які повинні привалювати над інтересами батьків. Про це йде мова в рішенні Європейського суду з прав людини «Гоффманн проти Німеччини»(2001 p.), яким розкривається принципи ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В судовому засіданні не надано доказів того, що сторони зловживають алкогольними напоями чи наркотичними засобами, що вони ведуть аморальний спосіб життя, що вони не забезпечують дитину харчуванням, одягом, іграшками, засобами гігієни, у період проживання доньки з ними. Разом з тим суд враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків. Так, судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю, яка піклується про неї та займається її вихованням. Крім того, відповідач, визнавши позовні вимоги, не заперечував того, щоб донька залишилася проживати з матір`ю. Згідно висновку органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації від 30 липня 2020 року в ході проведених заходів орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність рекомендувати суду визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Аналізуючи вищевикладене, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, існуючий факт проживання дитини разом з матір`ю на теперішній час, думку відповідача, суд приходе до висновку до задоволення позовних вимог та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , тому як, на думку суду, саме таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 гривень за вимог про розірвання шлюбу та 840,80 гривень за вимоги про визначення місця проживання дитини, а всього 1681,60 гривень, сплачений останньою при зверненні до суду. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved