Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

22 лютого 2016 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 3 жовтня 2015 року біля 15 год. [PERSON] знаходилась на своїй присадибній земельній ділянці розташованій в с. Антопіль по вул. Жовтневій, 29 Томашпільського району Вінницької області та спалювала сухе листя, дим від якого йшов на сусіднє подвір»я належне [PERSON], яка, взявши з собою граблі, пішла на земельну ділянку відповідачки з метою загасити вогонь. Побачивши це, [PERSON] підійшла до позивачки і між ними розпочалася словесна суперечка в ході якої [PERSON] вихватила у [PERSON] граблі і дерев»яним держаком нанесла їй один удар в область обличчя, чим заподіяла тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, гематоми і синця правої лобно-тім»яної області, які згідно висновку експерта №106 від 12.10.2015 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров»я. По даному слідчим 06.10.2015 року було внесено відомості в ЄРДР за №12015020290000380 і розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України щодо [PERSON] і вироком Томашпільського районного суду від 10.12.2015 року останню було засуджено та призначено покарання у виді 850 грн. штрафу. Крім того, вироком вирішено цивільний позов у даному кримінальному провадженні про стягнення заподіяних злочином матеріальних збитків і залишено без розгляду позовні вимоги в частині грошової компенсації за завдану моральну шкоду в зв»язку з неоплатою у повному обсязі судового збору. У результаті отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних протиправними діями відповідачки, позивачці спричинено і моральну шкоду, яка виражена в фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала від злочину та продовжує зазнавати в зв»язку з моральними аспектами складової злочину. За наслідками злочину порушились спокій, принижено честь і гідність, а тому визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн. Оскільки відповідачка в добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяну моральну шкоду, позивачка просить суд ухвалити рішення яким позов задовольнити, а також вирішити питання про стягнення понесених судових витрат. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, посилаючись на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Моральна шкода, яка заподіяна з вини відповідачки полягає у моральних переживаннях в зв»язку з ушкодженням здоров»я, порушенні нормальних життєвих стосунків, необхідністю лікування і розмір компенсації на її відшкодування позивачка визначає в сумі 5000 грн. Відповідачка [PERSON], її представник, адвокат [PERSON] позов не визнали, не заперечуючи той факт, що рішенням суду, яке набрало законної сили доказано вину відповідачки у вчиненні злочину, однак позивачкою інші обставини, які підлягають доказуванню при вирішенні спору, будь-якими належними і допустимими доказами, окрім як поясненнями самої позивачки, не доведено. Зокрема, оскільки позивачка не допитувалася в судовому засіданні як свідок, а лише давала пояснення як сторона, ці пояснення не є доказом у справі. Не надано доказів причинного зв»язку між діями відповідачки та заподіяною моральною шкодою, не враховано й те, що ініціатором конфлікту, який стався між сторонами, була позивачка, яка самовільно прийшла на город відповідачки де в подальшому відбулася суперечка, тобто повинен бути врахований ступінь вини самої позивачки. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачкою будь-яким чином цей розмір не обгрунтований. Не підлягають задоволенню й позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, так як є незрозумілим відповідно до наданої квитанції адвоката, у якій справі ці витрати понесені, не надано розрахунку таких витрат, укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги, не додано документу який підтверджує право на заняття адвокатською діяльністю. Тому відсутні правові підстави в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди як не забезпечених доказами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обгрунтованим, який підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 3 жовтня 2015 року біля 15 год. відповідачка знаходилась на своїй присадибній земельній ділянці розташованій в с. Антопіль по вул. Жовтневій, 29 Томашпільського району Вінницької області та спалювала сухе листя, дим від якого йшов на сусіднє подвір»я належне [PERSON], яка, взявши з собою граблі, пішла на земельну ділянку [PERSON] з метою загасити вогонь. Побачивши це, відповідачка підійшла до позивачки і між ними розпочалася словесна суперечка в ході якої [PERSON] вихватила у [PERSON] граблі і дерев»яним держаком нанесла їй один удар в область обличчя, чим заподіяла тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, гематоми і синця правої лобно-тім»яної області, які згідно висновку експерта №106 від 12.10.2015 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров»я. По даному факту слідчим Томашпільського РВ УМВС України у Вінницькій області 06.10.2015 року було внесено відомості в ЄРДР за №12015020290000380 і розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України щодо [PERSON] і вироком Томашпільського районного суду від 10.12.2015 року останню було засуджено та призначено покарання у виді 850 грн. штрафу. При цьому суд не погоджується з твердженнями відповідачки, її представника, адвоката [PERSON], що у справі відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідачки, так як злочин вчинено внаслідок протиправної поведінки самої [PERSON], а також позивачкою не надано суду доказів в обгрунтування позову, причинного зв»язку між діями відповідачки та заподіяною шкодою, а відтак відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров»я. Спірні правовідносини між сторонами випливають з кримінального провадження у якому [PERSON] пред»явлено обвинувачення у вчиненні злочину відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 125 КК України. Кримінальне провадження з обвинувальним актом було направлено до суду і вироком останнього [PERSON] засуджено до 850 грн. штрафу. Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. Окрім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами і доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов»язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. \~Ураховуючи, що вирок Томашпільського районного суду від 10 грудня 2015 року, який набрав законної сили і яким, зокрема вирішено й цивільний позов про відшкодування заподіяних злочином матеріальних збитків, має преюдиціальне значення для вирішення даного спору, доводи позивачки про відшкодування моральної шкоди є законними й обгрунтовани-ми. \~ \~ При цьому, суд бере до уваги ту обставину, що обгрунтовуючи прийняте рішення про задоволення заявленого цивільного позову у кримінальному провадженні, суд у своєму вироку вказав на те, що останнім доведений факт спричинення потерпілій ([PERSON]А.) шкоди, протиправність дій заподіювача (обвинуваченої [PERSON]І.) і її вину, причинний зв'язок між протиправними діями обвинуваченої і негативними наслідками в зв'язку з ушкодженням здоров»я потерпілої. Вищенаведеним спростовуються твердження відповідачки, її представника, адвоката [PERSON] про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яку заподіяно позивачці ушкодженням здоров»я, що призвело до фізичних та душевних страждань, яких позивачка зазнала від злочину та продовжує зазнавати в зв»язку з моральними аспектами складової злочину, виходячи з принципу розумності і достатності, матеріального становища сім»ї відповідачки, на утриманні якої знаходиться одна неповнолітня дитина, про що зазначено у вступній частині вироку суду, суд погоджується із визначеним позивачкою розміром цього відшкодування, тобто у сумі 5000 грн. Судом встановлено, що позивачкою\~\~понесені і документально підтверджені судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу на суму 200 грн., витрат понесених при сплаті судового збору на суму 1378 грн. Частина 1 ст. 88 ЦПК України закріплює процесуальне право про те, що стороні, на користь якої винесено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У свою чергу, ст. 79 ЦПК України відносить до судових витрат, крім інших і судовий збір, витрати на правову допомогу. Разом з тим, склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), розрахунок витрат на правову допомогу та відповідно до ст. 56 КПК України документ, що підтверджує право на надання правової допомоги. Із вищевказаних доказів позивачкою надано суду лише квитанцію від 19.02.2016 року адвоката [PERSON] про тримання від [PERSON] гонорару в сумі 200 грн., однак з якої не вбачається, що понесені позивачкою витрати, є витратами саме на оплату юридичних послуг і саме в даній цивільній справі, а тому за вказаних обставин у суду не має підстав для задоволення вимог в частині стягнення на користь позивачки витрат за надання\~\~такої допомоги. Вирішуючи питання про стягнення витрат понесених при сплаті судового збору, суд враховує таке. Законом України розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року встановлено у 1378 грн. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки цього збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру визначено в сумі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином до сплати при поданні позивачкою позовної заяви підлягало 551,20 грн. (1378х0,4=551,20). Відповідно до наданих позивачкою квитанцій, нею сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. Згідно ст. 7 вищевказаного Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З огляду на вищенаведене з [PERSON] на користь [PERSON] належить до стягнення 551,20 грн., а зайве сплачений судовий збір в сумі 666,80 грн. (1378-551,20=666,80) підлягає поверненню [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: partial