Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

23 січня 2020 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем з 03.10.2014 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №688. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Протягом останніх декількох років стосунки між подружжям зникло взаємопорозуміння і взаємодопомога, часто стали виникати сварки. Більше року кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своєї існування. Сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, між ними відсутні майнові та немайнові суперечки. Не виникає спірних питань з приводу виховання сина та його матеріального утримання. Відповідач у повній мірі виконує обов`язки батька та бере активну участь у фінансуванні потреб дитини. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та інтересам позивача та відповідача. Просить розірвати шлюб. 03 лютого 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.22). Від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, в якій також зазначає, що в умовах поширення епідемії та вжитих заходів карантину, немає можливості бути присутньою на засіданні суду, так як проживає у м. Вроцлав, Польща. Також зазначила, що з 14 вересня 2018 року вони з відповідачем проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, майнових та немайнових спорів не мають. Позов підтримую у повному обсязі та просить його задовольнити. Від відповідача на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, в якій також зазначає, що в умовах поширення епідемії та вжитих заходів карантину, немає можливості бути присутнім на засіданні суду, так як проживає у м. Вроцлав, Польща. Також зазначив, що з 14 вересня 2018 року вони з позивачем проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, майнових та немайнових спорів не мають. Позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 жовтня 2014, шлюб зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №688 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з 14 вересня 2018 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч.5 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положенням ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved