Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

23.05.2019 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона в період з 25.09.2004 року по 05.06.2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу позивач та відповідач мають дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Спільне життя із відповідачем не склалось. Сторони спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Сини проживають разом із позивачем та перебувають повністю на її утриманні. Відповідач офіційно працює та є директором ПП «Ремсервіс-98» (код ЄДРПОУ 25662699) та Споживчого товариства «Оберіг» (код ЄДРПОУ 32215598), що підтверджується витягами з Єдиного реєстру юридичних осіб. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча за законом зобов`язаний їх утримувати. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Враховуючи, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання синів, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 22). Указаною ухвалою надано сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив тощо. У встановлений судом строк відповідач відзив не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, з урахуванням вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 25 вересня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі. Від даного шлюбу у позивача та відповідача народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5) та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04.12.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 25 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 1259) розірвано (а.с. 4). З матеріалів справи убачається, що сторони проживають окремо, спільні сини позивача і відповідача [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із матір`ю - [PERSON] . Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Як передбачає ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить про стягнення аліментів із відповідача на утримання синів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, оскільки вважає, що саме такий розмір є достатнім для забезпечення інтересів дітей. Відповідач не надав суду відзиву проти позову та доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, зокрема, що за своїм матеріальним станом він не спроможний утримувати спільних із позивачем синів. [PERSON] , [INFO] , є чоловіком працездатного віку. Належних та допустимих доказів про незадовільний стан його здоров`я або неплатоспроможності чи наявності будь-яких інших обставин, які б перешкоджали наданню ним матеріальної допомоги на утримання власних дітей відповідно до вимог законодавства України суду не надано. Згідно відкритих даних Міністерства юстиції України про юридичних осіб [PERSON] являється засновником і керівником Приватного підприємства «Ремсервіс-98» (код ЄДРПОУ 25662699) та керівником Споживчого товариства «Оберіг» (код ЄДРПОУ 32215598) (а.с. 11-18). Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд виходить з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також враховував розмір середньої заробітної плати у м. Києві (де проживає відповідач). Також, суд враховує розмір середньомісячних витрат на утримання дітей, їх вік та стан здоров`я, та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу. Інших дітей або непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. А тому, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана [PERSON] 23.05.2019 року , а тому суд присуджує стягнення аліментів з 23 травня 2019 року . На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved