Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

22 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 19 березня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, але життя між ними не склалось із-за відсутності взаємопорозуміння між ними. На цьому ґрунті у них постійно виникають спори та суперечки, шлюб існує формально. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] Мухаммад-Алі, [INFO], доньку [PERSON] Макка, [INFO], доньку [PERSON] Масума, [INFO]. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю, згодна на заочне рішення. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, але до суду не зявився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 19 березня 2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис №349, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Від спільного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] Макка Парвіз гизи, [INFO], [PERSON] Масума Парвіз гизи, [INFO], що підтверджується наданими копіями про народження дітей (а.с.6,7,8). Позивач вказала, що спір про поділ майна відсутній. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу і не згодна на примирення, а відповідач взагалі не зявився судове засідання і ніяких пояснень не надав, що свідчить про його байдуже відношення до шлюбу, то подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем, згідно її заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved