overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

21 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 12 листопада 1999 року перебуває зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], доку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Через систематичні непорозуміння в сімї зі сторони відповідача, скандали та бійки вона неодноразово змушена була проживати з дітьми у своїх батьків, де і проживає на даний час. Вважає подружнє життя неможливим, а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] предявлений позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Просила шлюб розірвати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] предявлений позов визнав. Суду пояснив, що не вбачає підстав для продовження сімейних стосунків. На розірвання шлюбу згоден. Просив позов задовольнити. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 12 листопада 1999 року виконкомом Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 29, що стверджується свідоцтвом про одруження [PERSON] І-ГЮ № 025166, виданого 12 листопада 1999 року (а.с.10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], 04 грудня 1999 року народженяя, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], малолітню дочку [PERSON], [INFO], малолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с.6-9). У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сімї є неможливим, і таким, що суперечить інтересам позивача, а відтак позов підлягає до задоволення. Спору щодо місця проживання малолітніх дітей між сторонами немає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

21 червня 2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 липня 2011 року до 30 січня 2013 року, у якому мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки, оскільки дитина постійно проживає з нею, перебуває на її утриманні та вихованні, батько ухиляється від матеріального забезпечення та виховання дитини. Позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та представники третіх осіб органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, про що надали письмові заяви. Позивач наполягала на позбавленні батьківських прав відповідача, а останній у нотаріально посвідченій заяві погодився з позовом. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2011 року до 30 січня 2013 року, у якому мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Малолітня дочка сторін по справі постійно проживає з матірю - позивачем, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач вихованням малолітньої доньки не займається, інтересами та станом здоров'я дитини не цікавиться, до дошкільного навчального закладу, який відвідує малолітня донька сторін відповідач не приходив і не цікавився умовами перебування, не сплачує кошти на утримання дитини. Відповідач не подав належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та надав згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно дитини. Натомість надав нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно його доньки [PERSON]. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і за таких обставин необхідно позбавити його батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

21 червня 2016 року з Апеляційного суду Донецької області до Жовтневого районного суду м. Маріуполя надійшла справа за позовом [PERSON] до ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі, для вирішення питання про розподіл судових витрат. 17 травня 2016 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, яким позов задоволено. При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч1. ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно ст.88 ЦПК Україниякщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Однак, при ухваленні рішення по даній справі судом у відповідності зі ст.88 ЦПК України не стягнуто з відповідачів на користь держави судовий збір. [PERSON] та представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в судове засідання не з'явилися з невідомих суду підстав, про день, час та місце розгляду питання про ухвалення додаткового рішення були повідомлені належним чином. Від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в заяві також зазначив, що заперечує проти стягнення з них на користь держави судового збору, вважає що судовий збір має бути покладений на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», оскільки відповідно до витягу з ЄДР вищим органом ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» є ПАТ «Українська залізниця» як єдиний акціонер. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., оскільки рішенням суду задоволені вимоги позивача пред'явлені безпосередньо до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

21 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1927 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.06.2016р. о 09 год. 36 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, становить суттєву шкоду здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, [PERSON] за своїм психічним станом не потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару, психозу не має. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

21 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 08 листопада 2003 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 листопада 2003 року, актовий запис № 151 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

21 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26911,07 грн. та судових витрат у розмірі 1378 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 19.02.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №500460505, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 19954,98 грн. у строк з 19.02.2014 року по 20.02.2017 року. Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит, а відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18.05.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом 19064,69 грн., за відсотками 1884,84 грн., по комісії 5961,54 грн. Враховуючи те, що відповідач своїх зобов'язань не виконує, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.02.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №500460505, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 19954,98 грн. у строк з 19.02.2014 року по 20.02.2017 року. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник\~\~зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані позивачем відповідачу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18.05.2016 року має заборгованість у розмірі 26911,07 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом 19064,69 грн., за відсотками 1884,84 грн., по комісії 5961,54грн. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

21 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 26 вересня 1992 року у Палаці одруження м. Макіївки, актовий запис № 2303, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з червня 2014 року у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації газеті центральних органів виконавчої влади «Урядовий курєр» (а.с.16-17), тому суд має можливість розглянути справу у її відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 26 вересня 1992 року у Палаці одруження м. Макіївки, актовий запис № 2303, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії VІ-НО № 379264 (а.с.7). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.8). Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з червня 2014 року у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

21 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 20.11.2010 року шлюбу, в якому вони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], яка народилась 31.07.2013 року, мотивуючи тим, що сімейні відносини між ними припинені з липня 2015 року через відсутність взаєморозуміння, довіри, втрати почуття любові. Вважає, що подальшого сумісного проживання і збереження сімї неможливе, тому, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

21 червня 2016 року позивач звернулась в суд з позовом [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 01.02.2016 року. Під час перебування в шлюбі у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та донька Яна, [INFO]. Вказує, що відповідач не надає допомоги на утримання неповнолітніх дітей. Діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач, який є здоровим та працездатним, ухиляється від обовязку утримувати неповнолітніх дітей, жодної допомоги на їх утримання не надає. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку Яну, [INFO] в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 50 гривень на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії рішення Любомльського районного суду Волинської області від 01.02.2016 року (а.с.5), копії свідоцтв про народження дітей (а.с.4) вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час перебування у якому у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та донька Яна, [INFO]. Також судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з матірю [PERSON] та фактично перебувають на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням вищенаведеної норми Закону, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме по 50 гривень на кожну дитину, щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення найстаршою дитиною, донькою [PERSON], повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд врахував стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, а також те, що у відповідача на утриманні інших осіб немає. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. З відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

21 червня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 26 жовтня 2011 року у відділі ДРАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області, актовий запис № 368, від спільного проживання дітей не мають. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з червня 2014 року у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 26 жовтня 2011 року у відділі ДРАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області, актовий запис № 368, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 267103 (а.с.5). Сторони від спільного проживання дітей не мають. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з червня 2014 року у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved