Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

22.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим його представником [PERSON], який в подальшому був уточнений, до відповідачів [PERSON] патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції, [PERSON] управління Державної казначейської служби у Харківській області і просить стягнути з [PERSON] управління Державної казначейської служби у Харківській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] ([NUMBER], виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 28.09.1998, ідентифікаційний номер [NUMBER]) грошові кошти у розмірі 20 000 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди та грошові кошти у розмірі 20 000 гривень 00 копійок на відшкодування витрат на правову допомогу, грошові кошти у розмірі 200 гривень 00 копійок на відшкодування інших витрат, а саме сплачену комісію банку за сплату коштів за надання правової допомоги; судові витрати розподілити відповідно до вимог чинного законодавства України. 10.01.2018 року позовна заява ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 09.02.2018 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 08.09.2016 року Інспектором роти № 4 батальйону № 1 [PERSON] патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції [PERSON] складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 124713 відносно водія автомобіля «Тоуоtа [PERSON]», номерний знак [NUMBER], [PERSON], останній 08.09.2016 о 18 год. 20 хв., керуючи вищезазначеним транспортним засобом, по провулку Соборний, 1 в місті Харкові, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.2. «Рух механічних транспортних засобів заборонено», чим порушив пункт 8.4.в ПДР України та не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чим порушив п.2.1.ґ ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Не погоджуючись із вказаною постановою [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Інспектора роти № 4 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції [PERSON] про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2016 по справі № 639/7408/16-а адміністративний позов [PERSON] до інспектора роти № 4 батальйону № 1 [PERSON] патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції [PERSON] про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задоволено, постанову у справі про адміністративне правопорушення скасовано, провадження у адміністративній справі закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Таким чином, позивач, посилаючись на ст. 56 Конституції України, п.8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України, ст..ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України та п.п.1,2,4 ст. 2, п.п.3,4,5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ч.3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», вважає, що єдиною підставою, внаслідок якої виникає право [PERSON] на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями посадових осіб Національної поліції України, є закриття справи про адміністративне правопорушення, а також незаконне накладення штрафу, порушення прав та інтересів особи. При цьому на підставі п.п.3,4,5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином, суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги, а також моральна шкода. Як зазначено в позові, матеріальна шкода, заподіяна [PERSON] внаслідок незаконних дій Інспектора роти № 4 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції [PERSON] щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №124713 від 08.09.2016 року полягає у понесенні [PERSON] витрат на правову допомогу щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб Національної поліції. Так, між позивачем та АО «Адвокати та медіатори України» був укладений договір про надання правової допомоги і згідно з квитанцією №0.0.883664744.1 від 01.11.2017 року та №0.0.88418716.1 від 01.11.2017 року [PERSON] сплатив за надання правової допомоги грошові кошти у розмірі 20 000, 00 грн. та комісію у розмірі 200, 00 грн. Крім того, позивач вказує, що внаслідок винесення Інспектором роти № 4 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенантом поліції [PERSON] незаконної постанови, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з іншими людьми, приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків. У звязку з тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена Інспектором роти № 4 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенантом поліції [PERSON] з порушенням не лише порядку складення постанови, а й особистих прав [PERSON] та права на захист, [PERSON] відчув абсолютну безпомічність перед інспектором поліції, що підірвало віру у можливість захисту своїх прав та інтересів правовими засобами, та віру в дієвість правових засобів. До того ж внаслідок неправомірних дій Інспектора роти № 4 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції [PERSON], позивач був змушений витрачати час на збирання доказів, складання процесуальних документів, звернення до суду, участі у судових засіданнях, пошук кваліфікованої юридичної допомоги. Через все це у [PERSON] зірвалися життєві плани, відбулося погіршення стосунків з оточуючими людьми. Позивач вказує, що причинену моральну шкоду відшкодувати адекватно та повністю у матеріальній формі неможливо, але суму, яка б могла частково загладити моральні страждання, [PERSON] оцінює у 20 000, 00 грн. Представником [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Харківській області [PERSON] подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому Казначейство Харківської області не погоджується з позовом, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки понесені позивачем витрати на правову допомогу, яка надавалась на виконання Договору №2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 р., не містять ознак шкоди та не відносяться до адміністративної справи, в якій на підставі постанови Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.11.2016 року №639/7408/16-а скасована постанова про адміністративне правопорушення серії ДР №124713 від 08.09.2016 року. Перелік вищезазначених витрат відносяться до судових, тому повинні розподілятись згідно ст.141 ЦПК України. Договір про надання правової допомоги не містить посилання, по якій саме справі надавалася правова допомога. Представник відповідача також вказує, що не підлягають включенню до судових витрат та відповідно до компенсації за рахунок відповідачів витрати позивача, вказані у пунктах 2,4,8,9,10,11 [PERSON] виконаних робіт, оскільки позивач не обґрунтував відповідні витрати належними доказами. Крім того, зазначені в акті витрати є не співмірними зі складністю справи та ціною позову. Витрати на правову допомогу повинні відшкодовуватись за рахунок відповідачів лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі особою, яка одержала за це плату. Самі лише докази укладання Договору про надання правової допомоги і його оплата не можуть бутипідставою для відшкодування цих витрат, якщо відсутні інші докази на підтвердження цих витрат, а тому, враховуючи ст.137 ЦПК України, у їх стягненні повинно бути відмовлено.Крім того, витрати позивача, сплачені за послуги банку, не відносяться до видів судових витрат, а тому не можуть бути компенсовані з відповідачів. Щодо відшкодування моральної шкоди не зрозуміло як скасування постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності призвело до порушення стосунків з іншими людьми, які саме стосунки та з ким були порушені, в чому саме відбувалося приниження честі та гідності, якими доказами ці обставини підтверджуються, а також чим підтверджується моральні страждання та інші негативні наслідки для позивача. На думку представника відповідача, не підтверджено позивачем і витрачання ним часу на збирання доказів, складання процесуальних документів, участь у судових засіданнях, оскільки правову допомогу по адміністративній справі №639/7408/16-а позивачунадавала [PERSON], яка була його представником у Жовтневому районному суді м.Харкова та брала участь у судовому засіданні, особисто [PERSON] у судове засідання не зявився, про що зазначено в постанові Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.11.2016 року. Представником [PERSON] патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції [PERSON] подано відзив на позов, який в подальшому був уточнений, в якому представник відповідача вказує, що доводи позивача є безпідставними. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду» встановлює вичерпний перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Обовязковою умовою для застосування даного закону необхідне визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб органу дізнання, посереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.Таке рішення позивач суду не наддав.Щодо вимог позивача про відшкодування завданої моральної шкоди, то вони також можуть бути задоволені лише за наявності протиправного рішення, дій чи бездіяльності, тобто є похідними від вимог про визнання протиправними дій відповідача, а тому відмова у задоволенні первинних вимог є підставою для відмови у задоволенні і похідних від них вимог. Фактично позивач суму штрафу не сплачував. Представник відповідача вважає, що наявність постанови інспектора патрульної поліції серії ДР № 124713 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка була скасована, жодним чином не завдало моральної втрати позивачу та не могли призвести до порушення його нормальних життєвих зв'язків, жодні докази на обґрунтування даних обставин позивачем на надані. У своїй відповіді на відзив ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області та представника [PERSON] патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції представник позивача [PERSON] вказує, що у позовній заяві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, позивачем враховані всі вимоги чинного законодавства щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, а тому позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. За клопотанням учасників справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова замінено неналежного відповідача [PERSON] патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції на належного відповідача [PERSON] патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції по даній цивільній справі. Також судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про заміну зазначених в позові відповідачів на належних відповідачів, а саме Державну Казначейську службу України та Департамент патрульної поліції, оскільки таке питання може бути вирішено тільки за клопотанням позивача, однак представник позивача [PERSON] проти такої заміни заперечував. Тому вказані особи залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.03.2018 року після розгляду клопотань учасників справи та отримання заяв по суті справи, підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, його представник [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції [PERSON], який має повноваження також як представник третьої особи Департаменту патрульної поліції,в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову [PERSON], посилаючись на обставини, викладені у своєму відзиві. Представник відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби у Харківській області [PERSON], який має повноваження також як представник третьої особи Державної Казначейської служби України, вважав позов таким, що задоволенню не підлягає з підстав, викладених у відзиві. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши заяви по суті справи та письмові докази, приходить до на наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився 21.06.1982 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ВЛ №301099, виданого 20.08.1982 року, актовий запис №7050 (а.с.11). Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2016 року адміністративний позов [PERSON] до інспектора роти № 4 батальйону № 1 [PERSON] патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції [PERSON] про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 124713 від 08.09.2016 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень, а провадження у адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 12-18). Між [PERSON] та Адвокатським обєднанням «Адвокати та медіатори України» в особі [PERSON] укладений договір про надання правової допомоги за №2 НП від 01.11.2017 року. В п.п. 1.1.-1.2 зазначеного договору вказаного, що клієнт доручає, а виконавець приймає на себе доручення надавати Клієнту правову допомогу на умовах, передбачених цим договором, за встановленим завданням для виконавця. Завдання вважається прийнятим до опрацювання у разі його підписання сторонами. Згідно з п.п.4.1.- 4.2. договору винагорода за послуги, які надаються виконавцем, встановлюється [PERSON] виконаних робіт. За згодою сторін клієнт сплачує виконавцеві 100% винагороди відповідно до п.4.1. під час підписання договору або передплату в розмірі 50% від ціни договору під час підписання договору, а решту суми у розмірі 50% від ціни договору клієнт сплачує після надання виконавцем правової допомоги відповідно до предмету договору та завданню (а.с. 30-31). Згідно з квитанцією №0.0.883664744.1 від 01.11.2017 року та №0.0.88418716.1 від 01.11.2017 року [PERSON] сплатив за надання правової допомоги грошові кошти у розмірі 20 000, 00 грн. та комісію у розмірі 150,00 грн. та 50,00 грн. (а.с.33-34). В судовому засіданні оглянуті оригінали зазначених квитанцій, надані представником позивача. В акті виконаних робіт № 1 від 08.12 2017 року до Договору №2 НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 року, копія якого надана в матеріали справи, зазначено, що [PERSON] надано правову допомогу на підставі Завдання №1 (а.с.85), яке полягає у підготовленні та поданні до суду позовної заяви про визнання дій незаконними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями Інспектора роти № 4 батальйону № 1 УШІ у м. Харкові лейтенанта поліції [PERSON] щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 124713 від 08.09.2016 року, яка в подальшому була скасована постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2016 по справі № 639/7408/16-а, а також участь у судових засіданнях, до винесення остаточного рішення по справі. Загальна вартість наданих послуг визначена в сумі 13 440, 00 грн.(а.с.32). 31.01.2018 року між [PERSON] та Адвокатським обєднанням «Адвокати та медіатори України» укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017року, згідно якої сторони погодили доповнити розділ 13 Таблиці пункту 1 Додатку № 2 до Договору № 2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 «Кошторис наданих послуг» додатковими послугами, а саме - написання відповіді на відзив ГУ Державної казначейської служби у Харківській області на уточнену позовну заяву від 09.01.2018 та подання до суду з дотримання вимог законодавства України, а також і написання відповіді на відзив УПП у Харківській області на позовну заяву та подання до суду з дотриманням вимог законодавства України. Вартість зазначених послуг визначена в сумі 4480 грн. 00 коп. (а.с.117). Також між [PERSON] та Адвокатським обєднанням «Адвокати та медіатори України» 02.03.2018 року укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 2НП пронадання правової допомоги від 01.11.2017року. Згідно даної Додаткової угоди, сторони погодили виключити із переліку наданих послуг, послуги зазначені під № 16 та № 17, а також виправити допущену у Додатковій угоді № 2 до Договору № 2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 описку, а саме у таблиці пункту 2 Додаткової угоди № 2 до Договору №2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 року нумерацію наданих послуг під № 13 замінити на № 15 (а.с.144). Крім того, [PERSON] та Адвокатським обєднанням «Адвокати та медіатори України» підписано акт виконаних робіт №3 до договору №2 НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 року, в акті зазначено про виконання послуги за №15 участь у судових засіданнях з метою представлення інтересів клієнта щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями посадових та службових осіб Національної поліції України (15.1 написання відповіді на відзив ГУ Державної казначейської служби у Харківській області на уточнену позовну заяву від 09.01.2018 року та подання до суду з дотриманням вимог законодавства України; 15.2 написання відповіді на відзив УПП у Харківській області на позовну заяву та подання до суду з дотриманням вимог законодавства України), виконання яких оцінено в 3200 грн. (а.с.145). 19.04.2018 року [PERSON] та Адвокатським обєднанням «Адвокати та медіатори України» складено [PERSON] виконаних робіт № 4 до Договору № 2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 року, в якому вказано про виконання послуги участь у судових засіданнях (кількість годин 1), яка оцінена в 640 грн. (а.с.160). Також складено [PERSON] виконаних робіт №5 від 04.05.2018 року аналогічного змісту (а.с.167). 18.12.2017 року Додатковою угодою №1 до договору №2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 року між [PERSON] та Адвокатським обєднанням «Адвокати та медіатори України» погоджено внести зміни до Додатку №2 до Договору «НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 року «Кошторис наданих послуг» (а.с.168). Крім того, суду надано сам кошторис наданих послуг від 01.11.2017 року, який є додатком №2 до Договору №2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 року на загальну суму 20000 грн.(а.с.169) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3 ст. 82 ЦПК України також передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог у позовній заяві посилається на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянину внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення (п.п.4 п.1 ст.2 вказаного Закону). Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. У ст.5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначено перелік органів, оперативні підрозділи яких можуть здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється. Відповідно до ст.ст. 1,5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції - Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно [PERSON] патрульної поліції у Харківській області, інспектором якого було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. А отже, в даному випадку суд приходить до висновку, що до правовідносин щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами [PERSON] по даній справі Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» застосуванню не підлягає. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Згідно з ч.ч.1,2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частиною 6 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам факт скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Тому позов [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. При цьому заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди полягають виключно в наданні позивачу правової допомоги при розгляді даної справи, що вбачається з наданого суду Договору №2НП про надання правової допомоги від 01.11.2017 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським обєднанням «Адвокати та медіатори України», додатків до нього, актів виконаних робіт, кошторису на суму 20000 грн. та чеків про сплату даної суми. Разом з тим, складав заяви по суті справи та брав участь в судових засіданнях представник позивача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23.11.2017 року, з якої не вбачаються будь-які повноваження [PERSON] діяти від Адвокатського обєднання «Адвокати та медіатори України». Такі витрати позивача, які він вважає матеріальною шкодою, завданою незаконними діями, за змістом ст. 133 ЦПК України належать до судових витрат у вигляді витрат, повязаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу. Однак, відповідно до ст.ст.137,141 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову у суду відсутні правові підстави для відшкодування позивачу судових витрат, в тому числі і для відшкодування інших судових витрат в розмірі 200 грн. у звязку зі сплатою комісії банку при оплаті послуг на надання правової допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, [PERSON] управління Державної казначейської служби у Харківській області, треті особи: Державна Казначейська служба України, Департамент патрульної поліції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями слід відмовити у повному обсязі. У звязку з тим, що позивач звільнений від судового збору при зверненні з позовом, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок суд вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed