Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

23.09.2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, просила стягнути з [PERSON] 292 020,00 грн загальної заборгованості, яка складається з 272 500,00 грн несплаченої орендної плати, 9 734,26 грн інфляційних втрат, 9 785,87 грн 3% річних. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 29.06.2018 р. між ними був укладений договір оренди від 25.07.2018 р. на квартиру (зі змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди № 1 від 21.06.2019 р. та додаткової угоди № 2 від 25.02.2020 р.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; строк оренди з 25.07.2018 р. до 25.07.2020 р. Факт передачі майна відповідачу в оренду підтверджується актом прийому-передачі від 25.07.2018 р. Відповідач на підставі договору оренди зобов`язаний сплачувати щомісячно орендну плату в розмірі 12 500,00 грн до 25 числа поточного місяця у виді авансового платежу, проте своїх фінансових зобов`язань не виконав у повному обсязі та, звільнивши квартиру, не повідомив їй фактичне місце проживання та уникає усіх можливих контактів. Ухвалою суду від 12.11.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнути з [PERSON] 292 020,00 грн загальної заборгованості за договором оренди квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] у якості письмових доказів додано копії: договору оренди від 25.07.2018 р., предметом якого є квартира [ADDRESS] , строком дії: до 25.02.2019 р., додаткової угоди № 1 від 25.06.2019 р., строком дії: до 25.02.2020 р., додаткової угоди № 2 від 25.02.2020 р., строком дії: до 25.07.2020 р., акту прийому-передачі від 25.07.2018 р. в тимчасове користування квартири [ADDRESS] . Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed