Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~22.08.2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення загальною площею 87кв.м, що розташоване на [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач стверджує,\~що 18.08.1997 року ним (на той час він був директором Малого підприємства «Рейтер») було виконано за вищевказаною адресою будівництво нежитлового приміщення вбиральні літ.А, загальною площею 43,4кв.м., аптеки літ.Б загальною площею 22,3м.кв., а всього - 65,7кв.м. Актом державної технічної комісії від 18.08.1997р. було встановлено закінчення будівництва та придатність об`єкта будівництва до експлуатації. Рішенням виконкому Болградської міської ради від 20.08.1997 року було затверджено вказаний акт про закінчення будівництва. Цими будівлями він, позивач, користується з 1997 року до сьогоднішнього часу. Мале підприємство «Рейтер» було ліквідовано, документи стосовно діяльності підприємства було передано до архіву 28 січня 2009 року. Для подальшого користування нежитловим приміщенням та використання його для господарської діяльності йому, позивачу, потрібно отримати рішення виконавчого комітету міської ради про присвоєння поштової адреси приміщенню, тому він звернувся з відповідною заявою до Болградської міської ради. Але у присвоєнні адреси йому було відмовлено через відсутність належних правовстановлюючих документів, тому, стверджує позивач, він змушений звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за\~ його\~ відсутністю. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Болградської міської\~ ради Одеської області\~ надіслав суду заяву про те, що відповідач позовні вимоги визнає, просить розглянути\~справу без\~його участі. \~ \~ \~ \~Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу). Поняття та зміст права власності, межі його здійснення. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved