Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

23 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 06 березня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 109. Від цього шлюбу сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 2012 року. Майнового спору не має. [PERSON] просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем 06 березня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 109. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, натомість спрямувала на адресу суду заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала та після розірвання шлюбу просила повернути їй дошлюбне прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, однак просив встановити дійсні обставини справи, а саме те, що шлюбні відносини між ним та позивачем [PERSON] припиненні з 11 січня 2018 року та в даний час вони проживають окремо. Спільне життя між ним та [PERSON] не склалось через постійні зради дружини та жорстоке ставлення до спільних дітей. В даний час старша донька [PERSON], [INFO] проживає разом з ним, а молодша донька [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю, тобто позивачем у справі. Вважає, що збереження сім'ї неможливе та суперечить його інтересам. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 22 березня 2018 року, в судовому засіданні підтримала доводи відповідача та просила розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є сусідом [PERSON] та добре знайомий з їх сім'єю. До літа 2017 року не помічав розладів в їх сім'ї. Крім того, звернув увагу суду на те, що ніколи не бачив відповідача [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON] також в судовому засіданні підтвердила той факт, що позивач з відповідачем до літа 2017 року мешкали однією сім'єю та вели спільне господарство. Свідок [PERSON] суду доповіла, що давно знайома з відповідачем та знає його як доброчесного громадянина та люблячого батька та звернула увагу суду на те, що старша донька виявила бажання жити разом з батьком, тобто відповідачем у справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні доповів, що добре знайомий із сім'єю [PERSON], та жодного разу не був свідком сімейних сварок. 05 квітня 2018 року в судовому засіданні відповідачем у справі надано відзив на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого він не заперечує проти розірвання шлюбу, в той же час просить встановити дійсні обставини справи, зокрема те, що з 2008 року по 11 січня 2018 року він проживав разом з позивачем [PERSON] однією сім'єю та вів спільне господарство. Спільне життя не склалось через постійні зради дружини, тобто позивача у справі та її жорстоке ставлення до спільних дітей. 10 травня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про допит свідків в судовому засіданні з метою повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою суду від 10.07.2018 року клопотання було задоволено. 08 червня 2018 року на адресу суду позивачем спрямовано відповідь на відзив відповідача в порядку ст.199 ЦПК України, відповідно до якої [PERSON] не згодна з доводами, наведеними в цьому відзиві та стверджує, що шлюбні відносини між нею та відповідачем [PERSON] припинені саме з 2012 року. До реєстрації шлюбу вона не мешкала разом з відповідачем однією сім'єю. Звертає увагу суду на те, що сімейне життя між нею та відповідачем не склалось саме через зловживання з боку відповідача спиртними напоями та через постійне фізичне насилля в сім'ї. Зазначила, що фактично до 11 січня 2018 року проживала разом з відповідачем в одній квартирі, однак подружніх стосунків не підтримувала. Звертає увагу суду на те, що з січня 2018 року старша донька проживає разом з відповідачем, який перешкоджає їх спілкуванню з дитиною. Просить суд не приймати до уваги відзив [PERSON] на позовну заяву та розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. 02 липня 2018 року відповідачем [PERSON] спрямовано заперечення на відповідь [PERSON], відповідно до якого він не згодний з доводами викладеними позивачем у цій відповіді. Зазначив, що пішов від дружини 11 січня 2018 року, а старша донька [PERSON], 12 січня 2018 року добровільно вирішила проживати разом з ним. Звернув увагу суду на те, що з позивачем проживав однією сім'єю з 2008 року по 11 січня 2018 року. Спільне життя з позивачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, через постійні зради дружини. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та позивачем [PERSON] Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши всі матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 06 березня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 109. Від цього шлюбу сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. В даний час позивач та відповідач проживають окремо. Старша донька [PERSON] проживає разом з батьком, а молодша донька [PERSON] - з матір'ю та на теперішній час сторонами не досягнуто згоди з приводу місця проживання дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Сторони не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, проживають окремо. В ході допиту свідків встановлено, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю до 2017 року, а тому суд не приймає до уваги доводи позивача про припинення шлюбних відносин з 2012 року. Крім того, позивач [PERSON] у відповіді на відзив відповідача в порядку ст.199 ЦПК України зазначила, що фактично до 11 січня 2018 року проживала разом з відповідачем в одній квартирі, однак подружніх стосунків не підтримувала. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Суд ставиться критично до доводів відповідача з приводу подружньої невірності [PERSON], оскільки ці твердження не підтверджені доказами. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання сторонам строку для примирення на думку суду є недоцільним, оскільки шлюбні відносини припиненні, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, між сторонами були втрачені почуття любові та поваги, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майновий спір між сторонами відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих участниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, їх сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи процесуальну поведінку позивача [PERSON] та

Outcome: approved