Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

24.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до СТОВ «Обрій» про визнання недійсним договору оренди землі в якій посилаючись на відсутність своєї згоди на укладення договору оренди землі з СТОВ «Обрій», та на підробку його підпису під зазначеним договором, просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ним та СТОВ «Обрій», зареєстрований у відділі Держкомзему у Казанківському районі 17 лютого 2012 року за №482360004000539. У судовому засіданні, яке відбувалося 20.02.2014 року, позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги і зазначив, що про існування договору оренди землі від 16.05.2008 року йому стало відомо у вересні 2013 року коли повідомив відповідача про свої наміри в подальшому самостійно обробляти належну йому земельну ділянку, яка перебувала у нього в оренді з 2003 року за договором укладеним 16.05.2003 року строком на 5 років. Вперше ознайомившись з отриманим від відділу Держземагенства у Казанківському районі примірником договору оренди землі від 16.05.2008 року виявив, що підпис орендодавця [PERSON] виконано під договором не ним, а іншою особою. Просив задовольнити заявлені вимоги та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Євсюков С.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що існує договір оренди землі укладений 16.05.2008 року між [PERSON] та СТОВ «Обрій» строком на 10 років, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Казанківському районі 17.02.2012 року. Посилаючись на те, що підприємством належним чином виконуються всі умови договору, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч. 2 ст.792 відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Матеріалами справи встановлено, що громадянин [PERSON] відповідно до Державного акту серії ІІІ-МК №034797 від 30.07.2001 року, є власником земельної ділянки площею 6,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Згідно договору оренди землі від 16.05.2008 року, зареєстрованого 17 лютого 2012 року у відділі Держкомзему у Казанківському районі за №482360004000539, власник земельної ділянки [PERSON] передав її в оренду СТОВ «Обрій» строком на 10 років. В судовому засіданні доведено, що вищевказаний договір власник земельної ділянки [PERSON], як сторона в договорі, не підписував і не знайомився з умовами договору щодо об'єкту оренди, строку його дії, розміру орендної плати та порядку її виплати, інших істотних умов, зазначених в тексті договору. Як вбачається з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 19.08.2014 року №1211, підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» на зворотній стороні 2 аркуша Договору оренди землі від 16 травня 2008 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Казанківському районі 17 лютого 2012 року за №482360004000539, виконаний ймовірно не [PERSON], а іншою особою. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст.207 ЦК України). Виняток з цього правила стосується фізичних осіб, які через хворобу або фізичні вади не можуть підписатись власноручно. В такому випадку за дорученням такої особи та в її присутності текст правочину підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, має бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Отже, підпис від імені позивача [PERSON] на спірному договорі вчинено іншою особою без дотримання положень ст.207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей 244, 245 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обов'язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов'язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. Отримання позивачем [PERSON] орендної плати за землю, як до оформлення спірного договору, так і після цього, не може бути достатнім доказом того, що позивач погодився укласти договір оренди саме на тих умовах, які зазначені в спірному договорі, в тому числі щодо строку дії цього договору. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання спірного договору, текст договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст.15 Закону України «Про оренду землі» для визнання спірного договору недійсним. При вчиненні спірного правочину волевиявлення власника земельної ділянки [PERSON], як учасника правочину, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, що вказує на недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.3 ст.203 ЦК України. Таким чином, законні права позивача [PERSON] щодо користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, передбачені ч. 1 ст.319 ЦК України, були порушені і потребують захисту згідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України, тому суд задовольняє вимоги позивача про визнання спірного договору оренди землі недійсним. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] суд стягує понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1144 грн. 08 коп. (243 грн. 60 коп. - судовий збір та 900 грн. 48 коп. - оплата витрат пов'язаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи).

Outcome: approved