Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

22.08.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог виконавчий комітет Лиманської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею(а.с.3-4). Позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про народження він та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17.11.2015 шлюб між ним та відповідачкою розірвано, за спільною згодою сторін дитини залишилася проживати разом із матір`ю. Відповідачка без будь-яких правових підстав перешкоджає позивачу у спілкуванні з донькою, створює перешкоди для участі у її вихованні, не надає можливості бачити доньку, забороняє їй спілкуватися з батьком. Зважаючи на це, позивач вважає за можливе усунення судом перешкод у спілкуванні з донькою та у її виховані шляхом визначення способу участі у вихованні доньки та надання можливості систематичних побачень, встановлення місця та часу їхнього спілкування, спільного відпочинку, а саме: кожного другого та четвертого тижня місяця з 08.00год. п`ятниці до 18.00год. суботи за місцем його проживання без присутності матері; щорічно 25 або 26 вересня(за погодженням з матір`ю дитини) з 16.00 год. до 20.00 год. за місцем його проживання; спільного відпочинку за межами Донецької області щорічно влітку протягом 10 днів у місці та в період попередньо погоджені з матір`ю дитини; зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди у спілкуванні позивача з малолітньою дитиною - [PERSON] [INFO] та участі у її вихованні. Ухвалою судді від 23.08.2019 позовну заяву залишено без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків(а.с.14-15). Ухвалою судді від 20.09.2019 провадження по справі відкрито та призначене підготовче засідання(а.с.21). 21.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому відповідач позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю(а.с.35-36). Зазначила, що вона як мати малолітньої [PERSON]. ніколи не заперечувала проти спілкування дитини з позивачем та не створювала йому жодних перешкод в такому спілкуванні чи у прийнятті участі в її виховані. Фактично позивач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, на підтвердження чого рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12.02.2014 з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти у розмірі ј частини заробітку(доходу), але з моменту прийняття судового рішення позивач матеріально дитину не забезпечує, та на теперішній час мається заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 88000,00 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця, на підставі чого виконавча служба обмежила його права в керуванні автотранспортом, наклала арешт на майно. Крім того, з 2015 року по теперішній час вона разом з дитиною фактично мешкають в м. Ялта, Республіка Крим. Донька з 28.08.2019 зарахована до школи МБОУ «ЯСШ № 6» м. Ялта, Республіка Крим. Відповідач працює, забезпечує дитину відповідно до її потреб, створила всі умови для проживання дитини, які найкраще забезпечують права та інтереси дитини. 26.11.2019 органом опіки та піклування Лиманської міської ради повідомлено про те, що з підстав не проживання відповідачки [PERSON] разом з малолітньою [PERSON]. , 2011 року народження на території Лиманського району, заява [PERSON] щодо визначення способу та участі у вихованні його дитини, не розглядалась(а.с.64). Ухвалою суду від 03.02.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду(а.с.82). В судових засіданнях позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] (а.с11-12), позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що на теперішній час він проживає у цивільному шлюбі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка є власником квартири та яка не заперечує протии його зустрічей з донькою за зазначеною адресою. Представнк відповідача [PERSON] (а.с.29-31), в судових засіданнях позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Підтримала наведенні заперечення у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні представники третьої особи, діючі на підставі довіреності [PERSON] , [PERSON] (а.с.119,153), просили суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 11.06.2011 шлюбі, який рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17.11.2015 розірвано(а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області 13.10.2011, актовий запис № 20, батьками [PERSON] , [INFO] записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Позивачем [PERSON] надано до суду характеристика від 04.07.2019 з місця проживання за адресою: [ADDRESS] та інформаційна довідка за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , виданої 27.02.2020 ст. ДОП Московського ВП ГУНП в Харківській області, де позивач характеризується позитивно(а.с.9, 94), довідка про склад сім`ї від 04.07.2019(а.с.10), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким підтверджується право власності [PERSON] на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.92), акт обстеження умов проживання, складений спеціалістами служби у справах дітей по Московському району м. Харкова 25.03.2020, де підтверджується факт створення належних умов проживання для доньки(а.с.93). Позивач 06.12.2018 звертався до органу опіки та піклування Лиманської міської ради, з заявою про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні з дитиною(а.с.19). Відповідачем на підтвердження обставин зазначених у відзиві на позовну заяву від 21.11.2019, надано копію рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12.02.20014 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів у розмірі ј частини доходу(заробітку), щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON]. [INFO] (а.с.43), розрахунок заборговантсті зі сплати аліментів [PERSON] , зробленого державним виконавцем, заборгованість за період з 28.03.2014 по 08.10.2019 складає 88000,39грн.(а.с.45-46), акт від 08.10.2019 про не проживання відповідачки разом з малолітньою донькою [PERSON] 2011 року з січня 2014 року в с. Озерне. Лиманського району(а.с.49-50), договір про надання послуг по догляду за дитиню від 21.09.2017(а.с.52-53), довідка про зарахування [PERSON]. [INFO] до МБОУ «ЯСШ №6»(а.с.54), копія трудової книжки [PERSON] , останній запис здійснено 10.06.2019(а.с.55), копія патента на ім`я [PERSON] (а.с.56-57). Ч. 4 ст. 19 СК України, визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Ухвалою судді від 20.09.2019 було зобов`язано виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Лиманської міської ради Донецької області надати письмовий висновок щодо доцільності розв`язання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні з нею(а.с. 21). Відповідно до повідомлення Органу опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради від 26.11.2019, з підстав не проживання відповідачки [PERSON] разом з малолітньою [PERSON]. , 2011 року народження на території Лиманського району, заява [PERSON] щодо визначення способу та участі у вихованні його дитини, не розглядалась(а.с.64). 08.09.2020 представником відповідача до матеріалів справи долучено висновок клінічного психолога від 11.07.2020(а.с.148-151), за результатами психологічної діагностики дитини [PERSON]. (а.с.146-147), відповідно до змісту якого негативне відношення малолітньої дитини до біологічного батька не відстежується, але бачити його як члена своєї родини дитина бажання не проявляє. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Відповідно дост. 150 СК Українибатьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природнихздібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами ст.ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно дост. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст.142 СК України). Відповідно дост. 153 СК Українимати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Згідно п. 2, 3ст. 157 СК Українитой із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні імає право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, судом враховується принцип рівності прав батьків у вихованні дитини. З урахуванням вищевикладеного, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач зобов`язаний брати участь у вихованні його дитини і має право на особисте спілкування з донькою, а відповідачка не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Згідност.159СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. З урахуванням забезпечення фактору стабільності, який надає дитині можливості нормально розвиватись, враховуючи вік дитини, її режим дня, стан здоров`я, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, звичайного ритму життя дитини та такий що буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку, а тому якщо дитина буде категорично заперечувати проти побачень з позивачем та проведення з нею певного часу, ніхто не має права її до цього примушувати, тим більш за умови участі у таких спілкуваннях осіб, які є неприйнятними для дитини, і у присутності яких дитина відчуватиме пригнічення.

Outcome: partial