Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

23 листопада 2020 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] - адвоката Ляпіна Дмитра Борисовича до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Академії Державної пенітенціарної служби про визнання абзацу 4,5 розділу 3 Контракту про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України від 01.05.2018 № 322, укладеного між Академією Державної пенітенціарної служби, Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та [PERSON] недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] уклала Контракт про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України від 01.05.2018 № 322 з Академією Державної пенітенціарної служби та Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, яким вона зобов`язана після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою та у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію». Витрати відшкодовуються Особою в повному обсязі за весь період її фактичного навчання. Вважає, що абзацами 4,5 розділу 3 Контракту про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України, від 01.05.2018 № 322 порушені права [PERSON] на вільний вибір місця роботи, на розвиток та реалізацію особистості. Вказує, що абз. 4,5 розділу 3 Контракту суперечить нормам цивільного законодавства, зокрема статті 64 Закону України «Про вищу освіту» та положенням Конституції України, тому повинні бути визнані недійсними. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.12.2020 року представником позивача, адвокатом Ляпіним Дмитром Борисовичем, подано заяву проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якому просив розглянути справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.12.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження - відмовлено. 16.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що договір укладено сторонами на основі вільного волевиявлення, що відповідає їх внутрішній волі, а зміст договору не суперечить вимогам чинного законодавства. Сторони добровільно у письмовій формі погодили взяття на себе певного кола обов`язків та у разі їх невиконання настання відповідальності, визначеної договором, що засвідчено підписами сторін. 19 червня 2020 року Наказом Академії ДПтС Терещенко Н. В. присвоєно ступінь вищої освіти «бакалавр» з галузі знань 08 «Право» за спеціальністю «Право», видано диплом державного зразка та направлено у розпорядження начальника міжрегіонального управління для подальшого проходження служби у відповідності до направлення. Міністерство юстиції України згідно з персональним розподілом направило [PERSON] для проходження служби на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» (направлення № 76). Наказом ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» від 19.06.2020 року № 164/ОС-20 позивача було призначено на відповідну посаду. 07.09.2020 позивачем було поданий рапорт про звільнення за власним бажанням із зазначенням у ньому про обізнаність щодо необхідності відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, у разі звільнення зі служби в державній кримінально-виконавчій службі протягом трьох років після закінчення навчання. 23.12.2020 до суду надійшов відзив Академії державної пенітенціарної служби, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, а Академія звернулась 30.10.2020 з позовною заявою до позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, яка на даний час розглядається в порядку адміністративного судочинства Харківським окружним адміністративним судом. Вказано, що контракт укладено Міністерством юстиції України та [PERSON] 01.05.2018 року сторонами добровільно при повному розумінні наслідків невиконання його умов. Позивач усвідомлювала на час підписання контракту усі його умови, в тому числі обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. 16.11.2020 до суду надійшов відповідь на відзив представника позивача [PERSON] - адвоката Ляпіна Д.Б., в якій він просить визнати вимоги, зазначені в позовній заяві, повністю. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року відповідь на відзив, подану до суду представником позивача від 16.01.2021 року, повернуто заявнику без розгляду через недодержання вимог процесуального закону. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що позивач за результатами пройденого відбору була зарахована на навчання за денною формою до Академії Державної пенітенціарної служби на юридичний факультет. 01.05.2018 між Академією Державної пенітенціарної служби, Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції як правонаступником ДПтС в Харківській області та [PERSON] укладено контакт № 322 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України згідно до Типової форми контракту, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 06.12.2017 року № 3888/5, відповідно до умов якого позивач навчалася в Академії Державної пенітенціарної служби на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету та зобов`язувалася після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про національну поліцію» в повному обсязі за весь період її фактичного навчання. Частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713-ІV від 23.06.2005 встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Законом України «Про національну поліцію», а саме розділом VII «Загальні засади проходження служби в поліції», статтею 74 «Підготовка поліцейських у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання» зазначено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини другої статті 64 Закону України «Про вищу освіти» № 1556-УІІ від 01.07.2014 держава у співпраці з роботодавцями забезпечує створення умов для реалізації випускниками закладів вищої освіти права на працю, гарантує створення рівних можливостей вибору місця роботи, виду трудової діяльності з урахуванням здобутої вищої освіти та суспільних потреб. Суд приходить до висновку, що абзац 4,5 розділу 3 Контракту №322 від 01.05.2018 року відповідає вимогам чинних нормативно-правових актів. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно вимог частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України, визначено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Пункт 6 статті 3 , пункт 1 ст. 6, статті 203, 509, 627 ЦК України декларують розумність, добросовісність, справедливість, єдність волі і волевиявлення - як основні засади законодавства України, а договір, положення якого не відповідають ЦК України та Законам України, є нікчемний. Відповідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині першій вказаної статті сформульоване загальне правило, згідно з яким договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Згідно вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законодавством. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Суду не надано доказів того, що договір було укладено сторонами не на основі вільного волевиявлення, що він не відповідав їх внутрішній волі. Зміст договору не суперечить вимогам чинного законодавства, а відповідачі на теперішній час взяті на себе договором зобов`язання виконали у повному обсязі. Таким чином, суд приходить до висновку, що дії сторони позивача щодо визнання абзацу 4,5 розділу 3 Контракту про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України від 01.05.2018 № 322, укладеного між Академією Державної пенітенціарної служби, Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та [PERSON] , недійсним через майже три роки після його укладення є нічим іншим, як намаганням позивача уникнути належного виконання взятих на себе за договором зобов`язань, а саме після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про національну поліцію» в повному обсязі за весь період її фактичного навчання. За встановлених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на вимогах діючого законодавства. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed