Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

21 травня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, який в подальшому в порядку ст. 49,51 ЦПК України вточнила, та зазначила , що 14 травня 2010 року між сторонами був укладений шлюб, від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] , 24 грудня 2013 року під час шлюбу за спільні кошти сторонами було придбане нерухоме майно, у вигляді квартири, однокімнатна, загальною площею 36 кв.м., житлова 15.1 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] ) масив [ADDRESS] ж/масив « [ADDRESS] ( далі по тексту спірна квартира), в подальшому позивачка отримала кредит у банківських установах, який вона особисто витратила на ремонт спірної квартири, крім того за особисті кошти позивачка сплачувала за комунальні послуги за спірну квартиру, а тому просить визнати спільно сумісним майном подружжя та виділити позивачу 2/3 частини спірної квартири та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. В ході судового розгляду позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача з позовом не погоджується. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 ч.1 СК України Дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, аналогічною ст. 372 ч.2 ЦК України Так судом встановлено, що 14 травня 2010 року між сторонами був укладений шлюб (а.с.15). Від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з позивачкою (а.с.16,19). 24 грудня 2013 року під час шлюбу за спільні кошти сторонами було придбане нерухоме майно, у вигляді квартири, однокімнатної, загальною площею 36 кв.м., житлова 15.1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] ) масив [ADDRESS] /масив « [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я [PERSON] належним чином (а.с.25). Вартість спірної квартири складає 214\~005 грн., сторонами не оскаржується. Позивачка просить визнати спірну квартиру, як спільно сумісне майно подружжя та просить виділити 2/3 частини спірної квартири, виходячи з того, що позивачкою було більше витрачено її особистих коштів. Так позивачка дійсно 23 липня 2013 року, 28 грудня 2013 року та 23 липня 2014 року отримала споживчий кредит у банківській установі (а.с.38, 44, 50 ). Під час свого проживання у спірній квартирі здійснювала оплату комунальних послуг та вчиняла інші витрати на утримання спірної квартири, а тому позивачка вважає можливим відступити від засади рівності часток подружжя. В ході судового розгляду судом було встановлено, що відповідач є фізичною особою, працездатний, також здійснював витрати на придбання спірної квартири. Таким чином, суд критично відноситься щодо позовних вимог позивачки, щодо відступлення від засади рівності часток подружжя, та вважає, що позивачка під час судового розгляду не довела свої вимоги в цій частині. Відповідач до суду направив відзив на позов, з якого видно, що в позові необхідно відмовити у зв`язку з тим ,що спірна квартира була придбана за його власні кошти, після продажу його квартири (а.с.102) . В ході судового розгляду було встановлено, що дійсно 19 червня 2012 року будучи власником квартири відповідач, та інші співвласники шляхом укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу здійснили відчуження нерухомого майна. При цьому в ході судового розгляду з боку позивачки були надані докази того, що з її боку були здійсненні витрати на придбання будівельних матеріалів та виконання будівельно-ремонтних робіт. Вищевказані обставини свідчать про те, що з боку позивачки та відповідача під час спільного життя були здійсненні спільні витрати, з різних джерел, які були направлені на спільне придбання вищевказаної квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу за спільні кошти, а тому суд вважає що квартира є спільно сумісним майном подружжя. З урахувань принципу рівності права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому суд вважає можливим виділити у власність Ѕ частину спірної квартири. При поданні позову позивачка сплатила судовий збір в розмірі 2140,55 (1435.75+704.80=2140.55) грн. В ході судового розгляду позивачка здійснила витрати, на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~200 грн., що підтверджується фінансовими документа від 15.05.2018 та від 11.09.2019 року, договорами про надання правової допомоги, розрахунком витрат та актом приймання-передачі наданих послуг. Суд прийшов до висновку, що позов знайшов своє обґрунтування в рівних частках, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки Ѕ частину судових витрат 6\~170.27 грн. (10\~200.55+2140.55=12\~340.55):2=6\~170.27). В іншій частині процесуальні витрати не знайшли свого підтвердження, так як з боку позивачки не були надані фінансові документи, щодо отримання грошей.

Outcome: partial