Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

23 січня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною 14.11.2019 року та зареєстрований в реєстрі за № 7778; стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти в сумі 1 000,00 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що у грудні 2019 року їй стало відомо про вчинений виконавчий напис. Як зазначає позивач, вона не погоджується з виконавчим написом так як він вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 року, а саме: нотаріусу не було надано документів які підтверджували безспірність заборгованості, не направлялась відповідна вимоги про усунення порушень, сума заборгованості розрахована неправильно. Крім того, як зазначає позивач, постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/20084/14 від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тобто на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості за договором який не є нотаріально посвідченим. Також позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження на рахунок були сплачені грошові кошти в сумі 1 000,00 грн., що мають бути повернуті як безпідставно отримані. В судове засідання позивач не з`явилася, уповноважений представник позивача звернувся до суду із заявою про слухання справи в їх відсутність, зазначає, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про слухання справи в її відсутність. В поясненнях, які 19.05.2020 року надійшли до суду приватний нотаріус просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що не було порушено процедури вчинення виконавчого напису та нотаріальну дію було вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 12.04.2013 року між ПАТ «Альфа-банк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №500906798 за яким Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 20 100,00 грн. зі сплатою 11,99% річних терміном користування до 15.04.2016 року. 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений Договір факторингу №1 за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами перелік яких міститься в Додатку №1 до договору. Додаток №1 до Договору надано не було, а тому нотаріус був позбавлений можливості встановити чи дійсно до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором №500906798 від 12.04.2013 року, укладеним з [PERSON] . В той же час в матеріалах, які надав приватний нотаріус мітяться договори відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» та Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року, укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста». Проте суду не було надано додатки до зазначених договорів, а тому не зрозуміло чи перейшло до ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитним договором №500906798 від 12.04.2013 року, укладеним з [PERSON] . Таким чином суду не надано доказів, що до відповідача перейшло право вимоги за договором №500906798 від 12.04.2013 року, укладеним з [PERSON] .. Не було надано таких доказів і нотаріусу. 01.11.2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису. Як вбачається, до заяви були додані кредитний договір №500906798 від 12.04.2013 року, виписка із особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; договір факторингу 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року; договір про відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року; документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. 14.11.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором №500906798 від 12.04.2013 року, який було укладено між АТ «Альфа-банк» правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1К1/ВЕСТА від 26.12.2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестхолліс Веста», правонаступником якого на підставі Договору відступлення прав вимоги 16-01/19/1 від 16.01.2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал». Як зазначено, строк платежу за кредитним договором 500906798 від 12.04.2013 року настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 року по 21.10.2019 року, сума заборгованості складає 46 395,06 грн. в тому числі: - прострочена заборгованість за кредитом становить - 14 595,18 грн.; - прострочена заборгованість за відсотками - 3 875,04 грн.; - строкова заборгованість за відсоткам - 10 724,84 грн.; - строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 17 200,00 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №7778. 27.11.2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. відкрила виконавче провадження №60728828 з примусового виконання виконавчого напису №7778 виданого 14.11.2019 року. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Слід зазначити, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог п. 2.3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким встановлено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Доказів направлення та одержання або неодержання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень в копіях документів наданих нотаріусом Гамзатовою А.А. не надано. Отже, нотаріус учинив виконавчий напис за відсутності доказів того, що банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою, не дотримавшись при цьому 30-денного строку, установленого в пп.2.3 п.2 гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, недотримання приватним нотаріусом вказаних вимог порядку порушило права [PERSON] на спростування розміру заборгованості. Як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зазначено у виконавчому написі, він вчинений за період з 16.01.2019 року по 21.10.2019 року. З матеріалів справи вбачається, що розрахунок заборгованості та виписку по рахунку позивача приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, а тому відповідно нотаріус не міг встановити безспірність заборгованості. В той же час суд не може взяти до уваги як належний доказ існування заборгованості виписку з особового рахунку, яка вчинена за період з 16.01.2019 року по 21.10.2019 року так як з неї немає можливості зробити висновок про дати надання кредиту позивачу, дати сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплат за кредитом, не можливо зрозуміти порядок нарахування процентів. В той же час варто зазначити, що п.2.3 Кредитного договору №500906798 від 12.04.2013 року, укладеного з [PERSON] передбачено, що дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 15.04.2016 року. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 (ЄДРСРУ № 71825964). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 14 листопада 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, звертаючись до суду з позовом позивач просила стягнути з відповідача на її користь 1 000,00 грн. як безпідставно отримані кошти. Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2019 року [PERSON] сплатила на рахунок приватного виконавця Клітченко О.А. грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. за виконавчим написом №7778 від 14.11.2019 року. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки на час виконання виконавчого напису приватним виконавцем він не був визнаний таким що не підлягає виконанню, виконавчі дії вчинялись у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», позивач не зверьалась до відповідача щодо повернення коштів, суд вважає, що на даний час вимоги позивача про повернення безпідставно набутих коштів є передчасними. Позивач після набрання зазначеним рішенням законної сили не позбавлена можливості звернутись до відповідача із заявою про повернення коштів та звернутись до суду за захистом порушеного права якщо кошти не будуть повернуті. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial