Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

22 січня 2016 року, представник ТОВ «Дата [PERSON]» звернувся до суду з позовом в якому зазначила, що 30.09.2014 р. між ними та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями, а 08.12.2014 р. згідно із додатковою угодою № 2 до вказаного договору було доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються, у звязку з чим, позивачі набули статусу нового кредитора за кредитним договором № 500426332 від 30.10.2013 р., укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачкою, відповідно до умов якого банк надав, а відповідачка отримала кредит у сумі 22160 грн. під 11,99% річних, який зобовязалася повернути повністю до 31.10.2016 р., сплатити проценти за його користування в сумі, строках та на умовах передбачених вказаним кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. ПАТ «Альфа Банк» у повному обсязі були виконані умови кредитного договору на відміну від відповідачки, який всупереч умовам кредитного договору не виконала його умов, в результаті чого, станом на 30.11.2015 р., має прострочену заборгованість перед позивачами, яка становить 35454,11 грн. і складається з заборгованості за кредитом 21125,86 грн., заборгованості за відсотками 4250,20 грн. та по комісії 7878,05 грн. та штрафу 2200 грн., які до цього часу не сплачені позичальницею (відповідачкою), і яку позивачі просили суд стягнути з відповідачки, а також суму судового збору у розмірі 1378 грн. Представник позивачів в судові засіданні не з`явилася, однак до свого позову надав письмове клопотання, в якому повністю підтримав позов, просив суд його задовольнити та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 35). Відповідачка в судове засідання повторно, без поважних причин не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові її адресою реєстрації, що підтверджується довідкою Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області № 5140/221 від 27.01.2016 р. та поштовими повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками листоноші «за закінченнями термінів зберігання», а тому вважається повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 39,42,43,45,46). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно із ст.ст. 512-516 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до якого переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що 30.09.2014 р. між позивачами та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями, а 08.12.2014 р. згідно із додатковою угодою № 2 до вказаного договору було доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються, у звязку з чим, позивачі набули статусу нового кредитора за кредитним договором № 500426332 від 30.10.2013 р., укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачкою, відповідно до умов якого та анкети-заяви на отримання кредиту банк надав, а відповідачка отримала кредит у сумі 22160 грн. під 11,99% річних, який зобовязалася повернути повністю до 31.10.2016 р., сплатити проценти за його користування в сумі, строках та на умовах передбачених вказаним кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту (а.с. 7-11,16-33). ПАТ «Альфа Банк» у повному обсязі були виконані умови кредитного договору на відміну від відповідачки, який всупереч умовам кредитного договору не виконала його умов, в результаті чого, станом на 30.11.2015 р., має прострочену заборгованість перед позивачами, яка становить 35454,11 грн. і складається з заборгованості за кредитом 21125,86 грн., заборгованості за відсотками 4250,20 грн. та по комісії 7878,05 грн. та штрафу 2200 грн., обґрунтований розрахунок якої позивачі виклали у детальному розрахунку, доданого до позову, зробленого позивачами у відповідності з діючим законодавством України та перевіреного судом (а.с. 13). Станом на дату ухвалення рішення, доказів погашення вказаної заборгованості, відповідачкою суду не надано і відповідно у суду вони відсутні, не зважаючи на надіслання позивачами на адресу відповідачки письмової вимоги про дострокове повернення кредиту від 17.12.2015 р., яка була отримання останньою і залишена відповідачкою без відповіді та задоволення (а.с. 14-15). У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. (а.с. 5,6).

Outcome: approved