Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

22 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.05.2007 року в загальному розмірі 18507, 51 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 25.05.2007 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Свої зобов`язання за договором та угодою банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Свої ж зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 24.03.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 18507,51 грн. з яких: 549,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 549,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 228,80 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 16371,59 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 857,50 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 07 травня 2020 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони належним чином повідомлялись про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] відзиву на позов до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб, передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, суд прийняв рішення розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що відповідно до укладеного в формі анкети-заяви договору №б/н від 25.05.2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування, кредитний ліміт банком кілька разів змінювався, останній раз 31.01.2017 року відповідачу було збільшено кредитний ліміт та його сума становила 500 грн. Із позовної заяви та розрахунків заборгованості, доданих до неї вбачається, що відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість за кредитним договором станом на 24.03.2020 року в сумі 18507,51 грн. з яких: 549,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 549,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 228,80 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 16371,59 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 857,50 грн. - штраф (процентна складова). Виписка за договором № б/н станом на 26.03.2020 року свідчить про активне користування відповідачем кредитними коштами. /а.с.23/ Однак, досліджена судом Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.39) не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що діяли на час її складання, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила. Крім того у анкеті заяві не зазначено, яку із запропонованих кредитних карток виявила бажання оформити відповідачка. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами договору б/н від 29 січня 2013 року. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Доданий до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів льотного періоду», не може бути взяти судом до уваги, оскільки не містить підпису відповідача, а тому є підстави вважати, що цей витяг до спірного договору не відноситься. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит, пені та штрафам. Разом із тим, відповідач не спростував той факт, що отримав від позивача кредитну картку та проводив з її застосуванням певні операції. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів іншого суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 549,62 грн. На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно 3 % задоволених позовних вимог, що складає 63 грн. 06 коп. Також суд вважає за не обхідне зазначити, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, а не чекати, коли їм буде відмовлено в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові й долучати їх до апеляційної скарги. Апеляційний суд не має права приймати нові докази, оскільки позивачу нічого не заважало подати їх до суду першої інстанції, що узгоджується з позицією Верховного Суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial