Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

23.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що 23.07.2015 року був прийнятий на роботу бухгалтером Збурївського лісництва ДП «Голопристанське ЛМГ». У звязку з погіршенням стану здоровя 06.10.2015 року ним через поштове відділення було направлено заяву про звільнення із займаної посади за станом здоровя. З 10.10.2015 року по 20.10.2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Херсонській обласній клінічній лікарні. 21.10.2015 року вийшовши на роботу зясував, що він не звільнений, аванс йому не нарахований, він залишився без засобів до існування та грошових коштів, які потрібні були йому щоб добиратися до роботи, що змусило позивача звільнитися 26.10.2015 року. Звільнення відбулося відповідно до наказу № 73-ос на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). Позивач вважає таку причину його звільнення незаконною, та з посиланням на п.1 ст.36, ст. 47 КЗпП України просить змінити формулювання причин його звільнення від 26.10.2015 року зазначивши причиною звільнення - порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та просить стягнути з ДП «Голопристанське лісомисливське господарство» на його користь вихідну допомогу в розмірі 7212 грн. 00 коп. в додатковій позовній заяві позивач просив також стягнути з відповідача 2756 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] відмовився від позовних вимог про стягнення моральної шкоди, щодо решти вимог - підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив, пояснив, що дійсно позивач був звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, в звязку з поданою ним заявою в той же день, 26.10.2015 року. Жодним чином законодавство про працю України чи умови колективного договору при цьому підприємством не порушувалися. 06.10.2015 року позивач направив поштою заяву про звільнення за згодою сторін, однак зазначену заяву про звільнення ним було направлено на адресу керівника структурного підрозділу ДП «Голопристанське ЛМГ» - в.о. лісничого Збурївського лісництва «Голопристанське ЛМГ» [PERSON] на вул. Лісну № 13 в с. Н. Збурївка, Голопристанського району Херсонської області, а не на адресу адміністрації підприємства по вул. Московській № 21, м. Гола Пристань, Голопристанського району Херсонської області. Виконуючий обовязки лісничого лісництва лісомисливського господарства не уповноважене приймати рішення про звільнення працівника від імені адміністрації підприємства. Відповідно до посадової інструкції бухгалтера лісництва ДП «Голопристанське лісомисливське ЛМГ» на позивача, як бухгалтера лісництва, покладені обовязки щодо забезпечення правильних і своєчасних розрахунків по заробітній платі працівників лісництва, тому твердження позивача, що йому не був нарахований аванс за жовтень 2015 року не зрозуміле. Вихідна допомога сплачується працівникові лише з підстав, визначених ст. 44 КЗпП України, згідно з викладеним, підстави для надання позивачу вихідної допомоги. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляджу на ступне. Як вбачається з матеріалів справи 23.07.2015 року позивач був прийнятий на посаду бухгалтера Збурївського лісництва ДП «Голопристанське ЛМГ» на період декретної відпустки основного працівника, з оплатою праці згідно штатного розпису, з 6-ти денним строком стажування. 06.10.2015 року позивачем на імя виконуючого лісничого було направлено засобами поштового звязку заяву про звільнення із займаної посади позивача за згодою сторін у звязку з погіршенням його здоровя, яку згідно поштового повідомлення в.о. лісничого [PERSON] отримав 08.10.2015 року. Як пояснив в судовому засіданні позивач вищевказана заява була залишена без розгляду, підприємством не нарахований аванс за жовтень 2015 року чим порушено законодавство про працю. Щодо твердження позивача про порушення відповідачем законодавства про працю, а саме не звільнення його за заявою від 06.10.2015 року у звязку із станом здоровя та не нарахуванням авансу судом встановлено наступне. Як пояснив в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], особисто він отримав заяву позивача 09.10.2015 року, та наступного дня передав її відділу кадрів ДП «Голопристанське ЛМГ», оскільки згідно посадової інструкції не уповноважений приймати рішення про звільнення працівників від імені адміністрації підприємства. 10.10.2015 року він зателефонував [PERSON], щоб узгодити дату звільнення, на що останній повідомив що хворіє та перебуває на стаціонарному лікуванні. Свідок [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні, пояснила, що оскільки позивач перебував на лікарняному то відповідно до чинного законодавства його звільнення з займаної посади є неприпустимим. Крім того, в.о. лісничого не уповноважений приймати рішення про звільнення працівника. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює на підприємстві головним бухгалтером, 06.10.2015 року позивач особисто здавав звіт на підприємстві та консультувався з приводу звільнення, однак заяви безпосередньому керівнику так і не подав. З 07.10. по 09.10.2015 він перебував на робочому місці, в його обовязки як бухгалтера входить, зокрема, нарахування авансу, чого позивачем зроблено не було. Крім того, свідок [PERSON] пояснив що після хвороби, позивач 21, 22, 23 жовтня 2015 року виконував свої трудові обовязки і не звертався з питанням про звільнення. Вказані пояснення підтверджуються табелем обліку робочого часу та не заперечуються самим позивачем, який пояснив, що він дійсно після виходу з лікарняного продовжив роботу в лісництві та лише 26.10.2015 року написав заяву про звільнення за згодою сторін. Як вбачається з епікризу №17459 [PERSON] з 10.10.2015 року по 20.10.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Херсонській обласній клінічній лікарні, що також підтверджується табелем обліку робочого часу. 26.10.2015 року позивач звернувся до т.в.о. ДП «Голопристанське ЛМГ» [PERSON] із заявою про його звільнення з займаної посади бухгалтера за згодою сторін. Дана обставина не заперечувалася позивачем. Відповідно до наказу № 73-ОС від 26.10.2015 року [PERSON] бухгалтера Збурївського лісництва було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України ( за згодою сторін), в зв'язку з поданою ним 26.10.2015 року заявою та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований період з 23.07.2015 - 26.10.2015 року 9 к/дн. Відповідно до ст.36 КЗпП України однієї з підстав розірвання трудового договору є згода сторін. Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що він змушений був написати заяву про звільнення за згодою сторін, оскільки таке твердження жодним доказом не підтверджується. Позивач звільнений був відповідно до його заяви від 26.10.2015 року в якій особисто вказав звільнити його саме за згодою сторін, тому суд не вбачає порушень трудового законодавства зі сторони підприємства щодо звільнення позивача за п.1 ст.36 КЗпП України, та не вбачає підстав для визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, а тому позовні вимоги щодо зміни формулювання причин його звільнення задоволенню не підлягають. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зміни формулювання причин звільнення, а виплата вихідної допомоги при припиненні трудового договору за ст. 36 п.1 КзпП України ст.44 КзпП України не передбачена, то у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача вихідної допомоги в розмірі 7212 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed