Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

23 листопада 2009 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до якого: - позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 40 000,00 грн., а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором (п. 1); - грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору (п. 2); - в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобовязується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 4 800,00 доларам США за офіційним курсом НБУ на день платежу (п. 3); - за весь час фактичного користування грошовими коштами позичальник зобовязується сплатити позикодавцеві 25 процентів річних, які виплачуються під час остаточного розрахунку за весь період фактичного користування позиченими коштами (п. 4); - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) зі сплатою належних з нього процентів за користування грошовими коштами по першій вимозі позикодавця (п. 5); - якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу, несплачені проценти за користування грошовими коштами та три проценти річних від простроченої суми (п. 9); - позикодавець зобовязується на вимогу позичальника підписати зміни до цього договору позики, повязані зі скороченням строку його дії (п. 11); - проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обовязковими, ними прочитаний, зрозумілий і схвалений (п. 12). Позивач направив відповідачу вимогу про повернення боргу за договором позики в розмірі 160 815,10 грн., яку відповідач отримав 10.10.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною другою статті 524 ЦК України передбачено можливість визначення сторонами грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті. За змістом частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, а згідно з частиною другою цієї статті, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а згідно з частиною другою цієї статті, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, при цьому боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З вищенаведених умов укладеного між сторонами договору позики від 23.11.2009 випливає, що цей договір укладено на невизначений строк, а строк виконання позичальником обовязку визначений моментом предявлення до нього вимоги з боку позикодавця. За таких обставин, оскільки позивач предявив відповідачу вимогу про повернення суми боргу за договором позики 10.10.2015, відповідач, згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України мав виконати зобовязання у семиденний строк до 17.10.2015 включно. За договором позики від 23.11.2009 сума позики, еквівалент якої визначено у доларах США, перераховується у гривню за офіційним курсом НБУ на день платежу, отже, за змістом вищенаведених норм ст.ст. 533, 625, у випадку прострочення сплати суми позики виникає заборгованість у гривні, яку боржник на вимогу кредитора має сплатити з урахуванням трьох процентів річних за весь час прострочення. Станом на 17.10.2015 офіційний курс гривні до долара США становив 21,690618 грн. за 1 долар США. Отже, відповідно до п. 3 договору позики від 23.11.2009, сума основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача визначається судом станом на 17.10.2015 і становить: 4 800,00*21,690618 = 104 114,97 грн. Розмір процентів за договором позики становить 50000,00 + 8958,90 + 2210,66 = 61 169,56 грн., а саме: - за пять років з 23.11.2009 по 23.11.2014: 25%*5 = 125%*40 000,00 грн. = 50 000,00 грн.; - за період з 24.11.2014 по 17.10.2015 (327 днів): 25/365*327*40 000,00/100 = 8 958,90 грн.; - за період з 18.10.2015 по 18.11.2015 (31 день): 25/365*31*104 114,97/100 = 2 210,66 грн. Розмір трьох процентів річних за період з 18.10.2015 по 18.11.2015 (31 день) становить: 3/365*31*104 114,97/100 = 265,28 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 165 549,81 грн. Заперечення відповідача проти позову суд відхиляє, виходячи з такого. Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 24 лютого 2016 року по справі № 6-50цс16 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 56128584) та зазначає наступне. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Як зазначалося вище, договір позики є укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За правилом ч. 1 ст. 1047 ЦК України, для укладеного між сторонами договору позики від 23.11.2009 передбачено обовязкову письмову форму, оскільки його сума більше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Таким чином, враховуючи зміст пункту 2 укладеного між сторонами договору позики від 23.11.2009, цей договір є належним допустимим та достатнім доказом отримання відповідачем у позику грошової суми в розмірі 40 000,00 грн. на визначених у ньому умовах. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До позовної заяви додано квитанцію від 19.11.2015 № 90, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1 708,32 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 165 549,81 грн., що становить 96,91% від розміру заявлених позовних вимог, сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 1 708,32 грн.* 96,91% = 1 655,53 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial