Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

23.11.2017 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 24 вересня 2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони мають спільного сина [PERSON] . Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.05.2017 шлюб між ними розірвано. У період шлюбу було придбано таке майно: квартира [ADDRESS] вартістю 123451 грн., автомобіль Renault Kangoo 2013 р.в. д/н [NUMBER] вартістю 240761,70 грн. Спірний автомобіль був перереєстрованим чоловіком в період шлюбу без її згоди на свого батька з метою уникнення розподілу спільного майна, адже по цей час колишній чоловік користується вказаним автомобілем. Позивачка просила поділити зазначене майно та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідача на її користь компенсацію у розмірі дійсної ринкової вартості 120 380,85 грн., що відповідає 1/2 частині вартості автомобіля. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.11.2017 позовна заява залишена без руху, надано строк для усунення недоліків. 01.12.2017 від позивача надійшла уточнена позовна заява, клопотання про забезпечення доказів та квитанції про сплату судового збору у належному розмірі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.12.2017 відкрито провадження у справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.12.2017 заява про забезпечення доказів задоволена частково. Витребувано від Регіонального сервісного центру в Миколаївській області відомості щодо транспортних засобів зареєстрованих за відповідачем. Представником відповідача подано клопотання про проведення врегулювання за участю судді, яке було задоволено та ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.04.2018 призначено спір до врегулювання за участю судді у строк до 18.05.2018. Провадження у справі зупинено до припинення врегулювання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.05.2018 припинено врегулювання спору за участю судді, провадження у справі поновлено і передано справу на розгляд іншому судді. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.06.2018 позов [PERSON] до [PERSON] прийнято до провадження судді Гуденко О.А. 24.09.2018 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій той зазначає, що спірна квартира була придбана [PERSON] через сім місяців після укладення шлюбу за рахунок власних коштів, а відтак не може бути визнана спільною власністю подружжя. Однак враховуючи факт спільного проживання з відповідачкою та ведення спільного господарства він вважає за необхідне визнати за відповідачкою право на 1/8 частку квартири та претендує на визнання за ним 7/8 часток спірної квартири. 27.09.2018 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 14 листолпаад 2018 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , про забезпечення позову шляхом заборони проведення реєстрації будь-яких фізичних, юридичних осіб у вказаній квартирі. 11 грудня 2018 року [PERSON] , подала відзив на зустрічну позовну заяву , в якому зазначила про відсутність передбачених законом підстав для відстутпу від засади рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. 17 грудня 2018 року [PERSON] , подана заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просити провести поділ майна, що є спільним сумісним майном позивача та відповідача , виділивши їй наступне майно: спальний гарнітур та дитяча спортивна стінка , вартістю 7000 грн, пральна машинка LG, вартістю 2500 грн, холодильник Indezit, вартістю 1500 грн, духова шафа Beko, вартістю 4500 грн, газова колонка Termaxi, вартістю 1800 грн, кондиціонер Ergo, вартістю 3500 грн, електромясорубка, вартістю 800 грн, пилосмок колбовий Samsung, вартістю 1800 грн, праска Vitek, вартістю 200 грн., всього на загальну сумум 26100 грн. Відповідачу просить залишити у власності інше спільне майно, а саме: меблі для передпокою, вартістю 3000 грн, розкладний диван вартістю 6500 грн, столовий стіл, вартістю 2000 грн, кухонні меблі вартістю 2000 грн, компютерне крісло, вартістю 500 грн, журнальний стіл, вартістю 500 грн, телевізор Samsung, вартістю 1500 грн, мікрохвильова піч LG, вартістю 600 грн, велотренажер Titan , вартістю 3500 грн, принтер Canon , вартістю 500грн, ноутбук HP, вартістю 7000 грн, кухонний комбайн Scarlett, вартістю 350 грн, навігатор Garmin, вартістю 1800 грн, мультиварку Polaris, вартістю 1200 грн, радіотелефон Panasonik , вартістю 250 грн, а всього на загальну сумум 29 200 грн. Стягнути на її користь різницю вартості майна у розмірі 3100 грн. Ухвалою суду від 17.12.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання позиваач про допит свідків в режимі відеоконференції. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали озовні вимоги з викладених підстав. Позивачка суду пояснила, що на квартиру вони заробляли спільно, в тому числі і за кордономі твердження відповідача, що майже всі кошти на придбання квартири заробив він особисто не відповідає дійсності. Автомобіль вони також купляли спільно, до цього вони за період шлюбу неодноразово придбавали та продавали автомобілі , на яких відповідач працював сам або передавав знайомим для роботи. Спірний автомобіль був їх спільним майном, проте овна не знала, що він йонго відчудив власносму батькові. При цьому суду поямнила, що однією сім`єю вони з відповідачем проживали до грудня 2016 року включно, хоча вона вважала , що вони спільно проживають до листопада 2017 року , аж допоки ввдповівдач не приніс їй заочне рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідач в судовому засіданні просив про задволення зустрічного позову, оскільки майже вся сума коштів, витрачених на придбання квартири, була зароблена им особисто в Данії, а також частину коштів на її придбання йому надали його батьки. Атомобіль був придбаний фактично його батьком, але через певні труднощі в оформленні ( автомобіль їм пригнав з-за кордону його знайомий ) був зареєстрований на нього. Згодом він фактично не ипродав, а переоформив автомобіль на батька, про що позивачка достовірно знала, і була присутня при переоформленні. Щодо рухомого майна, то він визнав його наявність , проте зазначив, що все це майно фактично придбавалася на його кошти, оскільки позивачка перебувала у декретній відпустці та самостійного заробітку не мала. Зазанчив, що пилосмок та мультиварка повністю зламані, м`ясорубку та ноутбук забрала позивчака, велотренажер він подарував матері, а диван, компютерне крісло та принтер перебувають у непридатному до використання стані. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає, що первісна позовна заява та зустрічна позовна заява підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 24.09.2011 року, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.05.2017 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (рішення суду набрало законної сили 23.05.2017). Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.04.2012, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1543, [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 18 договору купівлі-продажу від 26.04.2012 купівля квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини [PERSON] - [PERSON] , викладеною у формі заяви. Реєстрація правочину в Державному реєстрі правочинів підтверджена Витягом з Державного реєстру правочинів від 26.04.2012. Таким чином судом встановлено придбання квартири [ADDRESS] в період перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі. Як вбачається зі змісту заяви про згоду на купівлю квартири [PERSON] від 26 квітня 2012 року , нотаріально посвідченої приватним нотаріусом ММНО Ємельяновою Н.В. , Лісник Л.,С підтвердила , що грошові кошти, які витрачаються на придбання вищевказанохї квартири ,жє спільною сумісною власністю , придбане майно буде також обєктом права спільної сумісної власності, як таке, що набувається ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти. Договір укладається в інтересах сім`ї , на умовах , які попередньо обговорили та є вигідними , укладання договру відповідає спільному волневиявленню подружжя. Як в зазначеній заяві, так ів пункті 16 договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2012 чітко зазначено, серед іншого, що зміст ст.ст. 57,60-74, 97 СК України нотаріусом сторонам роз`яснено, покупець своїм підписом засвідчив, що зміст зазначених статей відомий і зрозумілий. На виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.12.2017 про забезпечення доказів від Регіонального сервісного центру в Миколаївській області надійшла відповідь № 31/14-4218 від 22.12.2017, з якої вбачається що автомобіль Renault Kangoo 1461 був зареєстрований під номерним знаком [NUMBER] за [PERSON] , [INFO] . У подальшому ТЗ був проданий [PERSON] за договором купівлі-продажу укладеному в ТСЦ і 10.11.2016 перереєстрований на його ім`я з заміною номерного знаку на [NUMBER] , після чого ТЗ з обліку не знімався та на іншого власника не перереєстровувався. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~68\~СК України,\~розірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~70\~СК України,\~у разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. \~ \~ \~ \~Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). \~ \~ \~ \~Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. \~ \~ \~ \~У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~12\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~На підтвердження джерела набуття коштів, за які була придбана спірна квартира [PERSON] надав копію та переклад чеку, відповідно до якого на його рахунок 04.05.2011 надійшла сума грошових коштів у розмірі 59475 данських крон, що станом на 04.05.2011 за офіційним курсом НБУ становило 94 396,57 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до договору купівлі-продажу спірної квартири від 26.04.2012, вона була придбана за 244 904,00 грн. Також відповідач в судовому засіданні зазначав, що частину зароблених в Данії коштів він витрачав на придбання автомобілів. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає , що належними та достеменними доказами [PERSON] не довів, що певна частина вартості квартири, яка була придбана майже через рік після отримання ним коштів, які він заробив до укладення шлюбу, придбана за його особисті кошти, як і нее довів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України . Крім того, суд враховує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 60, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України , суд дійшов висновку, що спірна квартира є майном, нажитим сторонами як подружжям під час шлюбу й кожний з них має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном. У зв`язку із вище наведеним, первісний позов в цій частині позов підлягає задоволенню й за позивачем слід визнати право власності на 1\\2 частину вказаного нерухомого майна, \~ \~ \~ \~Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі дійсної ринкової вартості 120 380,85 грн., що відповідає 1/2 частині вартості автомобіля, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~ Регіональний сервісний центр в Миколаївській області у відповіді № 31/14-4218 від 22.12.2017 та наданих до неї документах повідомив, що автомобіль Renault Kangoo 1461 був зареєстрований під номерним знаком [NUMBER] за [PERSON] , [INFO] з 26.04.2016. У подальшому ТЗ був проданий [PERSON] за договором купівлі-продажу укладеному в ТСЦ і 10.11.2016 перереєстрований на його ім`я з заміною номерного знаку на [NUMBER] . Частиною 4\~статті 65 СК України\~передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3\~статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя половину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Частина 1\~статті 369 ЦК України\~визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої\~статті 364 ЦК України\~кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, є цінним майном та неподільною річчю. Проте позивачем не доведено належними та достеменними доказами , що відповідач здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки, як другого з подружжя. Так, спірний автомобіль був проданий відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачкою , отже презюмується, що діяв за згодою другого з подружжя. Момент припинення сторонами шлюбних відносин не встановлювася судом при розгляді справи про розірвання шлюбу, жодних належних доказів того, що станом на листопад 2016 року сторони вже припинили шлюбні відносини позивачка не надала і навіть в судовому засіданні навпаки зазначила, що на той період вони ще проживали однією сім`єю. Не містять і матеріали справи доказів того, що кошти, що були виручені від продажу цього автомобіля були використані не в інтересах сім`ї та не увійшли до спільного бюджету. А тому, у вимогах первісного позову щодо стягнення компенсації 1/2 частки вартості автомобіля не підлягають задоволенню. Що стосується вимог [PERSON] про поділ рухомого майна подружжя, то суд приходить до наступного. Відповідно до п.п. 22 - 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати \~обсяг спільно\~нажитого майна, наявного\~на час\~припинення спільного\~ведення господарства,\~з`ясовувати\~джерело і\~час його\~придбання.\~Спільною сумісною\~власністю подружжя,\~ що\~підлягає поділу\~(ст.ст.\~60,\~69\~СКУ,\~ч.\~3\~ст.\~368\~ЦКУ),\~відповідно до\~частин 2,\~3\~ст.\~325\~ЦКУ можуть\~бути будь-які\~види майна,\~за винятком\~тих,\~які згідно\~із законом\~ не\~можуть їм\~належати (виключені\~з цивільного\~обороту),\~незалежно від\~того,\~на ім`я\~кого з\~ подружжя\~вони були\~придбані чи\~внесені грошовими\~коштами,\~якщо інше\~не встановлено\~шлюбним договором\~чи законом,\~в тому\~числі грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у\~нього на\~час розгляду\~справи,\~та те,\~що знаходиться\~у третіх\~осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи визнання\~відповідачем наявності\~в натурі\~заявленого переліку\~рухомого майна\~та визнання\~ним того\~факту,\~що вказане\~майно придбано\~за період\~шлюбу,\~ \~суд вважає\~за необхідне\~провести поділ\~ спільного рухомого майна подружжя [PERSON] та [PERSON] таким чином, який би найбільш відповідав пропорційності такого розподілу між подружжям та якісному та кількісному складу майна. Отже, у власність [PERSON] виділити: спальний гарнітур, дитяча спортивна стінка , пральна машинка LG, холодильник Indezit, кондиціонер Ergo, електромясорубка, пилосмок колбовий Samsung, праска Vitek, телевізор Samsung, мікрохвильова піч LG, кухонний комбайн Scarlett, мультиварку Polaris, радіотелефон Panasonik ; а у власність [PERSON] слід виділити: меблі для передпокою, розкладний диван, столовий стіл, кухонні меблі , духова шафа Beko, газова колонка Termaxi, компютерне крісло, журнальний стіл, велотренажер Titan , принтер Canon , ноутбук HP, навігатор Garmin . Що стосується вартості спільного майна, вказаного позивачкою у позовній заяві та поясненнях, то жодних доказів цієї вартості вона суду не надала, а її пояснення , що вона визначила їх вартість на сьогодняшній день за середніми цінами взагалі нічим не підтверджені, отже не можуть бути прийняті судом до уваги. Також , суд вважає, що залишення відповідачеві меблів та усього заявленого складу майна, яке призначено для кухні є правомірним ( адже позщивачка сама визначила залишення кухонних меблів та столу на ним) , а щодо спальних та дитячих меблів - то заперечень стовоно виділу їх у власність відповідач не заявляв. Щодо іншого рухомого майна , зазначеного у позовній заяві, то суд виходив, насамперед, з комплектності та призначення майна ( компютерне крісло- ноутбук- прінтер, навігатор ) і комплект побутової техніки для кухні та побуту - дружині. Враховуючи недоведеність вартості спільного майна, що підлягає поділу між сторонами, з відповідача на користь позивачки стягненню компенсація не підлягає. За такого , первісний позови підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задволенню- в частині поділу спільного сумісного майна подружжя- вищевказаної квартири. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до\~ч.\~1,\~10\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.При частковому\~задоволенні позову,\~у випадку\~покладення судових\~витрат на\~обидві сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~суд може\~зобов`язати сторону,\~на яку\~покладено більшу\~суму судових\~витрат,\~сплатити різницю\~іншій стороні.\~У такому\~випадку сторони\~звільняються від\~обов`язку сплачувати\~одна одній\~іншу частину\~судових витрат. Так, при поданні первісної позовної заяви позивачем було сплачено 2461,06 грн. судового збору, а при поданні зустрічного позову позивачем було сплачено 4168,69 грн. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог сліт стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] судовий збір в розмірі 617,20 грн. ( 1\\2 вартості квартири) , а щодо вимог про розподіл рухомого майна, то оскільки при збільшенні позовних вимог судовий збір позивачкою сплачено не було, то пропорційно до задоволених вимог на користь держави слід стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 276,50 грн. , а з [PERSON] - в розмірі 491 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial