Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

23 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та визнання права власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування. Просив визнати за ним право власності на ј (одну четверту) частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , на ј (одну четверту) частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом, після померлої [INFO] [PERSON] , на 1/8 (одну восьму) частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи позовні вимоги тим, що він народився у селі Савинці Миргородського району Полтавської області і постійно проживає у будинку [ADDRESS] . Рішенням третьої сесії Савинцівської сільської ради сьомого скликання від 29.01.2016 року вулиця Леніна у селі Савинці була перейменована на вулицю Миру. Його батько [PERSON] помер [INFO] . Мати [PERSON] померла [INFO] . Лише після смерті батьків він з`ясував, що на вищезазначений житловий будинок правовстановлюючі документи відсутні. Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 19.10.2020, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , не зареєстровано. У період з 01.01.2013 року і по даний час право власності на зазначений будинок також не реєструвалося, про що свідчить інформація, одержана з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до рішення № 5 виконавчого комітету Савинцівської сільської ради від 26.03.1997 року (протокол № 3) «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Савинці», надано право оформити право приватної власності на будинок по [ADDRESS] - [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно архівної довідки № 01-38/169 від 20.10.2020 року, у рішенні №5 протоколу засідання виконавчого комітету Савинцівської сільської ради щодо оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] , надано право оформити право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] на [PERSON] ј, [PERSON] -1/4, [PERSON] ј, [PERSON] - 1/4. За даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді зазначене домоволодіння було віднесене до суспільної групи «колгоспний двір». В період 1991-1995 роки в домогосподарстві проживали і були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - голова двору; [PERSON] , [INFO] - чоловік; [PERSON] , [INFO] -син; \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] - дочка. Згідно довідки ДКП «Миргородгехінвентаризація» була проведена інвентаризація будинковолодіння за адресою [ADDRESS] та виготовлений технічний паспорт. Всі будівлі збудовані у період з 1970 року по 1991 рік, тобто дійсно є спільною власністю членів колгоспного двору. З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, належало: [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/4 частина житлового будинку, яка належала померлому. Після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини. Спадкова справа не відкривалася. Згідно довідки № 124, яка видана 11.02.2020 року Савинцівською сільською радою, на момент смерті спадкодавця разом із ним в одному господарстві були зареєстровані і проживали: співмешканка - [PERSON] ; син - [PERSON] ; невістка - [PERSON] ; онука - [PERSON] ; онука - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Отже, згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадщину після смерті [PERSON] прийняв син - [PERSON] . 13.02.2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Смаги Л. М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, але отримав відмову. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії підставою для відмови зазначена відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями. Після смерті [PERSON] [INFO] її спадкоємці - син та дочка - [PERSON] (прізвище до шлюбу - [PERSON] ), у встановлений законом строк, звернулися до приватного нотаріуса Смаги Л. М. із заявами про прийняття спадщини. 16.02.2017 року нотаріусом заведена спадкова справа. 13.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на частину житлового будинку з господарськими будівлями, яка належала померлій матері. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус заявникам відмовила у видачі свідоцтв у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Земельна ділянка, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, не приватизована. На підтвердження цього факту Савинцівською сільською радою 09.04.2019 року видана довідка № 366. Інше речове право на землю також не оформлялося. В зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суд з даним позовом. Відповідно до ухвали судді від 13 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 19 травня 2021 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, направив заяву, просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 84) Представник відповідача Великосорочинської сільської ради в судове засідання не з`явився, в раніше поданій заяві просив проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 69). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, направила заяву про розгляду справи у її відсутність, не заперечувала проти позову, позовні вимоги визнала (а.с.83). Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Батьками позивача [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.06.1972 є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 12). [PERSON] помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 15.10.2010 року виданого Савинцівською сільською радою (а.с.10). [PERSON] померла [INFO] , відповідно до свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 01.09.2016 року виданого Савинцівською сільською радою (а.с. 11). Рішенням третьої сесії Савинцівської сільської ради сьомого скликання від 29.01.2016 року вулиця Леніна у селі Савинці була перейменована на вулицю Миру (а.с. 9). Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 19.10.2020, станом на 31 грудня 2012 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.13,14). Відповідно до рішення № 5 виконавчого комітету Савинцівської сільської ради від 26.03.1997 року (протокол № 3) «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Савинці», надано право оформити право приватної власності на будинок по [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). Згідно архівної довідки № 01-38/169 від 20.10.2020 року, у рішенні №5 протоколу засідання виконавчого комітету Савинцівської сільської ради щодо оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] , надано право оформити право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] на [PERSON] ј частина, [PERSON] -1/4 частина, [PERSON] ј частина, [PERSON] - ј частина (а.с.16). За даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді зазначене домоволодіння було віднесене до суспільної групи «колгоспний двір», що підтверджується випискою з погосподарської книги № 5 села Савинці за 1991 - 1995 роки та світлокопією сторінок 19-20 із погосподарської книги № 5 за 1991 - 1995 роки села Савинці. Особовий рахунок домогосподарства [ADDRESS] (а.с.17,30). В період 1991-1995 роки в домогосподарстві проживали і були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - голова двору; [PERSON] , [INFO] - чоловік; [PERSON] , [INFO] -син; \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] дочка (а.с.17). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок та господарські споруди збудовані до 1992 року (а.с. 18-20). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) \~ \~ \~ \~право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після , припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) \~ \~ \~ \~розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, належало: [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/4 частина житлового будинку, яка належала померлому. Після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини. Спадкова справа не заводилася. Згідно довідки Савинцівської сільської ради від 11.02.2020 року, на момент смерті спадкодавця разом із ним в одному господарстві були зареєстровані і проживали: співмешканка - [PERSON] ; син - [PERSON] ; невістка - [PERSON] ; онука - [PERSON] ; онука - [PERSON] (а.с.21). [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану, який наданий 17.12.2020 року Миргородським міськрайонним відділом ДРАЦС (а.с.22). 13.02.2020 року постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Смаги Л. М. Коліснику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , після померлого [INFO] батька [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями (а.с.23). Після смерті [PERSON] [INFO] її спадкоємці - син та дочка - [PERSON] , звернулися до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Смаги Л. М. із заявами про прийняття спадщини (а.с. 57,59) 13.02.2020 року постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Смаги Л. М., [PERSON] та [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері [PERSON] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.25). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що власниками житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] в рівних долях належало: [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина; [PERSON] 1/4 частина. Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: рішенням № 5 виконавчого комітету Савинцівської сільської ради від 26.03.1997 року (протокол № 3) «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Савинці», відповідно до якого надано право оформити право приватної власності на будинок по [ADDRESS] - [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; архівною довідкою № 01-38/169 від 20.10.2020 року, в якій зазначено, що у рішенні №5 протоколу засідання виконавчого комітету Савинцівської сільської ради щодо оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] , надано право оформити право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] на [PERSON] ј частина, [PERSON] -1/4 частина, [PERSON] ј частина, [PERSON] - ј частина(а.с. 15,16). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Оскільки відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок та господарські споруди збудовані до 1992 року, тому вони не є самочинним будівництвом. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Савинцівської сільської ради Миргородського району від 09.11.2020 відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на ј частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] та [PERSON] на праві власності по ј частині житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами підтверджений, а тому зазначений будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами входить до складу спадщини після їх смерті. Позивач є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлому батьку [PERSON] та померлій матері [PERSON] , вчинив дії по прийняттю спадщини, інший спадкоємець [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після сперті [PERSON] , тому [PERSON] набув право на це майно в порядку спадкування. Це право відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Оскільки право позивача на оформлення його спадкових прав на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами померлих [PERSON] та [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Також судом встановлено, що позивач на законних підставах ,як член колгоспного двору набув право власності на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, збудованих до 1992 року, однак в державній реєстрації права власності позивачу відмовлено, тому відповідно до положень ст. 392 ЦК України за позивачем необхідно визнати право власності на ј (одну четверту) частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивача грунтуються на вимогах закону, тому позов підлягає до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved