Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-13 00:00:00

23.06.2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» [PERSON], який з дня свого призначення набув всі повноваження органів управління та органу контролю банку. Відтак, останній, посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору № 004-26000-221110, укладеного з ним 22.11.2010 року, просив стягнути з вказаного відповідача заборгованість по виплаті кредиту за даним договором в розмірі 7984,46 грн. В судове засідання позивач явку свого представника не забезпечив, втім як вбачається з резолютивної (прохальної) частини позовної заяви, останній просить розглядати справу за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує повністю і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки. Заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 КПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходе наступного висновку. Судом встановлено, що 22.10.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» і [PERSON] був укладений договір кредитної лінії № 001-26000-221110, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії з лімітом на суму 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних за Тарифним пакетом «Новий Партнерський». Відповідно до Тарифів на обслуговування Тарифного пакету «Новий Партнерський», яка в силу вимог п. 5.1. договору кредитної лінії (заяви) є невідємною частиною цієї кредитної угоди, з якими позичальник був ознайомлений під розпис, останній зобовязався щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу, що складається з частки обовязкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (п. 1.4.1. Тарифу), плати за обслуговування кредиту (комісії) (п. 1.5. Тарифу), овердрафту та процентів за овердрафт (п. 1.4.3. Тарифу), заборгованості за попередній період, та у разі наявності підстав - штрафу за прострочену заборгованість (п. 3.1. Тарифу). Згідно вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, відповідач в порушення умов кредитного договору, отримавши від банку обумовлену суму кредитних коштів, не виконав свою частину зобов'язань в частині повного повернення кредиту, в результаті чого, відповідно до розрахунку заборгованості за цим договором, станом на 15.05.2015 року, сума заборгованості склала 7984,46 грн., що включає в себе лише заборгованість за сумою самого кредиту, яку він, попри претензії позивача, погасити добровільно відмовляється. Як вбачається з відповідного розрахунку заборгованості, [PERSON] востаннє вносив платіж в рахунок погашення відповідного кредитного договору ще 14.01.2011 року. Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, зважаючи на те, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, такі витрати належить стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved