Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

22.04.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про позивача як батька з актового запису про народження дитини. У позовній заяві позивач посилається на те, що 19.03.2016 року між сторонами було укладено шлюб. Зазначає, що у відповідачки, з якою він став проживати разом із січня 2014 року, [INFO] народилася донька - [PERSON]. Відповідачка записала її як [PERSON], а батьком дитини - [PERSON]. Проте, відповідачка сказала позивачу, що це його дитина, і він записав дитину на своє ім'я. 19.03.2016 року було внесено зміни до відомостей актового запису. У 2017 року відповідачка пішла до біологічного батька дитини, з яким на даний час живе. 12.04.2019 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб розірвано. Вважає, що відповідачка одружилася з ним для того, щоб отримувати від нього кошти на дитину. Однак оскільки донька відповідачки була зачата до укладення шлюбу, а саме за 2 роки, у нього виникає сумнів щодо батьківства та кровного споріднення між ним та дитиною. У зв'язку з цим просить виключити відомості про нього як батька [PERSON] з актового запису № 395 в Книзі реєстрації народження 04.07.2017 року про її народження, також просить призначити у справі судово-медичну експертизу. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Позивач у судових засіданнях посилався на те, що на момент укладення шлюбу не усвідомлював, що не є батьком дитини, бо він не знав, що відповідачка була вагітна, коли прийшла до нього жити, ознак вагітності не помітив. Був впевнений, що [PERSON] його донька, оскільки дуже хотів дитину. У судовому засіданні відповідачка та її представник визнали ту обставину, що позивач не є біологічним батьком дитини, однак заперечували проти заявленого позову та просили відмовити в його задоволенні, оскільки сторони стали разом проживати з квітня 2014 року, коли відповідач була на 7 місяці вагітності, та позивач знав, що не є біологічним батьком дитини. В подальшому в лютому 2017 року відповідачка була змушена віддати дитину в соціальний заклад. Для її повернення за пропозицією позивача в березні 2017 року вони одружились та позивач визнав себе батьком дитини, що дало змогу знов забрати дитину в сім'ю. Проживали однією сім'єю до травня 2017 року. За клопотанням учасників справи у судовому засіданні, призначеному на 10.09.2020 року, були допитані свідки сторін. За згодою [PERSON] його також було допитано у якості свідка. Так, позивач зазначив, що вони з відповідачкою почали жити приблизно з грудня 2013 року, але точно він не може згадати, пам'ятає лише, що це була зима. Ознак вагітності він не бачив. Зазначив, що дуже хотів дитину, а коли дізнався, що відповідачка здала дитину до дитячого будинку, він запропонував їй одружитися і записати його батьком дитини. Свідок сторони позивача - [PERSON], мати позивача, зазначила, що сторони почали жити у січні 2014 року, а розійшлися в травні 2017 року. Про вагітність відповідачки їй відомо не було, відповідачка їй нічого про це не казала. [PERSON] також повідомив, що сторони почали жити разом взимку, орієнтовно в січні, декілька років тому, точно не пам'ятає. Чи була відповідачка вагітна на той час, йому не було відомо. Свідки сторони відповідача пояснили наступне. Так, [PERSON] зазначив, що не пам'ятає, коли відповідачка переїхала до позивача, приблизно навесні 2014 року. Те, що остання була вагітна, не знав та візуально не бачив, про цю обставину йому повідомила його дружина, а через деякий час і сам помітив. Хто був батьком дитини, не з'ясовував, сприймав сторони як сім'ю. Свідок [PERSON] пояснила, що разом з відповідачкою перебувала в пологовому будинку у зв'язку з народженням ними дітей. До того часу вони знайомі не були. Їй від відповідачки було відомо, що позивач не є батьком її дитини, а удочерив її. Сторони разом стали проживати в 2015-2016 році, коли саме, точно не знає. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з даними витягу № 00025914707 від 11.03.2020 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 13-15) при народженні відповідачкою [INFO] дитини були внесені наступні відомості про дитину: [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України батьком дитини було записано [PERSON]. 16.02.2016 року відповідачка у зв'язку із складним становищем відмовилась від своєї дитини - [PERSON], передала її під опікування Службі у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради та 17.02.2016 року надала згоду на її удочеріння. Однак після реєстрації 19.03.2016 року шлюбу сторонами та визнання 19.03.2016 року позивачем свого батьківства сторонам як батькам повернули дитину - [PERSON] та 10.03.2016 року відповідачка відкликала свою заяву про згоду на удочеріння її доньки. Так, 19.03.2016 року були внесені зміни до відомостей актового запису № 395 від 04.07.2014 року про народження дитину: [PERSON], а саме внесено відомості про визнання батьківства за заявою матері та батька дитини. Отже, прізвище дитини «[PERSON]» змінено на «[PERSON]», по батькові «[PERSON]» змінено на «[PERSON]», відомості про батька «[PERSON]» змінено на «[PERSON]». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. В матеріалах справи міститься клопотання сторони позивача про призначення судово-медичної експертизи. Разом з тим, у судовому засідання 28.07.2020 року сторона відповідача заперечувала щодо призначення експертизи, так як визнала, що Миколаєвський Р.В. не є біологічним батьком дитини та знав про це. У зв'язку з цим питання про призначення експертизи стороною позивача було знято. Згідно з ч. 5 ст. 136 Сімейного Кодексу України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З наданих пояснень сторін та свідків вбачається, що в період, коли сторони почали жити разом - січень 2014 року, відповідачка вже була вагітна, оскільки дитина народилася [INFO]. У матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 19.03.2016 року про визнання батьківства [PERSON]., яка народилась [INFO] у [PERSON] Таким чином, позивач визнав себе батьком дворічної дитини і ставився до неї як до своєї доньки до моменту звернення 26.02.2020 року відповідачки, шлюб з якою рішенням Солом'янського районного суду м. Києва 12.04.2019 року було розірвано, до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з позивача. При цьому позивач не надав достовірних та беззаперечних доказів того, що в момент реєстрації себе батьком дитини не знав, що він не є її біологічним батьком. З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що позивачу було відомо в момент подання заяви про визнання батьківства, оформлення всіх необхідних документів та внесення змін до актового запису, що [PERSON] не є його біологічною донькою. Наслідки таких дій як свідома людина він мав усвідомлювати. Суд критично ставиться до тверджень позивача та його представника, виходячи як з відсутності їх об'єктивного підтвердження, так і з відсутності в них будь-якої логіки, враховуючи звичайну тривалість вагітності, необхідну для народження дитини, яка триває приблизно 40 тижнів та є загальновідомою. При цьому обставин можливого народження дитини настільки раніше звичайного терміну вагітності, щоб позивач не міг зрозуміти строк настання вагітності, вони не навели. Тому, не зважаючи на доведений факт відсутності кровного споріднення між батьком та дитиною, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed