Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02 листопада 1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох синів - [PERSON], [INFO], та - [PERSON], [INFO]. Протягом спільного життя з відповідачем постійно виникали сварки на побутовому грунті, внаслідок того, що кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач має досить вибуховий нестримний характер, постійно ображає позивачку, принижує її гідність. З серпня 2014 року відповідач залишив їх та переїхав до своїх батьків, з того часу шлюбні відносини були припинені, за весь цей час відповідачем ніяких спроб до примирення та збереження родини не було зроблено. Подальше подружнє життя з відповідачем вважає не можливим. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.2). Позивач [PERSON] надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити (а.с.16). Відповідач [PERSON] надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.17). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 02 листопада 1991 року позивач [PERSON] (до шлюбу [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 02.11.1991 року, актовий запис 536 (а.с.7). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 жовтня 2001 року, актовий запис 386 (а.с.8). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного і

Outcome: approved