Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

23.05.2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про зміну (збільшення) розміру аліментів на утримання дітей, в якому просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2015 року та стягувати з [PERSON], ([INFO].н., ІПН - [NUMBER]) на користь [PERSON], ([INFO].н., ІПН - [NUMBER]) аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - з 06 вересня 2018 року, до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів з [PERSON], ([INFO].н., ІПН - [NUMBER]) на користь [PERSON], ([INFO].н., ІПН - [NUMBER]) в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення молодшою дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.09.2003 р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 2498. У спільному шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] від 31.05.2005 р. та [NUMBER] від 10.10.2009 р. У зв'язку із припиненням між ними з квітня 2014 р. шлюбних відносин, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, відтак, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.10.2014 р. у справі № 466/6423/14-ц шлюб між позивачем з відповідачем розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2015 р. у справі №466/8748/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов задоволено, стягнуто з [PERSON], [INFO].н., ІПН [NUMBER], в користь [PERSON], [INFO].н., аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н., щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.12.2014 р. до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення молодшою дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 16.03.2015 р. На підставі вищевказаного судового рішення 31.03.2015 р. було видано виконавчий лист, відтак, станом на сьогоднішній день вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у Шевченківському ВДВС ГТУЮ у Львівській області. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України з урахуванням змін, що набули чинності 08.07.2017 року, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2015 р. у справі №466/8748/14-ц розмір аліментів є нижчим, ніж встановлено законом. Таким чином, оскільки змінами в законодавстві з 08.07.2017 року з метою захисту прав дітей визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2015 р. у справі № 466/8748/14-ц розмір аліментів, який стягнутий з відповідача встановлений не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то, в даному випадку, збільшення розміру аліментів є законним та справедливим і відповідатиме інтересам дітей. З врахуванням вищевикладеного, змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просили позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В останнє судове засідання не з'явилися, однак подали до суду заяви, в якій підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечили, підтримавши письмові пояснення, долучені до матеріалів справи. В останнє судове засідання не з'явилися, однак подали до суду заяви, в якій просять суд у задоволенні позову відмовити та продовжити розгляд справи у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що сторони по справі колишнє подружжя. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14.10.2014 року (а.с.10). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх доньки [PERSON], [INFO].н. та сина [PERSON], [INFO].н., що підтверджується свідоцтвами про народження, копія яких наявна у матеріалах справи (а.с. 8-9). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2015 року вирішено стягувати з [PERSON], [INFO].н., ІПН [NUMBER], в кописть [PERSON], [INFO].н., аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н., щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2014р. до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення молодшою дитиною повноліття (а.с.11). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач сплачує аліменти в розмірі, що на початок 2018 року становив близько 7000грн., а на даний час становить 5500грн., що перевищує встановлений новою редакцію ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на ДИТИНУ. Заборгованості по аліментах на підставі рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2015 року немає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Суду України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшенні здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року № 459/2181/17. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Відтак, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів, передбачених статтею 192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей мінімальний розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв'язку з такими змінами, зокрема Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed