Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

24.05.2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини сина - [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позову зазначила, що з 16 лютого 2016 перебувала з відповідачем зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народився син - [PERSON]. Одразу ж після народження сина, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, жодної допомоги на утримання дитини не надає, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не бачиться з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. У судове засідання сторони не з'явились, проте позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. На заочний розгляд справи згодна. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, суд за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено, 16 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 8). [INFO] народився [PERSON] його батьками є [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). З довідки про склад сім'ї позивача від 15.05.2018 року вбачається, що вона разом з сином [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS], умови для проживання дитини задовільні, дитина забезпечена усім необхідним, батько дитини [PERSON], був відсутній, життям, здоров'ям та вихованням дитини не цікавиться. Рішенням Стайківської сільської ради, Кагарлицького району Київської області погоджено звернення гр. [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Основною підставою позову є те, що відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Оскільки ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню і утриманню малолітнього сина є повністю доведеним та не спростовано відповідачем, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved