Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

22 березня 2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 15 листопада 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який було розірвано 11 січня 2011 року; від сумісного життя з відповідачем у місті Донецьку [INFO] року у них народилася донька [PERSON]. Після народження доньки сім'я розпалася і позивач разом з дитиною в грудні 2009 року повернулась в місто Лиман, де проживає по теперішній час разом з матір'ю. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 січня 2011 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від його заробітку (доходів). За період з грудня 2009 року по час звернення позивача до суду з даним позовом [PERSON] не приймає участі в вихованні дитини, не спілкується з донькою та з листопада 2014 року ухиляється від її утримання. Просила задовольнити позовні вимоги, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки та змінити розмір аліментів, визначеного за аліменти визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн., оскільки відповідач має нерегулярний мінливий дохід. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала доводи викладені в позовній заяві і просила її задовольнити. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №71 (5691) від 14 квітня 2016 року (а.с. 48-49), в судове засідання не з'явився Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, при відсутності заперечень проти такого вирішення справи позивачем та неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи, Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON], яка діє на підставі довіреності проти задоволення позову не заперечувала В судовому засіданні прокурор Городницька А.І. заявлені позовні вимоги підтримала. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши сторін і їх представників, свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини. Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (стаття 51 Конституції України. Відповідно до ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року «…Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (стаття 114). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV при розгляді справ Суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколів до неї та практику Європейського Суду як джерело права. При вирішенні даної категорії справ про позбавлення батьківських прав Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) (Заява № 39948/06) від 18 грудня 2008 року в пунктах 47-51 в черговий раз зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47) Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (п. 48) Суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (п.49). Потрібно з'ясовувати наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (п.50) Крім того, оцінюючи процес вирішення питання суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (п. 51). Судом встановлено, що 15 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку було зареєстроване шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] ( а.с. 12 ), який було розірване на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 січня 2011 року, яке набрало чинності 24 січня 2011 року (а.с 18). В ході розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу судом було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини і грудні 2009 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. На підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області по цивільній справі №2-73/11 від 11 січня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання його доньки [PERSON], стягуються аліменти у розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 52-53). Відповідно до довідки виданої [PERSON] відділом державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку у зв'язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження. які залишені на тимчасово окупованій території Донецької області щодо ухилення боржника [PERSON] від сплати аліментів відсутні (а.с 20). Згідно довідки Краснолиманського центру первинної медико-санітарної допомоги ім.. М.І. Лядукіна дитина [PERSON] здорова на Д. обліку не перебуває (а.с 25). [PERSON] має постійне місце роботи працює прибиральником виробничих приміщень Краснолиманського БМЄУ, характеризується як відповідальний, вольовий, ініціативний працівник, який постійно підвищує рівень майстерності, користується повагою в колективі (а.с 26, 27). Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 02 березня 2016 року представниками служби у справах дітей Краснолиманської міської ради, для виховання та розвитку малолітньої [PERSON], [INFO], створені задовільні умови: дитина проживає разом з матір'ю та бабкою, у дитини є окреме місця для відпочинку ігор та занять, іграшки, дитячі книжки в достатній кількості (а.с 30). Згідно акту складеного за участю громадськості за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] разом з донькою [PERSON] та матір'ю. [PERSON] займається вихованням та утриманням дитини, особа батька їм не відома (а.с. 28). Згідно довідки №1 від 05.01.2016 року, виданої Дошкільним навчальним закладом №4 Краснолиманської міської ради, [PERSON], відвідує дитячий садочок останні 3,5 роки; батько дитини участь в вихованні не бере. За весь час перебування [PERSON] у дошкільному закладі жодного разу не відвідував заклад, не цікавився життям та здоров'ям дитини, не брав участі у батьківських зборах. Ніяких спогадів про батька , його відвідування , подарунки працівники закладу не чули (а.с 29). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили що незважаючи на те, що дитина потребує догляду, уваги та турботи відповідач [PERSON] не приймає будь-якої участі у вихованні доньки; не провідує її, не цікавиться станом її здоров'ям, успіхами, морально та матеріально не підтримує. Аналізуючи письмові докази по справі, пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] суд встановив, що з грудня 2009 року по теперішній час відповідач [PERSON] проживає окремо від [PERSON] та доньки [PERSON] та не приймає участі в вихованні дитини; з заявами до органу опіки і піклування, служби у справах дітей Краснолиманської міської ради, суду для вирішення питання участі в вихованні дитини не звертався. Відповідно до висновку виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] року, так як він відсторонився від виховання дитини і виконання батьківських обов'язків (а.с 32) Суд приходить до переконання що висновок органу опіки і піклування про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], ґрунтуються на достатній доказовій базі та батьки мали достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що при розгляді цього питання об'єктивні обставини (вік дитини) не надавали можливість дитині висловити свою думку стосовно прихильності до батька та позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що за встановлених обставин дитина не зазнаватиме страждань через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки з боку відповідача. Суд приходить до такого висновку дослідивши всі обставини справи та встановивши, що відповідач тривалий час не приймає участі в вихованні доньки, якої взагалі не відомо про існування батька. При цьому суд доходить висновку, що втручання в особисте і сімейне життя сторін по справі здійснюється згідно із законом, відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Вирішуючи позовні вимоги в частині зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, суд виходить з наступного. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач проживає в місті Донецьку на тимчасово окупованій території та у позивача відсутні відомості про його місце роботи та рівень доходів, рішення суду про стягання аліментів у розмірі ? частини від його заробітку (доходів) не виконується, суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, визначений у частці від доходу батькана тверду грошову суму у розмірі 650 грн. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При зверненні до суду позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн за заявлену вимогу немайнового характеру про позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того, з відповідача на корить держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Outcome: approved