overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що зареєструвала шлюб з відповідачем - 12.02.1999 року. Від шлюбу мають трьох синів: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Зазначає, що впродовж останніх двох років життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з березня 2014 року. Проживають окремо, тому що за час спільного проживання переконалися, що мають різні типи характерів, у них немає спільних інтересів, крім їхніх дітей; у них зникло почуття любові та взаємоповаги. На судовий розгляд справи сторони подали заяви, де просять про розгляд справи у їх відсутність; позивач зазначила, що на позовних вимогах наполягає, спору про місце проживання дітей та про поділ майна не мають; а відповідач вказав, що згоден на розірвання шлюбу. Суд ухвалив, провести розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували 12 лютого 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від спільного життя мають неповнолітніх дітей, а саме: синів: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6, 7, 8), які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачкою. Сторони спільне життя припинили з березня 2014 року, оскільки мають різні типи характерів; протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, виникали постійні сварки, сперечання та непорозуміння, що призвело до втрати почуття любові та взаєморозуміння. Відповідач на розірвання шлюбу згоден, заперечень по суті заявлених вимог не подав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору про поділ майна та місце проживання дітей немає. Позивач примирення вважає не можливим. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з ним вони перебувають у шлюбі зареєстрованому 10.11.2012 року міським відділом РАЦСу Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 295. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили шлюбні відносини у зв'язку з несумісністю характерів, відсутності взаємопорозуміння та кохання. Тому позивач просить шлюб між ними розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати з нею. Позивач у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву, у якій просить справу слухати без її участі, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.11.2012 року відділом РАЦСу Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 295 (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Сторони разом не проживають. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини позивачка та відповідач поновлювати не бажають, наполягають на розлученні. За даних обставин шлюб підлягає розірванню так, як подальше спільне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та їх дитині. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Крім цього, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо залишення дитини на проживання з матір'ю. Ч. 1 ст. 161 СК України зазначає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує вік дитини, відношення батьків до дитини та залишає дитину на проживання з матір'ю. Крім цього, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона також повідомила про відсутність наміру змінювати прізвище на дошлюбне. Відповідач позов визнав. Від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 03.07.2008 року і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З початку серпня 2014 року сторони проживають за різними адресами, хоча фактично вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство вже понад два роки. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам обох сторін. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Позивач повідомила про відсутність наміру змінювати прізвище на дошлюбне. Відповідач позов визнав. Від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 12.08.2009 року, при цьому спільних дітей вони не мають. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З 2012 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом. Зазначала, що від спільного життя з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відносини в сім'ї не склалися, сторони проживають окремо. Син знаходяться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. У зв'язку із цим позивачка просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до її повноліття. Позивач просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов позивачкою подано 24.07.2014 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає, вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано письмових заперечень проти позову і доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 вересня 2011 року відділом ДРАЦС по місту Кам'янець-Подільському Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис 746. В обґрунтування позову вказує, що від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стала нестерпна поведінка чоловіка, який без будь-яких причин систематично влаштовував сварки, скандали, які негативно впливають на її стан здоров'я та на психологічний стан дитини. Із-за чого припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, проживають окремо. За час окремого проживання жодних кроків для примирення ніхто з них не зробив. Відповідач проживає з іншою жінкою, а їх сім'я існує формально. Майнового спору та спору про місце проживання дитини не має. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності [PERSON] Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони з 03 вересня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Припинили подружні відносини по тій причині, що в сім'ї не було взаєморозуміння, поваги. Нестерпна поведінка відповідача, який без будь-яких причин систематично влаштовував сварки, скандали, які негативно впливають на стан здоров'я дружини та на психологічний стан дитини, привели до припинення подружніх відносин і ведення спільного господарства, проживають окремо. За час окремого проживання впевнилися, що сім'я розпалася повністю і зберегти її вже не можливо. Майнового спору та спору про місце проживання дочки не має. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне проживання і збереження сім'ї стали неможливими. Шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 110 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 жовтня 2002 року відділом РАГС Кам'янець-Подільського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис 658. В обґрунтування позову вказує, що від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідач живе своїм життям, сім'я і діти у нього на другому плані. На даний час він проживає з іншою жінкою. За строк наданий для примирення не помирилися, хоча і неодноразово намагалися зберегти сім'ю. Проте, впевнилися, що жити разом не зможуть. Майнового спору та спору про місце проживання дітей на даний час не має. Справу просить розглядати у її відсутності, про що подала суду заяву. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності позивача. Відповідач в суді позов визнав і пояснив, що дійсно неодноразово намагалися примиритися, але все марно. На даний час впевнилися, що сім'я розпалася повністю і зберегти її вже не можливо. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони з 06.10.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Припинили подружні відносини по тій причині, що відповідач живе своїм життям, сім'я і діти у нього на другому плані. [PERSON] певний період проживав з іншою жінкою. За строк наданий для примирення сторони не помирилися. Майнового спору та спору про місце проживання синів [PERSON] та [PERSON] не має. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне проживання і збереження сім'ї стали неможливими. Шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 110 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. В обгрунтування позову вказує, що з 19 вересня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання у них народився син [PERSON]. Майже рік тому припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, проживають окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] надає на свій розсуд, хоча працює, має заробіток і зобов'язаний утримувати неповнолітнього сина. Дитина знаходиться на її утриманні і тієї допомоги, що надає батько не вистачає. Відповідач в судовому засіданні позов визнав і пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів в сумі 500 грн. щомісячно. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Син знаходиться на утриманні матері. Батько матеріальну допомогу на його утримання надає на свій розсуд, хоча працездатний і зобов'язаний утримувати сина згідно закону. Позивачка потребує такої допомоги. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Аліменти підлягають стягненню згідно ст. ст. 180, 182, 184, 191 СК України в розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

24.07.2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернувшись до суду в обґрунтуванні позову вказують, що згідно обмінного ордеру № 015969 від 05.08.1980 року [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS]. В теперішній час в квартирі зареєстровані позивач - [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] [PERSON] не мешкає в квартирі з 2000 року, але прописана в ній до теперішнього часу. Реєстрація відповідача на даній жилій площі створює труднощі у користуванні та володінні житлом. Позивачі просять визнати [PERSON] втратившою право користування житлом, а саме [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено обставини, які визнаються сторонами, що відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України, що не потребує доказуванню. Згідно обмінного ордеру № 015969 від 05.08.1980 року, акту від 16.06.2014 року, довідка з місця проживання № 253 від 12.06.2014 року та виписки із особистого рахунку від 12.06.2014 року - а.с.10,11,12,13, що [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], але відповідач з 2000 року в квартирі не мешкає, житло за призначенням не використовує більш ніж 6 місяців без поважних причин і може бути визнаною втратившою право користування житловим приміщенням. Згідно ст.ст.71,72 ЖК України, визнається, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин, цей строк може бути продовжено в разі спору - судом. Оскільки відповідач не мешкає в квартирі [ADDRESS] понад 6 місяців без поважних причин, що не заперечується відповідачем, тому суд вважає можливим усунути перешкоди в користуванні житлом для позивачів. На підставі ст.71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

24.07.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Із позову вбачається, що 21.09.1999 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, реєстрація шлюбу здійснювалась у відділі реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 703. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує на те, що спільне життя не склалось, взаєморозуміння відсутнє. Подальше збереження сім'ї позивачка вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час між ними немає. Позивачка просить розірвати їх шлюб. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що підтверджується копією паспорту (а.с. 3-5) свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с.7/. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження родини стали неможливими. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

24.07.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебуває в шлюбі з 22 квітня 2005 року, шлюб зареєстрований Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 128. Від цього шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO]. З 2011 року сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з тієї причини, що в них відсутнє взаєморозуміння та почуття, в них вже є інші особисті відносини, вона вважає, що примирення між ними неможливо, а тому просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити [PERSON]. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні підтримав повністю позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З свідоцтва про укладання шлюбу вбачається, що сторони перебувають в шлюбі з 22 квітня 2005 року, шлюб зареєстрований Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 128, дошлюбне прізвище позивачки [PERSON]. (а.с.7). Від цього шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO].(а.с.6). Судом встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2011 року з тієї причини, що в них відсутні взаєморозуміння та почуття. Примирення між ними неможливо, шлюб суперечить інтересам сторін. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст..235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, шлюб між нею та [PERSON] слід розірвати, прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved