Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

23 лютого 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 03 березня 1990 року міським відділом РАГС м. Павлоград, актовий запис № 166 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що 03 березня 1990 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них 25 серпня 2006 року народилася донька [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2018 року. Причиною розпаду сім'ї, є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Ухвалою суду від 27 березня 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, однак від нього надійшла телефонограма, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, та не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206\~ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 03 березня 1990 року уклали шлюб (арк.с.7). Від шлюбу у них 25 серпня 2006 року народилася донька [PERSON], яка проживає разом з позивачкою. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з січня 2018 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки позивачку було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved