Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

22 березня 2021 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що з 25 січня 1989 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування позову вказує, що сторони припинили спільне проживання та ведення господарства через різні характери, відсутність взаєморозуміння і довіри. Вказує, що в добровільному порядку [PERSON] відмовляється розірвати шлюб, а тому звернутися в органи ДРАЦС для подачі спільної заяви не має можливості. Вважає, що причини звернення до суду є обґрунтованими, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому просить шлюб розірвати та залишити їй прізвище, набуьте у шлюбі « [PERSON] ». Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 19-20), в судове засідання не з`явилися. При цьому, позивач [PERSON] подала заяву від 06.04.2021р., згідно якої просить розгляд справи проводити без її участі; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; строку для примирення не потребує; вказує, що майнового спору та неповнолітніх дітей немає, а тому просить позов задоволити повністю (а.с. 21-22). Відповідач [PERSON] подав заяву від 09.04.2021р. про розгляд справи у його відсутності; позов визнає в повному обсязі; миритися не бажає; вказує, що майнового спору та неповнолітніх дітей немає, а тому просить позов [PERSON] задоволити повністю (а.с. 23-27). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 25 січня 1989р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Новодністровською селищною радою Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 5, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 4). Як зазначає позивач [PERSON] сторони припинили спільне проживання та ведення господарства, у зв`язку із чим остання не бачить сенсу у подальшому підтриманні сімейних відносин, а тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надавав та в заяві від 09.04.20201. позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, строку для примирення не бажає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажає перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.01.1989р., після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, враховуючи бажання позивача залишити прізвище, яке вона набула при реєстрації шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454, 00 грн., а також позивачу слід повернути судовий збір в сумі 454, 00 грн. з державного бюджету. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved