Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

23 грудня 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 13 червня 2014 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 907. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Їх спільне життя не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя, втратою взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. До того ж на протязі року відповідач мешкає окремо, тобто сім'я фактично розпалась. Оскільки дитина буде проживати з матір'ю, батько зобов'язаний брати участь в її утриманні. Позивач [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач [PERSON] - про визнання позову. Обидві сторони просили розглянути справу у їх відсутність. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові та взаєморозуміння, внаслідок чого вони проживають роздільно, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову про розірвання шлюбу є положення частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, згідно яких позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, та частини 2 статті 112 цього Кодексу, за приписом якої суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Правовими підставами для задоволення позову про стягнення аліментів є положення статті 180 Сімейного кодексу України, за приписом якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, статті 181 цього Кодексу, яка визначає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, та статті 191 цього Кодексу, згідно якою аліменти на дітей присуджуються від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому суд на підставі положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved