Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

22 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, посилаючись на те, що в період з 1999 року по 2004 рік він перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] , від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] , на яку позивач сплачує аліменти на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2002 року, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між сторонами була домовленість про добровільну сплату аліментів, тому 18 липня 2013 року відповідач написала до Держаної виконавчої служби заяву про повернення виконавчого документа, усі аліментні зобов`язання були погашені. В період з 2004 року по 2015 рік позивач перебував у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу має дочку [PERSON] , [INFO] , на яку позивач сплачує аліменти на підставі заочного рішення Артемівського міськрайонного суду від 01 грудня 2011 року, у розмірі у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] [PERSON] померла, спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем, знаходиться на його повному утриманні та вихованні, у зв`язку з чим, позивач знаходиться у скрутному матеріальному стані. При цьому, позивач страждає на низку хронічних захворювань: виразка шлунку, хронічний бронхіт та ВІЛ-інфекція. У квітні 2018 року позивач дізнався про те, що відповідач [PERSON] повторно подала для виконання виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, тому, державним виконавцем була нарахована заборгованість з аліментів за попередні роки, яка станом на 01 березня 2018 року становить 26052 грн. 83 коп. У зв`язку із вищевикладеним, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] за період з 02 квітня 2002 року по 01 березня 2018 року у розмірі 26052 грн. 83 коп., нарахованої за виконавчим листом № 2-1614, виданим Артемівським міськрайонним судом 09 квітня 2002 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 18 грудня 2018 року, яке було неодноразово відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явилися. Були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить справу розглянути у його та позивача відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомила, тому на підставі частини 3 ст. 131 ЦПК України суд вважає, що вона не з`явилася у судове засідання без поважних причин. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Заяви про відкладення розгляду справи не надійшло, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1999 року, який було розірвано 16 липня 2004 року (а.с. 7), мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на якого позивач повинен сплачувати аліменти з 02 квітня 2002 року на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2002 року по справі № 2-1614-2002 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісяця, на користь [PERSON] до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Відповідно до заяви відповідача [PERSON] від 18 липня 2013 року, остання відкликала з Бахмутського МРВ ДВС ГТУЮ в Донецькій області виконавчий лист щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із домовленістю з боржником щодо добровільної сплати аліментів (а.с. 11). 15 жовтня 2004 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 30 жовтня 2015 року, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками у свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2011 року по справі № 2-3761/11 з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Соледар Донецької області, стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2011 року і до її повноліття, на користь [PERSON] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 жовтня 2015 року (а.с. 10). Відповідно до довідки голови вуличного комітету Оболонко О. Л . від 24 вересня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , та на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , з часу смерті матері [PERSON] - з [INFO] по теперішній час (а.с. 14). У позовній заяві позивач посилається на те, що спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з ним, знаходиться на його повному утриманні та вихованні, у зв`язку з чим, він знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Дослідженими у судовому засіданні доказами щодо матеріального стану позивача, наданими позивачем та витребуваними судом, встановлено, що заборгованість за аліментами утворилася за період з 10 лютого 2016 року по 01 березня 2018 року, а не з 02 квітня 2002 року, як зазначив позивач у позовній заяві. Так, відповідно до листа Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який надійшов на адресу суду 28 травня 2019 року за № 15904, на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-1614 від 09 квітня 2002 року, виданий Артемівським міськрайонним судом, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку. Згідно матеріалів виконавчого провадження, стягувач 24 березня 2015 року звернувся до Бахмутського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області із заявою про прийняття на виконання виконавчого листа. В перебігу примусового виконання було з`ясовано, що боржник отримує дохід в КП «Бахмут-Вода». 02 квітня 2015 року було надіслано постанову про звернення стягнення на доходи боржника для виконання (а.с. 61-62, 64, 65). Постановою про стягнення періодичних платежів (аліментів) від 02 квітня 2015 року стягнуто з [PERSON] згідно виконавчого листа з усіх видів заробітку (доходів), що належить до виплати, після відрахування податків, аліменти у розмірі 50% до погашення боргу, який нарахувати по ј частині, починаючи з 01 лютого 2015 року. Після утримання заборгованості, утримання аліментів проводити згідно виконавчого листа по ј частині, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 66). Листом від 11 лютого 2016 року за № 216 КП «Бахмут-Вода» повернуло постанову про стягнення періодичних платежів (аліментів) від 02 квітня 2015 року з громадянина [PERSON] у зв`язку зі звільненням за власним бажанням (наказ № 19-к від 09 лютого 2016 року), в якому також зазначено, що утримання аліментів здійснено з 01 лютого 2015 року по 09 лютого 2016 року. Залишку нестягнутої суми заборгованості немає. Середній заробіток боржника за останні три місяці складає 3164 грн. 60 коп. (а.с. 67). 12 квітня 2016 року та 20 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Івановою С.О. було надіслано [PERSON] виклики державного виконавця, проте [PERSON] не з`являвся до виконавчої служби за викликами (а.с. 68-69). 21 березня 2018 року за № 14622 сторонам виконавчого провадження [PERSON] та [PERSON] було надіслано розрахунок заборгованості (а.с. 70). Як видно з наданого суду розрахунку заборгованості, у [PERSON] заборгованості за аліментами до 09 лютого 2016 року немає. Заборгованість за період з лютого 2016 року по лютий 2018 року включно, тобто станом на 01 березня 2018 року складає 26052 грн. 83 коп. (а.с. 71). Таким чином, згідно з розрахунком заборгованості, заборгованість за аліментами у [PERSON] виникла з 10 лютого 2016 року по 01 березня 2018 року. 26 березня 2018 року за № 14596 Бахмутським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до ТОВ «Ремоптимабуд» направлено для виконання постанову від 26 березня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою стягнуто з [PERSON] згідно виконавчого листа з усіх видів заробітку, що належить до виплати, після відрахування податків, аліменти у розмірі 50% до погашення боргу. Борг станом на 01 березня 2018 року складає 26052 грн. 83 коп. З 01 березня 2018 року утримання аліментів проводити згідно виконавчого листа по ј частині, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 73-74). Відповідно до довідки про доходи ТОВ «Ремоптимабуд» від 06 вересня 2018 року № 314/09-18, позивач [PERSON] працює електрогазозварником у ТОВ «Ремоптимабуд» та за період з жовтня 2017 року по серпень 2018 року отримав загальну суму доходу без урахування аліментів у розмірі 46512 грн. 40 коп. При цьому, за вказаний період йому було нараховано заробітну плату у розмірі 72302 грн. 14 коп., стягнуто податок з доходів фізичних осіб у розмірі 13014 грн. 39 коп., а сума сплачених аліментів складає 12775 грн. 35 коп. За період з квітня 2018 року по липень 2018 року позивач щомісяця сплачував аліменти у розмірі 3193 грн. 84 коп. (а.с. 6). За таких обставин, позивач мав змогу сплачувати аліменти у період, за який утворилася заборгованість. Судом також з`ясовано, що [PERSON] на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради та Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як одержувач державних допомог та соціальних виплат на дочку [PERSON] , [INFO] , не перебуває та ніяких видів допомоги на отримує (а.с. 85, 87). Крім того, позивач посилався на те, що він страждає на низку хронічних захворювань: виразка шлунку, хронічний бронхіт та ВІЛ-інфекція. Однак, суд не бере до уваги доводи позивача щодо погіршення його стану здоров`я, що призвело до виникнення заборгованості за аліментами, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, відомостей щодо лікування позивача з приводу хронічного бронхіту та у який період в матеріалах справи немає. З приводу лікування виразки шлунку позивач звертався до лікарів у жовтні 2013 року (а.с. 16), тобто до утворення заборгованості за аліментами. Як видно з довідки лікаря-інфекціоніста кабінету «Довіра» [PERSON] , [PERSON] знаходиться на обліку в кабінеті «Довіра» з 18 жовтня 2018 року з діагнозом: «ВІЛ-інфекція, І клінічна стадія, персистуюча генералізована лімфаденопатія В 23.1» та потребує постійного прийому препаратів (а.с. 18). Таким чином, вказаний діагноз позивачу було встановлено після утворення заборгованості за аліментами, яка нарахована станом на 01 березня 2018 року, та постійного прийому препаратів він потребує тільки з 18 жовтня 2018 року. Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано будь-яких доказів щодо фактичних витрат на його лікування у період утворення заборгованості за аліментами. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки, Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п. 22 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми видно, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів суд повинен виходити з інтересів дитини, оскільки, аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем [PERSON] не доведено, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд вважає, що обставини, що у позивача на утриманні з [INFO] знаходиться неповнолітня дочка [PERSON] , мати якої померла, та позивач з 18 жовтня 2018 року знаходиться на обліку в кабінеті «Довіра» з діагнозом: «ВІЛ-інфекція» та потребує постійного прийому медичних препаратів, не є істотними обставинами, які можуть звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки виховання дочки є батьківським обов`язком, а заборгованість за аліментами утворилася до встановлення даного діагнозу. На підставі викладеного, суд вважає, що в даному випадку підстав для задоволення позову немає, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed