Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

22.09.2017р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: м.Білицьке, вул.Соцпраці, 25/7. В зазначеній квартирі був зареєстрований її син [PERSON], 22.05.1996р.н., який з 2006р. не мешкає за вказаною адресою, з того часу поїхав до Іспанії де і проживає на даний момент в м.Барселона. [PERSON] не приймає участі в утриманні вищезазначеної квартири, комунальні послуги не сплачує, особистих його речей у квартирі не має. Ця обставина створює перешкоду для позивача, як для власника житла здійснювати свої права стосовно продажу квартири. Просить визнати [PERSON], 22.05.1996р.н., таким, що втратив право користування квартирою за адресою: Донецька область, м.Білицьке, вул.Соцпраці, 25/7; справу розглянути без її участі та не стягувати судові витрати з відповідача. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, але в матеріалах справи маються заяви від 31.10.2017р. в яких просять розглянути цивільну справу без їх участі, просили суд задовольнити позовні вимоги, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до заяви позивача від 31.10.2017р., про розгляд справи без її участі, просила також долучити до матеріалів справи заяву відповідача. Згідно заяви відповідача [PERSON], яка посвідчена консулом Генерального консульства України [PERSON], він повідомлений про те, що в Добропільському міськрайонному суді Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Пояснив, що вже 10 років проживає в Іспанії. Таким чином, на підставі ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-НО №381609, виданого виконкомом Білицької міської ради народних депутатів в м.Добропілля Донецької області від 18.06.1996р., актовий запис №45, [PERSON] є матірю [PERSON]Г.(а.с.16). Як пояснив позивач в позовній заяві відповідач [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з 2006р. Так відповідно до копії договору купівлі-продажу від 22.01.2002р. вбачається, що власником квартири за адресою: Донецька область, Добропільський район, м.Білицьке, вул.Соцпраці, 25/7, є позивач [PERSON]С.(а.с.9). Відповідно до акту від 03.04.2017р., виданого головою АОСББ «Авангард», власником квартири за адресою: м.Білицьке, вул.Праці, 25/7 є [PERSON] та з 2006р. по даний час в квартирі ніхто не мешкає(а.с.18). Як вбачається з довідки голови АОСББ «Авангард» №127 від 03.04.2017р., [PERSON], 22.05.1996р.н., дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], але з 2006р. за даною адресою не мешкає, виїхав з батьками за межі України (а.с.19). Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Виходячи з положень ст.71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп.10 і 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України», право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 405 ч.2 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Із заяви відповідача [PERSON] слідує, що зявитись в судове засідання він не зміг, оскільки вже більше 10 років мешкає за межами України в м.Барселона, Іспанія, але вказав, що підтримує позовні вимоги позивача [PERSON], тобто визнав позов повністю, ніяких заперечень до суду не надходило. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує\~ права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Тому на підставі викладеного, беручи до уваги, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі, оскільки його задоволення не вплине на права та обовязки третіх осіб. Таким чином, у суду не має підстав для сумніву в наданих відомостях позивача, зібрані по справі дані підтверджують факт не проживання відповідача в квартирі позивача більше одного року, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved