Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

23.10.2017 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] міської ради Миколаївській області про визнання за нею права приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку розташованого по пров. Лікарняному, 37 у м. Новий Буг, Миколаївської області. Позов обґрунтований тим, що 07.06.2007 року позивач отримала в дар від своєї матері [PERSON] нерухоме майно у виді житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться по пров. Лікарняному, 37 у м. Новий Буг, Миколаївської області. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0.1 га, яка була приватизована її батьком [PERSON], та продовжує перебувати у його власності на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-МК № 024576, виданого 04.02.1997 року [PERSON] міською радою Миколаївської області. 27.04.2000 року батько позивачки [PERSON] помер, а будинок по пров. Лікарняному, 37 у м. Новий Буг, Миколаївської області перейшов у власність матері позивачки [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. В подальшому [PERSON], на підставі договору дарування, посвіченого приватним нотаріусом [PERSON] 07.06.2007 року, подарувала вказаний житловий будинок своїй дочці [PERSON] Однак предметом даного договору дарування був лише житловий будинок із прилеглими господарськими будівлями та спорудами, а земельна ділянка на якій розташований будинок не була предметом договору дарування. Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0.1 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку по пров. Лікарняному, 37 у м. Новий Буг, Миколаївської області, було втрачено. Посилаючись на те, що в позасудовому порядку переоформити земельну ділянку не можливо, позивачка просила визнати за нею право власності на земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи в її відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування нерухомого майна, посвіченого приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області, 07.06.2007 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар, житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться по пров. Лікарняному, 37 в м. Новий Буг, Миколаївської області (а.с.5,6). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 024576, виданого 04.02.1997 року [PERSON] міською радою Миколаївської області, земельна ділянка площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку №37 по пров. Лікарняному в м. Новому Бузі, Миколаївської області, належить [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-ФП № 023117 від 04.05.2000 року виданого [PERSON] районним відділом РАГС Миколаївської області [PERSON] помер 27.04.2000 року(а.с.08). Відповідно до ч. 1\~ст.120 ЗК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п. ґ п. 18\~Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~після 31 грудня 2001 року (і до 01 січня 2004 року) при набутті особою у власність будинку, будівлі, споруди право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до\~статті 120 ЗК України 2001 року\~на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі\~статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України від 27.04.2007 року № 997-V- і згідно зі\~ст.120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до\~ст..377 ЦК України\~і\~статті 120 ЗК України\~в редакції\~Закону України від 5 листопада 2009 року N 1702-VI. Відповідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України по справі № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року Верховним Судом України було зазначено, що норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша\~ст..120 ЗК України\~(в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку ) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга\~ст..120 ЗК України). При цьому, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. Частина четверта\~ст..120 ЗК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Стаття 120 ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~ст..120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При застосуванні положень\~ст.120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Вказаний висновок Верховного Суду України в силу вимог ч. 1\~ст.360-7 ЦПК України\~підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи , що позивачем не ставиться питання про відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, вони підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: approved