Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

24.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. У позовній заяві зазначала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2013 року до їх повноліття, про що був виданий виконавчий лист від 03.10.2013 року. Проте відповідач сплачував аліменти не у повному обсязі, заборгованість складає 5600 грн. Крім того, в період часу від дня ухвалення рішення про стягнення аліментів, на лікування дітей була витрачена сума 1323,17 грн.Також зазначала, що має право на стягнення пені у розмірі 1% від суми несплачених аліментів, розмір якої становить 6577 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам у сумі 5600 грн., 50% додаткових витрат на лікування дітей 661 грн., пеню за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 6577 грн. та стягнути судовий збір 243,60 грн. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, підтримала викладене в позовній заяві, наполягала на позовних вимогах, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. У судові засідання по цій справі відповідач повторно не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у зв'язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у вищезазначені судові засідання. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю позивача, відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково . Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2013 року до їх повноліття, про що був виданий виконавчий лист від 03.10.2013 року. (а.с.3,4) Із розрахунку заборгованості ВДВС встановлено, що [PERSON] не в повному обсязі сплачувались аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 01.03.2014. в розмірі 5600 грн.(а.с.5) Відповідно п.7.21 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України, 02.04.2012 N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802) державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно п.7.22 вказаної Інструкції у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. При відсутності спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Зважаючи на положення цієї статті позивачем не доведено, що між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості, відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень щодо розміру аліментів не надав, розрахунок державного виконавця не оспорював, а тому наявна заборгованість підлягає стягненню державним виконавцем у порядку Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд вважає, що у цій частині позовних вимог слід відмовити. Частиною 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Враховуючи, що позивач понесла витрати на лікування дітей, що підтверджено копіями квитанцій відповідно до призначень лікаря, копією медичної картки, виписним епікризом (а.с.7-13), з відповідача на користь позивача на підставі ст.185 СК України підлягає стягненню ? частка понесених позивачем витрат у розмірі 661 грн. Окрім того, згідно ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров'я відповідач суду не представив, доказів того, що він має інших утриманців суду не надав, а тому має змогу працювати і сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі, що визначений судовим рішенням, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини [PERSON] Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, яка відповідно до ч. 1ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача суд виходить з того, що дана неустойка підлягає нарахуванню з липня 2013 року, обчислення суми пені належить здійснювати в межах позовних вимог згідно до ст.10 ЦПК України до 25 березня 2014 року. Згідно розрахунку пені по несплаті аліментів наданому позивачкою, загальна сума неустойки за несвоєчасну сплату аліментів складає 6577 грн., однак розраховуючи суму боргу позивачем допущено арифметичну помилку, тому суд вважає, що ці вимоги також підлягають задоволенню частково, а розмір пені дорівнює 6446 грн., виходячи з наступного. Заборгованість станом на 15.07.2013 р. склала 500 грн., з яких борг 400 грн. сплачено у січні 2014 року. Тому пеня на заборгованість 400 грн. за період з 15.07.2013 р. до 01.01.2014 р. складає 680 грн. (400 грн./100 х 1х 170 днів)., пеня на заборгованість 100 грн. з 01.08.2013 року по 25.03.2014 року складає 236 грн. (100 грн./ 100х1х 236 день). Заборгованість за серпень 2013 року склала 1000 грн. Пеня за період з 01.09.2013 р. до 25.03.2014 р. складає 2050 грн.(1000 грн./ 100 х 1 х 205 днів). Заборгованість за вересень 2013 року склала 1000 грн. Пеня за період з 01.10.2013р. до 25.03.2014 р. складає 1750 грн. (1000,00 грн./ 100х 1х 175 днів). Заборгованість за жовтень 2013 року склала 300 грн. Пеня за період з 01.11.2013р. до 25.03.2014 р. складає 432 грн. (300 грн/ 100х 1х 144 днів). Заборгованість за листопад 2013 року склала 200 грн. Пеня за період з 01.12.2013р. до 25.03.2014 р. складає 228 грн. (200грн./ 100х 1х 114 днів). Заборгованість за грудень 2013 року склала 1000 грн. Пеня за період з 01.01.2014р. до 25.03.2014 р. складає 830 грн. (1000грн./ 100х 1х 83 днів). У січні заборгованість відсутня, сплачено аліментів 1400 грн., з яких 400 грн. у рахунок погашення заборгованості за липень 2013 року. Заборгованість за лютий 2014 року 1000 склала 1000 грн. Пеня за період з 01.03.2014р. до 25.03.2014 р. складає 240 грн. (1000грн./ 100х 1х 24 днів). Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме із заявлених вимог 12838 грн. задоволено 7107 грн. тобто 55,35%, отже стягненню підлягає 134,83 грн. ( 55,35% від 243,60грн).

Outcome: partial