Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

22 серпня 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 8, яка розташована в будинку № 3 по вул. Центральній в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області. В обґрунтування позову вказано, що позивачі є власниками вказаної вище квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22.07.1998 року. Відповідач у справі - [PERSON] - є чоловіком позивача [PERSON] (до шлюбу - Гонтар) [PERSON], а [PERSON] - є їх донькою. Подружжя мешкало у квартирі № 8, яка розташована в будинку № 3 по вул. Центральній в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області. Проте, шлюбне життя не склалося і у березні 1998 року [PERSON] залишив сім'ю та виїхав у невідомому напрямку, добровільно визначивши для себе інше місце проживання, а спірним жилим приміщенням вже не користується без поважних причин більше шести місяців. 24.02.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а отже відповідач перестав бути членом сім'ї [PERSON] Останні відомості про відповідача [PERSON] були 28.02.2006 року вже після розірвання шлюбу, саме з того моменту та до теперішнього часу місцезнаходження відповідача нікому невідоме. Крім того, згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14.05.2007 року [PERSON] з 28.02.2006 року визнано безвісно відсутнім. Заяв до суду про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою - не надходило. Судове рішення не скасовано. [PERSON] за місцем своєї реєстрації та колишнього проживання більше ніколи не повертався. Ніяких відомостей від нього з лютого 2006 року по теперішній час не надходило. Крім того, будь-яких усних чи письмових домовленостей між власниками житла та відповідачем [PERSON] стосовно його проживання у квартирі № 8 - не існувало та не існує. Відповідач [PERSON] вже більше 19 років, не проживаючи в даній квартирі, ніколи не сплачував та не сплачує і на теперішній час комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих його речей в квартирі немає і взагалі, даним житловим приміщенням він ніколи не цікавився та цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, а отже позивачі змушені їх сплачувати і за відповідача. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачі до суду подали заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом опублікування оголошення про його виклик у пресі. Заяв про відкладення, заперечень проти позову до суду не надходило. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, по наявним в матеріалах справи доказам, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідачки, яка повідомлялась належним чином про час та місце судового розгляду справи. У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису. \~ Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] (до шлюбу - Гонтар) О.В., а [PERSON] є їх донькою (а.с. 9, 13, 14, 15). Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири № 8, яка розташована в будинку № 3 по вул. Центральній в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 22.07.1998 року (а.с. 16, 17). З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.05.2007 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 28.02.2006 року. Вказане рішення не скасовано та жодних відомостей про появу відповідача немає (а.с. 18, 19, 20). Згідно копії Довідки виконавчого комітету Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 19.07.2017 року № 2257 за адресою [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 21). Факт того, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у [INFO], підтверджується Актом від 26.07.2017 року, в якому зазначено, що на даний час місцезнаходження [PERSON], що зареєстрований за адресою [INFO], невідомо. З 1998 року відповідач за даною адресою не проживає. Його речей та іншого майна в квартирі немає, поштові відправлення не надсилаються. [PERSON] знаходиться в розшуку, як безвісно зниклий (а.с. 22). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в квартирі позивачів зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, позивачі, як власники, не можуть повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України\~власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивачі, як власники майна мають право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачам у володінні розпорядженні їх власністю. Таким чином, відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved