Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

22.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]\~про стягнення\~аліментів на\~утримання дитини,посилаючись на те, що вона є матірю малолітньої [PERSON], [INFO] З батьком дитини, відповідачем по справі, позивач в зареєстрованому шлюбі не перебувала, проте за їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації, відповідач визнав себе батьком дитини. З квітня 2013 року сторони проживають окремо, донька проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні, відповідач жодної участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини не несе, відмовляється сплачувати аліменти у добровільному порядку, ухиляється від будь-яких вимог щодо забезпечення належного рівня життя дитини. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі ј частин всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову, вказав, що проживав з позивачкою та після народження дитини погодився, що він є батьком, проте наразі у нього існує сумнів з приводу того, що дитина його. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та 26.03.2012 року у них народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 210605, виданим Виконавчим комітетом Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області. Батьком дитини записаний «Богдан Станіслав Миколайович». Відповідно до довідки, виданої Великоснітинською сільською радою Фастівського району Київської області 21.02.2019 року за № 99, [PERSON] зареєстрована в [INFO] і на її утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO] Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків, при цьому цей обовязок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та розяснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. В судовому засіданні відповідач зазначив, що у нього є сумнів з приводу того, чи є він батьком дитини, позивачка не надає можливості бачитися з дитиною. Однак в обґрунтування зазначеного, відповідачем не надано будь-яких доказів: рішення щодо усунення перешкод у спілкування з дитиною не приймалося, до суду з позовом про оспорювання батьківства відповідач не звертався. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи у сукупності досліджені докази, з урахуванням думки сторін щодо заявлених позовних вимог та виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обовязку обох батьків приймати участь в утриманні своїх дітей, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання дочки [PERSON] щомісяця в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у звязку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 768,40 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved