Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

23 грудня 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 25.04.2019 по 31.07.2020 він працював у Філії «Згурівське районне дорожнє управління» Дочірного підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». У цей період йому була нарахована, але з вини роботодавця не виплачена в день його звільнення заробітна плата у розмірі 26657,88 грн, що підтверджується довідкою боржника, яку він отримав 22.12.2020. Тому просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у зазначеному розмірі та середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення судового рішення. До початку першого судового засідання позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 26657,88 грн та середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення судового рішення в розмірі 19870,83 грн. Ухвала Згурівського районного суду Київської області від 04.01.2021 про витребування від Філії «Згурівське районне дорожнє управління» довідки про середню заробітну плату позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» за червень-липень 2020 року не виконана. У судове засідання сторони повторно не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відповідач - за адресою місця знаходження, що зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач направив заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, позов підтримує повністю, відповідач та третя особа про причини неявки суду не повідомили, своїх заперечень, пояснень та відзиву на позов не подали. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді сторожа у Філії «Згурівське районне дорожнє управління» Дочірного підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». 31.07.2020 позивача було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КзПП України (а.с.7-10 - копія трудової книжки). Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Дочірного підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» порушено справу про банкрутство(а.с.33-41). Згідно із довідкою, виданою Філією «Згурівське районне дорожнє управління» Дочірного підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 31.07.2020 за № 17, заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 31.07.2020 складає 26657,88 грн, а саме, за січень 2020 року - 1088,09 грн, за лютий 2020 року - 4162,80 грн, за березень 2020 - 4341,95 грн, за квітень 2020 року - 4146,23 грн, за травень 2020 року - 4402,74 грн, за червень 2020 року - 4368,96 грн, за липень 2020 - 4147,11 грн (а.с.11 - копія довідки). Зі змісту цієї довідки неможливо встановити, чи вирахувані із зазначених сум податки та інші обов`язкові платежі, обов`язок сплати яких покладається на відповідача. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденний заробіток позивача складає 198,05 грн ((4368,96 грн + 4147,11 грн) : 43 робочі дні (20 + 23)), відповідачем не спростований. Сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 серпня 2020 року по день ухвалення судового рішення 9 березня 2021 року складає 43571,00 грн (198,05 грн х 220 робочих днів). Перебіг строку затримки розрахунку при звільненні розпочався у день звільнення та триває до дня ухвалення рішення суду. Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно дост. 117 КЗпП України в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цьогоКодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок), у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має звернутися до суду з позовом про стягнення йому належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем строків виплати заробітної плати та розрахункових коштів позивачу, що є підставою для стягнення із відповідача на користь позивача належної йому заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки відповідач відповідних доказів відсутності своєї вини не надав. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновкудійшов Верховний Суд ускладі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судуу постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц, провадження № 61-23170сво18. Позивач сплатив судовий збір за вимогу про стягнення розміру середнього заробітку в розмірі 840,80 грн, який підлягає стягненню із відповідача на його користь (а.с.31 - квитанція). На підставі ст. 430 ЦПК України вбачається за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 4147,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved