Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

23.10.2020 позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 19.12.2009 між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] . Мати хлопчика, [PERSON] на початку 2012 року поїхала відвідати своїх батьків та залишилася там по теперішній час. Рішенням Київського районного суду м. Харкова 22.11.2012 шлюб між подружжям розірвано. Дитина залишилася проживати з батьком та перебуває на його повному утриманні. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток їх сина, не спілкується з ним, не створює умов для отримання ним освіти , а також не проявляє жодних кроків для спілкування. Таким чином, оскільки відповідач не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні та не надає матеріальної допомоги на його утримання, позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі та його представника, просив позов задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особа служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явились, звернулись до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за їх відсутності. Окрім того, третьою особою було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.11.2012. (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини, [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8). Згідно відповіді виконуючого обов`язки директора Харківської гімназії №1 Харківської міської ради Харківської області від 15.09.2020 № Б-1/6/01-20, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є учнем 5-Б класу Харківської гімназії №1 Харківської міської ради Харківської області та зі слів класного керівника [PERSON] , мати учня не підтримує зв`язок із класним керівником, не цікавиться результатами освітнього процесу, не відвідує батьківські збори. Батько учня, [PERSON] уважно слідкує за своїм сином під час освітнього процесу, контролює виконання домашніх завдань. (а.с. 10). З довідки головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №23 «Харківської міської ради» вбачається, що за інформацією лікаря-педіатра вихованням хлопчика та забезпечення йому догляду в тому числі під час хвороби займається батько - [PERSON] . Іноді йому допомагають бабуся та дідусь. Мати малолітнього [PERSON] , [PERSON] з сім`єю не проживає протягом останніх 9 років. Декларацію про вільний вибір лікаря, який надає первинну допомогу вона не підписувала (а.с. 11). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, судовому встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини, а тому позбавлення батьківських прав спрямовано на те, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитини у соціально здоровому середовищі. Приймаючи до уваги викладене, виходячи з інтересів дітей, суд приходить до висновку що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, а також те, що в судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з батьком та перебуває на повному його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме аліменти підлягають стягненню з відповідачки у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved