Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

23.02.2018 року позивач звернулася у суд до відповідача із вказаним позовом та свої доводи мотивує тим, що 21.12.2015 року позивач домовилася з відповідачем про ціну та всі інші істотні умови договору кіпівлі-продажу будинку № 23 по вул. Мира в п. Андріївка Волноваського району, Донецької області, сплатив йому повністю вартість будинку у сумі 50 000 грн., який належав відповідачу на підставі договіру купівлі-продажу житлового будинку від 29.03.2005 року. . На підтвердження правочину відповідач власноруч написав та видав їй розписку, у якій підтвердив отримання ним грошей та зобовязався оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі. Однак до теперішнього часу договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчено, так як відповідач відмовляється це зробити, посилаючись на постійну зайнятість. Вважає, що вони домовилися по усім суттєвим умовам договору, однак відповідач своїм небажанням посвідчувати нотаріально договір порушує його права, а тому просив суд визнати договір купівлі-продажу будинку дійсним, та визнати за ним право власності. На підтвердження правочину [PERSON] видав розписку, у якій підтвердив отримання ним грошей. В день підписання та видачі розписки [PERSON] передав йому домовладіння та з цього часу він безперешкодно користується будинком. Оскільки сторони за договором домовилися по усім суттєвим умовам договору та відбулося повне його виконання обома сторонами, нотаріально не оформили договір купівлі продажу житлового будинку № 23 по вул. Мира в смт. Андріївка Волноваського району Донецької області, вважає можливим в судовому порядку визнати договір купівлі-продажу будинку дійсним та визнати за ним право власності на будинок з господарськими спорудами. Позивач в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступного. Відповідно до ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч.1.3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.219 ч.2 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що відповідав справжній волі особі яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Згідно договіру купівлі-продажу будинку від 29.03.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Тельманівського нотаріального округу Донецької області будинок № 23 по вул. мира у смт. Андріївка Тельманівського району належить [PERSON].(а.с.12). Згідно постанови Верховної Ради України № 32- V111 від 11.12.2014 року змінено межі Волноваського, Новоазовського, Тельманівського районів, збільшивши територію Волноваського району на 70124 га земель за рахунок передачі до його складу 52718,3 га земель Тельманівського району. Згідно розписки від 21.12.2015 року [PERSON] отримав від позивача 50 000 грн. за продаж будинку. (а.с. 21). Будинком фактично володіє позивач, користується ним, гроші у повній сумі за вказану нерухомість передані [PERSON]. Викладені докази приводять суд до впевненості, що між сторонами відбулася угода купівлі-продажу житлового будинку № № 23 по вул. Мира в смт. Андріївка Волноваського району Донецької області і договір повинен бути визнаний дійсним, а за позивачем необхідно визнати право власності на вказану нерухомість. Повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок № 23 по вул. Мира в смт. Андріївка Волноваського району Донецької області, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. На підставі ст.ст. 220, 334, 392, 638 ЦК України,

Outcome: approved