Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

22.07.2019 позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача про стягнення коштів. Посилалась на те, що 24.12.2014 року з її банківської платіжної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» шахрайським способом через мережу Інтернет невідомою особою здійснено переказ грошей у сумі 13 135 грн. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною кредитною карткою, виданою на ім`я [PERSON] неправомірними. Визнано транзакцію щодо переказу 24.12.2014 року коштів у сумі 13 135 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» нечинною. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути [PERSON] кошти у сумі 13 135 грн. шляхом відновлення їх на корктовому рахунку. На даний час зобов`язання щодо повернення коштів ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав, коштів на рахунок не повернув. У зв`язку з простроченням ПАТ КБ «ПриватБанк» виконання грошового зобов`язання, на відшкодування завданих збитків вона неодноразово зверталася до суду з позовними заявами про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» інфляційних витрат, 3% річних, пені. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07.11.2017 року, що набрало законної сили 31.01.2018 року на її користь стягнуто кошти на загальну суму 10 399 грн. 22 коп. Також, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 30.08.2018 на її користь стягнуто кошти на загальну суму 4 822.51 грн. Рішення АТ КБ «ПриватБанк» не виконав, кошти не повернуто. У зв`язку зі збільшенням періоду порушення АТ КБ «ПриватБанк» виконання грошового зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 13 135 грн., необхідно стягнути: - пеню за період з 01.06.2018 по 22.07.2019 в сумі 5 464.16 грн., інфляційні витрати за період з 01.06.2018 по 01.07.2019 в сумі 2 673.17 грн., -3 % річних за період з 01.06.2018 по 22.07.2019 в сумі 449.11 грн., - проценти за користування коштами за період з 01.06.2018 по 22.07.2019 в сумі 149.7 грн. Просила, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь за період з 01.06.2018 року по 22.07.2019 року пеню за несвоєчасне повернення коштів 13 135 грн. на картковий рахунок в сумі 5 464.16 грн., проценти за користування коштами у сумі 149.7 грн., 3% річних у сумі 449.11 грн. та інфляційні втрати за перівод з 01.06.2018 по 01.07.2019 у сумі 2 673.17 грн., а всього 8 736.14 грн. Ухвалою суду від 23.07.2019 відкрите провадження у справі та визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач [PERSON] не надала до суду заперечень стосовно розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» будучи повідомленим про відкриття провадження у справі ( 26.07.2019) з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався, відзиву або заперечень проти позову не подавав. Дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Як встановлено судом, правовідносини, що складися між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» неодноразово були предметом судового розгляду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року в цивільній справі №554/868/15 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредиткою «Універсальна», виданою на ім`я [PERSON] 28 жовтня 2012 року. Визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13135 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я позивача, нечинною та зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти в сумі 13135 грн. шляхом відновлення на картковому рахунку (а.с.8-12). До даного часу вказане судове рішення не виконано, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також процентів за користування коштами. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07.11.2017 року, в цивільній справі № 552/6037/17, яке набрало законної сили 31.01.2018 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року в сумі 5332 грн. 81 коп., компенсацію інфляційних втрат за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року в сумі 3842 грн. 00 коп., три відсотки річних за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 438 грн. 31 коп., проценти за користування коштами за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року в сумі 146 грн. 10 коп., на відшкодування понесених судових витрат 640 грн. 00 коп., а всього стягнути - 10399 грн. 22 коп. Вказане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» також не виконано до даного часу. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 30.08.2018, в цивільній справі № 552/3333/18, яке скасовано Полтавським апеляційним судом в частині про стягнення пені та відсотків за користування коштами, в іншій частині залишено без змін та набрало законної сили 05.12.2018, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] : пеню за період з 08.11.2017 року по 01.06.2018 року в сумі 2 692 грн. 68 коп., проценти за користування коштами за період з 08.11.2017 року по 01.06.2018 року в розмірі 73 грн. 77 коп., інфляційні витрати за період з 01.10.2017 року по 01.06.2018 року в розмірі 1 834 грн. 74 коп., 3 % річних за період з 01.10.2017 року по 01.06.2018 року в сумі 221 грн. 32 коп., а всього 4 822 грн. 51 коп. Вказане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» також не виконано до даного часу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами та трьох відсотків річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України. З позовними вимогами позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені та процентів за користування коштами суд не погоджується з огляду на таке. Відповідно до частин першої, третьої ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. За приписами частини першої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством, зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України. Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Саме такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-14гс18, від 23 травня 2018 року у справі №12-83гс18. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже встановлено наведеними вище судовими рішеннями, боржник ПАТ КБ «ПриватБанк», який одразу ж за повідомленням [PERSON] мав повернути кошти на її картковий рахунок, цього не зробив, відповідно прострочив виконання зобов`язання, починаючи від дня неналежного переказу. Тому на вимогу кредитора - [PERSON] має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 01.06.2018 року по 01.07.2019 року розмір інфляційних втрат позивача у зв`язку з простроченням зобов`язання відповідачем становить 2 673.17 грн. Три проценти річних за період з 01.06.2018 по 22.07.2019 становить 449.11 грн. Вказані суми обраховані позивачем у точній відповідності до вимог закону та відповідають обставинам справи. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення компенсація інфляційних втрат в сумі 2 673.17 грн, три відсотки річних у розмірі 449.11 грн. Позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи ( а.с.4), що згідно п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: partial