Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про набуття права власності за набувальною давністю на житловий будинок, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач була дружиною [PERSON], який помер 17.04.2015 року у віці 81 рік. Мати [PERSON] [PERSON] померла 23.09.2000 року у віці 89 років. Згідно архівної довідки №14 К від 25.06.1984 року рішенням загальних зборів від 04.06.1954 року (запис №127) колгоспу ім. Леніна, землі якого перейшли до радгоспу «Авангард», - за громадянкою [PERSON] закріплено земельну ділянку розміром 0,11 га в Ленінському районі м. Одеси по вул. Київській буд.20. На зазначеній земельній ділянці позивач [PERSON] разом зі своїм покійним чоловіком [PERSON] та його матірю [PERSON] в період з 1973 року по 1981 рік побудували будинок за планом по літ. «А» та літ. «Е». Названий будинок складається по літ. «А» - з жилої кімнати, кухні, двох коридорів загальною площею по внутрішньому обміру 39,9 кв.м., а житловою 18,8 кв.м., по літ. «Е» - з трьох кімнат, двох коридорів, двох кухонь, санвузла загальною площею по внутрішньому обміру 86,8 кв.м., а житловою 48,1 кв.м. Адреса цього будинку: 65085, м. Одеса, вул. Обнорського, 42. Згідно довідки Юридичного департаменту Одеської міської ради № 1519 вих від 14.06.2016 р. в адресному реєстрі м. Одеси відсутні відомості щодо перейменування вул. Київська на вул. Обнорського, однак за наявною у юридичного департаменту Одеської міської ради інформацією, отриманою з топонімічного довідника [PERSON] у назвах вулиць (автора [PERSON]), топонім «вул. Обнорського» носив назву «вул. Київська». 21 квітня 2005 року КП «ОМБТІ та РОН», за результатами технічної інвентаризації житлового будинку 42 на вул. Обнорського (літ. «А» та літ. «Е»), виготовлено технічний паспорт, з якого вбачається, що єдиним користувачем житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Обнорського, 42 є покійна [PERSON] (мати покійного чоловіка позивача), а всі роботи по спорудженню цього будинку були завершені в 1981 році. Відповідно до висновку КП «ОМБТІ та РОН» зазначений будинок підлягає здачі в експлуатацію. Позивач [PERSON] разом з відповідачами [PERSON], [PERSON] проживали і продовжують проживати в будинку під номером 42 по вул. Обнорського з початку його будівництва і до теперішнього часу. Ніхто із них не проживав в іншому місці. Відповідачі по даній справі являються правонаступниками попереднього власника майна, що підтверджується відповідними документами. [PERSON] все своє майно заповідала своєму сину [PERSON], що підтверджується заповітом від 05.05.1996 року, який посвідчено державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори. Позивач [PERSON] постійно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним будинком та надвірними спорудами. Існує будинкова книга на цей будинок, відкрито особовий рахунок. Всі особи, які проживають в цьому будинку, разом із позивачем сплачують необхідні комунальні платежі. Зазначений будинок офіційно зареєстрований, однак право власності на цей будинок за життя чоловіка позивача [PERSON] та його матері [PERSON] не було оформлено. Без набуття права власності на житловий будинок позивач [PERSON] не може здійснити його державну реєстрацію. 29.02.2016 року позивачем було уточнено позовну заяву, відповідно до якої він просив суд визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності за набувальною давністю на житловий будинок №42 з надвірними спорудами по вул. Обнорського м. Одеса, що складається із житлового будинку по літ. «А» площею по внутрішньому обміру 39,9 кв.м., житловою 18,8 кв.м., підсобна 21,1 кв.м. (коридор 6,0 кв.м., коридор 2,7 кв.м., кухня 12,4 кв.м.) та житлового будинку по літ. «Е» площею по внутрішньому обміру 86,8 кв.м., житловою 48,1 кв.м., підсобна 38,7 кв.м (коридор 6,1 кв.м., санвузол 4,6 кв.м., кухня 9,3 кв.м., коридор 7,8 кв.м., санвузол 2,8 кв.м., кухня 8,1 кв.м), а всього по домоволодінню площа по внутрішньому обміру 126,7 кв.м., житлова 66,9 кв.м., підсобна 59,8 кв.м. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву (вхід. 34606 від 08.08.2016 року), в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву (вхід. 11651 від 10.03.2016 року), в якій позовні вимоги визнала, просила задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за її відсутності (а.с.54-55). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву (вхід. 11652 від 10.03.2016 року), в якій позовні вимоги визнала, просила задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за її відсутності (а.с.52-53). Суд, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав всіх суб'єктів права власності. При цьому згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до архівної довідки №14К від 25.06.1984 року рішенням загальних зборів від 04.06.1954 року (запис №127) колгоспу ім. Леніна, землі якого перейшли до радгоспу «Авангард», - за громадянкою [PERSON] закріплено земельну ділянку розміром 0,11 га в Ленінському районі м. Одеси по вул. Київській буд.20 (а.с. 19). На вказаній земельній ділянці [PERSON], позивач та [PERSON] в період з 1973 року по 1981 рік побудували будинок за планом по літ. «А» та літ. «Е». Названий будинок складається по літ. «А» - з жилої кімнати, кухні, двох коридорів загальною площею по внутрішньому обміру 39,9 кв.м., а житловою 18,8 кв.м., по літ. «Е» - з трьох кімнат, двох коридорів, двох кухонь, санвузла загальною площею по внутрішньому обміру 86,8 кв.м., а житловою 48,1 кв.м. Адреса цього будинку: 65085, м. Одеса, вул. Обнорського, 42. За результатами технічної інвентаризації житлового будинку (по літ. «А» та по літ. «Е») 21 квітня 2005 року КП «ОМБТІ та РОН» виготовлено технічний паспорт, з якого вбачається, що єдиним користувачем житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Обнорського, 42 є [PERSON], а всі роботи по спорудженню цього будинку були завершені в 1981 році (а.с.22-28). [PERSON] померла 23.08.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 222282 (а.с.21). За життя [PERSON] склала заповіт від 05.05.1996 року, в якому вона зазначила, що все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, вона заповіла [PERSON] (а.с.20) Згідно зі свідоцтвом про народження № 1044540 [PERSON] доводилась [PERSON] матірю (а.с.17). [PERSON] помер 17.04.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 413600 (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІІ-УР № 707423 [PERSON] доводилась [PERSON] дружиною (а.с.14). Позивач [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON], які доводились померлому [PERSON] доньками, що підтверджується свідоцтвами про народження на а.с. 15,16, проживали та проживають в будинку під номером 42 по вул. Обнорського з початку його будівництва і до теперішнього часу. Ніхто із них не проживав в іншому місці, що також підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян по вул. Обнорського, 42 (а.с. 28-38). За життя ані [PERSON], ані [PERSON] право власності на спірний будинок не зареєстрували, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.70), а також довідкою з БТІ № 2274-06/260 від 15.06.2016 року. 04.01.2016 року на імя [PERSON] було виготовлено новий технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №42 по вул. Обнорського в м. Одеса (а.с.56-63). Відповідно до положень ч. 3 п. 3.1 Наказу Мінрегіонбуду України № 95 від 19 березня 2013 року «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» документ, що засвідчує відповідність закінчених будівництвом об'єктів до 05 серпня 1992 року, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року № 582/5773, будинки, які побудовані до 05 серпня 1992 року, не є самочинними. Таким чином, житловий будинок за адресою: вул. Обнорського, 42, м. Одеса не відноситься до таких, які побудовані самочинно. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. [PERSON] постійно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним будинком та надвірними спорудами. Існує будинкова книга на цей будинок, на позивача відкрито особовий рахунок. Всі особи, які проживають в цьому будинку, разом із нею сплачують необхідні комунальні платежі. Зазначений будинок офіційно зареєстрований, однак правовстановлюючі документи видані на ім'я покійної матері її покійного чоловіка. Покійний чоловік позивача фактично прийняв в спадщину будинок №42 по вул. Обнорського в м. Одеса, але не оформив свої спадкові права. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що позивач постійно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним будинком №42 по вул. Обнорського в м. Одеса та надвірними спорудами. Згідно п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності, з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 Цивільного кодексу поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом з тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Також, згідно пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5, виходячи зі змісту частини першої ст. 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки починаючи з 1981 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володіє та користувється нерухомим майном, а саме спірним житловий будинком з надвірними та побутовими будівлями і спорудами, утримує його, то суд приходить до висновку про те, що позивач набула права власності на вказаний будинок на підставі\~ст. 344 ЦК України, та її позов слід задовольнити.

Outcome: approved