Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

23.07.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - провести поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON], а саме автомобіля марки «ТОYОТА СОROLLA», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки марки «ТОYОТА СОROLLA», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - знати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки марки «ТОYОТА СОROLLA», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]; 28.07.2014 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила суд винести рішення, яким: - провести поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON], а саме автомобіля марки «ТОYОТА СОROLLA», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], шляхом стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 48000 гривень в рахунок її 1/2 частини в автомобілі марки «ТОYОТА СОROLLA», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] оригінали договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2004 р. та технічного паспорта на квартиру за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав, йому роз»яснено судом в судовому засіданні процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі. В судове засідання третя особа, - [PERSON] не з»явився. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов уточнила, вислухавши відповідача [PERSON]., який визнав уточнений позов, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні та застосування до них норм матеріального та процесуального права. 30.04.1993 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Кагарлик було видано свідоцтво про укладання шлюбу серія [NUMBER] від 30.04.1993р. Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають неповнолітню дитину, а саме, дочку, - [PERSON], [INFO]; Оскільки спільне життя у Позивача з Відповідачем не склалось, шлюбні відносини між ними припинились, Позивачка [PERSON] звернулась до Кагарлицького районного суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Кагарлицького районного суду від 29.10.2012 р. шлюб між Позивачкою [PERSON] та Відповідачем [PERSON]було розірвано. За час спільного шлюбу, а саме згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу №130889 від 31.08.2008 р. за участю Товарної біржі «Альянс» [PERSON] було придбано автомобіль марки «ТОYОТА СОROLLA», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України придбаний на ім'я Відповідача [PERSON] автомобіль марки «ТОYОТА СОROLLA», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], в розумінні закону є спільною сумісною власністю Позивача [PERSON] та Відповідача [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Після розірвання шлюбу Відповідач [PERSON] не бажав здійснювати поділ спільно набутого майна, у зв'язку з чим порушувалося право Позивача на частку в спільному майні та її виділ, та порушувалися наступні норми СК України. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Проте, під час слухання справи відповідачем [PERSON] було здійснено продаж спірного автомобіля, що підтверджується довідкою - рахунком № 679260 від 18 серпня 2014 року, з якого видно, що довідка видана [PERSON] про те, що йому продано і видано автомобіль марки «ТОYОТА СОROLLA», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) № [NUMBER], вартістю дев»яносто шість тис. грн.. 00 коп. Продаж автомобіля і послугувало підставою для уточнення позовних вимог позивачкою [PERSON] Відповідно, на думку суду, позивачка [PERSON] має право на одержання грошової компенсації за її частку у проданому автомобілі в сумі 48000 грн, тобто, половини вартості проданого автомобіля. Свою позицію суд обґрунтовує наступним. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об 'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між: ними або шлюбним договором. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між: ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України суд може визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишати майно у їх спільній частковій власності Позивача та Відповідача, у разі якщо таке майно є неподільним та жоден із співвласників не погодиться на отримання грошової компенсація та попереднього внесення такої компенсації на депозитний рахунок суду, проте, в даному випадку, спірний автомобіль вже продано, а тому суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації. Крім того, згідно ч. 2 ст. 364 Цивільного Кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, ( ч. 2 ст. 183 ЦК України), , співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або матеріальної компенсації вартості його частки. Що стосується позовної вимоги ( на думку позивачки [PERSON].) у виді зобов'язання [PERSON] надати [PERSON] оригінали договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2004 р. та технічного паспорта на квартиру за адресою [ADDRESS], то в задоволенні такої вимоги слід відмовити, що обґрунтовано наступним. Як видно з змісту позовних вимог, предметом позову є право власності на спірне майно у виді автомобіля, а квартира сторін не є предметом даного позову. Що стосується квартири, то, як сама зазначає позивач в мотивувальній частині позовної заяви, даний спір вже вирішено Кагарлицьким районним судом шляхом винесення рішення, яке набрало законної сили, а тому при вирішенні даного спору суд не має права якимось чином переглядати рішення суду, яке набрало законної сили ( за винятком перегляду в зв»язку з ново виявленими обставинами), змінювати його, то що. Крім того, витребування документів суд не розглядає як позовну вимогу, це може бути лише як процесуальна дія суду під час забезпечення позову. Судові витрати. Питання судових витрат чітко врегульовано ст. 88 ЦПК України. Відповідно, на підставі положень ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 243 грн. 60 коп. судових витрат, які були сплачені нею при подачі позовної заяви, та сплата яких підтверджується квитанцією № ПН2484 від 23 липня 2014 року. Крім того, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави 716 грн. 40 коп. судового збору. Так, предметом позову був спірний автомобіль, який продано за 96000 (дев»яносто шість тисяч) грн.. Відповідно, за подачу позовної заяви слід було сплатити 960 грн., а позивачкою було сплачено 214 грн. 60 коп. судового збору. Відповідно, 960 грн. - 243 грн. 60 коп. = 716 грн. 40 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial