Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

23.01.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на підставі договору дарування від 16 листопада 2018 року належить квартира [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які не проживають в ній з 2005 року. Оскільки відповідачі не проживають у вказаному житловому приміщенні, у добровільному порядку зняти з реєстрації відповідачів неможливо, а їх реєстрація в квартирі створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власниці майна, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № 29 в будинку № 2а по вул. Миру в м. Миколаївка Донецької області. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с.22). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, судові повістки, що направлялися на їх адресу, повернулися за закінченням строків зберігання (а.с.23, 24). За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності та ухвалити заочне рішення. За вказаних обставин, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до договору дарування квартири від 16 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5673 та [PERSON] з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 145687901 від 16.11.2018 року, власником спірної квартири є [PERSON] (а.с.10-11). З довідки № 04/09 від 17.01.2019 року, виданої КП «Сервіскомуненерго», вбачається, що [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.9). Згідно акту від 14.01.2019 року, складеного секретарем Миколаївської міської ради, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з 2005 року по теперішній час не проживають у [INFO] (а.с.7-8). Відповідно до ч. 1\~ст.\~317\~Цивільного кодексу\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст.\~391,\~396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, самостійно покинули зазначену квартиру та перестали у ній мешкати. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідачі [PERSON], [PERSON] мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки її право користування спірною квартирою перешкоджає позивачу, як власниці житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не наполягає на стягненні з відповідачів судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved