Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON]звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі, у розмірі 550 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11.03.2004 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] до досягненню нею повнолітня. Відповідач аліменти не сплачував. У зв'язку з тим, що [PERSON] навчається у ВП Миколаївського факультету менеджменту і бізнесу Київського університету культури позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. У судове засідання 16.09.2016 позивач [PERSON] не з'явилася, при цьому 26.08.2016 подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання 16.09.2016 не з'явився; 22.07.2016 подав на адресу суду заяву про визнання позову у повному обсязі і просив розглядати справу за його відсутністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання 16.09.2016 не з'явилася; подала на адресу суду заяву про підтримання позову, також повідомила суд, що просить розглядати справу за її відсутністю. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. Судом встановлено, що 29 червня 1998 року народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON] (а. с. 6). На виконання рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області Миколаївським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття (а. с. 16) Відповідно до довідки виданої ВП Миколаївський факультет менеджменту і бізнесу Київського університету культури від 19 липня 2016 року за № 490, [PERSON] є студенткою денного контрактного відділу другого курсу ВП Миколаївського факультету менеджменту і бізнесу Київського університету культури за напрямком спеціальності -Дизайн. Термін навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу (далі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'ята матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховго Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 550 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved