Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

23 травня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього боргу, штрафних санкцій та судових витрат. Свої вимоги мотивував тим, що 24 травня 2011 року між ним та відповідачем було укладено контракт про надання позики (поворотної фінансової допомоги), відповідно до якого він надав [PERSON] грошові кошти в сумі 13000000 гривень з терміном повернення до 24 червня 2011 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до п. 3.2. цього контракту неповернення позики тягне за собою сплату штрафних санкцій - 0,2 % від суми заборгованості за кожний день порушення зобов'язання. Таким чином, станом на день звернення до суду з позовом заборгованість відповідача за контрактом становить 42547308 гривень 21 копійку, з яких: · 13000000 гривень - сума неповернутої позики; · 27664000 гривень - сума штрафних санкцій; · 1135808 гривень 21 копійка - 3 % річних за несвоєчасне повернення позики; · 747500 гривень - інфляційна складова за несвоєчасне повернення позики. У судовому засіданні 13 жовтня 2014 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, з урахуванням строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки - 1 рік (а.с. 33-34). Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість, що складається з: · 13000000 гривень - сума неповернутої позики; · 9490000 гривень - сума штрафних санкцій; · 1135808 гривень 21 копійка - 3 % річних за несвоєчасне повернення позики; · 747500 гривень - інфляційна складова за несвоєчасне повернення позики. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що суму боргу відповідач не повертає та намагається уникнути відповідальності. Позивач виконав свої зобов'язання за контрактом про надання позики (поворотної фінансової допомоги) та передав кошти, що підтверджується підписом відповідача на контракті. Факт належності підпису підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову. Пояснили суду, що контракт про надання позики (поворотної фінансової допомоги) був укладений під психологічним тиском. Фактично на цю ж суму 01 червня 2011 був укладений договір кредиту між ПАТ «Банк Національний Кредит» та [PERSON], кошти за яким вже стягнуті за рішенням суду. За контрактом про надання позики (поворотної фінансової допомоги) кошти відповідачу не передавались, а сам він був безгрошовий. Розписки про отримання коштів складено не було. З тексту контракту чітко не зрозуміло місце його складання та порядок повернення коштів. Термін повернення позики визначений контрактом у один місяць, а позов до суду поданий майже через три роки. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 травня 2011 року між сторонами було укладено контракт про надання позики (поворотної фінансової допомоги) на суму 13000000 гривень з терміном повернення до 24 червня 2011 року, що підтверджується наданою суду його копією (а.с. 5-6). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сторона відповідача посилалась на те, що відповідач [PERSON] заперечує укладення цього контракту, власноручне його підписання та отримання коштів від позивача. 04 листопада 2014 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва справі була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів № 15568/15569/14-32 від 12 березня 2015 року: · досліджувані підписи від імені [PERSON] у контракті про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 24 травня 2011 року виконано рукописним способом за допомогою пишучого приладу - ручки, тобто при виконанні підпису копіювально-множна техніка не використовувалась; · досліджувані підписи від імені [PERSON] у контракті про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 24 травня 2011 року виконано без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів; · підписи від імені [PERSON], що містяться у графі «___(Позичальник)», у графі «ПІДПИСИ СТОРІН:», у графі «Суму позики одержав» у контракті про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 24 травня 2011 року виконано самим [PERSON], а не іншою особою; · рукописний запис «[PERSON].», що міститься під графою «Суму позики одержав» у контракті про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 24 травня 2011 року виконано самим [PERSON], а не іншою особою (а.с. 127-133). У подальшому сторона відповідача посилалась на те, що контракт про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 24 травня 2011 року на суму 13000000 гривень був безгрошовим, і кошти за ним відповідач не отримував. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У тексті цього контракту, в графі «суму позики одержав» міститься підпис відповідача та рукописний текст «[PERSON].». Відповідно ст. 1051 ЦК України Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З урахуванням таких вимог закону, судом було відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про виклик і допит свідків на підтвердження того, що кошти не були отримані відповідачем. Також стороною відповідача зазначалось, що контракт був укладений під тиском, проте такі посилання ґрунтуються лише на поясненнях представників відповідача. Будь-яких доказів на підтвердження цих обставин суду не надано та навіть не зазначено про їх наявність. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення суми боргу в розмірі 13000000 гривень за контрактом про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 24 травня 2011 року ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. У п. 3.2. контракту сторони визначили, що неповернення позики тягне за собою сплату штрафних санкцій - 0,2 % від суми заборгованості за кожний день порушення зобов'язання. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимоги саме за один рік і просить стягнути з відповідача суму штрафних санкцій у розмірі 9490000 гривень (13000000 х 0,002 = 26000 х 365 = 9490000). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення цієї норми закону судом не застосовувалось, оскільки розмір нарахованої неустойки не перевищує розмір збитків. На наявність інших обставин, які мають істотне значення сторона відповідача також не посилалась та не просила суд про зменшення розміру неустойки. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних. Заборгованість у відповідача виникла в період з 25 червня 2011 року по 23 травня 2014 року. Термін прострочення за контрактом від 24 червня 2011 року складає 1064 дні. Отже, сума 3 % річних складає 1136876 гривень 71 копійку (13000000 х 0,03 = 390000 : 365 = 1068,49 х 1064 = 1136876,71). Позивач просить суд стягнути з відповідача меншу суму - 1135808 гривень 21 копійку нарахованих 3 % річних за контрактом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідача за контрактом про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 24 травня 2011 року підлягають нараховані 3 % річних у сумі 1135808 гривень 21 копійки. Сукупний індекс інфляції за період прострочення з 25 червня 2011 року по 23 травня 2014 року складає 1,093. Інфляційне збільшення суми боргу становить 1209000 гривень (13000000 х 1,093 = 14209000 - 13000000 = 1209000). Позивач просить суд стягнути з відповідача меншу суму - 747500 гривень інфляційних втрат за контрактом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідача за контрактом про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 24 травня 2011 року підлягають нараховані інфляційні втрати у сумі 747500 гривень. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. Суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що з тексту контракту чітко не зрозуміло місце його складання та порядок повернення коштів не є підставою для відмови в задоволенні позову. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 3654 гривень.

Outcome: approved