Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

22 серпня 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеної між позивачем і відповідачем Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання пр одукту кредитних карт б/н від 12.08.2016 року відповідач отримав у позивача платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 40036,16 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сплата заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця в сумі 1570,73 грн. Відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 18.07.2017 року у нього утворилась заборгованість в сумі 56934,05 грн., яка складається з: 36433,08 грн. - заборгованість за кредитом; 5622,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7286,60 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф в сумі 7592,50 грн. У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 56934,05 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 1600,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов визнає. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що 12.08.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт договір, згідно з п. 2.1 якої відповідач отримав у позивача кредит на платіжну картку в сумі 40036,17 грн. на строк 36 місяців, з оплатою відсотків за користування кредитом в сумі 2 % на суму залишку заборгованості, та зобов'язався сплачувати кредит з 1 по 25 число кожного місяця в сумі 1570,73 грн. Відповідно до п. 2.1.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку на підставі заяви, належно заповненої і підписаної клієнтом. Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідачем зобов'язання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, починаючи з січня 2017 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у зв'язку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 18.07.2017 року в сумі 56934,05 грн., яка складається з: 36433,08 грн. - заборгованість за кредитом; 5622,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7286,60 грн. - заборгованість за пенею, а також штраф в сумі 7592,50 грн. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Сума нарахованої банком пені, яка передбачена п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг підлягає стягненню в повному обсязі в сумі 7286 грн. 60 коп. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором б/н від 12.08.2016 року, а саме: 36433,08 грн. - заборгованість за кредитом; 5622,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7286,60 грн. - заборгованість за пенею. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в розмірі 7592,00 грн., суд виходить з наступного. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено суму штрафу за порушення клієнтом строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, позичальник сплачує штраф в розмірі 7591,99 грн. Водночас, банком нараховано позичальнику пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Таким чином, сума штрафу та пені передбачені за однакове за характером порушення - порушення строків сплати обов'язкових платежів, і визначення підстав для сплати штрафу як порушення зобов'язань більше ніж на 31 день, не змінює суті і характеру такого порушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання його відповідачем лише за наявності для того законних підстав. У зв'язку зі стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафу, який нарахований також за прострочення виконання грошового зобов'язання, суперечить ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1392 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial