Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

22.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод його використання шляхом зняття осіб з реєстрації місця проживання, в якому просила суд: - зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з метою усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права користування та розпоряджання своїм майном - житловим будинком літ. А-1 загальною площею 37,0 м2 житловою площею 25.4 м2, літньою кухнею літ. Б, сараєм літ. В, сараєм літ Г, погребом з шиєю літ Дпд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , знятися з реєстраційного обліку; - зобов`язати [PERSON] та [PERSON] з метою усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права користування та розпоряджання своїм майном - житловим будинком літ. А-1 загальною площею 37,0 м2 житловою площею 25.4 м2, літньою кухнею літ. Б, сараєм літ. В, сараєм літ Г, погребом з шиєю літ Дпд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , зняти з реєстраційного обліку неповнолітніх дітей, а саме сина [PERSON] , сина [PERSON] , падчерку [PERSON] ; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] належне їй на праві приватної власності майно - житловий будинок літ. А-1 загальною площею 37,0 м2 житловою площею 25.4 м2, літньою кухнею літ. Б, сараєм літ. В, сараєм літ Г, погребом з шиєю літ Дпд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачену нею суму судового збору. Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.06.2007 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останнім придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2008 зазначений договір визнано недійсним. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01.12.2008 зазначене рішення, в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, залишено без змін. В подальшому, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 року у справі №487/2496/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, позовні вимоги задоволено, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 37,0 м2 житловою площею 25,4 м2, літню кухню літ. Б, сарай літ. В, сарай літ Г, погріб з шиєю літ Дпд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 17.07.2017 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 року залишено без змін. За такого, позивач зазначила, що спірний житловий будинок є її приватною власністю при цьому, на теперішній час за вказаною адресою домовласником значиться [PERSON] , який зареєстрований там зі своєю дружиною [PERSON] , синами [PERSON] , [PERSON] , падчеркою [PERSON] та матір`ю [PERSON] Тобто, у позивача фактично відсутній доступ до належного їй на праві власності майна, що створює перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання ним, у зв`язку з чим остання звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Павлової Ж.П. від 08.12.2017 року було відкрито провадження у даній справі. 09.08.2018 року позивач надала до суду клопотання про уточнення позовних вимог, в якому виклала позовні вимоги в наступній редакції: - позбавити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS] ; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідачів на користь позивача 2\~454,00 грн. судових витрат, що складаються з 704,00 грн. судового збору, 1\~000,00 грн. оплати послуг представника за написання позову і подачі його до суду, 750,00 грн. оплати послуг представника за присутність на трьох судових засіданнях. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, мотивуючи тим, що саме [PERSON] є власником спірного домоволодіння, а зазначені в позові рішення суду від 12.06.2008 року про визнання договору купівлі-продажу недійсним і рішення суду від 05.05.2017 року про визнання права власності в порядку спадкування незаконними. На підтвердження цього [PERSON] зазначив, що на даний час на розгляді у Верховному суді перебуває його касаційна скарга на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 року у справі №487/2496/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та на ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 17.07.2017 року. Представник третьої особи органу опіки та піклування Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.06.2007 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останнім придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2008 року зазначений договір визнано недійсним. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01.12.2008 зазначене рішення, в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, залишено без змін. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 року у справі №487/2496/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, позовні вимоги задоволено, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 37,0 м2 житловою площею 25,4 м2, літню кухню літ. Б, сарай літ. В, сарай літ Г, погріб з шиєю літ Дпд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 17.07.2017 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 року залишено без змін. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95064872 від 19.08.2017 року житловий будинок літ. А-1 загальною площею 37,0 м2 житловою площею 25.4 м2, літня кухня літ. Б, сарай літ. В, сарай літ Г, погріб з шиєю літ Дпд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є приватною власністю [PERSON] Згідно довідки форми №3 від 09.09.2016 року за №371 домовласником будинку [ADDRESS] значиться [PERSON] , який зареєстрований там зі своєю дружиною [PERSON] , синами [PERSON] , [PERSON] , падчеркою [PERSON] та матір`ю [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Зазначене свідчить про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. В свою чергу із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї, що відповідає висновку судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладений в постанові №6-158цс14 від 05.11.2014 року. Крім того, за приписами ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що позивач та відповідачі не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків. Таким чином, відповідачі, будучи зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , чинять перешкоди власнику домоволодіння в користуванні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про позбавлення позивачів права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS] та витребування з їх незаконного володіння спірного домоволодіння є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З приводу посилання відповідача [PERSON] на те, що на розгляді Верховного суду перебуває його касаційна скарга на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 року, суд звертає увагу, що доводи сторін не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а тому дане посилання є безпідставним та передчасним. Стосовно вимог позивача до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення на її користь 2\~454,00 грн. судових витрат, що складаються з 704,00 грн. судового збору, 1\~000,00 грн. оплати послуг представника за написання позову і подачі його до суду, 750,00 грн. оплати послуг представника за присутність на трьох судових засіданнях, суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду тільки договір про надання юридичних послуг та прибутковий касовий ордер, що є недостатнім для підтвердження факту понесення останньою витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідачів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, тільки сплаченого судового збору в розмірі 1\~280,00 грн.

Outcome: partial