Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

23 квітня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини у них не склалися, внаслідок чого 17 жовтня 2016 року рішенням Славутицького міського суду Київської області шлюб розірвано. Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 березня 2017 року визначено місце проживання дитини [PERSON] з позивачем. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21.09.2017 року визначено місця проживання дочки [PERSON] з позивачем. Відповідач вказане рішення не виконала у зв'язку з чим, позивач звернувся з позовом до суду про відібрання дочки [PERSON]. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20.12.2017 року дочку [PERSON] було відібрано у відповідача. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 17.01.2018 року було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь позивача на утримання дочки [PERSON], але рішення нею не виконується. Відносно відповідача [PERSON] порушено кримінальні провадження за ч. 5 ст. 186 та ч. 1 ст. 309 КК України, які на даний час перебувають на розгляді в судах. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Відповідач не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Відповідач надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. У відзиві на позов зазначила, що стосунки з колишнім чоловіком [PERSON] не склались, 02.02.2016 року вони розійшлись, діти залишились проживати з нею. Син [PERSON] проживає з батьком з вересня 2016 року, а дочка [PERSON] проживала з нею. Колишній чоловік виявляв інтерес лише до старшого сина, дочкою не цікавився, з травня 2016 року по січень 2018 року позивач взагалі не спілкувався з дитиною, не забезпечував їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування, дитина знаходилась повністю на її утриманні. [PERSON] знав адресу, де вона проживала з дочкою, але жодного разу не виявив бажання бачитись з нею. Одяг та іграшки [PERSON] не купував, навіть з днем народження, коли їй виповнився один рік, не привітав. Зараз вона перебуває в дільниці слідчого ізолятора при Чернігівській виправній колонії № 44 і не може спілкуватись з дитиною та піклуватись про неї, хоча [PERSON] проживала з нею до моменту її затримання. З 07.12.2017 року вона перебуває в дільниці слідчого ізолятора при Чернігівській виправній колонії № 44 та не має можливості виконувати рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання дочки. Вважає, що наявність кримінальних проваджень відносно неї не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Відносно [PERSON] також відкрито кримінальне провадження по факту незаконного проникнення у житло. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра вона не перебуває, на обліку у соціальних служб не перебуває. Аморальний та розгульний спосіб життя, як вказує позивач, вона не вела. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого в них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON]. З кінця січня 2016 року відповідач забрала свої речі, дітей та переїхала проживати до матері в м. Славутич. Потім вона знімала квартиру та проживала там разом з дітьми. Після того, як вони перестали жити разом, то відповідач почала гуляти в барах, а старший син доглядав за [PERSON], після чого він виявив бажання проживати з ним. Дочку він не бачив з серпня 2016 року по січень 2018 року, намагався її знайти, писав заяви до поліції. 12 січня 2018 року він забрав [PERSON] згідно рішення суду з квартири, в якій проживала матір відповідача та її сестра. Речі, в яких була одягнута [PERSON], буди брудні. У дитини було нечесане волосся, непідстрижені нігті. З 15 січня 2018 року він пройшов з [PERSON] медичне обстеження, під час якого у дочки була виявлена грижа. Як пояснив хірург, причиною виникнення грижі могло бути те, що вона в перший рік життя надривно кричала. Внаслідок недостатнього догляду дочка має проблеми зі здоров'ям. Так, коли, він забрав [PERSON] в січні 2018 року, то вона погано розмовляла, не розрізняла кольори, відставала в розвитку від дітей свого віку, не знала казок. [PERSON] ніколи не займалась дитиною. З січня 2018 року [PERSON] та її родичі не цікавились [PERSON]. Вважає, що в інтересах дочки [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити. Суду пояснив, що відповідач неналежним чином виконувала свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дочки [PERSON], не забезпечувала її належний розвиток. Після відібрання дитини від матері згідно рішення суду було проведено її медичне обстеження, внаслідок якого було встановлено, що через недостатній догляд дівчинка має проблеми зі здоров'ям. Під час перебування під вартою [PERSON] не проявляла інтересу до дитини, не просила з нею побачень. Вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року [PERSON] засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Відносно неї також розглядається в суді кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України. Зазначені обставини є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що після того, як 02.02.2016 року вони з позивачем розійшлись, діти залишились проживати разом з нею. Син [PERSON] проживає з батьком з липня 2016 року, а дочка [PERSON] проживала з нею до того часу, поки відносно неї 07 грудня 2017 року було обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Колишній чоловік з травня 2016 року по січень 2018 року взагалі не спілкувався з дочкою, не забезпечував їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування, дитина знаходилась повністю на її утриманні. Зараз вона перебуває в дільниці слідчого ізолятора при Чернігівській виправній колонії № 44 і не може спілкуватись та піклуватись про дитину, не має можливості сплачувати аліменти. Треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Деснянської районної в м. Чернігові ради, служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Деснянської районної в м. Чернігові ради, своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників та висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] з витягом з рішення виконавчого комітету про затвердження даного висновку. Просили врахувати зазначені документи при винесенні рішення по справі. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір'ю позивача. Після розлучення відповідач іноді просила її приглянути та посидіти з [PERSON] в орендованій квартирі. Дитина завжди була неохайна, в холодильнику їжі не було. [PERSON] завжди було не до дітей. Діти їй потрібні тільки для того, щоб маніпулювати її сином - [PERSON]. Коли 12 січня 2018 року син забрав [PERSON] від матері відповідача, то вона була худенька, брудна, з неприємним запахом, голодна. Дівчинка була скута, на вигляд фізично і морально була нездорова. Проживаючи з її сином, [PERSON] почала розмовляти, складати речення, висловлюватись. Вважає, що її син [PERSON] і його нова дружина [PERSON] можуть належним чином виховати дітей, а [PERSON] потрібно позбавити батьківських прав. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною позивача. 12.01.2018 року її чоловік забрав дочку [PERSON] від матері відповідача згідно рішення суду. З того часу вона проживає разом з ними за адресою: [ADDRESS]. Дитина була недоглянута, одяг дитини був в неналежному стані. [PERSON] була дуже голодна. З 15 січня 2018 року вони провели медичне обстеження і у [PERSON] хірург виявив пупкову грижу. З [PERSON] вони звертались до логопеда, який після проведення тесту розповів, що дитина відстає у розвитку, оскільки в два роки вона не розуміла елементарних речей, знала декілька слів «мама», «дай». Коли [PERSON] перший раз купили ляльку, вона не розуміла, як з нею гратися. Зараз вона ходить до розвиваючого клубу, словарний запас її збільшився. На даний час у [PERSON] чудовий стан здоров'я. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір'ю відповідача. Коли [PERSON] виповнилось шість місяців, то 02.02.2016 року позивач привіз її дочку з дітьми до неї в гості, на наступний день поїхав в м. Чернігів та поміняв замки в квартирі, і після цього [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] залишилися у неї. Інколи [PERSON] привозив [PERSON] памперси, каші. [PERSON], завжди була охайна, нагодована. Після того, як її дочка припинила шлюбні відносини з позивачем, то вона проживала з дітьми на орендованих квартирах в м. Славутичі, Чернігові, Києві. Син [PERSON] згодом почав проживати з батьком, а дочка [PERSON] завжди проживала разом з матір'ю. Після того, як 07 грудня її дочку затримали працівники поліції та помістили до слідчого ізолятора, то [PERSON] стала проживати разом з нею. Коли вона була на роботі, з [PERSON] сиділа її інша дочка [PERSON]. 12 січня 2018 року, коли вона була на роботі, а [PERSON] була в неї вдома з її дочкою [PERSON], то [PERSON] зламав двері, схопив [PERSON] та забрав її. При цьому [PERSON] була доглянута і одяг в неї був чистий. Коли відповідач її забирав, то вона тільки прокинулась, можливо вона була ще і не розчесана. Вважає, що немає підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки дочка [PERSON] ніколи не була голодною, вона завжди їй готувала їжу. У [PERSON] нормальний стан здоров'я, оскільки вона хворіла дуже рідко. Свідок [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою відповідача [PERSON]. Вона проживає в квартирі разом з матір'ю [PERSON]. Після того, як відповідача було затримано працівниками поліції та поміщено до слідчого ізолятора, то [PERSON] жила разом з нею та матір'ю в м.Славутичі, і вони доглядали за нею. [PERSON] погано розмовляла, оскільки їй лише 2,5 роки. Після того, як між позивачем та відповідачем припинилися шлюбні відносини, то [PERSON] проживала з дітьми на орендованій квартирі. Іноді вона просила її посидіти з [PERSON], але на довгий період часу [PERSON] не залишала з нею. 12 січня 2018 року, коли [PERSON] зламав двері і забрав [PERSON], то вона тільки прокинулась, тому вона не встигла її розчесати. Не дивлячись на те, що у неї був комбінезон, він забрав її з квартири у футболці та колготках. Свідок [PERSON] суду показала, що сім'ю [PERSON] знає давно, разом збирались на сімейні та інші свята. Ніколи не чула від [PERSON] та його рідних претензій щодо невиконання [PERSON] батьківських обов'язків, вона завжди доглядала за своїми дітьми. Діти завжди були охайно одягнені. Бачила, що [PERSON] проживала з [PERSON] у своєї матері, [PERSON] була чиста, весела, доглянута. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірваний згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 жовтня 2016 року. Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], місце проживання якого згідно рішення апеляційного суду Київської області від 17.03.2017 року визначено з батьком [PERSON], та дочка [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області 18 вересня 2015 року, складено відповідний актовий запис № 173 про народження [INFO] року [PERSON]. Батьками в свідоцтві про народження записані: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 вересня 2017 року, яке набрало законної сили 07 листопада 2017 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] (а.с. 7-10). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 26 лютого 2018 року, відібрано неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передано для проживання її з батьком [PERSON] (а.с. 11-15). З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого відділом державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що Славутицьким міським судом Київської області 18 січня 2018 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2018 року становить 3537,48 гривень (а.с. 92). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 25 квітня 2018 року управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 23). Відповідно до побутової характеристики, виданої директором КП «ЖКЦ», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За час проживання за вказаною адресою скарг на неї від сусідів та мешканців будинку до КП «ЖКЦ» не надходило, в побуті сусіди по відношенню до [PERSON] претензій не пред'являють (а. с. 84). З довідок державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 5 Міністерства охорони здоров'я України» від 29.05.2018 року вбачається, що [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 78-79). Згідно листа Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області № 2314/109/1003/1/06-2018 [PERSON], [INFO], до адміністративної відповідальності не притягувалась (а.с.75). Вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року, який набрав законної сили 23 червня 2018 року, [PERSON] засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу ( а.с. 135-137). Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 12017270010001739 від 04.03.2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року, відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 09 січня 2018 року( а.с. 93-96, 105-107). Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 січня 2018 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02 березня 2018 року (а.с.98-100). Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 лютого 2018 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 16 квітня 2018 року (а.с.101-102). Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 квітня 2018 року [PERSON] продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 червня 2018 року (а.с.103). Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 травня 2018 року [PERSON] продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 липня 2018 року (а.с.104). Як пояснила в судовому засіданні відповідач [PERSON], на даний час кримінальне провадження по обвинуваченню її у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, знаходиться в Деснянському районному суді м. Чернігова, а вона перебуває у дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44». Враховуючи положення ст. 10 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № З від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов'язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу. Як зазначено у ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 25.06.2018 року № 141, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Як вбачається із змісту даного висновку, заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21.09.2017 року справа № 377/393/17 визаначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON]. Згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментах, виданої відділом Державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції, заборгованість по сплаті аліментів на дитину станом на 01.04.2018 року становить 2045,48 грн. Славутицьким міським судом Київської області 20.12.2017 року справа № 377/866/17 прийнято заочне рішення про відібрання малолітньої [PERSON], [INFO] без позбавлення [PERSON] батьківських прав та передачу малолітньої дитини для проживання з батьком [PERSON]. Зі слів представника [PERSON], вищевказане рішення було виконано примусово та з 12.01.2018 року [PERSON] мешкає в родині батька [PERSON]. Мати дитини - [PERSON], знаходиться в ДУ «Чернігівська виправна колонія № 44». До арешту дитина проживала з нею та родичами, а на даний час у зв'язку з арештом не має можливості виконувати батьківські обов'язки (а.с.125-126). Згідно ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток(ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Батьки зобов'язані поважати дитину (ч. 4). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень учасників справи, показань свідків та наданих письмових доказів, малолітня дочка сторін [PERSON], [INFO], з народження і до 7 грудня 2017 року, коли відносно [PERSON] судом було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, проживала разом з матір'ю, відповідачем у справі. З 07 грудня 2017 року по 12 січня 2018 року вона проживала з родичами відповідача. 12 січня 2018 року позивач на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 грудня 2017 року про відібрання дитини, забрав дочку [PERSON] у родичів відповідача, та проживає разом з нею на час розгляду справи в суді за адресою: [ADDRESS]. Разом з ними проживає його дружина [PERSON] та син [PERSON], [INFO]. Виходячи із змісту п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № З від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав за умови винної поведінки, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи, що відповідач [PERSON] з 07 грудня 2017 року і по даний час знаходиться в дільниці Чернігівського слідчого ізолятора при державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44» в зв'язку з досудовим розслідуванням та розглядом в суді відносно неї кримінального провадження по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, то вона не має можливості виконувати батьківські обов'язки по виховання та утриманню своєї дочки [PERSON], [INFO]. При цьому переконливих доказів того, що за час проживання дочки [PERSON] з матір'ю, вона не виконувала обов'язки по вихованню дитини, позивачем та його представником суду не надано. Виходячи з викладеного, суд погоджується з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Деснянської районної в м. Чернігові ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Доводи позивача та його представника про те, що відповідач умисно не виконує судове рішення про стягнення з неї аліментів на утримання дочки [PERSON], внаслідок чого існує заборгованість по аліментам за період з 09.01.2018 року по 01.06.2018 року в сумі 3537,48 гривень, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. Як вбачається з довідки Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, судове рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], було ухвалено в січні 2018 року, тобто в той час, коли відповідач вже перебувала в дільниці Чернігівського слідчого ізолятора при державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44». Таким чином, відповідач немала можливості виконувати судове рішення про стягнення з неї аліментів на утримання дочки [PERSON]. Не заслуговують на увагу суду і посилання представника позивача як на підставу для позбавлення батьківських прав відповідача, наявність вироку Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року, яким [PERSON] засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, і призначення покарання у виді штрафу. Так, засудження відповідача [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не свідчить про те, що вона ухилялася від виконання обов'язків по вихованню своєї дочки [PERSON]. Як вбачається із змісту даного вироку, відповідно до медичного висновку амбулаторного обстеження про встановлення залежності від психоактивних речовин КЛПЗ «Чернігівський обласний наркологічний диспансер» ЧОР Управління охорони здоров'я облдержадміністрації МОЗ від 07.03.2018 року, [PERSON] наркоманією не страждає, лікування від наркоманії не потребує. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку дочки [PERSON], тому підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed