Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

21 січня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 21 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 56. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 56. Під час спільного проживання в них народилося двоє дітей - дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Однією сім'єю сторони проживали до 01 грудня 2018 року, після чого шлюбні відносини були припинені і позивач разом з дітьми залишила спільну з відповідачем квартиру та переїхала проживати по місцю проживання своєї матері. Сімейні стосунки сторін не склались у зв'язку з зловживанням відповідачем алкогольними напоями, періодичного запійного пияцтва, від декількох днів до декількох неділь, втратою ним контролю за своєю поведінкою в зв'язку з цим, та негативним впливом на виховання та психологічний стан дітей. Відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння ображає позивача та дітей нецензурною лайкою, принижує, погрожує розправою, інколи наносив удари позивачу та сину. В зв'язку з асоціальною поведінкою відповідача виникла реальна загроза життю та здоров'ю дітей, їх нормальному духовному та фізичному розвитку. Позивач остаточно переконалася, що перебування в шлюбі з відповідачем є несумісним з подальшим нормальним життям сім'ї, впевнена, що їх шлюб повністю вичерпав себе, та не має будь-яких перспектив. У підготовче засідання позивач та відповідач не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та розірвання шлюбу. Відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого 21 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 21 квітня 2001 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №56. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей - дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO], батьком яких є відповідач, мати - позивачка, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися, відповідач зловживає алкогольними напоями, втрачає контроль за своєю поведінкою в зв'язку з цим, та негативно впливає на виховання та психологічний стан дітей. Відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння ображає позивача та дітей нецензурною лайкою, принижує, погрожує розправою, інколи наносив удари позивачу та сину. Після 01 грудня 2018 року шлюбні відносини були припинені. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище «[PERSON]». За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 384 гривні 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved