Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

24.01.2020 позивач звернулася до Вінницького районного суду з вищевказаним позовом, який умотивувала тим, що 07.07.2018 за адресою: [ADDRESS] , її вкусила собака громадянина [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до медичних документів їй встановлено наступний діагноз: відкрита рана стегна, а саме: вкушені поверхневі рани задньої поверхні правого стегна. Вказує, що 07 січня близько 11.30 год. вона йшла за донькою до школи, вийшла зі свого будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , і попрямувала спочатку по вулиці Шевченка , потім звернула на вулицю Молодіжну, на якій вона побачила сусідку з собакою її сина громадянина [PERSON] , собака бігла без повідця та без намордника. Зазначає, що вона запитала сусідку, чому собака бігає без повідця та намордника, адже собака великої породи, крім того, декілька місяців тому, собака цих же громадян вкусила її матір, в результаті укусу її мати отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Сусідка їй відповіла, що собака не кусається, в цей час собака почала підходити до неї та, обійшовши її, зненацька вкусила за стегно. Сусідка зробила здивований погляд та забрала собаку до свого подвір`я, а вона викликала поліцію та поїхала в лікарню. Вказує, що собака повинна бути зареєстрована, крім того, заборонено вигулювати собак без повідця і намордників, однак власник собаку не зареєстрував, випускає собаку без намордника та повідця за межі свого подвір`я. Зазначає, що 14.12.2018, незважаючи на те, що 07.12.2018 мав місце виклик поліції на місце пригоди, вона звернулась із заявою до начальника Вінницького районного відділу поліції щодо притягнення власника собаки до передбаченої законом адміністративної відповідальності, так як про наслідки розгляду виклику їй нічого не було відомо. Вказує, що розгляд заяви від 14.12.2018 був доручений майору поліції [PERSON] , який незважаючи на те, що у подальшому вона декілька разів телефонувала інспектору, він в доволі грубій формі відповідав, що йому нічого невідомо про рух вказаної заяви. Як пізніше стало їй відомо, 26.12.2018 вказаний дільничний інспектор склав протокол про адміністративне правопорушення ГР № 042384 за ч. 2 ст. 154 КУпАП на власника собаки [PERSON] . Зазначає, що відповідач [PERSON] у протоколі власноручно зазначив, що з протоколом згоден і більше такого не повториться. Однак, незважаючи на те, що протокол був складений 26.12.2018 , матеріали було направлено на розгляд до суду Вінницького району тільки 14.01.2019, а отримані судом тільки 17.01.2019. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] до суду, у якій він зазначає, що вину свою визнає і просить призначити мінімальне покарання. Однак, 18.01.2019 суддя Вінницького районного суду Саєнко О.Б. розглянувши вказані адміністративні матеріали, зазначила, що відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути зазначені місце та час вчинення адміністративного правопорушення, у зв`язку з цим, постановою суду, матеріали адміністративної справи були повернуті судом до Вінницького районного відділу поліції для дооформлення, та були отримані Вінницьким районним відділом поліції 22.01.2019. Цього ж дня, відповідно до резолюції керівника, їх дооформлення було доручено [PERSON] Вказує, що 21.01.2019 [PERSON] , отримавши ці матеріали, у протоколі про адміністративне правопорушення ГР № 042384 від 26.12.2018, з метою усунення недоліків, у графі «Склад адміністративного правопорушення», у кінці речення поставив кому і дописав фразу: «дана подія мала місце в с. Агрономічне біля 11 год. по вул. Шевченка», ніяких інших дій [PERSON] з метою дооформления не вчиняв. Зазначає, що відповідно до ст. 38 КУпАП, строк давності притягнення особи до адміністративної відповідальності складає три місяці з дня вчинення правопорушення. 13.03.2019, тобто вже за межами строків давності притягнення до адмінвідповідальності, після так званого «дооформлення», матеріали адміністративної справи були знову направлені на розгляд до суду Вінницького району Вінницької області, де були отримані 15.03.2019 . 01.04.2019 постановою Вінницького районного суду Вінницької області провадження у вказаній адміністративній справі був закритий, у зв`язку із закінченням строків давності, при цьому винність особи у вчиненні дій які стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення не визначалась. Вказує, що згідно висновку службового розслідування від 19.08.2019 дільничний офіцер поліції сектору превенції Вінницького РВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області майор поліції [PERSON] був визнаний таким, що порушив службову дисципліну, а саме: не вжив заходів щодо дотримання терміну накладення стягнення на відповідача, і лише у зв`язку з закінченням строків давності відповідач уникнув покарання. Зазначає, що внаслідок винних дій відповідача їй були завдані тілесні ушкодження. Крім того, вказує, що неправомірними діями відповідача, крім шкоди здоров`ю, їй також було завдано моральної шкоди, що проявляється у відчутті фізичного болю, страху, тривоги за власну безпеку, розгубленості та непорозуміння, протягом усього часу з дня завдання собакою відповідача їй тілесних ушкоджень, вона перебуває у постійному страху за себе, за свою неповнолітню дитину та своїх батьків, боїться проходити вулицею, де проживає відповідач, боїться відпускати свою доньку без супроводу гуляти, до школи чи то у інших справах, хвилюючись, щоб на доньку не напала собака. Зазначає, що вона перебуває у постійному стресі, адже вона та її сім`я почувається некомфортно, проживаючи у будинку неподалік будинку відповідача, через наявність агресивної собаки, яку він випускає бігати по вулицях без повідця та намордника. Тому, просить суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 37 557, 00 грн.; вартість експертного дослідження в сумі 5076, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 840, 80 грн. 21.09.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю заперечує щодо заявлених вимог, оскільки вважає, що пред`явлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вказує, що дані викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, адже на час отримання ушкоджень, який зазначений позивачем, у нього не було собаки і він тварину не утримував в домашніх умовах, за вказаною адресою проживання ,-він не перебував, а відтак і порушення ним відповідних правил утримання собак не мало місця. Зазначає, що дійсно 26.12.2018 відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення ГР №042384 за ч.2 ст. 154 КУпАП, в якому міститься запис про те, що він згоден із адміністративним протоколом та таке більше не повториться. Вказує, що позивач на доказ його вини посилається на пояснення, виконане від його імені 26.12.2018 інспектором поліції [PERSON]., однак вищевказані документи не мають нічого спільного з дійсністю, оскільки 26.12.2018 перед складання протоколу про адміністративне правопорушення він прибув за викликом до приміщення Вінницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, де до нього підійшли два працівники поліції, які почали здійснювати на нього психологічний тиск та повідомили, що у них є інформація про те, що його мати 07.12.2018 порушила правила вигулу собак, в результаті чого його собака укусила сусідку [PERSON] . Зазначає, що працівники поліції в грубій формі наполягали на тому, щоб він визнав факт, що його собака вкусила [PERSON] , інакше вони притягнуть до відповідальності його батьків. Вказує, що перебуваючи під істотним психологічним тиском з боку працівників поліції, будучи юридично необізнаним, в достатній для захисту своїх прав мірі, не бажаючи наражати своїх літніх батьків на зайві переживання, в протоколі про адміністративне правопорушення та в написаному інспектором поясненні, він написав, що визнає свою провину. Постановою Вінницького районного суду від 01.04.2019 провадження у справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, при цьому обставини адміністративного правопорушення та його винуватість у його вчиненні не були встановлені судом, а відтак, вважає, що доводи позивачки гуртуються на припущеннях того, що ним порушено правила вигулу собак. Зазначає, що зміст позовної заяви та доданих до неї документів свідчить про те, що факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, внаслідок укусу собаки, не знаходить свого підтвердження, оскільки в абзаці першому першого аркушу позовної заяви зазначається, що позивачку вкусила собака 07 липня 2018 року, в той час як в абзаці третьому першого аркушу зазначається інша дата події - 07 січня, у зв`язку з чим вважає, що позивач, намагаючись ввести суд в оману, сама не може визначитися, коли їй було заподіяно укус твариною. Вказує, що виписка МКЛ ШМД №21442 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого не може бути належним доказом обставин, викладених у позовній заяві, адже документ виданий на ім`я іншої особи, також виписка містить дані про те, що [PERSON] звернулася до лікарні об 11.30 -07.12.2018, що суперечить зазначеній в позовній заяві події. Зазначає, що надаючи оцінку рапорту від 07.12.2018 інспектора [PERSON]. слід зауважити, що 07.12.2020 на спецлінію «102» зателефонувала [PERSON] , яка повідомила про те, що її покусав сусідський собака об 11.37 год., однак в медичній виписці, на яку посилається позивач, вказано, що за медичною допомогою [PERSON] звернулася об 11.30 год. Вказує, що з протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07.12.2008 вбачається, що позивач подала заяву в якій просить прийняти міри не до нього, а до дружини [PERSON] . Щодо висновку судово-психологічної експертизи №26 від 27.11.2019 відповідач зазначає, що вона містить ряд невідповідностей та суперечностей, а саме: в останньому рядку першого аркушу експертизи та інших аркушах вказано, що експерт посилається на копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 214422, в той час як позивачка надала копію виписки з іншим номером - 21442, в 2 абзаці дослідницької частини висновку експерта (стор. 4) вказано, що досліджувався вплив наслідків легких тілесних ушкоджень, спричинених укусом собаки...при цьому відповідного висновку судово-медичної експертизи про встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень позивачки - не має, на аркуші 6 висновку експерта вказано: «Слід відмітити факт (про який вказує підекспертна у своїй заяві та під час монологічного інтерв`ю), що собаки цієї сім`ї, а саме :батьків громадянина [PERSON] ». Аналогічне посилання у висновку експерта міститьсята 2 абзаці 10 аркуша, що свідчить про те, що позивачка у експерта стверджувала про те, що собака належить не йому, а його батькам, в той же час у позовній заяві остання займає протилежну позицію. Тому, просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. 13.01.2021 на адресу Вінницького районного суду від представника позивача - адвоката Тетеви-Родюк І.О., надійшла відповідь на відзив, в якій остання вказує, що твердження відповідача про визнання ним факту, що [PERSON] покусала собака під тиском працівників поліції є нічим іншим, як неправдивими відомостями наданими суду з метою уникнути відповідальності, адже [PERSON] визнав свою вину двічі, не лише під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а й у власноручно написаній заяві, поданій до Вінницького районного суду під час розгляду справи №128/133/19, в якій він визнав вину та просив призначити мінімальне покарання. Вказує, що [PERSON] в своїй заяві від 28.03.2019, поданій до суду, просив закрити провадження, у зв`язку з тим, що пройшов строк притягнення його до адміністративної відповідальності, тобто він жодним доказом не довів вчинення на нього будь-якого тиску правоохоронним органом, а його визнання вини в суді, доводить, що дійсно його вина наявна. Зазначає, що стосується імені в медичній довідці [PERSON] , то це є очевидною опискою , оскільки з довідки з місця роботи [PERSON] , на яке є посилання в медичній довідці, вбачається, що ім`я [PERSON] саме « [PERSON] », інших працівниць з прізвищем « [PERSON] » не існувало. Вважає, що саме внаслідок винних дій відповідача позивачці завдані тілесні ушкодження, відзив відповідача є необґрунтованим, недоведеним та безпідставним, а тому просить задовільнити позовні вимоги. 05.04.2021 у судове засідання сторони не з`явивлися ; представники сторін не заперечували проти розгляду справи у відсутності сторін. Суд, з урахуванням міркування представників сторін, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Тетева-Родюк І.О. позов підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, запереченнях на відзив , просила суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Рябокінь Р.П. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, вважає його необґрунтованим, з підстав зазначених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не надала суду доказів про те, що відповідач у день події вигулював собаку, і що саме його діями завдано шкода позивачу. Вислухавши вступне слово представників сторін позивача та представника відповідача, вивчивши позов, відзив на позов , заперечення на відзив, дослідивши матеріали адміністративної справи № 128/133/19, наявні письмові докази в даній цивільній справі та оцінивши їх в сукупності , суд дійшов висновку, що позов є не обґрунтованим та такими, що підлягає відмові у задоволені, виходячи з такого. З копії виписки № [NUMBER] із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 07.12.2018 12:56 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, судом установлено, що позивачу [PERSON] , встановлено діагноз: відкрита рана стегна, вкушені поверхневі рани задньої поверхні н/З правого стегна; вид травми: не виробнича, побутова; обставини травми: вкусив собака (а.с.11). З копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР 042384 від 26.12.2018 судом убачається, що 07.12.2018 гр. [PERSON] порушив правила тримання собак, внаслідок чого собакою породи «Чао-чао» було завдано шкоди здоров`ю [PERSON] , дана подія мала місце в с. Агрономічне біля 11.00 год. по вул. Шевченка; гр. [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 154 КУпАП(а.с.19). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 26.12.2018 судом убачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , утримує собаку породи «Чао-чао» чорного кольору, згідно інформації Вінницького РВП від 07.12.2018 та 17.12.2018, повідомив, що його собака « Річард » знаходилася в його батьків, які живуть неподалік від нього, біля 11.00 год., з подвір`я вибігла собака та з необережності вкусила жінку, яка проходила на вулиці, з даного приводу матір [PERSON] запитала чи потрібна допомога, жінка їй повідомила, що нічого не потрібно, вона розбереться зі всім сама. Після чого дана жінка викликала поліцію та вимагала кошти в розмірі 50 тисяч гривень; із ним проведено бесіду щодо дотримання правил утримання домашніх тварин, в подальшому таке не повториться(а.с.23). Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.01.2019 адміністративний матеріал, що надійшов з Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] повернутий до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, для належного оформлення(а.с.24). Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2019 , провадження у справі відносно [PERSON] за ч.2 ст. 154 КУпАП- закрито, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення . Дана постанова суду не оскаржувалася в апеляційному порядку. (а.с.25-27). За результатами розгляду заяви адвоката Тетеви-Родюк І.О. від 23.07.2019 про проведення службового розслідування відносно [PERSON] та притягнення його до дисциплінарної відповідальності, на підставі наказу Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 31.07.2019 №442 ініційовано проведення службового розслідування, під час якого встановлено факт порушення службової дисципліни майором поліції [PERSON] , у зв`язку з тим, що майор поліції [PERSON] під час доопрацювання адміністративних матеріалів відносно [PERSON] за ч.2 ст. 154 КУпАП, ніяким чином не вжив заходів щодо дотримання вимог ч.2 ст. 38 КУпАП у частині дотримання терміну накладення стягнення з дня вчинення правопорушення, за що до останнього було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани(а.с.28-30, 31, 32-35). Згідно копії висновку експерта №26 від 27.11.2019 ситуація, що досліджується за справою є психотравмучою для особи [PERSON] , їй завдані страждання (моральна шкода), можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) складає 9 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта - 37 557 гривень(а.с.12-18). З матеріалів адміністративної справи № 128/133/19 , судом установлено, що в ній наявний рапорт , зареєстрований 07.12.2018 № 9188 уповноваженою особою працівником поліції Гура Ю.М. про те, що 07.12.2018 отримано заяву гр. [PERSON] та зареєстровано ЄО за № 9188, про те, що її 07.12.2018 о 11.37 за адресою: [ADDRESS] , покусала сусідська собака. Прибувши на місце сусідів не було, двері будинку ніхто не відчинив, заявниця звернулася до лікарні. ( а.с. 5 адмінсправи) З протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.12.2018 судом установлено, що 07.12.2018 до Вінницького РВП звернулася гр. [PERSON] , яка просила прийняти міри до дружини [PERSON] , яка о 11.30 год. вигулювала собаку чорного окрасу ( Чао-чао), без повідка та намордника, та яка її вкусила за ногу. ( а.с 6 адмінсправи) З пояснень гр. [PERSON] , наданих працівнику поліції , судом убачається, що 07.12.2018 близько 11.20 год. на перехресті вул. Шевченка- Молодіжна, її сусідка, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , вигулювала собаку чорного окрасу ( Чао-чао) без повідка, якій вона зробила зауваження , і в цей час собака підбігла та вкусила її за ногу. Після чого сусідка швидко забрала собаку та пішла до дому, а вона викликала поліції. По приїзду працівників поліції двері буд. [ADDRESS] ,- не відчиняли (а.с.7 адмінсправи) З пояснень гр. [PERSON] , наданих 26.12.2018 працівнику поліції, судом убачається, що [PERSON] зазначив, що після ознайомлення з інформацією ЖЄО Вінницького РВП № 9188 та №9190 від 07.12.2018, він повідомив , що його собака « Ричард » знаходився в його батьків, які проживають неподалік від нього. Біля 11.00 год. з подвір`я собака вибігла та з необережності вкусила жінку, яка проходила по вулиці, з даного приводу його матір запитала у жінки чи потрібна допомога, яка відповіла, що не потрібно і розбереться сама; після чого жінка викликала поліцію та вимагала 50000 грн., що не відповідає дійсності. З ним була проведена бесіда та складений протокол за ст.154 КУпАП. ( а.с.4 адмінсправи) Також, у даній адміністративні справі, міститься заява [PERSON] від 17.01.2019 до суду про розгляд справи у його відсутності ; вину визнає, просить призначити мінімальне покарання ( а.с.11), а також заява [PERSON] від 28.03.2019 до суду про закриття провадження у справі у зв`язку з закінчення строку накладення адмінстягнення ( а.с. 20) Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктами 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Стаття 180 ЦК України, визначає, що тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові. В цій же статті Закону міститься визначення терміну «домашня тварина» та «безпритульна тварина». Домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі. Відповідно до статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»: -Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування; - Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх); - Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку; -Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити, зокрема, безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. - При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. -Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Таким чином, за шкоду спричинену твариною відповідає її власник (особа, яка її утримує). У протоколі від 26.12.2018 зазначено , що гр. [PERSON] 07.12.2018 порушив правила утримання собаки, внаслідок чого собака завдала шкоди здоров`ю гр. [PERSON] , чим вчинив адміністративне правопорушення , передбачене ч.2 ст. 154 КУпАП. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач також посилається на те, що [PERSON] 07.12.2018 порушено правила утримання собаки, яка бігала без повідка та намордника по вулиці та її покусала, чим завдала тілесних ушкоджень. В свою чергу, проаналізував наявні зазначені вище письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем у судовому засіданні не надано належних, допустимих та достатніх доказів про те, що саме відповідач [PERSON] станом на 07.12.2018 був власником або особою, яка утримувала собаку, яка у день події вкусила позивача, чим завдала їй тілесних ушкоджень. Не містить таких доказів і матеріали адміністративної справи; а лише посилання відповідача у цій справі на те, що він визнає свою винуватість за ч.2 ст. 154 КУпАП,- без визнання винуватості судовим рішенням , не може бути достатнім доказом, для встановлення вини останнього в заподіянні шкоди позивачу. Тому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, -за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed