Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

23.03.2016 року позивач звернувся до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він 26.07.1991 року зареєстрував своє місце проживання у квартирі за адресою: вул. Рибалка, 2/5, м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області. Відповідачка [PERSON] - його дружина. Шлюб з нею зареєстровано 08.11.2005 року, прізвище дружина після реєстрації шлюбу не змінювала. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка з моменту народження зареєстрована за вищевказаною адресою. Подружнє життя не склалося, у 2013 році дружина з донькою пішла від нього, створила нову сім»ю та проживає за іншою адресою. Свої речі та речі дитини відповідачка забрала на нове місце постійного проживання. Перешкод у користуванні житлом він відповідачці та доньці не вчиняв. За рішенням суду він сплачує на утримання доньки аліменти. Добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає. Вважає, що відповідачка [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, так як відсутня за місцем реєстрації більше трьох років. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, так як на протязі більше трьох не користувалася житлом без поважних причин. Відповідачка подала до суду заперечення, в яких позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову, так як твердження позивача є необґрунтованими. 08.11.2005 року вона зареєструвала шлюб з позивачем, 31.01.2006 року була зареєстрована як член сім»ї наймача квартири по вул. Рибалка, 2/5, м. Зеленодольськ Дніпропетровської області. 01.12.2007 року у них народилася донька [PERSON], яка теж була зареєстрована у вище вказаній квартирі. За час спільного проживання в квартирі вони сплачували комунальні послуги, вона за власні кошти провела ремонт квартири, дбала про належний стан житлової площі. Після того, як позивач почав зловживати спиртними напоями, перестав надавати кошти на сім»ю, не піклувався про дитину у сім»ї почали виникати сварки. У 2013 році після чергової сварки позивач виштовхав її з дитиною з квартири, вона вимушена була піти проживати до своїх батьків. Коли вона побажала повернутися з донькою до квартири, позивач змінив вхідні замки на дверях, що перешкоджає їй як члену сім»ї наймача користуватись на сьогоднішній день квартирою. Позивачем умисно здійснюються перешкоди у користуванні квартирою. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задовольнити, оскільки відповідач без поважних причин з вересня 2013 року не проживає у спірній квартирі. Також пояснив, що на даний час шлюб між ним та позивачем розірвано, шлюбні відносини тривалий час не підтримувалися, відповідач мала можливість в любий день повернутися до нього та проживати однією сім»єю у спірній квартирі, але вона не виявила бажання до цього. Відповідач позов не визнала, мотивувавши це тим, що 05.09.2013 року позивач вигнав її зі спірної квартири, чинив перешкоди їй у користуванні квартирою, не пускав її до квартири, змінив замок на вхідних дверях, тому вважає, що вона не втратила право користування спірним житлом, в звязку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник 3-ї особи в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши сторони та представника відповідача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував з 08 листопада 2005 року по 09 січня 2017 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку Інессу, [INFO]. Позивач як основний квартиронаймач зареєстрований в [INFO]. Разом з позивачем за вказаною адресою зареєстровані відповідач [PERSON], доньки позивача [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім»ї від 23.03.2016 року. З актів перевірки відповідності реєстрації та проживання мешканців від 16.07.2014 року, 11.02.2015 року та 18.03.2016 року встановлено, що у спірній квартирі фактично проживає один позивач [PERSON], відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідачка являється її донькою. Приблизно 4 роки тому її донька прийшла до неї додому пізно ввечері разом з дитиною та повідомила, що її вигнав з квартири чоловік [PERSON] Після цього донька почала проживати у її квартирі разом з нею та дитиною. Вона з даного питання не розмовляла з позивачем, оскільки не вмішувалася у їх сімейне життя. Донька вечорами ходила на квартиру до позивача, оскільки там знаходився компютер, який був їй потрібен по роботі, та працювала на ньому. Донька надіялася, що позивач одумається і вони будуть жити разом. Через декілька місяців донька повідомила, що вона вирішила забрати речі з квартири позивача, так як позивач не бажає миритися та відновлювати сімейні стосунки. Коли донька приїхала забирати речі, то мати позивача не пускала її в квартиру, тільки після дзвінка позивачу його мати відкрила двері та дала можливість доньці забрати речі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час, а саме з вересня 2013 року не проживає у спірній квартирі, квартирою не цікавиться, витрат на оплату квартирної плати та комунальних послуг не несе, будь-які речі відповідача у спірній квартирі відсутні, тобто відповідач не проживає за місцем реєстрації більше шести місяців без поважних причин. Зі вказаного часу відповідач не зверталася за захистом своїх прав та інтересів, тому суд приходить до висновку про відсутність поважної причини у відповідача щодо не проживання у спірній квартирі з вересня 2013 року. Суд не бере до уваги пояснення відповідача щодо перешкод з боку позивача у користуванні нею спірною квартирою, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вказаної обставини. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] та не бере їх до уваги, оскільки відомості щодо обставин залишення позивачкою спірної квартири їй відомі зі слів відповідачки. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ч.3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В порушення вимог ч.3 ст.10 ЦПК України відповідачем не надано доказів на підтвердження та обґрунтування своїх заперечень проти позову, тому суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гр. 21 коп.

Outcome: approved