Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

23.07.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» із позовом, в якому просить визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» про начислення суми заборгованості за кредитним договором №NKH3RE10150022 від 01.10.2006 р. незаконними; скасувати заборгованість [PERSON] на кредитним договором станом на 12.07.2018 р. в розмірі: 40\~084,39 грн. розстрочка, 3649 грн. штраф; зобовязати відповідача не нараховувати заборгованість за кредитним договором у звязку з його виконанням в червні 2016 року. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 10.05.2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №NKH3RE10150022 від 01.10.2006 року у сумі 38128,22 грн., залишено без розгляду за заявою Банка. 12.07.2018 року [PERSON] отримана довідка, в якій зазначено, що станом на 12.07.2018 р. у неї є заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», а саме: розстрочка 40084,39 грн., штраф 3649 грн. Проте, відповідно до судового наказу від 14.04.2008 р. з неї на користь відповідача було стягнуто 3424,42 грн., а за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.10.2014 р. - 1820,92 грн., які вона станом на червень 2016 року погасила. Виходячи з наведеного, з червня 2016 року [PERSON] повністю розрахувалася з ПАТ КБ «ПриватБанк» за наявні заборгованості. Однак, майже щодня дзвонять колектори, загрожують забрати будинок і майно, тому [PERSON] змушена звернутись до суду. 27.07.2018 р. вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 02.10.2018 року до суду від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшло пояснення на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову та розглянути справу без його участі. Свої пояснення представник позивача обґрунтовує тим, що відображення заборгованості позивача в бухгалтерському обліку банку не порушує охоронюваних законом прав позивача, оскільки його стягнення в судовому порядку не здійснюється. Позивач умови договору в обумовлені строки не виконав, у звязку з чим за ним рахується заборгованість, припинення зобовязання за рішенням суду, як того вимагає позивач, чинним законодавством України не передбачено. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в поясненнях на позов просив розглянути справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Банком та позивачем було укладено кредитний договір 01.10.2006 року № NKH3RE10150022, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 4061 грн. 40 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення заборгованості 01.10.2018 року. 14.10.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості станом на 20.03.2008 року в розмірі 3424,42 грн.. а також судових витрат. 29.01.2014 року виконавче провадження з приводу виконання вказаного судового наказу завершено у звязку з фактичним повним виконанням рішення (відповідь Заводського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] ГТУЮ у Миколаївській області від 19.11.2018 № 46622/14.23-36/9). 29.10.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1820 грн. 92 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, з урахуванням строку позовної давності. 18.07.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним рішенням завершено у звязку з фактичним повним виконанням рішення. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №487/1040/18, 27.02.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № NKH3RE10150022 від 01.10.2006 року у розмірі 38128,22 грн. 03.04.2018 р. до суду надійшов відзив [PERSON] щодо відсутності заборгованості по кредитному договору, в звязку з її сплатою по судовому наказу та рішенню. Після отримання відзиву, представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано заяву про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 10.05.2018 р. позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» до [PERSON] про стягнення суми боргу, залишено без розгляду. Натомість, з довідки від 12.07.2018 року №19603907/12640296 встановлено, що [PERSON] станом на 12.07.2018 р. має в АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по договору NKH3RE10150022 40084,39 грн. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Проте позивач не зазначила яким чином нарахування заборгованості порушує її права, за захистом якого порушеного права вона звернулась до суду. Посилання позивача на дзвінки колекторів, які загрожують забрати будинок і майно, жодним доказом не підтвердженні і є лише припущенням щодо вчинення таких дій саме відповідачем. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ч.6 ст. 81 ЦПК України). Також позивачем не доведено факту порушення його прав та законних інтересів внаслідок відображення заборгованості позивача за кредитом в бухгалтерському обліку Банку. У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника належного виконання його обовязку. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. \~ \~ \~ \~ З досліджених судом матеріалів справи 487/2356/13-ц (провадження № 2/487/1038/14) встановлено, що [PERSON] зобов'язання виконала не належним чином, у зв'язку з чим з неї було стягнуто заборгованість за кредитним договором № NKH3RE10150022 від 01.10.2006 року, в межах строків позовної давності. Відомостей щодо існування інших позовів АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № NKH3RE10150022 від 01.10.2006 року, суду не надано. Таким чином, судом не встановлено факту порушення прав позивача внаслідок нарахування заборгованості, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний нею спосіб. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Разом з цим, обраний позивачем спосіб захисту не передбачений договором або законом. До того ж, захисту підлягає тільки порушене право, однак у цьому випадку позивачем не надано доказів порушення її прав або інтересів. Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed