Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

22.11.2012 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, після уточнення вимог якого просив суд: визнати квартиру №101 загальною площею 91,3 кв.м, яка знаходиться в будинку [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; розділити між ним та відповідачем сумісно набуте майно шляхом визнання за позивачем права власності на ? частину квартири №101 загальною площею 91,3 кв.м, яка знаходиться в будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.2-4, 66-67) Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2 вересня 2006 року по 7 листопада 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та за час шлюбу ними спільно придбана квартира №101 загальною площею 91,3 кв.м, яка знаходиться в будинку [ADDRESS]. Після розлучення шлюбу вони з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу квартири, в зв'язку з чим ним обраний зазначений спосіб захисту цивільних прав. Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року було частково задоволено касаційну скаргу [PERSON], рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року у даній справі скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 3 а.с.42-44). В судовому засіданні представник позивача позов повністю підтримав, просив задовольнити, додатково пояснив, що спірна квартира була придбана за рахунок позивача та відповідача, та що половину від вартості квартири, яка була сплачена в жовтні 2006 року, була надана позивачу його батьком [PERSON], іншу частину коштів надали родичі відповідача. Крім того, позивач за згодою відповідача отримав кредит в банку на ремонт квартири, та витратив отримані кошти на ремонт, а відповідач, за його згодою передала квартиру в іпотеку для забезпечення повернення кредиту. На даний час права вимоги за кредитним договором перейшло до матері позивача, яка уклала з банком відповідну угоду, проте відповідач не визнає права позивача на частку даному спільному майні. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що спірна квартира придбана на особисті кошти відповідачки, частину яких їй надала її бабуся [PERSON] після продажу будинку та земельної ділянки, а частину відповідач отримала у борг у чоловіка її матері [PERSON]. Вони вважають, що та обставина, що позивач отримав за згодою відповідача кредит не доводить того, що відповідач визнавала квартиру спільною сумісною власністю, а також звертають увагу суду, що отримані в кредит кошти позивач витратив на свої потреби, оскільки допитані в судовому засіданні свідки показали, що особливого ремонту в квартирі не здійснювалось. Третя особа [PERSON] в жодне судове засідання не з'явилась, заперечень по суті позову не подала. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, в тому числі роз'яснено вищенаведені вимоги ст.60 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2006 року по 07.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 02 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області та відміткою в паспорті позивача серії [NUMBER], виданому 03 квітня 1997 року Хмельницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області, копія якого долучена до матеріалів справи та свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 07.11.2009 року (т.1 а.с.8,15-16, т.3 а.с.92). Ця обставина повністю визнана сторонами. Судом встановлено, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі, сторонами [PERSON] та [PERSON] була набута у власність спірна квартира №101 загальною площею 91,3 кв.м, яка знаходиться в будинку [ADDRESS]. Так, судом встановлено, що 05.10.2016 року між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «Агробудмеханізація» (Будівельником) був укладений Договір про дольову участь у будівництві житлового будинку №85/101, предметом якого було фінансування відповідачем у будівництво коштів та отримання у власність об'єкту інвестування (т.1 а.с.24-28). Факт укладення такого договору сторонами не оспорюється. Також встановлено, що 06 жовтня 2006 року від імені відповідача [PERSON] за вищевказаним договором про дольову участь у будівництві №85/101 було сплачено 365497 (триста шістдесят п'ять тисяч чотириста дев'яносто сім гривень), що підтверджуєтеся відповідною квитанцією Бориспільського відділення №1 АТ «Морський транспортний банк» (а.с.29). 09.10.2006 року за №749 ЗАТ «Агробудмеханізація» видано довідку в тому, що [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER] від 4.10.2006 року здійснила інвестування коштів в розмірі 100% (сто) загальної вартості площі об'єкту інвестування (квартира №101, загальна площа 92,58 кв.м за адресою: [ADDRESS]). На підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області №266 від 25 березня 2008 року Бориспільською міською радою 09.04.2008 року на ім'я [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме право власності спірну на квартиру [ADDRESS] загальною площею 91,3 кв.м, житловою площею 49.7кв.м. (т.1 а.с.28), а також в той же день здійснена реєстрація права власності на квартиру у Комунальному підприємстві «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» (т.1 а.с.9,10). Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1,2,3 статті 61 Сімейного кодексу України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Встановлено, що жодного договору про набуте майно між подружжям [PERSON] та [PERSON] не укладалось. Перевіряючи заперечення відповідача про те, що кошти на придбання квартири були отримані нею від її бабусі [PERSON], а також від [PERSON], тобто за особисті кошти, суд прийшов до висновку, що ця обставина відповідачем достатніми належними і допустимими доказами не доведена, враховуючи наступне. Так, на підтвердження своїх заперечень відповідач посилається на показання допитаних в якості свідка [PERSON], яка підтвердила, що частину отриманих від продажу належних їх будинку та земельної ділянки коштів, вона передала своїй онуці на придбання квартири, а також показання свідка [PERSON], який підтвердив, що надав кошти у борг відповідачці для придбання квартири, яка йому їх повністю повернула. Також відповідачем надано копію договору купівлі-продажу домоволодіння та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 6 жовтня 2006 року, укладених між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупець), за якими [PERSON], свідок у справі, продала належні їй на праві власності домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,100гектара, що знаходиться в [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку (т.1 а.с.98-99, 100-101). Як вбачається зі змістом договорів продаж домоволодіння здійснений за 34285,00гривень (п.4 Договору купівлі продажу домоволодіння), а продаж земельної ділянки - за 211340,00гривень (п.3 Договору купівлі-продажу земельної ділянки), всього на загальну суму 245625,00гривень які продавець повністю отримала від покупця до підписання договорів. Отже твердження свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що фактично [PERSON] було здійснено продаж будинку та земельної ділянки за 230000 доларів США, є недопустимими доказами, оскільки ціна договору купівлі-продажу нерухомого майна - є істотною умовою, та не може встановлюватись показаннями свідків в силу вимог ст.218 ЦК України. Не спростовує цих висновків і долучена до матеріалів справи розписка [PERSON] про отримання від [PERSON] грошей в сумі 230000 доларів США за продану земельну ділянку та будинок за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.149), оскільки сам факт знаходження цієї розписки у свідка суперечить змісту ч.1 ст.545 ЦК України, за містом якої, п рийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі, а отже, якщо така розписка [PERSON] видавалась [PERSON], то, враховуючи зміст розписки вона мала бути передана [PERSON] як боржнику на підтвердження виконання зобов'язання. Суд також критично оцінює показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також долучену до матеріалів справи розписку відповідача [PERSON] про те, що вона отримала від своєї бабусі [PERSON] 240000грн. в рахунок її частки будинку (т.1 а.с.150). Так, зі змісту укладених між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу домоволодіння та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 6 жовтня 2006 року вбачається, що вказане домоволодіння [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим [PERSON], державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, 04.05.1998 року за реєстровим №1620, та зареєстрованим Бориспільським МБТІ Київської області 05.05.1998 року за реєстраційним №101 (п.3 договору т.1 а.с.98), вказана земельна ділянка розміром 0,100гектара, що знаходиться в [ADDRESS],належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого 09.08.2006 року, Бориспільським міським управлінням (відділом) земельних ресурсів Київської області, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010633700679, кадастровий [NUMBER] (п.2 договору т.1 а.с.100). Крім того, з долученої до матеріалів справи виписки по рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у відділенні №42 філії КРУ ВАТ «КБ «НАДРА» вона внесла кошти на депозит банку в сумі 30000 доларів США, що на дату 06.10.2006 року згідно з офіційним курсом валют НБУ - 505,00грн. за 100 доларів США, - становило 151500 гривень (т.1 а.с.155). Ці кошти були зняті [PERSON] з рахунку 11.01.2007. Згідно з долученої до матеріалів справи виписки по рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у відділенні №42 філії КРУ ВАТ «КБ «НАДРА» вона здійснила вклад на вимогу в сумі 61000 доларів США, що на дату 06.10.2006 року згідно з офіційним курсом валют НБУ - 505,00грн. за 100 доларів США, - становило 308050 гривень (т.1 а.с.156). Згідно з випискою по рахунку, кошти були зняті [PERSON] з рахунку 12.10.2006 - 1000 доларів США, 23.10.2006 - 51000 доларів США, 11.11.2006 - 2000доларів США, 11.01.2007 - 7082,02 доларів США. Таким чином, кошти були зняті [PERSON] після того, як відповідачем [PERSON] 06.10.2006 року було здійснено інвестування 100% загальної вартості квартири [ADDRESS] за договором про дольову участь у будівництві житлового будинку, та використані, як стверджує свідок, на придбання власної квартири. Щодо показань свідка [PERSON] та [PERSON] та долученої до матеріалів справи копії розписки відповідача [PERSON] (т.1 а.с.151) про отримання відповідачем 06 жовтня 2016 року у борг у [PERSON] грошей в сумі 125000,00 гривень на придбання квартири по [ADDRESS], які за змістом розписки були повернуті [PERSON] 23 жовтня 2006 року, суд вважає, що вони не спростовують висновків суду, що спірна квартира є спільної сумісної власністю подружжя, оскільки за змістом ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України, такий договір був укладений в інтересах сім'ї, а отже отримані відповідачем за договором позики кошти, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Крім того, з показань допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що з метою придбання квартири для його сина [PERSON] та його дружини [PERSON] він за домовленістю з родиною дружини сина передав своєму сину, позивачу у справі грошові кошти в сумі 175000 гривень, що складала близько ? частки від вартості квартири. Враховуючи викладено, суд прийшов до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], оскільки була придбана в інтересах сім'ї за кошти, отримані сторонами для цієї мети від своїх рідних. Крім того, суд враховує, що відповідач у справі [PERSON] зверталась до суду з позовом про визнання спірної квартири її особистою власністю і рішенням апеляційного суду Київської області від 07 березня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2010 року було скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS], - відмовлено (т.1 а.с.88-91). При цьому суд також надавав оцінку усім вищевказаним доказам. Та обставина, що сторони під час шлюбу сприймали квартиру як спільну сумісну власність, придбану з метою її використання в інтересах сім'ї, підтверджується тією обставиною, що сторонами спільними зусиллями та коштами здійснювався ремонт у квартирі, сам факт якого відповідачем не заперечується, а також участь в якому працівників, найманих батьком позивача, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Крім того, судом встановлено, що 16 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та позивачем [PERSON] був укладений кредитний договір №2608/0508/88-023, відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 25000доларів США, сума якого була збільшена відповідно до умов укладеної Додаткової угоди №1 від 04 липня 2008 року до 30000 доларів США ( т.2 а.с.33-37,38), в забезпечення виконання зобов'язань за яким між ВАТ «Сведбан» та відповідачем [PERSON] був укладений Іпотечний договір від 16 травня 2008 року за реєстровим №12417, предметом іпотеки за яким є спірна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS](т.2 а.с.55-57). При цьому судом встановлено, що укладення договорів здійснювалось за взаємною згодою подружжя. Так, згідно з долученою до матеріалів справи заявою [PERSON], адресованої начальнику відділу кредитування приватних клієнтів Солом'янського відділення ВАТ «Сведбанк», від 16 травня 2008 року, вона надає свою згоду на отримання кредиту в ВАТ «Сведбанк» її чоловіком [PERSON] в сумі 25000 доларів США (т.3 а.с.93). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 16 травня 2008 року, реєстровий №12416, він цією заявою підтверджує, що не заперечує проти передачі в заставу дружиною, [PERSON], квартири, адреса якої: [ADDRESS], придбаної ними в період зареєстрованого шлюбу (т.3 а.с.90). Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухомого майно про реєстрацію іпотеки №452819 від 13.02.2013 року іпотекодержателем за вищевказаним іпотечним договором є [PERSON], третя особа у справі, яка згідно з нотаріально посвідченою заявою-згодою на реєстрацію права власності від 06 жовтня 2014 року дає згоду на реєстрацію права власності на ? частку квартири №101, загальною площею 91,3 кв.м, яка знаходиться в будинку [ADDRESS] за [PERSON], позивачем у справі (т.2 а.с.102,103). Перехід права вимоги до третьої особи за вищезазначеними укладеними сторонами Кредитним договором №2608/0508/88-023 від 16.05.2008 року та Іпотечним договором від 16 травня 2008 року за реєстровим №12417 підтверджується матеріалами справи. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованими та повністю доведеними дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати на загальну суму 3654 гривні 49 копійок (1939,08грн.+107,30грн.+1827,00грн., т.1 а.с.1,4, т.2 а.с.182) На підставі викладеного,

Outcome: approved