overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

22 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 31 липня 2015 року в сумі 8286,53 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2155,03 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3554,51 грн; заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом - 1706,20 грн; крім того штрафи відповідно до Договору: штрафу (фіксована частина) - 500 грн; штрафу (процентна складова) - 370,79 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача 1218 гривень судових витрат. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи сповіщений. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № б/н від 22 березня 2008 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідач отримав кредит у розмірі 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав, заборгувавши станом на 31 липня 2015 року, 8286,53 грн., які складаються з заборгованості за кредитом - 2155,03 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3554,51 грн; заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом - 1706,20 грн; крім того штрафи відповідно до Договору: штрафу (фіксована частина) - 500 грн; штрафу (процентна складова) - 370,79 грн., Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав зобов'язання у строк, що є порушенням зобов'язання. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат - 1218 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

22 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05 серпня 1985 року у виконкомі Артемівської міської ради м. Дзержинська Донецької області, актовий запис № 61, вказавши, що на протязі останнього двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось із-за того, що вони мають різні погляди на життя і тому між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сім'єю з відповідачем не проживають з січня 2014 року. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення не бажає. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Греждієр». Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, строк на примирення не бажає. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1985 року. Шлюб зареєстрований у виконкомі Артемівської міської ради м. Дзержинська Донецької області, актовий запис № 61(а.с. 6). Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивачка після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Греждієр». Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони миритись не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вирішує справу по суті, - тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

22 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 жовтня 2012 року у виконкомі Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис №12, вказавши, що на протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалось із-за того, що вони мають різні погляди на життя і тому між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Сім'єю з відповідачем не проживають з вересня 2015 року. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення не бажає. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « Серденюк». Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, строк на примирення не бажає. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2012 року. Шлюб зареєстрований у виконкомі Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 12(а.с. 5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивачка після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Серденюк». Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони миритись не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вирішує справу по суті, - тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

22 березня 2016 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною внаслідок психічного захворювання та призначення опікуна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її сестра [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, хворіє психічним захворюванням, внаслідок чого вона не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заявник вважає, що може бути призначеною опікуном своєї сестри [PERSON] оскільки за станом здоров`я може здійснювати обов'язки опікуна. Тому заявник просить суд визнати її сестру [PERSON] недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном над сестрою. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та суду пояснила, що її сестра [PERSON] має психічне захворювання, а тому її слід визнати недієздатною, та призначити їй опікуна, просить задовольнити заяву. Представник органу опіки та піклування [PERSON] не заперечила щодо задоволення заяви та заявила клопотання про призначення опікуном заявника [PERSON] над її сестрою [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Об'єктивність вимог [PERSON] стверджуються: копіями паспортів (а.с.2-4), копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу (а.с.5), копіями свідоцтв про народження (а.с.6-7), копією довідки ЛТЕК (а.с.8), довідками з місця проживання (а.с.9-10), довідками про доходи (а.с.11, 13), копією довідки про стан здоров`я заявника (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №188 судово-психіатричної первинної комісійної амбулаторної експертизи Волинської обласної психіатричної лікарні №1 від 11 серпня 2016 року (а.с.52-53) в судовому засіданні встановлено, що у [PERSON] виявляються ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (олігофренії в ст. вираженної дебільності), ступінь змін зі сторони спихіки така, що позбавляє її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином з досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] внаслідок психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому суд визнає її недієздатною. Згідно листа Голови опікунської ради Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області №02-50/666 від 05.04.2016 року (а.с.68), орган опіки та піклування Нововолинського міськвиконкому просить призначити опікуном [PERSON] над сестрою [PERSON] \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

22 березня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 17 червня 1995 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (далі - відповідач) у Куйбишевському райвідділі реєстрації АГС Запорізької області (далі Куйбишевський райвідділ РАГС), актовий запис № 24. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося через те, що сторони не знаходять спільної мови. З 21 березня 2016 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримуються. Позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, залишити їй прізвище, яке вона набула при державній реєстрації шлюбу, а саме «Русу». Позивач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Враховуючи викладене, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення), відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що 17 червня 1995 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований у Куйбишевському райвідділі РАГС, актовий запис № 24, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС №273656, виданим 17 червня 1995 року Куйбишевським райвідділом РАГС (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №134421, виданим 25 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.7). Шлюбні відносини сторін припинені з 21 березня 2016 року, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Питання щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю, між сторонами не виникає. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. Враховуючи те, що суд задовольняє позов [PERSON] про розірвання шлюбу, усі понесені нею судові витрати повинні бути стягнуті з іншої сторони, тобто з відповідача, а саме судовий збір у сумі 551,21 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

22 березня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони в судове засідання не з'явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилося четверо дітей, які на даний час є повнолітніми. На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

22 березня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 8 серпня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON]. [PERSON] просить шлюб розірвати та відновити її дошлюбне прізвище, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через непорозуміння один одного, різні характери і різні погляди на сімейне життя. Однією сім'єю вони не проживають майже три роки. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. На примирення вона не згодна. У судове засідання позивач не з'явилася, проте в заяві від 14.04.2016 вона просить справу розглянути у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити, на примирення не згодна. У судове засідання відповідач не з'явився, проте в заяві від 14.04.2016 він просить справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу з підстав, зазначених у позові, не заперечує, на примирення не згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 8 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с.5). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя не склалось через спільне життя з відповідачем не склалось через непорозуміння один одного, різні характери і різні погляди на сімейне життя. Збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Разом сторони не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

22 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що під час звернення до Очаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської областідізнався про існування розбіжностей в написанні дати його народження у трудовій книжці. Так, у цьому документі дату народження помилково вказано як «29 вересня 1956 року», тоді як фактично він народився 30 вересня 1956 року. Посилаючись на викладене, просив встановити факт належності йому даного документу. Заявник у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі ,в якій, крім цього зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи Очаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти\~\~належності особі\~\~документів, у тому числі трудової книжки та іншого документа про трудовий стаж. 12 липня 1978 року було видано трудову книжку на імя «Лободы Александра Николаевича» (російською мовою), [INFO] (а. с. 6). Згідно з паспортом серії ЕР № 035992, виданого 12 липня 2002 року, заявник [PERSON] народився 30 вересня 1956 року (а. с. 4). Вказана розбіжність у написанні дати народження ставить під сумнів належність трудової книжки саме заявникові. Факт належності [PERSON] трудової книжки підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження (а. с. 5), військовим квитком (а. с. 7), з яких вбачається, що заявник [PERSON] народився саме 30 вересня 1956 року, а також показаннями сестри заявника [PERSON] та колишньої дружини [PERSON], допитаних в якості свідків у судовому засіданні. З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність встановлення юридичного факту для реалізації заявником свого права на отримання пенсії, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що вказана вище трудова книжканалежить саме [PERSON], [INFO], але при її виготовленні неправильно зазначено дату народження, а тому вимогизаявника про встановлення цього факту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

22 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що під час оформлення пенсії дізнався про існування розбіжностей в написанні його дати народження у трудовій книжці, виданій 30 грудня 1976 року. Так, у вказаній книжці його дата народження зазначена 18 серпня 1956 року, замість 17 серпня 1956 року. Посилаючись на викладені обставини, просив встановити факт належності йому трудової книжки. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник заінтересованої особи - Очаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України [PERSON]Б в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно копії паспорта серії ЕО № 101630, військового квитка серії НО № 3401045, [PERSON] народився 17 серпня 1956 року в с. Коробчени Теленештського району Молдова. 30 грудня 1976 року радгоспом «Дніпро» було видано трудову книжку, при заповненні якої помилково зазначено дату народження заявника 18 серпня 1956 року, замість 17 серпня 1956 року . Факт належності заявнику вказаної трудової книжки також підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями документів, а саме: свідоцтвом про загальнообовязкове державне соціальне страхування № [NUMBER]; екзаменаційною карткою водія від 16 червня 1981 року. Вказані обставини свідчать про те, що трудова книжка, видана 30 грудня 1976 року радгоспом «Дніпро» дійсно належить заявнику [PERSON], [INFO] . Встановлення даного факту має для [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на отримання пенсії. На підставі викладеного,

Outcome: approved