Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

23 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року, що набрало законної сили 10 квітня 2013 року, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. 18 грудня 2014 року відповідач зареєструвала шлюб і змінила прізвище на [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року, задоволені частково позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. 07 липня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Станом на 01 липня 2016 року заборгованість зі сплати аліментів становить 24\~708,68 грн. Позивач зазначає, що спільно проживав з відповідачем до кінця жовтня 2014 року. Він дбав про матеріальний стан сім'ї, забезпечував дружину та дитину всім необхідним. За таких обставин позивач просить звільнити від сплати заборгованості за аліментами у період з 01 червня 2012 року до 31 жовтня 2014 року у сумі 14\~500,00 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити без участі позивача. Надаючи пояснення у судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач до суду не прибула, проте надана заява, в якій представник відповідача просив справу розглядати за відсутності відповідача та представника відповідача. Також відповідачем до суду надано заперечення, в якій позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року, що набрало законної сили 10 квітня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишено на виховання з матірю, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, але не менш ніж 30 % від встановленого мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів розпочато з 19 травня 2012 року (а.с. 7-8). Згідно довідки-розрахунку [PERSON] державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 01 грудня 2015 року, заборгованість зі сплати аліментів за період з 19 травня 2012 року по 01 грудня 2015 року становить 21209,68 грн. (а.с. 3). Відповідно до довідки-розрахунку [PERSON] державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 09 жовтня 2015 року, заборгованість зі сплати аліментів за період з 19 травня 2012 року по 01 жовтня 2015 року складає 20\~209,68 грн. (а.с. 4). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року, позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та позовні вимоги зазустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволені частково (а.с. 6, 41-47). Заборгованість зі сплати аліментів за період з 19 травня 2012 року по 01 липня 2016 року становить 24\~708,68 грн. (а.с. 23). Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина друга статті 197 Сімейного кодексу України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 Сімейного кодексу України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року, встановлено, що «виконавчий лист про стягнення аліментів був предявлений до [PERSON] державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції 03 липня 2015 року, постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 07 липня 2015 року. Позивач за первісним позовом протягом більше двох років з моменту набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року про стягнення аліментів на утримання дитини не пред'являла до виконавчої служби для виконання виконавчий лист. Також позивач за первісним позовом у судовому засіданні підтвердила те, що ніколи не працювала та фактично проживала з відповідачем до жовтня 2014 року» (а.с. 42-43, 47). Згідно частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 березня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року, а саме, те, що [PERSON] протягом більше двох років з моменту набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року про стягнення аліментів на утримання дитини не пред'являла до виконавчої служби для виконання виконавчий лист, ніколи не працювала та фактично проживала з [PERSON] до жовтня 2014 року, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Також проживання відповідача [PERSON] з позивачем [PERSON] до кінця жовтня 2014 року підтверджується відповідачем у наданих суду запереченнях (а.с. 20). Відповідач, пояснюючи причини непред'явлення виконавчого листа до примусового виконання у 2013 році, у запереченнях зазначила, що надіялась на добровільну сплату аліментів позивачем. В той же час відповідачем не надано суду на підтвердження своїх заперечень проти позову достатніх та поважних причин непред'явлення виконавчого листа до виконання з 2013 року. Наявність лише самого рішення суду про стягнення з особи аліментів на утримання дитини не може бути підставою для стягнення аліментів, оскільки особа при наявності такого рішення може виконувати обов'язок по утриманню дитини добровільно, і саме невиконання у добровільному порядку обов'язку утримувати дитину є підставою для пред'явлення виконавчого листа до державної виконавчої служби з метою примусового виконання зазначеного рішення суду. Не визнаючи позовні вимоги, відповідач вказує, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року вирішено стягувати аліменти з 19 травня 2012 року. Дане твердження суд не приймає до уваги, оскільки згідно вимог частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини позивача, оскільки він добровільно надавав допомогу, проживаючи разом з відповідачем та сином до кінця жовтня 2014 року, а внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання відповідачем, на користь якої були присуджені аліменти. Дана обставина в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України\~має істотне значення, а тому з 01 червня 2012 року по 31 жовтня 2014 року позивач повинен бути звільнений від сплати заборгованості за аліментами на загальну суму 14\~500,00 грн. У відповідності до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підстави своїх позовних вимог, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами підлягають задоволенню повністю. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 181, 197, 197 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved