Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

22.10.2019 позивачка звернулась до суду із даним позовом, в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер 31671098 від 03.10.2016, прийняте державним реєстратором Годово-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяком П.Т. В обґрунтування позову вказала наступне. 11.05.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CGR0GA00000287 про надання кредиту на споживчі цілі, згідно з яким банк надав позивачці кошти в сумі 25000 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на-суму залишку заборгованості з кредитом з кінцевим терміном повернення 10.05.2017 року. В якості забезпечення зобов`язань по даному кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки, посвідчений 11.05.2007 приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Павликом П.О, згідно із яким було надано в іпотеку трьохкімнатну житлову квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] . 13 квітня 2010 року судом було ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 2-449/10 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором в розмірі 214354,72 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу зазначеної квартири банком з укладенням від імені позивача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отримання витягу Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. На даний час вище згадане рішення суду набрало законної сили, не скасоване та не оспорюється. 08.04.2013 року між позивачем і банком була укладена додаткова угода, якою внесені зміни до даного кредитного уговору, згідно із якою банк надав позивачці до 10.05.2027 не поновлювальну кредитну лінію у розмірі 25000,00 дол. США та 12543,13 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту, щомісячної комісії в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту, відповідно до п. 3.11 даного Договору. 15.05.2013 між сторонами укладена додаткова угода до договору іпотеки, яким забезпечується, виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором. Позивачка вказала, що укладені 11.05.2007 додаткові угоди до кредитного договору з метою можливості погашення виниклої заборгованості перед банком. Звертає увагу, що відповідач використав судовий спосіб захисту свого порушеного права. звернув стягнення на передане в іпотеку майно, а саме на трьох кімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] шляхом укладення договору купівлі-продажу на користь іншої особи. Тобто, фактично Банк вже не міг використати позасудовий спосіб захисту свого порушеного права, оскільки його застосувати він може до судового розгляду справи. У 2009 роді у зв`язку з переобладнанням житлової квартири в нежитлове приміщення, позивачці був виданий новий правовстановлюючий документ на власність. 28 грудня 2018 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до того ж кредитного договору, згідно із якою банк зобов`язується здійснити прощення частини заборгованості за договором. На виконання умов даної додаткової угоди 28 грудня 2018 року позивачкою було сплачено на рахунок банку заборгованість в розмірі 2214 Доларів США, та судові витрати у розмірі 9 970 грн., також погашено заборгованість по кредитній картці на суму 55760 грн.. 3 січня 2019 року банк закрив кредитний договір від 11.05.2007 та видав довідку, що заборгованості по кредитному договору немає. В серпні 2019 року при зверненні до приватного нотаріуса з метою зняття усіх заборон та арештів на продаж Іпотечного майна їй стало відомо, що з 2016 року вона не є власником даної нерухомості, а відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивачка стверджує, що у 2016 році банк став власником спірного майна, застосувавши позасудовий спосіб захисту свого порушеного права на підставі іпотечного застереження, яке міститься в Договорі Іпотеки квартири. Вважає, що банк неправомірно набув право власності на вказану квартиру, оскільки не направив йому письмову вимогу про усунення порушення протягом тридцяти денного строку вимоги. Лише після цього банк вправі був почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки. Тому вважає, що державний реєстратор не мав підстав для реєстрації права власності на спірне іпотечне нерухоме майно, тому рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на її квартиру є незаконним і його слід скасувати. 25.10.2019 у справі відкрито провадження. 21.02.2020 представник відповідача подав письмові пояснення на позовну заяву, в яких вказав, що з позовом не погоджується, оскільки на час реєстрації права власності на іпотечне майно за банком у позивача була заборгованість за кредитним договором. Банк як добросовісний іпотекодержатель правомірно звернувся до реєстратора з приводу реєстрації права власності на предмет іпотеки. Вважає, що під час реєстрації права власності на спірну квартиру не було порушено права позивача. Тому вимоги за даним позовом вважає безпідставними і такими, що до задоволення не підлягають. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою від 23.06.2021 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2020 року, судове засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції, витребувано в порядку ст.84 ЦПК України від Державного реєстратора відділу економіки Червоноградської міської ради реєстраційну справу по нежитловому приміщенні [ADDRESS] . 22.12.2020 в судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Суду пояснив, що на підставі рішення суду від 13 квітня 2010 було звернено стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру за кредитним договором між сторонами. В подальшому у 2018 році позивачка уклала додаткову угоду із банком, яку в подальшому виконала. 28.12.2018 позивачка повністю погасила борг і банк видав їй довідку про відсутність претензій за цим кредитним договором. Банк обрав спосіб захисту своїх прав. З письмовою вимогою про усунення порушення протягом тридцяти денного строкудо позивачки не звертався. Крім того, вказав, що було змінено цільове призначення нерухомого майна. Іпотека була на житлове приміщення, а реєстратор зареєстрував право власності за банком на нежитлове приміщення. Вважає, що фактично це є інше майно, яке не було в іпотеці. На даний час позивачка ще винна банку 22000 Доларів США за рішенням суду, у неї забрали ще майно і ще є борг. Представник відповідача позов заперечив. Вказав, що на момент переходу права власності на спірне майно до банку позивачка не виконала умови кредитного договору, за нею рахувалась заборгованість за кредитним договором. Банк повідомив позивача у спосіб, передбачений законом та надав усі необхідні документи реєстратору. Тому вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Просив відмовити у позові за безпідставністю. Крім того вказав, що позивачем попущено строк позовної давності. Просив також застосувати строк позовної даності до спірних правовідносин. Пояснення представника позивача в частині зміни цільового призначення іпотечного майна заперечив, вказав, що зміни предмету договору іпотеки не припиняють сам договір іпотеки. Ухвалою від 08.07.2021 у справі було залучено Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області як правонаступника відповідача Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Представник відповідача Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області 02.09.2021 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача та представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» подали клопотання про відкладення розгляду справи з причин, які судом не визнано поважними. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 21.09.2021, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 30.09.2021. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. 11.05.2017 між позивачкою та банком був укладений кредитний договір кредитний договір № CGR0GA00000287 про надання кредиту на споживчі цілі, згідно з яким банк надав позивачці кошти в сумі 25000 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на-суму залишку заборгованості з кредитом з кінцевим терміном повернення 10.05.2017 року. Із метою забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором, того ж дня сторони уклали договір іпотеки, посвідчений 11.05.2007 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Павликом П.О., зареєстровано за № 1040, згідно із яким було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну житлову квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] . Цільове призначення іпотеки житлова нерухомість. Дана квартира належала позивачці на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.09.2004 року Заєць М.В., державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2177. 13 квітня 2010 року Червоноградським міським судом Львівської області було ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 2-449/10 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Даним рішенням, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за вище згаданим кредитним договором в розмірі 214354, 72 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 22 599, 52 доларів США, за процентами з 348, 71 доларів США, по комісії за користування кредитом 550,00 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання 566,76 доларів СІЛА, звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться [ADDRESS] ., що належить позивачці шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отримання витягу Державного реєстру прав власності, а також надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 08.04.2013 між позивачкою та банком була укладена додаткова угода до кредитного договору № CGR0GA00000287 від 11.05.2007, якою були внесені зміни до даного кредитного уговору, а саме п. 7.1, 7.4 викладено в наступній редакції: «Банк зобов`язується надати «Позичальникові» грошові кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк по 10-05-2027 року включно (надалі за текстом Договору «Строк кредитування», у вигляді не поновлювальний кредитної лінії у розмірі 25000,00 дол. США (далі-Кредит) на наступні цілі, а також у розмірі 12543,13 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом вростків у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту, щомісячної комісії в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту, відповідно до п. 3.11 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «23» по «28» число кожного місяця». Також, 15.05.2013 року між позивачкою та Банком була укладена додаткова угоди до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павликом П.О. 11.05.2007 року за реєстровим № 1040, згідно якого п. 2 договору іпотеки був викладений в наступній редакції: «За цим договором іпотекою забезпечується, виконання зобов`язання Іпотекодавця за кредитним договором № CGR0GA00000287 від 11.05.2007 по поверненню кредиту, наданого у сумі 25000 дол. США на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 12543,13 дол. США на строк по 10-05-2027 року включно. Погашення за Кредитним договором здійснюється в строк з 11-05-2007 року до 10-05-2027 року, тощо. В 2009 роді житлова квартира, що знаходиться в [ADDRESS] була переобладнана в нежитлове приміщення. Позивачці був виданий новий правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 28.09.2009 виконавчим комітетом Червоноградської міської ради. 17.04.2013 року була здійснена державна реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зміни щодо об`єкта іпотеки не вносилися у Договір Іпотеки від 11.05.2007 року, хоча Банк був належним чином повідомлений про переведення квартири в нежитлове приміщення. 28 грудня 2018 року між позивачкою та Банком була укладена додаткова угода 1 і до кредитного договору № CGR0GA00000287 від 11.05.2007, згідно із якою банк зобов`язується здійснити прощення частини заборгованості, що виникла за договором, в частині заборгованості по сплаті основного боргу на 737,69 Доларів США, процентів на 7614,49 Доларів США, по сплаті комісії на 2650,00 Доларів США, пені на 4 0571,14 Долари США, судових витрат та штрафів на 0,00 грн. за умови виконання умов цієї Додаткової Угоди та Договору. В свою чергу позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за Договором у розмірі 2213,10 Долари США та 9964,39 грн., що складає заборгованість за основним боргом 2213,10 Долари США, без комісії та пені, та судових витрат/штрафів 9964,39 грн. Дата остаточного погашення заборгованості за Договором, визначеної у п.1.3 даної Додаткової угоди становить 28.12.2018 року. На виконання умов даної Додаткової Угоди 28 грудня 2018 року позивачкою було сплачено на рахунок банку 2214 Долари США заборгованості, 9970 грн. судових витрат та погашено заборгованість по кредитній картці на суму 55760 грн.. Дана обставина стверджується банківськими квитанціями про оплату. Згідно із довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03 січня 2019 року банк закрив кредитний договір №CGR0GA00000287 від 11.05.2007 у зв`язку із повним погашенням заборгованості. В серпні 2019 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса з метою зняття усіх заборон та арештів на продаж Іпотечного майна, і їй стало відомо, що з 2016 року власником даного нерухомого майна є відповідач - Банк. Як вбачається з Інформаційної довідки № 179552718 від 03.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником нежитлового приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS] являється ПАТ КБ «ПриватБанк»; форма власності - приватна; підстава виникнення права власності - договір іпотеки, № 1040, виданий 11.05.2007 року Павлик П.О. , приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу; держаний реєстратор - Тузяк Павло Тарасович, Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району, Львівська область; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер: 31671098 від 03.10.2019 року, Тузяк Павло Тарасович , Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району, Львівська область. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст.546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно із ч.ч.1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Пунктом 2.7 первинного кредитного договору встановлено, що при настанні випадків, передбачених п.2.3.3 даного Договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 даного Договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно. Згідно із п.7.1 первинного кредитного договору повернення кредиту, процентів і винагороди згідно із графіком погашення кредиту (Додаток №1). Період сплати з 11 по 16 число кожного місяця . Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Банк використав судовий спосіб захисту свого порушеного права (заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.04.2010 року по справі № 2- 449/10) та звернув стягнення на передане в іпотеку майно, а саме на трьох кімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] шляхом укладення договору купівлі-продажу на користь іншої особи. Тобто, фактично Банк вже не міг використати позасудовий спосіб захисту свого порушеного права, оскільки його застосувати він може до судового розгляду справи. Отже банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись 22.06.2009 до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. В подальшому 15.05.2013 між позивачкою та банком була укладена додаткова угоди до договору іпотеки, згідно із якою за цим договором іпотекою забезпечується, виконання зобов`язання Іпотекодавця за кредитним договором № CGR0GA00000287 від 11.05.2007 по поверненню кредиту, наданого у сумі 25000 дол. США на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 12543,13 дол. США на строк по 10-05-2027 року включно. Погашення за Кредитним договором здійснюється в строк з 11-05-2007 року до 10-05-2027 року. 28 грудня 2018 року між позивачкою та банком була укладена додаткова угода 1 до вище вказаного кредитного договору, згідно із якою позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за кредитним договором у розмірі 2213,10 Долари США без комісії та пені та 9964,39 грн. судових витрат. Дата остаточного погашення заборгованості за Договором, визначеної у п.1.3 даної Додаткової угоди становить 28.12.2018 року. Умови даної додаткової угоди позивачка виконала, 28 грудня 2018 року сплатила на рахунок банку 2214 Долари США заборгованості та 9970 грн. судових витрат та погашено заборгованість по кредитній картці на суму 55760 грн.. Дана обставина стверджується банківськими квитанціями про оплату. Згідно із довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03 січня 2019 року банк закрив кредитний договір №CGR0GA00000287 від 11.05.2007 у зв`язку із повним погашенням заборгованості. Тому суд вважає, що банк використав своє право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та комісії за користування кредитом, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким був забезпечений указаний кредитний договір . В подальшому банк використав своє право дострокової вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором шляхом укладення додаткових угод. Відповідачка добровільно виконала умови додаткової угоди між нею та банком, що сторонами не оспорюється. Суд наголошує, що процесуальним законом закріплено принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, сторони мають обов`язок доказування і подання доказів (ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на догадках і припущеннях суду чи учасників процесу. Судом встановлено, що в даній справі спір пов`язаний з порушенням цивільних прав кредитодавця. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Банк скористався своїм правом дострокової вимоги повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та комісії за користування кредитом, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким був забезпечений указаний кредитний договір. Крім того, банк використав право стягнення заборгованості за кредитним договором не шляхом реалізації предмету іпотеки, а шляхом укладення додаткових угод та стягнення З цього часу припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення. Як вбачається з Інформаційної довідки № 179552718 від 03.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником нежитлового приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS] являється ПАТ КБ «ПриватБанк»; форма власності - приватна; підстава виникнення права власності - договір іпотеки, № 1040, виданий 11.05.2007 року Павлик П.О. , приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу; держаний реєстратор - Тузяк Павло Тарасович, Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району, Львівська область; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер: 31671098 від 03.10.2019 року, Тузяк Павло Тарасович , Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району, Львівська область. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стверджував, що позивачка повідомлялась про те, що банк оформив право власності на іпотечне майно в порядку, встановленому законом, однак належних та допустимих доказів цього не надав. Банк фактично став власником спірного майна застосувавши позасудовий спосіб захисту свого порушеного права на підставі іпотечного застереження, яке міститься в Договорі Іпотеки квартири 11.05.2007 року. Відповідно до п. 22 даного договору Іпотеки у випадку порушення Кредитного договору Іпотекодавцем або цього договору Іпотекодавцем Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю письмову вимогу по усунення порушення. Якшо протягом тридцяти денного строку вимоги Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Відповідно до п. 27 даного договору Іпотеки звернення стягнення на предмет Іпотеки за вибором Іпотокодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, шляхом: -переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний повідомити протягом 30 днів повідомити Іпотекодавця; або -продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно із п.1) ч.1 ст.2 Закони України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Цією ж статтею даного Закону визначено, що заявник - іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чинний на момент виникнення спірних правовідносин (03.10.2016 рік) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: -відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; -відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; -відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, шо містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться и поданих документах; -наявність обтяжень прав на нерухоме майно: -наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2)перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3)під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до і січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або уразі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чинний на момент виникнення спірних правовідносин (03.10.2016 рік) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: і) заявлене речове права1 обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закони; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, тощо. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Однак 03.10.2016 державним реєстратором, всупереч наведеним вище вимогам Закону прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 31671098, внесено відповідний запис про державну реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS] Підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки, серія та номер: 1040, виданий 11.05.2007р., видавник: Павлик П.О., приватний нотаріус Червоноградського міського нотаріального округу що підтверджується інформаційною довідкою № 179552718 від 03.09.2019 року. Відповідно до п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на Підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факти завершення по-денного строки з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Зі змісту ч.1 ст. ЗУ «Про іпотеки», п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінети Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, положень договору іпотеки вбачається, що письмова вимога про усунення порушення надсилається боржнику, іпотекодавцю виключно іпотекодержателем і тільки після цього та у випадку невиконання позичальником вимоги кредитора протягом тридцятиденного строку з дня отримання вимоги у іпотекодержателя виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки. Посилання позивача про те, що предметом іпотеки згідно договору іпотеки являється трьохкімнатна квартира, однак державним реєстратором зареєстровано право власності Банку на нежитлове приміщення, яке не являється предметом Іпотеки, оскільки відповідні зміни не були внесені в договір Іпотеки, суд не бере до уваги, так як дане майно фактично є тотожним, зареєстроване за тією ж адресою та має ту ж площу. Враховуючи наведене, беручи до уваги, що уся заборгованість позивача перед банком за кредитним договором, який був забезпечений іпотекою, була погашена, суд вважає, що у державного реєстратора були відсутні підстави для реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на спірне іпотечне нерухоме майно, а відтак таке рішення державного реєстратора є незаконним і його слід скасувати. Таким чином, обставини справи свідчать про переконливість та обґрунтованість позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покласти на відповідачів.

Outcome: approved