Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

23.05.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Волноваської районної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15.11.2003 року по 13.03.2009 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає та усі питання про виховання дитини вирішуються нею самостійно. Для виїзду та в'їзду на неконтрольовану територію України і за кордон а також для виготовлення на ім'я дитини проїзного документа на виїзд за кордон потрібна письмова нотаріально-посвідчена згода батька. Вона зверталась до батька дитини але він згоду не надає, вимагає її сплатити йому грошову суму за надання згоди, в іншому випадку категорично відмовляється надати такий дозвіл. Донька потребує консультації та періодичного лікування у стоматолога у м. Донецьку, маємо бажання відвідати родичів, які проживають на непідконтрольній території України та також дитина не має можливості виїхати на відпочинок зо кордон, оскільки останнім часом існує багато соціальних програм для відпочинку дітей із зони АТО в Польщі, що сприятимуть розвитку дитини. Відповідач безпосередньо чинить перешкоди для здійснення заходів, направлених на покращення життя дитини, відмовляється надати дозвіл, що вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Тому просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька до повноліття дитини та для тимчасового виїзду та в'їзду з території проведення АТО та дозволити оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини за межі України. 14.06.2016 року уточнила позов та просить суд надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів на дитину. Позивачка у судове засідання не з'явилась, але надала заяву у якій просить суд розглянути справу за її відсутністю, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час слухання справи, що підтверджується повідомленням про вручення йому судової повістки, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача. Тому за згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але надав заяву у якій просить суд розглянути справу за відсутністю представника, рішення прийняти на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2013 року по 13.03.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , яке видано 13.03.2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у донецькій області. Сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER], яка згідно довідки міського комунального підприємства «Будинкоуправління № 1» № 245 від 13.05.2016 року проживає разом з матір'ю. Відповідно до змісту статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно пункту 5.1.1 в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-рiчного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осiб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 27 сiчня 1995 року № 57. Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Беручи до уваги те, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд його доньки разом із матір'ю на тимчасово окуповану територію України та виїзду дитини за межі України та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини на неконтрольовану територію України та для виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу батька необхідно задовольнити.

Outcome: approved