Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

22 червня 2020 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 28.10.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 2031), в якому у сторін народилися діти : донька [PERSON] , [INFO] , сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що на протязі останніх років спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та інтереси, різні погляди на сімейне життя, побут, виховання дітей, внаслідок чого у подружжя виникали сварки, лайки та непорозуміння, вона потерпала від принижень, образ та психологічного насильства з боку свого чоловіка (відповідача), сподіваючись на поліпшення нормальних стосунків, що було марним, у зв`язку з чим у неї з відповідачем було втрачено необхідне почуття любові один до одного, а також, була втрачена повага, взаєморозуміння і підтримка, у сторін виникли неприязні стосунки між ними, що призвело до звернення позивачки до правоохоронних органів з заявами про вчинення домашнього насильства в сім`ї з боку відповідача, відносно якого були неодноразово складені протоколи за ст. 173-2 КУпАП та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.02.2020 р., після чого, з березня 2020 р. фактичні шлюбні відносини між подружжям були припинені, відповідач пішов з сім`ї, забравши з собою майже всі документи, що змусило її отримувати повторно свідоцтво про шлюб та свідоцтва про народження дітей і з тих пір, сторони припинили фактичні шлюбні відносини, проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, а тому збереження їхньої сім`ї неможливо, так як їхній шлюб носить формальний характер, а збереження шлюбу в даному випадку буде суперечити як її інтересам, так і інтересам їхніх дітей. Ухвалою суду від 23.09.2020 р., за клопотанням відповідача, сторонам був наданий строк на примирення подружжя, терміном на 1 місяць, до 21.10.2020 р., до якого сторони не примирилися. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином - особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій вказала, що в наданий судом строк для примирення, вона з відповідачем не примирилася та взагалі примирення між ними неможливо, підтримала свій позов, який просила задовольнити та слухати справу за її відсутності (а.с. 37,39). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином - особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності суду не надав (а.с. 38). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційно, шлюб між позивачем та відповідачкою був зареєстрований 28.10.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 2031), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 13.05.2020 року, в якому у сторін народилися діти : донька [PERSON] , [INFO] , сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9-12). З матеріалів справи вбачається, що на протязі останніх років спільне життя у позивачки з відповідачем не склалося через різні характери та інтереси, різні погляди на сімейне життя, побут, виховання дітей, внаслідок чого у подружжя виникали сварки, лайки та непорозуміння, позивачка потерпала від принижень, образ та психологічного насильства з боку свого чоловіка (відповідача), сподіваючись на поліпшення нормальних стосунків, що було марним, у зв`язку з чим у неї з відповідачем було втрачено необхідне почуття любові один до одного, а також, була втрачена повага, взаєморозуміння і підтримка, у сторін виникли неприязні стосунки між ними, що призвело до звернення позивачки до правоохоронних органів з заявами про вчинення домашнього насильства в сім`ї з боку відповідача, відносно якого були неодноразово складені протоколи за ст. 173-2 КУпАП та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.02.2020 р., після чого, з березня 2020 р. фактичні шлюбні відносини між подружжям були припинені, відповідач пішов з сім`ї, забравши з собою майже всі документи, що змусило позивачку отримувати повторно свідоцтво про шлюб та свідоцтва про народження дітей, і з тих пір, сторони припинили фактичні шлюбні відносини, проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, а тому збереження їхньої сім`ї неможливо, так як їхній шлюб носить формальний характер, а збереження шлюбу в даному випадку буде суперечити як її інтересам, так і інтересам їхніх дітей (а.с. 13-18). Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, враховуючи, що на протязі визначеного ухвалою суду строку на примирення подружжя, сторони не примирилися, беручи до уваги наполягання позивачки на задоволенні позову, навіть після надання їй строку на примирення з відповідачем, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом об`єктивних документально підтверджених обставин - буде суперечити інтересам і свободам позивачки, дітей та моральним засадам суспільства. Питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачкою не ставиться, а тому судом не розглядається.

Outcome: approved