Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

24.05.2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зняття арешту з майна [PERSON] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон на відчуження нерухомого майна на підставі постанови у виконавчому провадженні №39020960 по виконання виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2008 року за №1-16/2008 щодо стягнення з позивача на користь СТзОВ «Кучаково» боргу в розмірі 273 027, 30 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, на виконанні перебувало виконавче провадження №39020960 по виконанню виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2008 року за №1-16/2008 щодо стягнення з позивача на користь СТзОВ «Кучаково» боргу в розмірі 273 027, 30 грн. 18.02.2014 року у вказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. 31.08.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Вказав, шо успадкував квартиру [ADDRESS] . Враховуючи те, що стягувача за вказаним виконавчим провадженням № 39020960 СтзОВ «Кучаково» вже не існує вважав, що необхідність вказаного арешту та обтяження зникла. Вважає, що вказане обтяження, накладене на квартиру знаходиться в реєстрах безпідставно, тому повинно бути скасовано, оскільки перешкоджає власникові у здійсненні своїх прав щодо належного майна. 25.05.2021 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.29.07.2021 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 22.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому повідомила, що на виконанні перебувало виконавче провадження №39020960 по виконанню виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2008 року за №1-16/2008 щодо стягнення з позивача на користь СТзОВ «Кучаково» боргу в розмірі 273 027.30 грн. 31.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві п.7 ч.1 ст. 47 ЗУ ЗУ «Про виконавче провадження» (в старій редакції) у зв`язку із не виявленням протягом року з дня оголошення розшуку майна боржника. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 18.06.2021 року, відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні не перебувають. Зазначив, що при вирішення справи покладаються на розсуд суду, прохав розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. У судове засідання позивач не з`явився,його представником адвокатом Ошека О.А. подано заяву про розгляд справи за їх відсутності . Представник відповідача у судове засідання не з`явився, прохав проводити розгляд справи за їх відсутності, при прийняті рішення покладаються на розсуд суду. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №39020960 по виконанню виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2008 року за №1-16/2008 щодо стягнення з позивача а користь СТзОВ «Кучаково» боргу в розмірі 273 027, 30 грн. 18.02.2014 року у вказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. 31.08.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на п.7 ч.1 ст. 47 ЗУ ЗУ «Про виконавче провадження» (в старій редакції) у зв`язку із не виявленням протягом року з дня оголошення розшуку майна боржника. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 18.06.2021 року, відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні не перебувають. З Інформації з державного реєстру речових прав на нерухому майно від 12.10.2020 року за №227843767 вбачається що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення його заборони на відчуження, серія та номер: 39020960, виданого 18.02.2014 року, видавник Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Першим реченням пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2015 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно ч.4 ст. 59 Закону передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому суд враховує, що згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 року, в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Відповідно до статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 37 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено випадки, на підставі яких виконавчий документ повертається стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (ч. 5. Ст. 47 вказаного Закону). Частиною 1 статті 40 вказаного вище закону вказано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Статтею 40 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що в разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), поверненнявиконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першоїстатті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим. Із аналізу вказаних норм можна знобити висновок, що відсутність діючих виконавчих проваджень щодо боржника, не свідчить про безпідставність накладеного арешту на його майно. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, що виконавче провадження закінчене з тих підстав, які тягнуть за собою зняття арешту з майна боржника. Як вбачається виконавчий лист повернуто стягувачеві на п.7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження ( у зв`язку із невиявленням протягом року з дня оголошення розшуку майна боржника), а не закінчення. Як вбачається із матеріалів справи, виконавчий документ був повернутий стягувачу, а тому існує невиконане рішення суду про заборгованість [PERSON] перед СТзОВ «Кучаково», що набрало законної сили. Так, твердження позивача, про припинення діяльності СТзОВ « Кучачаково », не є підставою для скасування арешту, оскільки останній може мати правонаступників, які мають право на задоволення своїх вимог. Оскільки жодних доказів про те, що розмір заборгованості був погашений, представником позивача суду не надано, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, за таких обставин, із врахуванням того, що [PERSON] має невиконані зобов`язання перед стягувачем, за якими виконавче провадження не закрито у зв`язку із повним виконанням рішення суду, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed