Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

23 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на гараж. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у 2007 році вона самостійно збудувала гараж на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] без оформлення на той час дозвільної документації. Рішенням виконавчого комітету № 172 від 27 березня 2020 року присвоєно юридичну адресу гаражу - № [NUMBER] . На підставі рішення 52 сесії 7 скликання Миколаївської селищної ради від 18 вересня 2020 року вона отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0082 га за адресою: гараж № [NUMBER] в [ADDRESS] . При зверненні у травні 2020 році до Філіалу «Білопільське ГВД» КП «Сумське міське БТІ» вона отримала технічний паспорт на гараж № [NUMBER] за інвентарним № 1759. Після цього 01 жовтня 2020 року вона зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за собою право власності на земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0082 га з кадастровим номером 5920655300:00:001:1734. Зазначає, що при вирішенні питання щодо узаконення збудованого гаражу, відділом містобудування архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури, енергетики та екології Білопільської районної державної адміністрації їй було відмовлено у зв`язку з тим, що містобудівні умови та обмеження на будівництво об`єкта видаються на об`єкт, який планується будуватись. З приводу отримання декларації про готовність будівництва на гараж, їй також не вдалось отримати, оскільки порушене питання можна врегулювати в рамках судового розгляду. Вказує, що хоча право власності на зазначену ділянку зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, однак на даний час на вищевказаний гараж, який збудований на цій ділянці, відсутні правовстановлюючі документи та право власності в БТІ не зареєстровано. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просить визнати за нею право власності на збудований гараж № [NUMBER] , який розташований по [ADDRESS] . Ухвалою від 24 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 45). В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала заяву про проведення підготовчого засідання в її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а. с. 47). Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з`явився, селищний голова направив до суду листа про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнають, з рішенням будуть згодні (а. с. 49). У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом встановлено, що рішенням 52 сесії 7 скликання Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 18 вересня 2020 року [PERSON] отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0082 га за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Рішенням виконавчого комітету селищної ради № 172 від 27 березня 2020 року присвоєно новозабудованому гаражу, який знаходиться у дворі будинку [ADDRESS] , юридичну адресу - гараж № 2 (а. с. 9). Відповідно до копії технічного паспорту на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 06 травня 2020 року, замовником на виготовлення технічної документації є [PERSON] (а. с. 6-8). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка з кадастровим номером 5920655300:00:001:1734 з цільовим призначенням: для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0082 га на праві приватної власності 01 жовтня 2020 року зареєстрована за [PERSON] на підставі рішення Миколаївської селищної ради від 18 вересня 2020 року (а. с. 11). Згідно із звітом про експертну оцінку майна - гаражу [ADDRESS] , загальною площею 81,7 кв.м станом на 15 грудня 2020 року ринкова вартість об`єкта оцінки становить 49 000 грн. (а. с. 17-42). За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації право власності на гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою: [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване, документ який підтверджує право власності на гараж відсутній (а. с. 16). Згідно із довідкою КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 30 від 22 жовтня 2020 року та відповідного висновку, гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] зведений з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходиться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходиться на суміжних земельних ділянках (а. с. 12-13). Із письмового роз`яснення відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури, енергетики та екології Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 23 жовтня 2020 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень для будівництва індивідуального гаражу за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що містобудівні умови та обмеження на будівництво об`єкта видаються на об`єкт, який планується будуватись (а. с. 14). Аналогічну відповідь з приводу отримання декларації про готовність будівництва на гараж [PERSON] надано Управлінням державної архітектурно -будівельної інспекції у Сумській області (а. с. 15). Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України визначено загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди, інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу (ч. 4 ст. 375 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України). Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та згідно із ст. 331 ч.2 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналогічне закріплено частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно зі ст. ст. 4, 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на гараж має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім цього, як передбачено ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Інших вимог для вжиття такого способу захисту закон не містить. Враховуючи те, що гараж позивачем побудований на земельній ділянці, яка була згодом надана їй з цією метою, обставин які б свідчили про те, що самочинно збудований гараж порушує прав інших осіб судом не встановлено, позивач має право на збудований гараж, однак не може реалізувати його і вільно розпоряджатись, а відповідач - орган місцевого самоврядування позовні вимоги визнає, тому суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] за даним позовом є такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved