Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

23.06.2017 [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на даний час відповідач ухиляється від обовязку матеріально забезпечувати в повному обсязі дитину, що і стало підставою її звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. При цьому позивач зазначила, що вона працює продавцем по трудовому договору, відповідач надавав до квітня 2017 року матеріальну допомогу щомісячно в розмірі 600,00 грн., але цих коштів не вистачало на всі потреби, при цьому відповідач своєї допомоги ні при лікуванні дитини, ні при зборах до школи не надавав, а тому вона потребує матеріальної допомоги від батька дитини в розмірі 1 500,00 грн.. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що з квітня перестав сплачувати позивачеві кошти на утримання дитини, так як позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дочкою. Зазначив, що він відкрив на своє імя депозитний рахунок, на який щомісячно складає певну суму грошей, яку має намір віддати дочці на її повноліття, тому проти стягнення з нього аліментів заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 року по 13.09.2013 року (а.с.3 зворот), мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] щомісячно до квітня місяця 2017 року надавав позивачеві матеріальну допомогу по 600,00 грн. на утримання дочки (а.с.29,30,31). Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язок є особистим, а не солідарним. У відповідності до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача може визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З пояснень відповідача та матеріалів справи судом встановлено, що він є працездатним, має нормальний стан здоров'я, офіційно не працює та не має інших утриманців, таким чином має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї неповнолітньої дитини, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у\~ст. 3 ЦК України\~засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітньої дитини, а також з урахуванням того, що відповідач є здоровим та працездатним, суд приходить до висновку, що він може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання доньки. Враховуючи викладене, суд, при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів з врахуванням вищенаведених обставин, враховуючи\~стан здоров'я дитини, її вік, здатність батька до праці, відсутність даних про наявність у нього інших дійсних аліментних зобов'язань, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн., оскільки саме такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного обов'язку батьків утримувати дитину зможе забезпечити належні умови утримання та проживання дитини та не буде порушувати права відповідача. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що, відповідно до\~ст. 192 СК України,\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них; а також положення\~ст. 185 СК України\~щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 23.06.2017 року. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial