Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

23.08.2013року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом, яким просив встановити порядок користування земельною ділянкою фактичною площею 981кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], виділивши: для загального користування п'яти співвласникам багатоквартирного будинку частину двору та для кожного частини земельних ділянок окремо відповідно до площі їхніх квартир. Судом було здійснено виїзне судове засідання за місцем розташування спірної земельної ділянки. За клопотанням позивача була проведена судова будівельно-технічна експертиза, де експертом було запропоновано три варіанти виділення у користування співвласникам будинку земельної ділянки прибудинкової території та двору біля будинку. У судовому засіданні представник позивача просив визначити варіант №3, запропонований експертом, для розділу у користування співвласникам будинку. Позивач підтримав свого представника. З висловів відповідачів [PERSON] вбачалося, що, хоча він і не був присутнім у судовому засіданні на дебатах, проте раніше підтримував позицію Позивача. Відповідач [PERSON] заперечувала проти визначення окремих ділянок прибудинкової території для користування будь-кому, вважаючи, що необхідно залишити усю прибудинкову територію у загальному користуванні, посилаючись на те, що експертом не врахований факт невизначеності межі між двором будинку №55 та будинку [ADDRESS], не враховано і не позначено на плані наявність на території двору будинку №55 пожежного басейну і трьох стічних ям, які потрібно викачувати, а також здійснено поділ прибудинкової території їхнього будинку №55 з захопленням прибудинкової території триповерхового будинку №147, де розташована перукарня ВАТ «Коннова і К», яке завозить і зберігає на зиму вугілля з боку двору їхнього будинку [ADDRESS]. Крім того, Відповідач [PERSON] пояснила, що в їхньому дворі вже склався певний порядок користування прибудинковою територією з врахуванням розташування у дворі зручностей - туалетів, душових, кухонь і підсобних приміщень - котельні, сараї, тощо, які є господарськими спорудами до кожної з квартир. Оскільки ці зручності розташовані не біля квартир власників, то мешканцям двору доводиться користуватися загальними доріжками і територіями для пересування від квартир до зручностей. Та територія, що не використовується для доріжок і господарських будівель є фактично місцями розташування стічних ям або під'їздів до них, пожежного басейну, який наповнений водою, у кутку біля входу до двору є трансформаторна будка, до якої потрібно зберігати під'їзд, тощо. Усю прибудинкову територію покращувала саме вона та члени її сім'ї - чоловік і дочка: завозили землю, висаджували квіти, доглядали за деревами, поставили ворота, вивезли кучі сміття - оскільки проживають у своєму дворі понад 17 років. Позивач придбав свою квартиру недавно і був попереджений про те, що двір не підлягає поділу, оскільки незручний для цього, якщо він бажає ставити гараж, то нехай не ділить територію, яка, до речі, належить міській раді, а просить собі будь-де ділянку для цієї цілі - поряд з двором. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] підтримали думку відповідача [PERSON], пояснивши, що їхня родина має у власності дві квартири, проте зручності є лише в одному екземплярі - їм немає де навіть зробити зручності для іншої квартири в разі, якщо вони захочуть продати її - а позивач, що проживає в їхньому дворі недавно, бажає виділення йому частини земельної ділянки окремо для його користування - він і тому сараю, що в нього є і вже розвалюється, не може дати ради - відремонтувати, . Судом до участі у справі за клопотанням сторін були притягнуті в якості відповідачів мешканці багатоквартирного будинку [ADDRESS], які не погодилися з жодним варіантом, запропонованим експертом. Так, відповідач [PERSON] пояснив, що мешканці їхнього двору користуються дворовою вбиральнею, яка на плані експерта позначена такою, що є частиною двору будинку [ADDRESS], а також він особисто переміряв перед судовим засіданням свій сарай, що розташований біля стіни господарських будівель спірної земельної ділянки, і вважає неправильними заміри експерту по межі 15-17-18-19-20. Відповідач [PERSON] пояснила, що вони, мешканці будинку №57, навіть не намагаються поділити двір - прибудинкову територію біля свого будинку для окремого користування, оскільки розуміють, що вся територія зручна лише для загального користування, оскільки будинок розташований за одному боці прибудинкової території, а зручності - дворова вбиральня, сарайчики, тощо - на іншому, і для зведення ще якихось будівель, таких, як гараж чи ще щось, місця немає; підтвердила суду пояснення [PERSON] в частині того, що саме родина [PERSON] займалася благоустроєм прибудинкової території будинку №55 - до них це був прохідних двір завалений сміттям без огорожі і воріт, тим більш, без квітів; вважає, що дійсно немає можливості поділити той двір в окреме користування мешканцям будинку, оскільки ніхто, крім родини [PERSON] не бере на себе відповідальність з благоустрою та прибирання прибудинкової території - користуються територією усі, а підтримує чистоту і вкладують кошти (вивезення сміття, завезення ґрунту для квітників, тощо) - лише родина [PERSON]. Інші відповідачі відмовилися надавати пояснення суду, підтримали виступ відповідача [PERSON] та [PERSON] На роз'яснення суду про можливість проведення додаткової експертизи з врахуванням зауважень відповідачів, а також про зобов'язання бути присутніми у судовому засіданні відповідачів ВАТ «Коннова і К» та міську раду для з'ясування їхньої думки, а також можливість витребувати інші докази, сторони не виявили бажання цього робити. Вислухавши у судовому засіданні позивача [PERSON] та його представника, з'ясувавши думку інших учасників судового засідання, вивчивши надані суду докази та документи, суд дійшов висновку, що поділити прибудинкову територію біля багатоквартирного будинку [ADDRESS] в м.Болград на окремі території для користування окремими мешканцями немає можливості на підставі тих даних, які є у розпорядженні суду на теперішній час, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлені наступні юридичні факти та відповідні ним правовідносини. Будинок [ADDRESS] у м.Болград є багатоквартирним двоповерховим, поділеним на 4 квартири. Кв.№1 належить [PERSON], кв.№3 - [PERSON] та його дочці [PERSON], кв.№2 - відповідачу [PERSON], а кв.№4 - позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 27.06.2008 року. Біля будинку вбачається велика прибудинкова територія, що нагадує парк - загороджена територія, старі дерева, алеї, доріжки. Будинок розташований в кінці алеї. Біля входу на територію - брами, прямо - широка алея, достатня для пересування автотранспорту, що веде до самого будинку, зліва - триповерховий будинок, поштова адреса якого - [ADDRESS], і де розташоване ВАТ «Коннова і К», перукарня, праворуч - діюча трансформаторна будка, з тильного боку якої - прибудинкова територія будинку [ADDRESS]. На прибудинковій території будинку №55 розташовані три вигрібні ями, переважно ліворуч від алеї, а праворуч, по ходу алеї, - зі слів [PERSON] - пожежний басейн, кришка якого вбачається серед клумби. Про належність, розміри та необхідність басейну пожежній частині та його функціонування сторони не забажали надавати клопотання щодо витребування відомостей в пожежної частини. Експерт у висновку враховував площу земельної ділянки, яка становить 1146кв.м. Рішенням Болградської міської ради №757 -V від 25.12.2008року позивачу було надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки для обслуговування будинку площею 245,2кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Це право кожного власника або співвласника будинку. Розмір земельної ділянки відповідає 1/4 частині від загальної площі земельної ділянки, що знаходиться у спільному користування з відповідачами. В даний час позивач бажає приватизувати належну йому земельну ділянку. Для вирішення спірного питання позивач звернувся до Болградської міської ради з відповідною заявою и йому було рекомендовано звернутися до суду. Відповідачі у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, стверджуючи, що у справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза і експертом запропоновано 3 ( три ) варіанти порядку користування земельною ділянкою, з висновками вони не згодні, оскільки до винесення висновку експерта потрібно було визначити межі земельних ділянок, що належать домоволодінню [ADDRESS] і земельній ділянці біля будинку [ADDRESS] - ТОВ «Коннова». Згідно відповіді Болградського міськради, що знаходиться в матеріалах справи, будинком №57 був проведений самозахват території будинку [ADDRESS] (а.с.37). Згідно копії технічної документації будинку №55, де чітко вказано, що шість осередків туалету відносяться до двору будинку №55, але в цьому дворі тільки три осередки, що доводить самозахват. У висновку експерта вказана загальна площа земельної ділянки 1145,80кв.м., проте, згідно технічної документації домоволодіння [ADDRESS], загальна площа земельної ділянки становить 981кв.м., тобто експерт, ймовірно, включив ділянку прибудинкової території будинку [ADDRESS] - ТОВ «Коннова». Цих фактів сторони не заперечували в даному судовому засіданні, а також не надали суду плану відводу спірної земельної ділянки або документів на право власності або право користування нею. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що засвідчує право власності або право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Визначити точний порядок використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документу, що посвідчує право на неї (з державною реєстрацією такого права), - неможливо. Згідно роз'яснень вищого спеціалізованого суду України від 28.01.2013р., відповідно до висновків пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2012 року з приводу практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав вказано, що у Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати: як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону (частина друга статті 13 Конституції України (254к/96-ВР). До таких об'єктів належать, зокрема, земельні ділянки. Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України (254к/96-ВР), громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності), або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Таким чином суд, встановивши, що у позивача та відповідачів рівні права на користування земельною ділянкою, межі якої, до речі, не визначені - суду не надано позивачем плану відводу земельної ділянки, де б чітко вказувалися межі спірної ділянки відносно інших земельних ділянок, що є прибудинковою територію будинків, розташованих поряд, тому неможна чітко визначити, яка саме площа земельної ділянки на плані експертизи відповідає площі на місцевості. Сторонам судом надавався час для визначення цієї відповідності, але позивачем, як зацікавленою стороною, не було надано суду такого доказу, тому суд вважає вимоги позивача недоведеними. Проте, оскільки і позивач і відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають рівне право користування спірною земельною ділянкою, та, враховуючи, що позивач придбав у власність квартиру у будинку [ADDRESS] в м.Болград, він набув право на користування земельною ділянкою пізніше, ніж відповідачі, тобто, - до придбання ним нерухомості на земельній ділянці існував свій порядок користування з врахуванням особливостей цієї прибудинкової території і розташування на ній господарських будівель власників будинку, тому на даний момент, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про виділення у користування кожному з мешканців будинку окремих земельних ділянок у користування, - задоволенню не підлягають за таких обставин. Відповідно до загальних засад цивільного законодавства під правомочністю користування розуміється можливість вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Прикладом є право користування чужим майном (сервітут), право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Оскільки право позивача на користування і обслуговування земельною ділянкою біля будинку межує з правом відповідачів на користування і обслуговування земельною ділянкою, судом пропонувалося сторонам встановити сервітут на користування спірними частинами земельної ділянки, проте сторони не дійшли згоди з цього питання. Ст.2 ЗК України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Ст.ст.38,39,40 До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування; Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм; Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Статтею 42 ЗК України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Згідно ст.ст.84,86,92 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності, Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності. Ст. 100 ЗК України передбачено, що власник або землекористувач вправі вимагати встановлення сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки, якщо задовольнити інтереси сервітуарія у інший спосіб неможливо. Такий спосіб встановлення характерний для ситуації, коли власник і потенційний сервітуарій не можуть досягнути згоди щодо встановлення сервітуту або способу його здійснення, плати тощо. Єдиною умовою встановлення сервітуту в такий спосіб є те, що позивач має довести у суді, що нормальне функціонування його господарства чи задоволення його інтересів від використання свого майна неможливе без встановлення обтяження чужого. Про встановлення будь-яких сервітутів Позивач не заявляв вимоги. Обов'язки землекористувачів визначені у ст.96 ЗК України: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ)підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки землекористувачів. Крім того, відповідно до ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). 2. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). 3. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). А ст.106 цього ж кодексу визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Статтями 112-114 цього ж земельного кодексу визначено, що існують охоронні зони, які створюються: б) уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Також існують Охоронні Зони санітарної охорони, що створюються навколо об'єктів, де є підземні та відкриті джерела водопостачання, водозабірні та водоочисні споруди, водоводи, об'єкти оздоровчого призначення та інші, для їх санітарно-епідеміологічної захищеності. У межах зон санітарної охорони забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об'єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені. Правовий режим земель зон санітарної охорони визначається законодавством України. Крім того, існують санітарно-захисні зони, що створюються навколо об'єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, - з метою відокремлення таких об'єктів від територій житлової забудови. В межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів, пов'язаних з постійним перебуванням людей. Правовий режим земель санітарно-захисних зон визначається законодавством України. Таким чином, враховуючи, що експертом не визначено зони розташування трансформаторної будки, очисних ям та статус підземного водосховища, яке є, на думку відповідачів, протипожежною водоймою, не визначені шляхи під'їзду до цих зон і способи користування ними в разі визначення тих порядків користування земельною ділянкою - у трьох варіантах - визначених експертом, а також відмову сторін продовжити з'ясування обставин справи для можливості постановлення судом об'єктивного, законного та справедливого рішення, суд не може брати за основу висновки експертизи №5/14 від 12.11.20014року, як не може задовольнити позовні вимоги достатньою мірою - з метою захисту прав позивача, оскільки його права невід'ємно торкаються прав відповідачів. Отже, суд, в процесі розгляду справи, дійшов висновку, що позивачем не було доведено належним чином своєї правової позиції на підтвердження вимоги про виділення йому окремої земельної ділянки у загальному дворі прибудинкової території будинку [ADDRESS] в м.Болград, та не було надано документальних доказів у відповідності до ст.ст.4-3, 22, 32-34 ЦПК України, які б підтвердили його позицію у цій частині, а надані докази не є такими, що в розумінні вищезазначених статей підтверджують обставини, на які він посилається. Проте, право позивача на користування своєю нерухомістю - приватною власністю - квартирою №4 у буд.[ADDRESS] є нерухомим, і у судовому засіданні встановлено, що Позивачу ніяким чином ніхто в цьому не перешкоджає, як ніхто не перешкоджає користуватися загальною площею прибудинкової території, брати участь в її благоустрої та прибиранні, пересуватися по ній для відвідування своїх господарських будівель, з врахуванням вимог додержання добросусідства (ст.103 ЗК України).

Outcome: dismissed