Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

22.04.2020 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, в якій просив суд скасувати заборону (Архівний запис), який зареєстрований 18 липня 2006 року за № 3477589 Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївського міського нотаріального округу у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі листа б/н ПКК Алиє Паруса, виданого 31.10.1985 р., на об`єкт обтяження, а саме: житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 3129 від 31.08.1982 р., виданому П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області; Акту вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння [ADDRESS] від 20.09.1991 р., виданого Виконавчим комітетом Корабельної районної ради народних депутатів в м. Миколаєві. Для реконструкції належного йому на праві власності житлового будинку був проведений поділ земельної ділянки за названою адресою на дві окремі земельні ділянки № 1 (508 кв.м) та земельної ділянки № [NUMBER] (492 кв.м), а також поділ та переведення прилеглих до житлового будинку побутових будівель та споруд у окремий житловий будинок з присвоєнням новоутвореному будинку окремої адреси, а саме: [ADDRESS] . Під час реалізації своїх прав щодо оформлення у дар для його доньки [PERSON] житлового будинку та новоутвореної земельної ділянки під ним, позивачу стало відомо про наявність заборони на відчуження будинку. Як пояснив позивач [PERSON] з 1974 року по 1989 рік він працював у Парфюмерно-Космітичному Комбінаті Алиє Паруса. У 1979 році він взяв в борг у підприємства 1500 рублів та протягом п`яти років з його заробітної плати частинами вираховувалася сума на погашення заборгованості. До кінця 1984 року заборгованість була погашена. Квитанції про виплату названої заборгованості у нього відсутні у зв`язку з тим, що відрахування проводилися з заробітної плати, а не через касу банку ним особисто. Довідавшись про наявність заборони позивач бажав звернувся до ПКК Алиє Паруса однак, останні у вересні 2007 року були визнані банкрутом. Після звернення до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачеві стало відомо, що в 2006 році на території нотаріальної контори дійсно був державний реєстратор, але жодного відношення до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області він не мав. Будь-які документи в архіві нотаріальної контори не збереглися. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Наявність заборони на належне позивачеві майно унеможливлює реалізацію його прав та інтересів щодо розпорядження вказаним майном, у зв`язку з чим, останній змушений був звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.04.2020 року було відкрито провадження по вказаній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 30.09.2020 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва була здійснена заміна первісного відповідача Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області на належного відповідача Миколаївську міську раду. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Бараненко Д.В. надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та прийняти рішення по справі за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши докази по справі вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3129 від 31.08.1982 року, а також Акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння № [NUMBER] від 20.09.1991 р. належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачеві стало відомо, що на підставі листа ПКК Алиє Паруса № б/н від 31.10.1985 р. було зареєстровано обтяження на нерухоме майно, що належить [PERSON] . Назване обтяження було зареєстровано Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївського міського нотаріального округу в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 18.07.2006 р. за реєстраційним номером обтяження 3477589. Як вбачається з матеріалів справи Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області не приймала рішення щодо накладення заборони, а лише на виконання наказу Міністерства юстиції України від 27.05.1997 № 41/5 (що діяв на момент накладення заборони), яким затверджено Положення про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна як реєструвальний орган вносив реєстраційні записи до Базового реєстру. Крім того, арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав або не передавалися до Першої миколаївської державної нотаріальної контори або вже знищенні (згідно номенклатури справ по 2000 рік включно - строк зберігання листування по накладенню та зняттю арештів (заборон) - три роки). З матеріалів справи вбачається, що заборона, яка є предметом заяви, була зареєстрована нотаріальною конторою, як реєстратором, а не ініціатором виникнення обтяжень. Згідного даних Державного реєстру речових прав заборона була накладена на підставі: листа б/н від 31.10.1985р. підприємством ПКК Алиє Паруса. Інші дані щодо цієї заборони відсутні. Отже, за наявності заборони (обтяження), накладеного на нерухоме майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, аналізуючи вищезазначені обставини справи, прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не встановлено.

Outcome: approved