Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

22 липня 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування вимог посилалась на те, що з 23.08.1997 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , 2011 року народження, та сина [PERSON] , 2015 року народження. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям фактично припинені з 26 червня 2014 року, коли відповідач виїхав за межі України і в родину не повернувся. Причина розпаду сім`ї полягає у різних поглядах на сімейне життя. Діти проживають спільно із позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не надає, що ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно та не бажаючи примирення, просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просила повернути їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх синів аліменти у розмірі 1/3 від усіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року за вказаним позовом було відкрито провадження у справі та призначено підготовчий судовий розгляд. Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибув, про причини неявки не повідомив, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв і клопотань по суті справи не надав. В сенсі наведених обставин, зважаючи на наявність письмової згоди позивача, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів у заочному порядку, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харцизька Донецької області від 23 серпня 1997 року, актовий запис № 329. Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області від 07.04.2011, [PERSON] народився [INFO] , про що вчинено актовий запис № 292. В графі «Батьки» зазначені: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області від 06.02.2015, [PERSON] народився [INFO] , про що вчинено актовий запис № 119. В графі «Батьки» зазначені: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно із довідкою за № 04-147-1027, виданою Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб від 22.07.2019, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані спільно із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, не зазначив свого прагнення до збереження шлюбу, а отже не оспорює наявності підстав для його розірвання. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши обставини, передбачені ст. 182 СК України, та перевіривши їх наданими сторонами доказами, враховуючи, насамперед, інтереси неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на їх утримання на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення ними повноліття, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати з оплати судового збору у розмірі 768,400 гривень, що стосується розгляду позовних вимог немайнового характеру, а також на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що стосується розгляду вимог майнового характеру. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved