Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

22.09.2021 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу належить будинок за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем в спірному будинку зареєстровані відповідачі по справі. З червня 2014 року відповідачі в будинку не проживають, особистих речей в будинку не мають. Оскільки реєстрація відповідачів в будинку створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечували. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу № 2355 від 02.06.1990 року, посвідченого першим державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Семейко С.І ., власником будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 5) З домової книги будинку за адресою: [ADDRESS] вбачається, що відповідачі прописані у вищевказаному будинку (а.с. 10-11) З довідки ЦНАПу у м.Слов`янськ № 15-16/2477 від 17.09.2021 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.15) Згідно Акту № 219 від 13.08.2021 року складеного керівником комітету мікрорайону «Черевківка» [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в спірному будинку з червня 2014 року не проживають (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. За змістом ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання стосовно визнання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд виходить з наступного. Частиною 2,3 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Інтереси дітей даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітні [PERSON] , [PERSON] у спірному будинку не мешкають, так саме, як і їх матір. Залишення неповнолітніх зареєстрованими у спірному будинку суперечило б змісту ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. Враховуючи, що [PERSON] , [PERSON] залишили постійне місце проживання разом зі своєю матір`ю [PERSON] , суд вважає, що, [PERSON] та [PERSON] слід також визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved