Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

22 травня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON], заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, який має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначено, що згідно трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 20.05.1984 року та трудової книжки [NUMBER] від 19.10.1982 року, його прізвище було записане з помилкою, а саме на російській мові «[PERSON]». В архівних довідках про стаж роботи (вихододні), про нарахування заробітної плати, про вступ в члени колгоспу, його прізвище записане на українській мові «[PERSON]», хоча в паспорті його прізвище зазначено, як «[PERSON]». Тому з цієї причини він звертається до суду за захистом свого права про встановлення факту належності індивідуальних відомостей трудових книжок та архівних довідок. Становлення цього факту має для нього юридичне значення. Заявник просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 20.05.1984 року та трудової книжки [NUMBER] від 19.10.1982 року в яких допущено помилку в написані прізвища на російській мові замість «[PERSON]» вказано помилково «[PERSON]» та архівних довідок про стаж роботи (вихододні), про нарахування заробітної плати, про вступ в члени колгоспу, в яких допущено помилку в написані прізвища на українській мові замість «[PERSON]» вказано помилково «[PERSON]». У судове засідання заявник не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи - Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення заяви не заперечують, в прийнятті рішення цілком довіряють суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК Українидоказамиє будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судовому засіданні встановлено, що у трудовій книжці колгоспника [NUMBER] від 20.05.1984 року та трудовій книжці [NUMBER] від 19.10.1982 року, прізвище заявника на російській мові записане як «[PERSON]». В архівних довідках про стаж роботи (вихододні), про нарахування заробітної плати, про вступ в члени колгоспу, прізвище заявника записане як «[PERSON]». Дослідивши у судовому засіданні, надані копії документів [PERSON] встановлено, що згідно: копії паспорту [NUMBER] виданого Межівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 11.03.2003 року, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 23.02.2000 року, прізвище заявника на українській мові зазначено як «[PERSON]» та російській мові - «[PERSON]». Перевіривши надані документи щодо особистості [PERSON], слід зазначити, що помилки та неточності в вищевказаних архівних довідках слід розглядати як механічні помилки працівників, які складали ці документи. Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. П. 1 Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якшо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, що підтверджується відповідю ахіного віділу №П-119 від 21.05.2018 року, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає встановити факт належності [PERSON], правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 20.05.1984 року та трудової книжки [NUMBER] від 19.10.1982 року в яких допущено помилку в написані прізвища на російській мові замість «[PERSON]» вказано помилково «[PERSON]» та архівних довідок про стаж роботи (вихододні), про нарахування заробітної плати, щодо встановленого мінімуму вихододнів, в яких допущено помилку в написані прізвища на українській мові замість «[PERSON]» вказано помилково «[PERSON]». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved