Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

23.07.2019 представник позивачки [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що ухвалою Сумського апеляційного суду від 28.05.2019 у справі № 583/3374/15-ц затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , за якою визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі гараж літ. «А-I», загальною площею 304,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, загальною площею 0,1059 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В порядку реального розподілу майна було виділено в натурі [PERSON] в особисту приватну власність: автомобіль Mitsubishi Outlander 2.0, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] вартістю 274938 грн; виробниче обладнання, що знаходиться по [ADDRESS] , а саме: фугувально-циркулярний станок, розділочний (продольно-обрізний) станок, станок комбінований, електроточило, стрічкову пилораму, зварювальний апарат, різак, а всього на суму 45600 грн. Замість 1/2 частки в праві власності на автомобіль та виробниче обладнання [PERSON] сплатив на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 160269 (сто шістдесят тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн., які [PERSON] повністю отримала в момент підписання мирової угоди. Ухвалою суду залишено без розгляду позовні вимоги в частині поділу майна, яке знаходиться у квартирі [ADDRESS] . Припинено режим спільної сумісної власності на все вищевказане майно. При поділі вищевказаного спільного майна подружжя, позивачкою не заявлялася позовна вимога щодо поділу новозбудованої будівлі «А2ж», яка в технічному паспорті зазначена, як житловий будинок, знаходиться за адресою [ADDRESS] та є об`єктом незавершеного будівництва з готовністю 91%. Між сторонами існувала усна домовленість, що відповідач закінчить оформлення документів на новозбудовану будівлю в установленому законом порядку та лише після цього сторони повернуться до питання поділу вказаного майна, як спільно набутого за час шлюбу. Поділ майна подружжя тривав значний час, відповідач не виконав своєї обіцянки, не узаконив новозбудовану будівлю за адресою [ADDRESS] . 27.12.2011 року сторонами за спільні кошти було придбано земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1059 га, яка розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для громадського призначення, державний акт на право власності на вказану земельну ділянку виданий на ім`я відповідача. На території земельної ділянки, здійснено будівництво двоповерхового житлового будинку «А2ж» розміром 9,05 X 6,40, загальною площею 107,6 кв.м, житловою площею 60,8 кв.м. за час шлюбу та за спільні кошти сторін, тому позивач вважає, що об`єкт незавершений будівництвом є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу, як спільне майно подружжя. Оскільки новозбудована будівля не приймається до експлуатації, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. Позивачка вважає, що пропустила строк звернення з позовом про поділ вказаного вище майна набутого за час шлюбу, у вигляді об`єкту незавершеного будівництва, з поважних причин, так як відповідач просив надати йому час для узаконення новозбудованої будівлі. Просить поновити строк для звернення з позовом до суду; визнати будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS] , як незавершеного будівництва, спільним майном набутим за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частин будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних для будівництва житлового будинку під літ.«А2ж», за адресою [ADDRESS] , як об`єкту незавершеного будівництва, за попередньою вартістю 570 830 гривень. Ухвалою суду від 31.07.2019 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. У визначений судом строк відповідачем подано заперечення проти розгляду справи в спрощеному провадженні та відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги повністю не визнає, оскільки питання про визнання житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] спільним сумісним майном вже було предметом судового розгляду, за наслідком якого рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.07.2015 позивачці відмовлено у задоволенні позовних вимог, так як вказаний житловий будинок, позначений в технічній документації літ. «А2ж» є об`єктом самочинного будівництва. Вимога про визнання права спільної сумісної власності на матеріали, які були використані в процесі будівництва спірного житлового будинку позивачкою не заявлялися. Крім того, на переконання відповідача, подаючи зазначений позовом до суду позивачкою пропущено строк позовної давності, визначений діючим законодавством у три роки з моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що позивачка про порушення свого права довідалася з моменту відмови у задоволенні її позову про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, а саме з 22.07.2015, на даний час строк позовної давності сплив, а тому просить застосувати до заявлених вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 21.08.2019 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутності. Відповідач та його представник в судовому засідання проти позову заперечували із підстав зазначених у відзиві та заяві про недопустимість доказу аудіо запису у зв`язку з його отриманням у незаконний спосіб. Суд заслухавши відповідача та його представника, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу майнових прав подружжя, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.05.1999 по 25.03.2015. За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2011, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Каменєвим В.І., [PERSON] придбав у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1059 га, цільове призначення якої для громадського призначення (розміщення та обслуговування гаражу), кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). На підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу [PERSON] 23.04.2012 видано державний акт серії ЯК №402584 на право власності на земельну ділянку площею 0,1059 га по [ADDRESS] (а.с.11). Згідно з ухвалою Сумського апеляційного суду від 28.05.2019 затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , за якою за сторонами визнано право власності за кожним на Ѕ частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадського призначення, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, загальною площею 0,1059 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.59). З матеріалів справи вбачається, що за адресою: [ADDRESS] побудований житловий будинок, позначений в технічній документації літ. А2ж, який є об`єктом самочинного будівництва, внесений до технічної документації 30.05.2012, що сторонами не спростовано (а.с.7-10). Позивачка у своїх доводах посилається на те, що спірний житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва готовністю 91% та фактично експлуатується відповідачем за своїм функціональним призначенням, а тому просить визнати за нею право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи які були використані для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено законом або договором. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів (обладнання), які були використані в процесі будівництва. Оскільки вказані будівельні матеріали були набуті сторонами за час шлюбу, що сторонами не оспорюється, на них розповсюджується режим спільної сумісної власності. Разом з тим, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке. Під час розгляду справи до ухвалення рішення\~ [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності відповідно до\~статті 257 ЦК України\~становить три роки. Згідно з частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з частиною першою\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його порушила. Спір з приводу визнання житлового будинку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю, вирішувався між сторонами у 2015 році. За наслідком ухвалено судове рішення від 22.07.2015, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог саме в частині зазначеного будинку через не введення його в експлуатацію. При цьому судом було зазначено, що вимога про визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництві спірного будинку не заявлялася [PERSON] . Таким чином, судом було роз`яснено подальший спосіб захисту порушеного права позивача. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24.09.2015 вищевказане рішення першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 в частині визнання житлового будинку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю залишено без змін. Між сторонами також мав місце спір з приводу поділу спільного майна, як наслідок, ухвалою Сумського апеляційного суду від 28.05.2019 було затверджено мирову угоду, укладену між сторонами. Питання щодо визнання спільним сумісним майном чи поділу житлового будинку по [ADDRESS] чи будівельних матеріалів, використаних для його будівництва, позивачем не ставилось. Таким чином, остаточне рішення з приводу визнання житлового будинку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю прийняте 20.01.2016 (дата прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 583/667/15-ц), тому саме з цього часу слід рахувати строк позовної давності, оскільки позивач хоча раніше і знала про своє порушене право, однак строк позовної давності був перерваний пред`явленням нею позову (ч. 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності, у зв`язку з тим, що звертаючись у липні 2019 року до суду із цим позовом, позивач пропустила трирічний строк звернення до суду. Запис розмови, виконаний [PERSON] на диктофон (а.с. 24) не містить даних про визнання відповідачем існування будь-якої домовленості між сторонами з приводу поділу спірного будинку. Також суд враховує, що\~стаття 31 Конституції України\~закріпила, що кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Згідно\~ст. 32 Конституції України\~ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.\~Не допускається\~збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вказана телефонна розмова, яка записана на диктофон, виконана без згоди іншого учасника такої розмови, з порушенням його конституційних прав, тобто з порушенням порядку, встановленого законом, а тому є недопустимим доказом у справі. За таких обставин позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed