Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

22 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» про стягнення невиплаченої компенсації на оздоровлення. В позовній заяві покликається на ту обставину, що згідно наказу № 69 від 02.08.2007 року він був прийнятий на роботу на підприємство теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» майстром дільниці. 13.09.2018 року згідно наказу № 145 від 13.09.2018 року звільнений з підприємства за власним бажанням. Ще працюючи на підприємстві, 24.07.2018 року він подав директору підприємства заяву про надання йому грошової компенсації на оздоровлення за 2018 рік, виплата якої була передбачена діючим на цей час на підприємстві колективним договором 2012-2017 року, зокрема пунктом 7.8 Розділу VII, де зазначено «Виплачувати один раз грошову компенсацію на оздоровлення працівникам, які мають безперервний стаж на підприємстві, під час або після надання щорічної відпустки не менше 14 днів, у розмірі одного посадового окладу ( тарифної ставки) , яку працівник отримував на момент відпустки. В 2018 році з 30.07.2018 року йому було надано відпустку тривалістю 33 календарних дні, але грошової компенсації на оздоровлення не було виплачено. Дана, компенсація навіть не була виплачена і не ввійшла в суму розрахункових після подачі заяви про звільнення. 14.09.2018 р. позивач звернувся до відповідача з приводу невиплати йому грошової компенсації на оздоровлення та отримав відповідь, де було зазначено « Виплати для надання одноразової матеріальної допомоги відносяться на собівартість виробленої продукції та можуть бути виділені за спільним погодженням адміністрації та профспілкової сторони, тобто дане положення носить рекомендаційний, а не зобов'язальний характер.» Звертає увагу на те, що він не звертався на підприємство з заявою про виплату йому матеріальної допомоги , а дана заява стосувалась безпосередньо виплати грошової компенсації на оздоровлення. Крім того, заява була подана в період, коли діяли норми колективного договору, що зобов'язували директора та головного бухгалтера виплачувати таку допомогу, тому підприємство зобов'язане було виплатити йому грошову допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Просить стягнути з Володимир-Волинського підприємства теплових мереж « Володимир-Волинськтеплокомуненерго» на свою користь, невиплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік сумі 7156 грн. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 жовтня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 07 листопада 2018 року відповідач направив свій відзив на позовну заяву, де заперечив позовні вимоги як безпідставні, а 15 листопада 2018 року позивач надав відповідь на відзив. 15 листопада 2018 року ухвалою суду у даній справі було закрито підготовче провадження. 03 грудня 2018 року, до початку судового розгляду справи, позивач [PERSON] заявив клопотання про витребування доказів, а саме просив витребувати у відповідача завірену належним чином копію наказу про надання йому чергової відпустки з 30 липня 2018 року, яке ухвалою суду було задоволене. Під час судового розгляду справи, 12 грудня 2018 року, позивач подав до суду три клопотання про витребування доказів, просив витребувати у відповідача завірені належним чином копії офіційних документів фінансово-економічного напрямку, в яких зафіксовано наявність чи відсутність прибутків чи збитків станом на 01.08.2018 року та станом на 01.09.2018 року, копії офіційних документів, які підтверджують непогодження зі сторони адміністрації та профспілкової організації виплати грошової компенсації позивачу на оздоровлення, а також інформацію про виплату грошової компенсації на оздоровлення в період з 01.01.2018 р. по 01.10.2018 р. працівникам підприємства та надати прізвища таких осіб. Всі три дані клопотання ухвалою суду від 17 грудня 2018 року були залишені без розгляду, згідно з ч.2 ст.222 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити, з підстав, вказаних у тексті позовної заяви. Представник відповідача Кротюк І.І. позов не визнала, в своїх поясненнях послалась на обставини, викладені у відзиві на позов. Просить відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу № 69 від 02.08.2007 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу на підприємство теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» майстром дільниці, а 13.09.2018 року згідно наказу № 145 від 13.09.2018 року звільнений з підприємства за власним бажанням. Дана обставина відповідачем не оспорюється та стверджується копією трудової книжки на його ім'я. Як вбачається з наданої позивачем копії заяви на ім'я директора підприємства від 24 липня 2018 року, він просив надати йому грошову компенсацію на оздоровлення за 2018 рік. Відповідно до наказу №130-в від 24.07.2018 року, позивачу, на підставі його заяви від 24 липня 2018 року, було надано відпустку тривалістю 33 календарних дні з 30 липня 2018 року по 01 вересня 2018 року включно. Судом встановлено, що ні під час виходу у відпустку, ні після неї та при звільненні [PERSON] з роботи та виплати сум, належних при звільненні, йому не було виплачено компенсації на оздоровлення. Дана обставина стверджується повторною заявою [PERSON] на ім'я директора підприємства від 14 вересня 2018 року, довідкою про суми, виплачені позивачу при його звільненні з роботи та не заперечується відповідачем. Як вбачається з умов колективного договору 2012-2017 роки, чинного на підприємстві на час написання заяви [PERSON] про надання йому відпустки та виплати грошової компенсації на оздоровлення за 2018 рік від 24.07.2018 року, зокрема пункту 7.8 Розділу VII, де зазначено, що сторона власника зобов'язується виплачувати один раз грошову компенсацію на оздоровлення працівникам, які мають безперервний стаж на підприємстві, під час або після надання щорічної відпустки не менше 14 днів, у розмірі одного посадового окладу ( тарифної ставки) , яку працівник отримував на момент відпустки. Відповідальними за його виконання вказані директор та головний бухгалтер підприємства. Відповідно до ст.18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Довідкою, виданою відповідачем, стверджується, що на момент відпустки посадовий оклад позивача [PERSON] становив 7 156 грн.00 коп. Оскільки позивач мав право згідно умов колективного договору на отримання грошової компенсації на оздоровлення за 2018 рік у розмірі 7 156 грн.00 коп., а адміністрація підприємства була зобов'язана її виплатити позивачу під час, або після надання йому щорічної відпустки, і не виконала своїх зобов'язань, передбачених умовами колективного договору, а 13.09.2018 року позивач був звільнений з роботи, тому його вимоги про судовий захист його порушених прав є законними, обґрунтованими і підлягають до задоволення. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є працівниками підприємства, доказового значення у даній справі не мають. Посилання представника відповідача у своїх запереченнях на позов на ті обставини, що позивач подав заяву про виплату йому грошової компенсації на оздоровлення за 2018 рік 14 вересня 2018 року, тобто після звільнення з роботи, та на умови колективного договору на 2018-2020 роки, не спростовують доводів позивача про порушення відповідачем його права, викладених вище в мотивувальній частині рішення. За таких обставин справи позов підлягає до задоволення, а судовий збір, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в користь держави. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved