Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

23.02.2021 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та збитки у вигляді витрат на юридичні послуги в розмірі 10 200 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.12.2020 року між нею та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір №SAMDNWFC00064720207, за умовами якого надана банківська картка, валюта картки - російський рубль, із встановленням комісії за отримання грошових переказів в розмірі 0,5%. 12.01.2021 року її чоловіком [PERSON] здійснений грошовий переказ з банківського рахунку, відкритому в АТ «Газпромбанк» на банківський рахунок позивача, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», в розмірі 200 000 руб. Однак, грошові кошти надійшли на рахунок позивача тільки 14.01.2021 року в розмірі 185 522,78 руб., при цьому банком знято грошові кошти в розмірі 927,61 руб. у вигляді витрат. Призначенням платежу зазначено «перенос остатка». Вважає, що сума, яка підлягає зарахуванню на її банківський рахунок становить 199 000 руб. Недоплаченою залишилась сума в розмірі 14 404,83 руб., виходячи із розрахунку 199000 руб. (сума переказу з вирахуванням комісії банку в розмірі 0,5% (1000 руб.)) - 184595,17 руб. (сума зарахованих грошових коштів). Звернула увагу, що відповідно до виписки по картці від 22.01.2021 року грошові кошти 14.01.2021 року зараховані на невідомий їй рахунок. Банківської картки з таким номером вона не має. Більш того, під час здійснення грошового переказу [PERSON] був зазначений інший номер банківської картки, але грошові кошти на нього зараховані не були з невідомих їй причин. Після звернення до АТ КБ «Приватбанк» позивачу повідомили, що грошовий переказ був здійснений у валюті долари США, а тому зарахована сума є коректною. Проте, зазначені твердження, на її думку, не відповідають дійсності, оскільки грошовий переказ був відправлений саме у російських рублях, її банківський рахунок також був відкритий у валюті - російські рублі. Зазначила, що в зв`язку із порушенням її прав та відсутністю спеціальних знань в області права, змушена була звернутися за професійною правовою допомогою в юридичну компанію, в касу якої сплатила 10 200 грн., які вважає своїми збитками, понесеними з вини відповідача. Як зазначає позивач, ситуація, що виникла між нею та АТ КБ «Приватбанк», негативно відображається на її психічному та емоційному стані, вона стала знервованою та дратівливою, втратила сон, оскільки постійно відчуває психологічний тиск, знаходиться у стані нервового стресу, змінився звичайний спосіб життя. Позивач була вимушена докладати значних зусиль для вирішення цієї ситуації та отримання власних грошових коштів, оскільки після усних звернень кошти на її рахунок зараховані не були. З урахуванням об`єму та характеру завданих моральних страждань, ступеню вини співробітників АТ КБ «Приватбанк», а також вимог розумності і справедливості, позивач оцінила моральну шкоду в 10 000 грн. 26.01.2021 року позивач звернулася до відповідача з претензією про виплату на її користь грошових коштів, понесених збитків та моральної шкоди, яка станом на дату звернення до суду задоволена частково, на її користь виплачені грошові кошти в розмірі 14 404,83 руб., в задоволенні інших вимог відмовлено, в зв`язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Після виконання вимог ст. 187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 01.03.2021 року відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. 06.04.2021 року представник відповідача Левицька А.В. надала відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі через їх безпідставність. Вказала, що 12.01.2021 року на картку № [NUMBER] було відправлено грошовий переказ в розмірі 200 000 руб., але так як картка в російських рублях не була активована позивачем, що було здійснено лише 13.01.2021 року, грошові кошти за переказом були зараховані банком на гривневий рахунок. Платіж відправлено в системі р2р, в якій відповідно до внутрішніх документів банку карткові операції в інших валютах, відмінних від гривні, конвертуються через USD. Після активації картки, грошові кошти з гривневого рахунку були переведені на рахунок, відкритий у рублях. Внаслідок конвертації на картку було зараховано 185 522,78 руб., тобто менша сума. За виявленим фактом банком було проведено корегування, внаслідок чого позивачу були донараховані грошові кошти за переказом. З урахуванням проведеного перерахунку, позивачу на картковий рахунок № [NUMBER] зараховано грошові кошти в розмірі 200 000 руб. з вирахуванням 1000 руб. комісії за поповнення картки, тому вважає, що в даній ситуації вина відповідача взагалі відсутня. Представник відповідача звернула увагу, що згідно правил платіжних систем Visa i MаsterCard інформація по транзакціям має передаватися у валюті країни, в якій проходить операція, або, якщо країна-емітента та еквайра не збігаються, у валюті платіжної системи долар США. Щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача зазначила, що будь-яких обґрунтувань визначеної суми чи розрахунків позовна заява не містить, зокрема, не зазначає в чому виявилися її моральні чи фізичні страждання або інші негативні явища, які, на думку позивача, були завдані діями працівників банку. Щодо стягнення витрат за оплату юридичних послуг представник відповідача звернула увагу, що до позовної заяви не додано жодного документу, який підтверджував би суму коштів, понесених позивачем на оплату юридичних послуг. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.12.2020 року позивач підписала заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуги «Картка для виплат» в АТ КБ «Приватбанк», вид валюти RUR. Згідно квитанції АТ «Газпромбанк» з операції переказу від 12.01.2021 року, з картки № [NUMBER] на картку № [NUMBER] здійснено переказ грошових коштів в розмірі 200 000 RUR, одержувач [PERSON] , код авторизації 673001. Як вбачається із виписки по картці/рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), позивачем 14.01.2021 року на рахунок № [NUMBER] зараховані кошти в сумі 185 522,78 RUB та 11.02.2021 року в сумі 14 477,22 RUB, тобто 200 000 RUB. Ст.1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Ст.1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст.1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. За змістом п.28.2 ст.28 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» міжбанківський переказ між банками - учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів - нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем. Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа згідно ч.1 ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Крім того, ст.4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовий зміст положень ст.ст.12,81,82 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює, що мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб. Судом встановлено, що грошові кошти були зараховані на рахунок позивача лише 14.01.2021 року через відсутність активізації картки саме позивачем, що в свою чергу змусило банк виконати додаткові дії, передбачені ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Зарахування меншої суми відбулося в зв`язку із конвертацією валюти. Всупереч ст.81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй завдано душевних страждань внаслідок дій відповідача. Ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що досліджені судом докази свідчать про відсутність порушень вимог чинного законодавства відповідачем, а також ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй завдано моральної шкоди та будь-яких доказів щодо понесення нею витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed