Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

23.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, вказуючи на те, що 18 листопада 2015 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №173. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. У кожного із них це шлюб не перший. Подружні відносини між ними припиненні тривалий час. Основна причина розпаду сім'ї, на думку позивача, це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння та довіри. Оскільки сім'я фактично розпалась, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивач в судове засідання надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання двічі не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, що підтверджується повідомленнями про вречення поштового відправлення, тому суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності та постановити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.4), 18.11.2015 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №173. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сім'єю не проживають, примирення не бажають. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вимог щодо відновлення відповідачці дошлюбного прізвища не має, тому підстав для зміни прізвища відповідачки після розірвання шлюбу, суд не вбачає.. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved