Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

23.10.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 15 січня 2013 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Грабівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за актовим записом № 1. Від шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя та обов'язки з ведення спільного господарства . Шлюбні стосунки фактично припинені з липня 2018 року. Позивач вважає, що з вини обох сторін подальше спільне проживання та збереження сім'ї стали неможливими через різні погляди на життя, в результаті чого постійно виникають сварки. Ухвалою судді від 16.11.2018, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Підготовче судове засідання проведене 04,12.2018 року. В судовому засіданні позивачка присутня не була, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про проведення судового засідання без її присутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності та повідомив, що на розірвання шлюбу згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи відсутність відзиву на позов та заяву відповідача про визнання позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 15 січня 2013 року виконкомом Грабівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за актовим записом № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.01.2013 (а.с. 8). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітнім дітям, що мають істотне значення у даній справі. У зв'язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved