overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

23 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову посилається на те, що 21 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 78, між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] - [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Зазначає, що з відповідачем не проживають однією сім'єю з 2014 року. Основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довір'я. Примирення між ними не можливе, так як і збереження шлюбу, адже він набув формального характеру. Спірних питань щодо спільного майна подружжя немає. Спільне господарство не ведеться. Підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Судові витрати просить не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але від неї на адресу суду надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу бажає змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 21 серпня 2009 року, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 78 (а.с.4). Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] - [INFO] (а.с.6). Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Наміру зберегти шлюбні відносини сторони не мають, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

23 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що 08 серпня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Мають сина [PERSON], [INFO]. На даний момент вони з відповідачем припинили шлюбно-сімейні відносини. Позивач не працює, займається лише домогосподарством. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 25% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його присутності, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Не заперечив проти позовних вимог позивача. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 08 серпня 2008 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецькій області зареєстрували шлюб, актовий запис №196. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обовязок батьків не залежить від місця проживання дитини, тому [PERSON] зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач є працездатним, і вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що саме такий мінімальний розмір аліментів має бути визначений в рішенні суду, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

23 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 02 червня 2007 року у виконавчому комітеті Долинянської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 08, між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] - [INFO]. Зазначає, що з відповідачем не проживають однією сім'єю з 2015 року. Основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довір'я. Примирення між ними не можливе, так як і збереження шлюбу, адже він набув формального характеру. Спірних питань щодо спільного майна подружжя немає. Спільне господарство не ведеться. Прізвище після розірвання шлюбу залишити - [PERSON]. Підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Після розірвання шлюбу бажає залишитись на прізвищі [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього на адресу суду надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 02 червня 2007 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Долинянської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 08 (а.с.10). Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] - [INFO] (а.с.6). Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Наміру зберегти шлюбні відносини сторони не мають, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

23 травня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що він мешкає та зареєстрований в квартирі № 60, що розташована за адресою м. Херсон, вул. Фрітаун, 78, корп. 1 з 17.08.2000 року. У даній квартирі разом з ним зареєстрована його матір [PERSON] Позивач вказує, що фактично у вказаній квартирі відповідачка не проживає з кінця 2012 року, реєстрація відповідачки тягне за собою додаткові витрати щодо утримання житла. У звязку з цим позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в вищезазначеній квартирі. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, відповідно до ст.ст. 74,76 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення в пресі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Частиною 2\~ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки № 19 виданою головою правління ОСББ «Мир» 22.05.2016 року в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідачка. З акту складеного сусідами та посвідченого головою правління ОСББ «Мир» по вул. Філатова, 78, корп. 1, вбачається, що відповідачка не проживає в квартирі № 60 з 2012 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідачка тривалий час близько 5 років в квартирі не проживає та не приїзджає. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про втрату [PERSON] права користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 60 в будинку № 78 корп.1 по вул. Фрітаун у м. Херсоні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

23 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не зявилися, у поданих письмових заявах просилисправу слухати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2012 року (а.с. 4). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, з березня 2016 року сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, поновлювати їх наміру не мають, примирення та збереження сімї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

23 травня 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що 23.08.2011 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння. Подальше сумісне життя та збереження сімї вважає неможливим, проживають окремо. Спору про розділ сумісно майна подружжя та місце проживання неповнолітньої дитини немає. Позивач в судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО №250821 виданого 23.08.2011 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Бондар) [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2011 року, актовий запис №316. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО №473565 виданого 04.09.2012 року Жовтневим відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

23 травня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідач, будучи батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти позову не надав. Справа розглядалась судом у заочному порядку відповідно до вимог ст.ст.224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.03.2000 року /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінюючи надані докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити стягнути з відповідача, який є батьком неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 23.05.2016 року, на користь позивачки. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати (судовий збір у розмірі 551,20 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Згідно вимог ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

23 травня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 08 липня 2009 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 187, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], також зазначила, що шлюбно-сімейні відносини припинили з жовтня 2015 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.13). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував (а.с.14). Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 липня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 187, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 170416, виданим відділом РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.5). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 311153, виданим відділом РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.6). З жовтня 2015 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

23 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 77 в буд. 174 по проспекту Перемоги в м. Чернігові, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, але з лютого 2013 року не проживає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в квартирі не має. У судове засідання позивачне зявилась, у поданій письмовій заяві дала згоду на заочний розгляд справи, просила задовольнити позов, а справу слухати за її відсутності. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщався, причин неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідновиписки № 1148/г по особовому рахунку 33676 від 19.05.2016Шикун В.П. є власником квартири№ 77 в будинку № 174 по пр-ту Перемоги в м. Чернігові. У квартирі також зареєстровані [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], та онук [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.04.2014 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 05 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 782 (а.с. 15). Як убачається з акта від 31.05.2016 про не проживання за адресою: [INFO], [PERSON], [INFO], не проживаєв даній квартирі. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено право власни ка володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як убачається з положень ст. ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, а тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved