overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 17 листопада 2001 року. Сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття сина. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у поданій до суду письмовій заяві просила справу слухати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи уточнені позовні вимоги визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Ізяславського районного управління юстиції 17 листопада 2001 року. У подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо. Дитина перебуває на утриманні позивача. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 21 січня 2015 року. Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, а тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 100 грн. на кожну дитину щомісячно та до повноліття дітей. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, у поданій до суду письмовій заяві просила справу слухати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, у письмовій заяві просив справу розглядати без його участі та вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, якщо розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Шлюб розірвано 21 січня 2015 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на утриманні позивача. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про одруження та про народження дітей, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року та довідкою Замкової виправної колонії (№ 58) від 16 лютого 2015 року (а.с. 4-8). Враховуючи ту обставину, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про доходи відповідача, суд прийшов до висновку, що аліменти слід визначити у твердій грошовій сумі у розмірі, встановленому з урахуванням думки сторін. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

23 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1951 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.02.2015р. о 13 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечував проти задоволення заяви, заінтересована особа заперечувала, зазначила, що не потребує стаціонарного лікування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.02.2015р. о 13 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Децюра А.В. лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора ейфорійна. Поведінкою виявляє «голоси», без причини сміється. Називає імена знайомих, безглуздо їх трактує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

23 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.02.2015р. о 11 год. 31 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечував проти задоволення заяви, заінтересована особа заперечувала, зазначила, що не потребує лікування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.02.2015р. о 20 год. 49 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора дезорієнтована. На місці не тримається. Маячня переслідування, збитку. Пам'ять знижена більше на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічне маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

23 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.02.2015р. о 15 год. 06 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечував проти задоволення заяви, заінтересована особа заперечувала, зазначила, що не потребує стаціонарного лікування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.02.2015р. о 15 год. 06 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСПНЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора в розмову вступає без бажання. Розсіяна. Н а запитання дає суперечливі відповіді. Стверджує, що «муж випиваючий, зачиняє її у квартирі». Емоційно одно образна. Повідомляє, що розмовляє з «внутрішнім голосом», «він мені допомагає». Пам'ять знижена на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічне маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

23 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.02.2015р. о 18 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечував проти задоволення заяви, заінтересована особа заперечувала, зазначила, що не потребує стаціонарного лікування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.02.2015р. о 18 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Мордак І.А. лікарні КЗ «ДСПНЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора ейфорійна. В розмові розкачується. Від запитань ухиляється, підозріла. Каже, що приїхала на консультацію, щоб «узнать как ведут себя психически больные дети, получить опыт». Повідомила, що коли прийшла на прийом «там дети со всех щелей лезу, мать вынесла ребенка он был замотан в бордовое полотенце и я не видела у него лица». Інструкції виконує вибірково, після неодноразових повторень. Під час бесіди сміється. Хаотично називає прізвище та ім'я людей з якими знайома, дає безглузді пояснення цім іменам. Усвідомлення свого хворобливого стану відсутньо. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психічний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

23 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.02.2015р. о 13 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечував проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.02.2015р. о 13 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні № 14 При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, напружена, скоює неадекватні дії, дезорієнтована. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - розлад особистості та поведінки внаслідок органічного враження ГМ судинного ґенезу, з психічною симптоматикою. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

23 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] Лаурінаса Арунасовича, [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2013 року розірвано (а.с.8) [PERSON] Лаурінас Арунасович народився 25 квітня 2000 року в смт.Новогуйвинське, Житомирського району, Житомирської області, в свідоцтві про народження якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наявність порушення відповідачем своїх обовязків, як батька, утримувати свою неповнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, що є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

23 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, щомісяця починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. В позовній заяві зазначила, що вона з 28 вересня 1996 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 12 вересня 2003 року. Від шлюбу народилася донька - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень 12 серпня 1997 року Веселинівським районним відділом РАГСу Миколаївської області зроблено актовий запис № 54. Відповідач участі у вихованні доньки не приймає, допомоги на її утримання в натуральній або грошовій формі не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на утримання доньки щомісяця починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву якою просить справу слухати в її відсутність, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву якою просить справу слухати в його відсутність, згоден платити аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх його доходів. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого народилася донька - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень 12 серпня 1997 року Веселинівським районним відділом РАГСу Миколаївської області зроблено актовий запис № 54. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи матеріальний стан позивачки, яка працює в дитячому садочку «Сонечко» вихователькою та отримує регулярний дохід, має на утриманні доньку [PERSON], та матеріальний стан відповідача, який працює в Веселинівському РБК на посаді керівника духовного оркестру та отримує регулярний дохід, проживає один, тому суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягнути в частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

23 лютого 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 вересня 2006 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Спільне життя у них з відповідачем не склалося. З липня 2014 року шлюбні відносини між ними припинені і вони проживають окремо. Вони намагалися налагодити їх сімейні відносини, але зрозуміли, що це неможливо. Вона впевнена, що у них ніколи не буде міцної сім'ї, тому вона вважає, що їх шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу вона бажає і надалі іменуватись шлюбним прізвищем «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.15/ Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. /а.с.17/. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 02 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №37 /а.с.3/. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO] /а.с.5-6/. Спорів по поділ майна не мають. Частиною 1 ст.24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім'ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім'ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати.

Outcome: approved