Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

22.12.2016 року представник заявниці звернувся до суду із заявою, поданою в порядку окремого провадження, просить встановити факт народження заявницею 17.10.2016 року дитини [PERSON] в м. Шахтарськ Донецької області. В заяві зазначає, що з 04.08.2016 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином України [PERSON]. Шлюб зареєстровано Приморським районним у м. Одесі відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1179. 17.10.2016 року у заявниці народилася дитина, хлопчик на імя [PERSON]. Батьком дитини є чоловік заявниці громадянин України [PERSON] Це відбулося на території м. Шахтарська, що на даний час є непідконтрольною Україні і на якій не діють органи державної влади України. Державним закладом охорони здоровя ДНР, що діє зараз на цій території всупереч законодавства України їй 31.10.2016 року видано медичне свідоцтво про народження дитини №1678 в якому констатується факт народження дитини та факт походження дитини саме від заявниці. Документ підписаний посадовими особами закладу охорони здоровя ДНР та скріплений печаткою цієї установи. Оригінал цього свідоцтва був вилучений у заявниці працівниками реєстраційної служби ДНР при оформлені свідоцтва про народження в органах реєстрації актів цивільного стану громадян. Замість медичного свідоцтва про народження, заявниці у відділі ЗАЦС ДНР було видано свідоцтво за актовим записом №371 від 16.11.2016 року. Заявниця, так само як і її чоловік є громадянами України та вважають за необхідне отримати свідоцтво про народження дитини у відповідності з вимогами українського законодавства. В грудні 2016 року заявниця звернулася до відділу ДРАЦС в Шевченківському районі м. Запоріжжя з питанням про вчинення актового запису. В реєстрації народження дитини їй було відмовлено в звязку з тим, що будь які документи, що видаються органами влади та установами ДНР (ЛНР) на непідконтрольних Україні територіях не визнаються українською державою та не можуть бути підставою для вчинення актових записів. В судове засідання представник заявниці [PERSON] не зявився, надав письмову заяву від 23.12.2016 року, про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, повідомлений про час та місце розгляду належним чином, проти розгляду справи за відсутності представника та задоволення заяви не заперечує, про що в матеріалах справи міститься відповідне письмове повідомлення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню на підставі такого. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 р. «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Як врегульовано п.5 ч.4 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» N 2398-VI від 01.07.2010 року, за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Як встановлено судом заявниця перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 17.10.2016 року о 03-40 год. у Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства м. Шахтарська Донецької області заявниця [PERSON] народила дитину, про що видано медичне свідоцтво про народження дитини №1678. Як встановлено судом, у заявника відсутнє оригінал медичного свідоцтва про народження дитини, яке передбачено ч.2 ст.1 розділу ІІІ Наказу МЮУ «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» № 52/5 від 18.10.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за №719/4940, що унеможливлює проведення державної реєстрації народження дитини без відповідного рішення суду. Оцінюючи вказані медичні документи (копію медичного свідоцтва про народження, копію свідоцтва про народження №371 від 16.11.2016 року), суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації прав заявницею. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про народження особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими. Згідно з ч.1 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Тому суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені представником заявниці, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, наявні підстави для задоволення заяви, а саме - встановлення факту народження 17.10.2016 року дитини чоловічої статі [PERSON] в м. Шахтарськ Донецької області від матері [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]. Відповідно до ч.5 ст. 257-1 ЦПК України копію судового рішення необхідно невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження. На підставі викладеного і

Outcome: approved