Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

22.10.2018 [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання 1/2 частини житлового будинку № 144 по вулиці Незалежності в с. Крупець Славутського району Хмельницької області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та про визнання за [PERSON] права на 1/2 частку у спільній сумісній власності подружжя, а саме - на 1/2 частку із 1/2 частини житлового будинку № 144 по вулиці Незалежності в с. Крупець Славутського району Хмельницької області. В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 28 квітня 2007 р.\~сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 03 серпня 2007 р набули у спільну сумісну власність подружжя шляхом укладення договору купівлі-продажу 1/2 частину житлового будинку № 144 по вул. Калініна в с. Крупець Славутського району Хмельницької області. Право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку було зареєстроване, за згодою позивача, на відповідачку [PERSON] 24 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. З серпня 2007 року позивач проживає у спірному будинку без реєстрації. Відповідачка виселилася у 2007 році, проживає у батьків, але чинить перешкоди позивачу у користуванні будинком, так як не дає згоди на реєстрацію його місця проживання за вказаною адресою. Вартість спірної частини будинку на час звернення з позовом до суду становить 33616,52 грн. Просить позовні вимоги задовольнити повністю, визнати 1/2 частину житлового будинку № 144 по вул. Калініна в с. Крупець Славутського району Хмельницької області обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку № 144 по вул. Калініна в с. Крупець Славутського району Хмельницької області. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у письмовому відзиві та в судовому засіданні позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні, так як 03.08.2007 року через пів року після одруження з позивачем відповідачка купила за особисті кошти в сумі 16000 грн. 1/2 частину будинку № 144 по вул. Калініна в с. Крупець Славутського району Хмельницької області. Кошти на придбання частини будинку в сумі 10 000 грн [PERSON] позичила у знайомої [PERSON] ще у 2005 році. Оскільки на той час будинок купити не вдалось, кошти обміняла на іноземну валюту - долари та зберігала до серпня 2007 року. Отриману заробітну плату, допомогу від батьків до початку 2007 року повернула [PERSON] в рахунок позики. Тому вважають, що 1/2 частина будинку № 144 по вул. Калініна в с. Крупець Славутського району Хмельницької області є особистою приватною власністю [PERSON], так як придбана за кошти, які належали їй особисто. Крім цього, оскільки [PERSON] у 2014 році вже звертався в суд з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, але потім подав заяву про залишення позову без розгляду і ухвалою суду від 22.04.2014 р його позов залишено без розгляду, то вважають, що на час звернення з позовом, що розглядається, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Тому просять застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю. Просять стягнути з позивача в користь відповідачки витрати за надання правової допомоги в сумі 6000 грн. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія І-БВ № 029835 від 28.04.2007 року (а.с.6). 03.08.2007 р [PERSON] купила у [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями до неї, що знаходиться в с. Крупець по вул. Незалежності (Калініна), 144 Славутського району Хмельницької області на земельній ділянці, яка належить Крупецькій сільській раді Славутського району Хмельницької області, що стверджується договором купівлі продажу (а.с.9). Вартість 1/2 частини будинку відповідно до договору купівлі-продажу та згідно з поясненнями відповідачки становить 16 058 грн. [PERSON] зареєструвала своє право власності на 1/2 частину придбаного будинку в установленому законом порядку, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.08.2007 р (а.с. 10). За даними звіту про оцінку майна: житлового будинку, що знаходиться за адресою Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вул. Незалежності, буд. 144, оціночна вартість вказаного житлового будинку без урахування ПДВ становить 67233, 04 грн; вартість 1/2 (однієї другої) частини становить 33616,52 грн (а.с.13). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поняття спільної сумісної власності наведено в ч. 1 ст. 368 ЦК України, згідно з якою це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з вимогами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідачка стверджує, що 1/2 частину житлового будинку в с. Крупець по вул. Незалежності (Калініна), 144 Славутського району придбала за кошти, які належали їй особисто. Як вбачається з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З дослідженої судом розписки Драчук (після одруження [PERSON]) С.Д. від 05.01.2005 року вбачається, що вона позичила у [PERSON] гроші в сумі 10 000 грн, які зобов'язалася повернути до 01.01.2007 року (а.с.62 зворот). З розписок [PERSON] на а.с. 63 вбачається, що [PERSON] повернула позикодавцю 10 000 грн частинами, останній платіж в сумі 1,5 т грн - 21.10.2006 року. Наведене стверджується також показаннями свідка [PERSON] в судовому засіданні. Проте, відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів про те, що кошти у 2005 році вона позичала для придбання житлового будинку. Крім цього, з встрановлених в ході судового розгляду обставин вбачається, що у 2005 році [PERSON] одружена не була, проживала разом з батьками і проживає з батьками з серпня 2014 року по даний час, а отже на час позики грошей окремого житла не потребувала, кошти повернула у жовтні 2006 року, тобто до одруження. Відповідачем не доведено також, що позичені кошти вона обміняла на долари та зберігала з метою придбання житла у 2007 році, оскілдьки в судовому засіданні ствердила і відомостями у договорі купівлі-продажу частини будинку підтверджено, що купівля-продаж вчинені у гривнях у сумі 16 000 грн. Як вбачається з довідок про доходи, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.11.2006 р по 31.12.2006 р на посаді бібліотекаря в с. Крупець становить 967,00 грн, за період з 01.01.2007 р по 30.04.2007 р - 2122,00 грн (а.с.35-36). Розмір отриманого відповідачкою доходу за 2006 - 2007 роки вказує на необгрунтованість її пояснень про те, що 1/2 частину житлового будинку в с. Крупець по вул. Незалежності (Калініна), 144 Славутського району вона купила за кошти, які належали їй особисто. Оскільки спірну частину житлового будинку придбано за час перебування сторін у шлюбі, враховуючи відсутність доказів про придбання вказаної частини будинку за особисті кошти відповідачки, суд знаходить, що позов слід задовольнити та визнати 1/2 частину житлового будинку № 144 по вул. Незалежності в с. Крупець Славутського району Хмельницької області об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] 24.01.2013 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. З акта обстеження фактичного місця проживання від 20.08.2018 р, складеного комісією Крупецької сільської ради Славутського району Хмельницької області, вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації в с. Крупець по вул. Незалежності № 144 з серпня 2007 року (а.с.12). З пояснень представника позивача вбачається, що відповідачка [PERSON] не дає згоди на реєстрацію місця проживання позивача [PERSON] в с. Крупець по вул. Незалежності № 144. Відповідачка [PERSON] пояснила, що [PERSON] влаштовує конфлікти та чинить їй інші перешкоди в користуванні 1/2 частиною будинку в с. Крупець по вул. Незалежності № 144. Отже, між сторонами відсутня взаємна згода на розпорядження спільною сумісною власністю подружжя - 1/2 частиною будинку в с. Крупець по вул. Незалежності № 144. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ст. 370 ЦК України). Встановлено, що між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо часток у спільному сумісному майні подружжя. Тому суд знаходить позовні вимоги про визнання за позивачем права на 1/2 частку у спільній сумісній власності подружжя підставними та обгрунтованими. При цьому, хоча позивачем і не заявлена вимога, але з метою захисту прав та законних інтересів сторін у разі визнання за позивачем права на 1/2 частку у спільному майні подружжя слід припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно. Заявлена представником відповідача вимога про застосування строку позовної давності до вимог позивача є необгрунтованою і безпідставною, оскільки позивач володіє і користується з серпня 2007 року належною йому часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, його право на частку у спільному майні подружжя не припинилось, порушення його права на розпорядження цим майном та права на реєстрацію свого місця проживання у житлі, на яке він має право, є триваючим. Ухвала суду від 22.04.2014 р про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя не є перешкодою для повторного звернення до суду з аналогічним або іншим позовом. З урахуванням наведеного позов слід задовольнити. Підстав для відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу відповідно до ст. 141 ЦПК України не вбачається. Проте, з відповідачки слід стягнути в користь позивача 740 грн 80 коп судового збору.

Outcome: approved