Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

23 листопада 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі Банк), Українського державного підприємства поштового зв*язку «Укрпошта» (надалі УДППЗ «Укрпошта») про захист прав споживача у спосіб визнання зобов*язання виконаним, посилаючись на те, що вона, на виконання договору кредиту № 003-07208-230812 від 23 серпня 2012 року укладеного між нею та ПАТ «ДельтаБанк», 07 березня 2015 року, тобто в термін до 23 числа кожного місяця, сплатила черговий платіж на суму 630,00грн. через відділення УДППЗ «Укрпошта» до ПАТ «Дельта Банк», але грошові кошти на рахунок Банку не надійшли не з її вини. Банк, у зв*язку з простроченням внесення чергової суми платежу у відповідності до графіку погашення кредиту, нарахував їй борг на суму 2429,00грн., включаючи суми процентів, штрафних санкцій. На переконання позивачки, вона свої зобов*язання перед Банком виконала в повному обсязі, оскільки її вина у незарахуванні грошей на відповідний рахунок Банку, відсутня. Тому просить суд захистити її право як споживача фінансових послуг у спосіб визнання зобов*язання виконаним та стягнути з відповідачів по справі судові втрати ( витрати на правову допомогу ) у сумі 400,00 грн., солідарно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримала, в його обґрунтування послалася на ті ж підстави і просила суд позов задовольнити. Відповідач ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи ( а.с. 93 ). Представник відповідача УДППЗ «Укрпошта» в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи (а.с.92 ) та спрямував до суду письмові заперечення ( а.с. 41-42 ). В обґрунтування заперечень посилається на те, що підприємство УДППЗ «Укрпошта» свої зобов*язання перед [PERSON] виконало в повному обсязі, так як прийнявши від [PERSON] платіжі від 07.03.2015 року на суму 630,00 грн. ( кредитний договір №003-07208-230812), 19.03.2015 року на суму 700,00грн. ( кредитний договір №003-07141-060913), 21.03.2015 року на суму 320,00грн.( кредитний договір №001-07141-060913), у відповідності до Договору про приймання платежів № 934-33 від 07.02.2013 року укладеного між УДППЗ «Укрпошта» та ПАТ «ДельтаБанк», здійснювало перерахування зазначених платежів до ПАТ «ДельтаБанк». Але, напроти, ПАТ «ДельтаБанк» не виконав свої зобов*язання щодо прийняття вказаних грошових платежів, а тому після 30-денного терміну сформовані платіжні доручення стали недійсними, що послужило підставою для формування нового реєстру платіжних доручень по отриманим платежам за період до 11.03.2015 року, за 19 та 21 березня 2015 року та повторно надано в Банк для зняття коштів з рахунків Генеральної дирекції й перерахування за призначенням одержувачу ПАТ «Дельта Банк». 08.06.2015 року банківська установа отримала платіжні доручення на списання грошових коштів з рахунку Генеральної дирекції УДППЗ «Укрпошта», а чи було здійснено списання грошових коштів з рахунку Генеральної дирекції УДППЗ «Укрпошта» Запорізькій дирекції достовірно невідомо. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали цивільної справи встановив наступні фактичні обставини: так судом встановлено, що 23 серпня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «ДельтаБанк» укладено договір кредиту № 003-07208-230812 від 23 серпня 2012 року за умовами якого, Банк надав їй грошові кошти у сумі 10.000,00 грн. ( десять тисяч гривень) з процентною ставкою за користування кредитними коштами 9,99% на строк 36 місяців з розстрочкою платежів у відповідності до графіку погашення кредиту, який є невід*ємною частиною кредитного договору. Згідно графіку погашення кредиту, вона зобов*язана внести на рахунок Банку 622,00 грн. До 23 числа щомісяця( а.с.4-6). Внесення [PERSON] щомісячних платежів у визначеній сумі і у термін, зазначені у графіку погашення кредиту, підтверджено платіжними документами а також даними УДППЗ «Укрпошта» щодо прийняття грошових переказів від [PERSON] 07.03. 2015 року ( а.с.3, 13-23). Згідно Договору про приймання платежів № 934-33 від 07.02.2013 року укладеного між УДППЗ «Укрпошта» та ПАТ «ДельтаБанк», УДППЗ «Укрпошта» здійснювало перерахування зазначених платежів до ПАТ «ДельтаБанк» у визначений у договорі термін ( а.с.43-52). За повідомленням УДППЗ «Укрпошта» та наданим ним реєстром ( а.с.87-90) УДППЗ ПАТ «ДельтаБанк» здійснило перерахування зазначених платежів до ПАТ «ДельтаБанк». Але ПАТ «ДельтаБанк» не виконав свої зобов*язання щодо прийняття вказаних грошових платежів, що послужило підставою для формування нового реєстру платіжних доручень по отриманим платежам за період до 11.03.2015 року, за 19 та 21 березня 2015 року та повторно надано в Банк для зняття коштів з рахунків Генеральної дирекції й перерахування за призначенням одержувачу ПАТ «Дельта Банк». Отже , сукупність зазначених обставин свідчить про наявність кредитних правовідносин, які склалися між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», а УДППЗ «Укрпошта» є особою, на яку за договором покладено прийняття виконання зобов*язання. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються правила параграфа 1 розділу 71 ЦК України. Отже, згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредиторові заїм (грошові кошти в тій же сумі) в строк і в порядку, встановлених договором. А згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув всю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму і відсотки, розмір і порядок яких встановлюється договором (ст.1048 ЦК України). Банк виконав вимоги умови кредитного договору, надав [PERSON] грошові кошти в обумовленій сумі, а [PERSON] погодилась з умовами банку і взяла на себе зобов*язання щодо погашення суми боргу і внесення щомісячного платежу у сумі 622,00 до 23 числа кожного місяця ( а.с. 6). Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов договору та вимог відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов*язковим для виконання сторонами відповідно до статті 629 ЦК України. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків. Відповідно до ст..610ЦК України , порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов*язання (неналежне виконання ). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивачка довела суду, що свої зобов*язання перед кредитором виконувала належним чином, сплачуючи щомісяця платежі в обумовленій сумі до 23 числа кожного місяця як через відділення Банку так і через поштове відділення, що передбачено умовами договору ( а.с. 3, 13-23 ). Судом також встановлено, що відповідач УДППЗ «Укрпошта» прийняв від [PERSON]Г грошові кошти за платіжними документами : платежі від 07.03.2015 року на суму 630,00 грн. ( кредитний договір №003-07208-230812), 19.03.2015 року на суму 700,00грн. ( кредитний договір №003-07141-060913), 21.03.2015 року на суму 320,00грн.( кредитний договір №001-07141-060913), у відповідності до Договору про приймання платежів № 934-33 від 07.02.2013 року укладеного між УДППЗ «Укрпошта» та ПАТ «ДельтаБанк», здійснювало перерахування зазначених платежів до ПАТ «ДельтаБанк», в строк , передбачений умовами Договору № 934-33 від 07.02.2013 року, сформував платіжні доручення та спрямував їх на адресу ПАТ «Дельта Банк». На думку суду, фактично є невиконаним укладений між ПАТ «Дельта Банк» та УДППЗ «Укрпошта» договір на приймання платежів ( а.с. 43-47) та має місце прострочення кредитора, а боржник [PERSON] має право захистити своє порушене право шляхом пред*явлення позову про відшкодування збитків з зазначених підстав у відповідності до статті 613 ЦК України. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.3, ст..4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюся правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст..16 ЦК України , звертаючись до суду , позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту та у спосіб, визначений у даній статті. Відповідно до змісту ст..15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення. Під способами захисту суб*активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених ( оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.3 ЦПК України позивачеві належить право визначення предмета і підстав позову. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 своїй постанові від 07.02.2014 року №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві ( частина перша статті 20 ЦК, статі 3 і 4 ЦПК України ). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі , повернення позовної заяви залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Під час розгляду справи позивачка свій позов підтримувала в повному обсязі на протязі судового розгляду справи не скористалися своїм процесуальним правом щодо зміни предмету позову, тобто розпорядилися своїм правом певним чином. Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Згідно з ч.4 ст.88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed