Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

23 січня 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Банку. Вимоги обґрунтовує тим, що 11 червня 2015 р. між ним та Банком укладено договір банківського вкладу (депозиту) [NUMBER], відповідно до умов якого він передав Банку, а той прийняв гроші в сумі 20 705 доларів США, зі сплатою 12,00 процентів річних, зі строком на 6 місяців, тобто до 11 грудня 2014 року. Вказав, що після закінчення дії Договору Банк не повернув йому суму вкладу та нараховані відсотки у сумі 1 103,25 доларів США. Крім того вважає, що Банк повинен виплатити йому відсотки за користування грошима у період з 11 грудня 2014 р. по 11 лютого 2015 р. у сумі 436,19 доларів США, а також неустойку за вказаний період в розмірі 508,13 доларів США. Зазначив, що внаслідок цих дій в нього погіршився стан здоров'я, а тому йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в 10 000 грн. З посиланням на ці обставини і статті 6, 23, 525, 526, 610, 611, 612, 625, 1058-1061, 1066, 1167, 1068, 1074 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з Банку загальну суму боргу 22 572,57 доларів США та 10 000 грн моральної шкоди і судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 4 872 грн і явкою до суду 611,50 грн. Позивач у судовому засіданні цивільний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Банк будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання представника не надіслав. Своєї правової позиції щодо заявлених вимог суду не надав. Заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зі змісту положень ст. 1058 ЦК випливає, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). За правилами ч. 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Аналогічне положення передбачене п. 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (затверджене постановою Правління НБУ від 03.12.2003 р. № 516). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що 11 червня 2014 р. між Банком та [PERSON] укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 1945574, відповідно до умов якого Банком прийнято від позивача грошові кошти в сумі 20 705 доларів США, з процентною ставкою 12,00 % річних, строком на 06 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення 11 грудня 2014 р. В день укладення Договору Банком прийнято вказану грошову суму від позивача. Згідно пунктів 3.4.4 і 3.4.5 Договору Банк зобов'язався щомісячно сплачувати позивачу проценти та повернути повністю вклад шляхом перерахування коштів на рахунок. Судом з'ясовано, що по закінченню строку дії Договору грошові кошти у виді основної суми вкладу 20 705 доларів США та 1 103,25 доларів США нарахованих процентів, з урахуванням стягнення податкових платежів у рахунок держави, перераховані позивачу на його рахунок, відкритий в цьому ж Банку, але не повернуто йому. Вказані обставини сторонами не оспорюються. За такого, ураховуючи те, що позивач фактично не може розпорядитися власними грошовими коштами, які знаходяться на банківському рахунку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо стягнення з Банку на користь позивача заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту). За правилами пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 79 ЦПК України судовими витратами є витрати на правову допомогу і витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Так, у розгляді справи в якості представника позивача приймав участь адвокат Репешко П.І. У справі відбулося чотири засідання загальною тривалістю 1 година 40 хвилин. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, який не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 1 218 грн. За такого, підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 812 грн (487,20 грн за 1 год. + 324,80 грн за 40 хв.), плата яких підтверджена відповідною квитанцією. Виходячи з обсягу матеріалів справи (спірний Договір та заяви), які готувалися самим позивачем витрати на ознайомлення з матеріалами справи 3 897,60 грн стягненню не підлягають. Не заслуговують на увагу вимоги позивача в частині нарахування процентів з часу закінчення дії Договору, тобто 11 грудня 2014 р. по 11 лютого 2015 р., оскільки таке умовами Договору, строк якого закінчився не передбачено, а тому такі вимоги є безпідставними. Не підлягає задоволенню й вимога щодо стягнення моральної шкоди, оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, а у відповідному Договорі такої відповідальності за несвоєчасне повернення грошей вони не передбачили. Не обґрунтованою є й вимога позивача щодо стягнення з Банку неустойки за порушення виконання зобов'язання у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України із застосуванням облікової ставки НБУ. Неустойка є засобом забезпечення виконання відповідного зобов'язання, але зі змісту Договору банківського вкладу (депозиту) видно, що сторони в ньому не передбачили забезпечення умов його виконання неустойкою. За правилами ст. 88 ЦПК України з Банку слід стягнути на користь Держави судовий збір.

Outcome: partial