Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

22.11.2012 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] Позивачка [PERSON] свої вимоги, в послідуючому доповнені, мотивує тим, що 29.12.1954 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. За життя чоловіка ними як подружжям 07.03.1969 року було придбано 2/3 частини недобудованого будинку [ADDRESS], відсоток готовності якого в цілому складав 87, жилою площею 45,3 кв.м. Договір купівлі-продажу зазначеного будинку був оформлений на [PERSON], оскільки їй було роз'яснено, що все майно придбане подружжям є спільною сумісною власністю, а тому не має значення на кого оформлений договір, хоча про всі істотні умови договору з продавцем [PERSON] домовлялася саме вона, вона збирала документи для його оформлення, передавала гроші продавцю та підписувала зазначений договір від імені чоловіка, оскільки останній являвся інвалідом І групи по зору, практично нічого не бачив, не міг читати, був неписьменним. Крім того, позивачка [PERSON] оформлювала документи про закінчення будівництва та його реєстрацію. Тому вважає, що договір купівлі-продажу 2/3 частини зазначеного недобудованого будинку від 07.03.1969 року в частині, що стосується покупця [PERSON] являється удаваною угодою, укладеною з метою приховання справжнього покупця - [PERSON] 18.11.1986 року був укладений договір дарування дітям [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідними частинами надвірних споруд. Зазначений договір також підписувала позивачка [PERSON] як дарувальник, її чоловік [PERSON] не заперечував проти цього. Однак в договорах від імені [PERSON] не має запису про неписьменність останнього та про те, що договори підписані за нього іншою особою. Після укладення договору дарування від 18.11.1986 року позивачка [PERSON], її чоловік та відповідач [PERSON] продовжували проживати в зазначеному будинку. В подальшому, на прохання позивачки [PERSON], з метою налагодження конфліктних відносин останньої з сином - відповідачем [PERSON], за домовленістю, що відповідач бере обов'язок доглянути матір, допомагати їй, підтримувати та надати можливість проживати в будинку, позивачка [PERSON] 10.08.1990 року подарувала свою 1/3 частину зазначеного домоволодіння відповідачу, уклавши договір дарування. Однак відповідач не виконує обов'язки, покладені на нього за умовами, які передували укладенню договору дарування, що є істотним порушенням, та підставою розірвання зазначеного договору. Вважає, що договір дарування від 18.11.1986 року є недійсним, оскільки не відповідає вимогам закону, так як власником будинку на той час фактично була [PERSON] разом із співвласником - чоловіком [PERSON], посвідчений з порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальним конторами Української РСР, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 31.10.1975 року № 45/5. Також вважає, що не відповідає вимогам закону та зазначеної Інструкції договір дарування від 10.08.1990 року. Тому просить визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 07.03.1969 року в частині покупця в наслідку удаваності; перевести на [PERSON] права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу від 07.03.1969 року, з визнанням за [PERSON] права власності на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS]; визнати недійсними з моменту укладення договір дарування від 18.11.1986 року та договір дарування від 10.08.1990 року. Крім того, просить поновити строк звернення до суду з позовними вимогами, оскільки про те, що відсутні її дані як співвласника частини домоволодіння у договорі купівлі-продажу від 07.03.1969 року та договорі дарування від 18.11.1986 року їй розповіла донька - позивачка [PERSON] після ознайомлення останньої з матеріалами інвентарної справи 22.10.2012 року. Ухвалою суду від 13.03.2013 року справа за позовом [PERSON] об'єднана в одне провадження зі справою за позовом [PERSON], який остання в послідуючому доповнила та загалом просить поновити строк звернення до суду з позовними вимогами з 22.10.2012 року, визнати недійсними з моменту укладення договір дарування від 18.11.1986 року та договір дарування від 10.08.1990 року, з тих же мотивів що й позивачка [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що її батько [PERSON], який помер в [INFO], був інвалідом І групи по зору, не міг ні писати, ні читати, тому всі документи за нього підписувала її мати - позивачка [PERSON] В 1986 році мати подарувала по 1/3 частині придбаного та добудованого батьками будинку по [ADDRESS] їй та її брату - відповідачу [PERSON] В 1990 році вона подарувала свою частину будинку відповідачу за умови надання батькам допомоги. Однак відповідач батькам не допомагав, в 1994 році поїхав до Російської Федерації і до 1997 року не приїжджав в Україну. З 1987-1988 року по 1996 рік батьки проживали в [ADDRESS] в будинку, який був оформлений на батька. На даний час зазначений будинок в [ADDRESS] непридатний для проживання. Просила задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що в зв'язку з інвалідністю [PERSON] всі документи за нього підписувала його дружина [PERSON] Вона домовлялася про умови угоди з продавцем [PERSON], збирала документи для оформлення договору, передавала гроші, підписувала у нотаріуса договір купівлі-продажу вважаючи, що майно придбає для себе з чоловіком. Фактично покупцем була [PERSON] Тому зазначений договір приховує угоду за суб'єктним складом, а тому є удаваним правочином. Крім того, нотаріусом було допущено порушення, оскільки як в договорі купівлі-продажу від 07.03.1969 року, так і в договорі дарування від 18.11.1986 року, за яким фактично позивачка [PERSON] дарувала дітям по 1/3 частині домоволодіння, відсутні записи про неписьменність [PERSON] та про підпис договорів за нього іншою особою. Просив позов задовольнити та визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 07.03.1969 року, недійсними договір дарування від 18.11.1986 року та договір дарування від 10.08.1990 року з підстав, зазначених в позовних заявах. Представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі, та пояснила, що 07.03.1969 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 2/3 частини недобудованого будинку, який був належним чином засвідчений. [PERSON] хоча й був інвалідом І групи по зору, однак працював, доказів того, що він не міг читати та був неписьменний немає. Зазначений договір не є удаваним, оскільки при його укладанні сторони мали на меті саме угоду купівлі-продажу, продавцю були передані гроші, при укладенні не мали на меті приховати інший правочин. Позивачка [PERSON] 44 роки знала, що будинок, який був придбаний під час шлюбу, зареєстрований на її чоловіка. В подальшому [PERSON] та [PERSON] вирішили придбати будинок в [ADDRESS] Лутищанської сільської ради, тому подарували своїм дітям по 1/3 частини будинку по [ADDRESS], оскільки на той час до 1991 року існувало положення, що у власності однієї особи не може знаходиться більше одного будинку. 18.11.1986 року був укладений договір дарування, засвідчений належним чином. До 1996 року [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS], потім [PERSON] привіз батьків проживати в будинок по [ADDRESS], оскільки виїжджав в Росію. [PERSON] зверталася до суду з позовом про розірвання договору дарування від 10.08.1990 року, в задоволенні якого було відмовлено. Цей договір також відповідає чинному законодавству. Просила відмовити в задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] за безпідставністю вимог та пропуском строку позовної давності. Представник Охтирської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка [PERSON] доводиться їй бабусею, а позивачка [PERSON] - матір'ю. Дідусь [PERSON] був інвалідом по зору, не міг писати та читати, був кульгавий. Всі документи за нього оформляла бабуся. В 2012 році [PERSON] погодилася зареєструвати її в будинку по [ADDRESS], оскільки реєстрація була їй потрібна для працевлаштування, однак відповідач не погодився. 12.08.2012 року вона приїхала до бабусі та спостерігала, як [PERSON] ображав бабусю та її матір - [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] спочатку жили по [ADDRESS], а потім купили будинок по [ADDRESS]. [PERSON] був інвалідом по зору, сам себе не міг обслуговувати, його обслуговувала дружина. Також він був малограмотним, підпису свого не ставив, підпис за нього ставила [PERSON] Деякий час [PERSON] працював завгоспом. Також зазначила, що [PERSON] ображає [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що він доводиться [PERSON] рідним братом. Сестра з чоловіком купили недобудований будинок, він допомагав його будувати. [PERSON] бачив поганенько, мав групу інвалідності по зору. Останній працював в колгоспі «Червона Зоря» і в колгоспі ім. Петровського до самої пенсії, їздив у колгосп на автобусі. [PERSON] та її чоловік деякий час жили в [ADDRESS], в цей час в будинку по [ADDRESS] жив їх син [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач [PERSON] доводиться йому батьком. Дідусь [PERSON] погано бачив, однак читав газети за допомогою лупи, пас кіз, в [ADDRESS] тримав свиней. Батьки свідка проживали по [ADDRESS], все там переробили, а потім розлучилися. В 2004 році батько дозволив йому проживати в будинку по [ADDRESS] та попрохав, щоб не ображали бабусю. За 10 років проживання в зазначеному будинку ніяких суперечок з бабусею не було. В 2012 році [PERSON] хотіла зареєструвати в даному будинку свою доньку, однак [PERSON] дізнався про це після чого почалися сварки. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) про угоди, який діяв на час виникнення правовідносин. Судом встановлено, що 29.12.1954 року між [PERSON] та [PERSON] відділом РАГС Охтирського міськвиконкому Сумської області зареєстрований шлюб, актовий запис № 265, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. 07.03.1969 року було укладено договір купівлі-продажу 2/3 частини недобудованого будинку, відсоток готовності якого в цілому 87, жила площа будинку 45,3 кв.м, за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] (продавцем), від імені якої на підставі доручення діяв [PERSON], та [PERSON] (покупцем), посвідчений державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 2-266. Відповідно до положень ч. 2 ст. 58 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Згідно роз'яснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Наміру однієї сторони на укладення удаваного угоди недостатньо. Вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його недійсним. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З п. 2 договору купівлі-продажу від 07.03.1969 року вбачається, що продаж 2/3 частини зазначеного недобудованого будинку вчинено за 6000 крб., які покупець сплатив продавцю при підписанні цього договору. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] закінчив будівництво будинку, ввів його в експлуатацію та належним чином зареєстрував, що підтверджується матеріалами інвентарної справи № 1216 на домоволодіння [ADDRESS], а саме: актом про завершення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 16.02.1971 року, висновком про реєстрацію домоволодіння від 27.06.1972 року. Зазначене свідчить про те, що на підставі договору купівлі-продажу настали реальні наслідки, визначені умовами договору. Тобто, в даному випадку сторони купівлі-продажу мали на меті укладення саме договору купівлі-продажу, а не іншого правочину, що також не заперечується сторонами у справі. Визнання правочину удаваним в частині суб'єкта ст. 58 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) не передбачено, як і не передбачено можливості застосування інших правових наслідків, окрім поширення на правовідносини сторін норм, що регулюють прихований правочин. Таким чином, вимоги позивачки [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу від 07.03.1969 року недійсним в частині покупця в наслідку удаваності угоди, переведення на [PERSON] прав та обов'язків покупця з визнанням за нею права власності на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] задоволенню не підлягають. З договору дарування від 18.11.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3022, вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині жилого будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних споруд кожному. 10.08.1990 року, відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1943, [PERSON] подарувала [PERSON] свою 1/3 частини жилого будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами. Згідно зі ст. 243 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до ст. ст. 244, 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) договір дарування нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 48 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 44 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписатися, то за його дорученням угоду може підписати інший громадянин. Підпис останнього повинен бути засвідчений організацією, в якій працює або навчається громадянин, що укладає угоду, або житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні, або органом чи службовою особою, що вчиняють нотаріальні дії. Такі вимоги містяться і в п. 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерством юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, при цьому про причини, з яких громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, державний нотаріус, крім того, прочитує йому текст документа, про що на документі робиться відмітка. Якщо сліпий громадянин письменний, він сам підписує документ. В договорі про купівлю-продаж від 07.03.1969 року та договорі дарування від 18.11.1986 року не зазначено, що [PERSON] внаслідок фізичної вади не міг сам підписати зазначені договори та за нього це зробила інша особа. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] був неписьменний та внаслідок фізичної вади не міг сам підписати договори, та того, що за нього це зробила позивачка [PERSON], а державний нотаріус, всупереч вимогам ст. 44 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, допустив порушення при посвідченні зазначених договорів. Сама позивачка [PERSON] при огляді архівної копії договору від 18.11.1986 року зазначила, що під записом про її згоду на дарування 2/3 частини будинку стоїть її підпис, а підпис в графі «даритель» виконаний не нею. Крім того, суду не надано будь-яких доказів допущення нотаріусом порушень при посвідченні договору дарування від 10.08.1990 року При цьому, доводи позивачки [PERSON], що договір дарування був вчинений під умовою догляду обдарованим [PERSON] за батьками не можуть бути прийняті до уваги, оскільки договір дарування є безумовним. Відповідно до ч. 3 і ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] необґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed