Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

22.12.2017 позивач звернулася до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просить суд: виселити [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житла. В обгрунтування своїх вимог, [PERSON] вказала, що нею було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2017 за реєстровим номером 1451, укладеного між позивачем та іпотекодержателем [PERSON]. У квартирі були зареєстровані відповідачі - іпотекодавці [PERSON] та [PERSON], які на даний момент продовжують проживати у квартирі та відповідно у ній знаходяться їхні речі. Позивачем було написано заяву від 11.12.2017 щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідачів до відділу реєстрації місця проживання в Індустріальному районі м. Харкова. 11.12.2017 було отримано відповідь з відділу реєстраційної місця проживання в Індустріальному районі м. Харкова, яким позивача повідомили, що було прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON]. Через те, що в спірній квартирі фактично проживають відповідачі та знаходяться їхні речі, я позбавлена можливості реалізувати своє право власника щодо повноцінного користування даною квартирою. Слід також зазначити, що небажання відповідачів виселитися з квартири спричиняє [PERSON] збитки, оскільки вона вимушена сплачувати за них комунальні послуги. 19.12.2017 позивач разом зі своїм чоловіком прийшла за місцем знаходження моєї придбаної квартири та мала намір в неї увійти, але їй двері відчинив [PERSON], не пустив їх у квартиру та повідомив, що і не пустить без рішення суду про виселення. У зв'язку з цим позивач викликала поліцію за телефоном 102. Коли приїхали поліцейські остання повідомила про те, що їй створені перешкоди для потрапляння у її власну квартиру. Поліцейські переконалися у створенні позивачу перешкод для потрапляння у квартиру та відібрали письмові пояснення та повідомили, що вони вживатимуть законних засобів реагування на дану ситуацію, але в будь-якому разі рекомендували звертатися до суду з позовом про виселення колишніх власників. Таким чином позивач вважає, що нею вжиті заходи досудового врегулювання даного спору, а обов'язкового порядку позасудового врегулювання такого спору не існує. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилався на те, що відповідачами у судовому порядку оскаржується договір іпотеки. Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2017 за реєстровим номером 1451, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2017. /а.с.8-10/ Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області відповідачі з реєстрації за адресою: квартира [ADDRESS] зняті. /а.с. 15,16/ Разом з тим, із висновку начальника сектору превенції Київського ВП ГУНП Харківської області Макаренка І.В. від 31.12.2017, затвердженого начальником відділу, зробленого за заявою позивача, вбачається, що відповідачі на момент звернення мешкають за вказаною вище квартирою. / а.с. 28 / Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А згідно ч. 3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачі порушують права позивача як власника майна, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved