Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

22.10.2018\~року представник\~позивача [PERSON]\~звернулася до\~суду із\~позовною заявою,\~в якій\~просить визнати\~за нею\~право на\~земельну частку\~(пай)\~із земель\~колективної власності\~КСП «Огульчанське» [PERSON] сільської ради Валківського району Харківської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 029070 від 28.07.1996 року. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказує,\~що позивач з 01.02.1990 року по 15.08.1997 року працювала в КСП «Огульчанське» Валківського району Харківської області, в звязку з чим була включена до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності. На імя [PERSON] 28.07.1996 року за № 52 зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 029070. Але вирішивши в 2017 році скористатися своїм правом на отримання земельної частки (пай), дізналася, що Сертифікат, який посвідчує її право на земельну частку (пай) втрачено, що позбавляє має можливості підтвердити своє право на земельну частку (пай) та зареєструвати право власності в передбаченому законом порядку. Посилаючись на вимоги п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.124 Конституції України ст.16 ЦК України, ст.ст.2,4,19,60,175,274,276 ЦПК України, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95, ст.2 абзацу 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі на (місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток», п. 11 XV розділу Конституції України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», представник позивача стверджує, що [PERSON] була правомірно внесена до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю Серії ХР № 06-00-000660 за № 365, оскільки дійсно в період видачі Державного акту була членом колгоспу, тобто має право на земельну частку (пай), але не може оформити своє право через відсутність у неї Сертифікату на право на земельну частку (пай). Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 29.10.2018 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та розяснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 28.11.2018 року представник відповідача [PERSON] сільської ради Валківського району Харківської області сільський голова [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що сільська рада не має підстав для відмови в задоволенні позовних вимог та не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства. 10.12.2018 року представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив прийняти рішення у даній справі згідно закону на підставі наявних у справі доказів. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Представник позивача [PERSON] просила проводити розгляд справи зі її відсутності. При цьому вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] сільської ради Валківського району Харківської області та [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області просили проводити розгляд справи за відсутності їх представників. Представник відповідача ПСП «Огульчанське», будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не зявився, заяви про відкладення розгляду справи не направив. Правом на подання відзиву, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористався. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] була членом КСП «Огульчанське» Валківського району Харківської області у період з 01.02.1990 року по 15.08.1997 року, що підтверджується даними копії трудової книжки серії АХ № 449250, виданої на імя [PERSON], та архівних витягів, наданих Архівним відділом [PERSON] районної державної адміністрації 16.01.2018 р. за № 01-33/7. Позивач включена до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності під № 365, що підтверджується копією списку власників земельних часток (паїв), доданому до Державного акту від 19.02.1996 р. Серії ХР № 06-00-000660 на право колективної власності на землю по КСП «Огульчаське». Відповідно до повідомлення Міжрайонного управління в [PERSON] та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру Харківської області від 08.11.2017 р. № 31-20-0.23,14-948/121-17 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] районною державною адміністрацією ПСП «Огульчанське» на імя гр. [PERSON] 28.07.1996 року за № 52 зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 029070. Згідно архівної довідки від 16.01.2018 р. № 01-34/1 Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу ім. Калініна с. Огульці (Протокол № 1 від 18.02.1993 р.) колгосп перетворений у колективне сільськогосподарське підприємство без зміни предмету діяльності і форми власності. Колективному сільськогосподарському підприємству присвоєна назва «Огульчанське». КСП «Огульчанське» є правонаступником колгоспу ім.Калініна. Рішенням загальних зборів уповноважених членів підприємства на базі КСП створене Приватне сільськогосподарське підприємство «Огульчанське» (Протокол № 3 від 13.03.2000 р.), якому передане майно КСП «Огульчанське». Згідно відповіді [PERSON] районної державної адміністрації від 23.11.2017 р. № 01-44/2618 на заяву позивача про видачу Сертифікату на право на земельну частку (пай), було повідомлено про відсутність бланків Сертифікатів та роз'яснено право звернення до суду з відповідним позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай). \~ \~ \~ \~ 14.03.2018 р. за № 142/02-19 [PERSON] сільська рада на заяву позивача щодо проведення засідання комісії по жеребкуванню номерів земельних часток (паїв) повідомила, що особа, яка має намір отримати номер земельної ділянки повинна надати документ, що посвідчує право на земельну частку (пай). Відповідно довідки Міжрайонного управління в [PERSON] та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру Харківської області від 08.11.2017 р. № 31-20-0.23,14-948/121-17 вартість земельної частки (паю) по КСП «Огульчанське» розміром 6,37 умовних кадастрових гектарів становить 82 944,15 грн. Отже, на час виготовлення державного акта на право колективної власності на землю по КСП «Огульчанське» серії ХР № 06-00-000660 від 19.02.1996 р. позивач була членом КСП «Огульчанське», була влючена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, на її імя виготовлено та зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай). Тому позивач має право на земельну частку (пай). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON], як член КСП «Огульчанське» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-06-00-000660, має право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Огульчанське» [PERSON] сільської ради Валківського району Харківської області відповідно до Сертифікату серії ХР № 029070, який зареєстрований та виготовлений в передбаченому законом порядку, дані про його скасування відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved