Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

22 серпня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором б/н від 04.02.2014 року в сумі 12455,87 гривень. В обґрунтування позову позивач вказав, що 04.02.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н від 04.02.2014 року в сумі 300,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з невиконанням прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором, за відповідачем станом на 24.06.2018 числиться заборгованість в сумі 12455,87 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі - 797,21 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі - 6202,96 грн, заборгованості за пенею у сумі - 4386,37 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн, - штраф (фіксована частина), 569,33 гривень - штраф (процентна складова). У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість на користь позивача та стягнути з відповідача судові витрати. 10 жовтня 2018 року по справі було винесено рішення суду, позов задоволено частково. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 липня 2019 року заочне рішення від 10 жовтня 2018 року скасоване та призначено підготовче засідання на 08 годин 30 хвилин 16 серпня 2019 року. 06 лютого 2020 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 12 годин 00 хвилин 05 березня 2020 року. Представник позивача Світличний Д.І. в судове засідання - не з`явився, надав суду заяву в якій позов підтримує повністю та просить суд його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, але направив на адресу суду відзив в якому просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що він ніякого кредитного договору б/н від 04.02.2014 з позивачем не укладав та не підписував, тому в нього немає жодних зобов`язань перед позивачем за вказаним кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж було зроблено в березня 2014 року, отже виходячи з розрахунку заборгованості з 25.03.2014 почалась прострочка з боку відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом лише в 2018 році, тобто пройшло більше 3-х років, тому законних підстав стягувати заборгованість немає, адже сплив строк позовної давнини по стягненню грошових коштів. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до нступного. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору б/н від 04.02.2014 позивач АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 300,00 гривень.Згідно розрахунку за кредитним договором б/н від 04.02.2014,, 24.06.2018 числиться за відповідачем заборгованість в сумі 12455,87 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі - 797,21 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі - 6202,96 грн, заборгованості за пенею у сумі - 4386,37 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн, - штраф (фіксована частина), 569,33 гривень - штраф (процентна складова). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з кредитного договору б/н від 04.02.2014, АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] грошові кошти. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За весь час користування кредитом [PERSON] зобов`язання не виконав та не сплатив суму заборгованості по кредиту та відсотках. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, так як відповідач не сплатив суму заборгованості по кредиту та відсотках, то він зобов`язався сплатити нараховану позивачем пеню та комісію. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу задоволенню не підлягають з таких підстав. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, до яких приєднався [PERSON] відповідно до анкети-заяви від 04.02.2014 року, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору в частині сплати відсотків та винагороди банку. Поряд з цим, пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за ті ж правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиції наведена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, №6-1374цс17 від 11.10.2017 року. З огляду на викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині включення до загальної суми заборгованості штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу у розмірі 569,33 грн (процентна складова) є безпідставними, та у їх задоволенні необхідно відмовити. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» підлягають задоволенню частково. Так як суд задовольняє позов частково, то з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1603,42 гривні (11386,54/12455,87=0,91; 1762х0,91=1603,42). У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до абз.1 ч.6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Згідно п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: partial