Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

21 червня 2018\~ року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, які сплачувати з моменту звернення до суду з цим позовом. Обґрунтовуючи вимоги позову, [PERSON] зазначила, що їх з відповідачем спільний син навчається на денному відділенні коледжу, отримує незначну стипендію, хворіє, а тому потребує матеріальної допомоги, а позивач не має можливості в повному обсязі надавати сину відповідну матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 28 березня 2007 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] Також судом установлено, що [PERSON] [INFO] , досяг повноліття та навчається в Хіміко-технологічному коледжі ім. Івана Кожедуба Шосткинського інституту Сумського державного університету, термін\~\~навчання з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. [PERSON] з грудня 2017 року по червень 2018 року отримував стипендію в розмірі близько 1000 грн. З липня 2018 року по листопад 2018 року стипендія йому не нараховувалася. Як вбачається з копій медичної документації [PERSON] тривалий час хворіє. Згідно копії трудової книжки [PERSON] з квітня 2019 року остання не працює та отримує виплату по безробіттю. Тобто судом встановлено, що повнолітній [PERSON] має потребу у матеріальному забезпеченні на період навчання, зокрема, для придбання харчів, одягу, взуття, підручників, лікування тощо з метою забезпечення повноцінного життя. Проте, як самостійно, так і за допомогою матері, задовольнити відповідні потреби не має можливості Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дітей Сімейний кодекс не встановлює. У п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~\~судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною 2\~ст. 166 СК України\~визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Як вбачається з довідки Шосткинського управління ГУ ДФС у Сумській області від 14 травня 2019 року [PERSON] отримав за 2018 рік наступні доходи: 1 квартал 21238, 79 грн, 2 квартал 22911,12 грн, 3 квартал 22888,69 грн, 4 квартал 23843,67 грн. Даних про наявність тяжких хвороб чи інших утриманців відповідач не надав. Враховуючи всі вищенаведені обставини справи, норми чинного законодавства, а також вимоги позову, суд вважає, що батько повнолітнього взмозі надавати матеріальну допомогу сину на час навчання, проте, не більше, ніж до досягнення ним 23 років, а тому позов в частині стягнення аліментів з відповідача в розмірі ј від усіх видів доходів слід задовольнити. Одночасно слід зазначити, що час, з якого слід стягувати аліменти, є набуття дитиною повноліття, а не момент подачі позову. При цьому слід зазначити, що згідно позиції, викладеної в ухвалі ВССУ від 30.03.2016 року № 6-1501ск16 особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку утримувати не лише неповнолітню, а і повнолітню дитину. Доводи позову про те, що розмір аліментів не може буди меншим ніж встановлений законом відсоток прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України) не заслуговують на увагу, оскільки дане обмеження мінімального розміру аліментів застосовується у випадку їх стягнення у частці від заробітку (доходу) платника на утримання саме дитини, якою є людина до 18 років, а не утримання повнолітніх доньки або сина на період їх навчання. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок сплатити на користь держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial