Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

22 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу у розмірі 1100, 00 доларів США за договором позики від 26 серпня 2014 року у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день постановлення судового рішення 14 квітня 2016 року 28028 гривень, суму процентів за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 7718 гривень 91 копійку, 3% річних за користування позикою у розмірі 937 гривень 15 копійок, 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 551 гривню 21 копійку в рахунок відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що 26 серпня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою. Так, згідно угоди від 26 серпня 2014 року відповідач позичив у позивача 1100 доларів США, вказану суму зобовязався повернути 31 грудня 2014 року. Проте [PERSON] прийняті на себе зобовязання не виконав, в результаті чого загалом в нього виник борг перед позивачем у сумі 1100 доларів США суми заборгованості за договором, враховуючи, що відповідач своєчасно добровільно не виконав прийняті на себе зобовязання, користуючись грошовими коштами позивача, останній просив стягнути з нього проценти за користування грошовими коштами у виді 3% річних на рівні облікової ставки НБУ. Окрім того, позивач зазначив, що відповідач отримавши допомогу у виді позичених грошових коштів, запевняв позивача у тому, що безумовно віддасть позичені кошти, згодом знаходив різні відмовки, відтерміновуючи строк повернення, а згодом взагалі повідомив, що не має коштів або будь-якого майна, тому взагалі їх не поверне, через що позивач був позбавлений можливості розпоряджатися власними коштами на які розраховував, через що вважає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5000 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав з наведених у позові мотивів, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. До суду повернулися два конверти про неможливість вручення поштових відправлень за закінченням терміну зберігання. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена інформацією АДП ГУ ДМС України в Харківській області, суд вважає його таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи, що відповідачем не було надано заяви про розгляд справи за його відсутності, судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази,встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З доданої до позову розписки вбачається, що 26 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно угоди від 26 серпня 2014 року відповідач прийняв на себе зобовязання повернути грошові кошти у сумі 1100 доларів США строком до 31 грудня 2014 року. На доказ укладення вказаної угоди позивачем надано оригінал відповідної розписки від 26 серпня 2014 року. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, суд також керуються правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс13. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частина 2 ст. 533 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтями 1048 ЦК України, обумовлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником, так якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 23 ЦК України визначає відшкодування моральної шкоди. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1167 ЦК України перелічує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, зокрема, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне\~ судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,\~ які беруть участь у справі,\~ мають рівні\~ права\~ щодо\~ подання\~ доказів,\~ їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ і\~ заперечень,\~ крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази\~ подаються сторонами та іншими особами,\~ які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,\~ які мають значення\~ для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 27 ЦПК України обумовлює строки подання доказів, так, зокрема, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. В порушення вимог ст.ст.10, 27, 59, 60 ЦПК України відповідач своїм правом на надання доказів на спростування тверджень позивача не скористався, хоча не був позбавлений такої можливості. Відтак, суд розглядаючи справу, виходячи з наявних доказів, встановлює, що [PERSON] прийняв на себе зобов`язання в порядку ст. 1049 по поверненню грошових коштів [PERSON] у сумі 1100 доларів США. Проте в порушення ст. 625 зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у відповідача перед [PERSON] утворилася заборгованість у сумі еквівалентній 1100 доларів США, добровільно позичені кошти відповідач на вимогу позивача не повернув, у зв`язку з чим останній змушений був звернутися до суду з позовом, сплативши судові витрати. Суд, беручи до уваги дані щодо курсу долару США за офіційним курсом Національного банку України станом на 14 квітня 2016 року ( 25,48 грн за 1 доллар) погоджується з приведеним позивачем розрахунком щодо правомірності та розміру нарахування 3% річних за користування грошовими коштами та відсотків за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ в порядку положень ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України за період з 01 січня 2015 року по 11 лютого 2016 року, враховуючи невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики від 26 серпня 2014 року. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України погоджується з доводами позивача щодо спричинення йому моральної шкоди поведінкою відповідача по неповерненню грошових коштів, на які позивач законно розраховував. Крім того, не отримавши вчасно грошові кошти позивач змушений був вдаватися до постійних звернень до відповідача з проханням повернути власні грошові кошти та врешті-решт до суду за захистом своїх прав, витративши на це частину свого життя, що безумовно порушило звичний уклад його життя, спричинивши зайві труднощі та душевні страждання. Визначену позивачем суму в 5000 гривень, в які він оцінив завдану моральну шкоду, суд вважає адекватною та співмірною перенесеним стражданням, та виходячи з принципів добросовісності, розумності та справедливості задовольняє вимоги в цій частини у повному обсязі. Відтак, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON] 41684,06 гривень, з яких у гривневому еквіваленті: 28028 сума боргу за договором позики від 26 серпня 2014 року та 7718,91 гривень - проценти за користування грошовими коштами, 937,15 гривень 3% річних від простроченої суми заборгованості та 5000 гривень - сума спричиненої моральної шкоди. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, та наявність в матеріалах справи квитанції про сплату судового збору у сумі 551 гривня 21 копійка, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору на вказану суму.

Outcome: approved