Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

24.03.2020 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її - [PERSON] користь заборгованість за договором позики грошей від 19.03.2019 року на загальну суму 660 819,90 грн., яка складається з: 191 542,00 грн. - сума заборгованості, 469 277,90 грн. - пеня, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 19.03.2019 року між нею та відповідачем - [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого вона передала у власність, а відповідач прийняла 186 925,70 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 19 березня 2019 року складало суму в розмірі 6 890,00 доларів США, та була зобов`язана повернути їй зазначену суму позики в строк та на умовах, визначених договором. Позивач вказує, що відповідно до умов пункту 1.2 договору сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквіваленту позики за курсом НБУ, станом на дату повернення позики (частини позики).Пунктом 2 договору визначено, що позика передається позивачем відповідачу безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою. Підписання цього договору відповідачем підтверджує факт одержання ним від позивача грошових коштів в сумі, визначеній у пункті 1 цього договору. Підписаний відповідачем договір є доказом передачі позики від позивача до відповідача.Згідно пункту 4 договору, строк виплати повної суми боргу до 19 липня 2019 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Однак, як зазначає позивач, станом на теперішній час, відповідач, в порушення умов укладеного договору, не повернув їй відповідну суму позики, а будь-які додаткові угоди до договору, які б свідчили про продовження строку повернення боргу між сторонами не укладались. Таким, позивач вказує, що станом на момент звернення з даним позовом до суду, тобто станом на 20.03.2020 року, за даними НБУ офіційний курс гривні щодо долару США складає - 27,80 грн., у зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 6 890,00 доларів США, що еквівалентно 191 542,00 грн. Крім того, як стверджує позивач, пунктом 9 договору передбачено, що якщо відповідач своєчасно не повернула суму позики (її частину), вона зобов`язана сплатити позивачу суму боргу, а також пеню у розмірі 1% від простроченої суми з кожний день прострочення. Таким чином, позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 469 277,90 грн. З урахуванням викладеного, оскільки в порушення умов укладеного договору позики відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, борг у встановлений строк не повертає, [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 07.04.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2020 року було частково задоволено заяву представника [PERSON] - адвоката Моісєєва Дениса Андрійовичапро забезпечення позову. Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь-яким особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно відносно квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,1 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м. В решті вимог заяви було відмовлено. У підготовчому засіданні 01.07.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 28.09.2020 року представник позивача надав для огляду суду оригінал договору позики грошей від 19.03.2019 року, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчих та судового засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, у підготовчі та судове засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за закінченням терміну зберігання», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 19 березня 2019 року між [PERSON] (позикодавець)та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого, позикодавецьпередала у власність, а позичальникприйняла 186 925,70 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 19 березня 2019 року складало суму в розмірі 6 890,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим договором, позику в вищезазначеному розмірі. Відповідно до п. 1.2. договору позики сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню, таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквіваленту позики за курсом НБУ, станом на дату повернення позики (частини позики). Пунктом 2 договору позики передбачено, що позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою. Підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній у пункті 1 цього договору. Підписаний позичальником договір є доказом передачі позики від позикодавця до позичальника. Згідно пункту 4 договору позики, строк виплати повної суми боргу до 19 липня 2019 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Крім того, відповідно до п. 9 вказаного договору позики грошей, якщо позичальник своєчасно не повернула суму позики (її частину), вона зобов`язана сплатити позикодавцю суму боргу, а також пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказаний договір позики грошей від 19 березня 2019 року був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіним О.М., зареєстровано в реєстрі за №307. Оригінал зазначеного договору було оглянуто судом у судовому засіданні. Однак, до теперішнього часу відповідач своє зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, у зв`язку з чим, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів повернення грошових коштів відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем - [PERSON] не було повернуто у встановлений строк [PERSON] позику, а саме: грошові кошти у гривневому еквіваленті, що складає 6 890,00 доларів США, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 191 542,00грн., що складає еквівалент 6 890 доларів США 00 центів станом на 20.03.2020 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1 ст. 551 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Що стосується вимог позову про стягнення пені, відповідно до п. 9 договору позики, то вони правильно позивачем розрахована та засновані на приписах ст.ст. 549-551, 624 ЦК України. Проте, поза увагою позивача залишилось те, що правова природа неустойки полягає не стільки у відповідальності позичальника за прострочення грошового зобов`язання, а в першу чергу на погашення збитків кредитора внаслідок неналежної поведінки позичальника. При вирішенні питання про стягнення пені, судом враховуються наступні встановлені обставини. Так, отримуючи грошові кошти в борг [PERSON] зобов`язалась їх повернути у строк до 19 липня 2019 року. Борг не повернула. Але на час вирішення спору курс зріс та відповідно фактично позикодавець не зазнав збитків щодо інфляційних втрат. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження наявності істотних збитків у позикодавця, що обумовлювали стягнення пені в розмірі, що перевищує суму боргу. Інших доказів на підтвердження даних вимог позивач суду не надав. За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов`язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність із розміром основного зобов`язання. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду. Наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України або не застосувати, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір неустойки, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Враховуючи, що розмір пені - 469 277,90 грн. значно більший від розміру боргового зобов`язання - 191 542,00 грн., суд, з урахуванням наведених положень, дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норми частини третьої статті 551 ЦК України та зменшення розміру пені до розміру суми боргового зобов`язання, що становить 191 542,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial