Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

23 травня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS]. В житловому будинку з 1995 року зареєстрована колишня дружина його сина - відповідач [PERSON] 10 січня 2012 року відповідач [PERSON] забрала свої речі і пішла з будинку, не проживає в ньому до теперішнього часу. Позивач зазначив. що він вважає, що [PERSON] втратила право користування спірним житловим приміщенням, тому, в заяві, посилаючись на вимоги ст. 405 ЦК України, просив суд визнати [PERSON] такою. що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилалася на те, що в грудні 2011 року - січня 2012 року її чоловік (син позивача), ображав її, застосовував фізичне насильство, вигнав її з будинку, виставив всі речі, змінив замки на вхідних дверях будинку, в зв'язку з чим вона та її дитина вимушені були проживати спочатку у сусідів, а потім - в будинку її батьків. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що підстав для позбавлення [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням немає, оскільки вона з поважних причин не проживає в будинку. Представник Новомосковського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, докази, які надані сторонами, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 05 жовтня 1996 року та витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що в житловому будинку з 19 лютого 1998 року зареєстрована відповідач [PERSON], що підтверджується відміткою в паспорті [PERSON] (в паспорті зазначене місце реєстрації - [ADDRESS]) У відповідності до рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 09 червня 1989 року № 245, [ADDRESS] перейменований в [ADDRESS]. Згідно до акту складеного 29 квітня 2013 року головою квартального комітету та свідкам, [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] з 10 січня 2012 року. У відповідності до ст. 1 ЖК України, відповідно до Конституції України, громадяни мають право на житло. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Член сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом не встановлено наявності між сторонами угод про порядок користування жилим приміщенням. Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником житлового будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним житловим приміщенням. У відповідності до ч.3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на норми ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. В той же час, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] були поважні причини, які перешкоджали їй користуватися спірним житлом. Так, сама відповідач [PERSON] посилалася на те.що в січні 2012 року її вигнав її будинку чоловік, виставив речі, поміняв замки на вхідних дверях будинку. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що [PERSON] є племінницею її чоловіка. Їй відомо, що [PERSON] з січня 2012 року не проживає в будинку по [ADDRESS], оскільки її вигнав з будинку чоловік. Про це їй стало відомо зі слів [PERSON], а особисто вона в січні 2012 року допомагала переносити речі [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила. Що знайома зі [PERSON] приблизно з 1997 року, проживали по сусідству, [PERSON] проживала по [ADDRESS], вони є подругами. Перед Новим Роком 2012 чоловік [PERSON] побив її, тому, вона зустрічала свято в неї. Після Нового Року чоловік відповідачки виганяв її з дому, бив її, 05 січня 2012 року виніс на вулицю речі, говорив, що якщо вона не забере ці речі та не піде з будинку, то спалить їх. Вона допомагала [PERSON] переносити її речі, деякий час [PERSON] з дитиною проживала в неї. Також їй відомо, що на вхідних дверях були замінені замки. Зазначені обставини підтверджуються і матеріалами перевірки, проведеної Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, згідно до яких, 17 січня 2012 року [PERSON] звернулася з заявою про те, що 05 січня 2012 року її чоловік [PERSON] погрожував їй фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою, вигнав з будинку. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не проживає в спірному житловому будинку з поважних причин, суд приходить до переконання, що підстав для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням немає, тому, в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed