Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

23.08.2019 відкрито провадження у справі. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від подружнього життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не спілкується з сином, не цікавиться його життям та станом здоров`я, байдуже ставиться до його існування. Крім того, не сплачує аліменти на утримання дитини, призначені за рішенням Охтирського міськрайонного суду 2007 року, у зв`язку з чим на даний час має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на квітень 2019 року становить 109 737,17 грн. Тому позивачка порушує питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Представник служби у справах дітей в судовому засіданні пояснив, що органом опіки та піклування наданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, виходячи з якнайкращих інтересів дитини. Зазначив, що відповідач проживає за відмінною від місця проживання дитини адресою, самоухилився від його виховання та від сплати аліментів на його утримання. Приймаючи до уваги згоду позивачки, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення учасників справи, врахував покази свідків, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Так, відповідно до ст.ст. 51, 52, 55 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частинами 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В преамбулі до Конвенції про права дитини, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною 27.02.1991, що набрала чинності для України 27.09.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, але всупереч зазначеним вимогам закону відповідач свої зобов`язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює. Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2004 по 07.12.2004 (а.с.12,13). Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідач вихованням та утриманням свого неповнолітнього сина не займається, що підтверджується наступним. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивачку з 1991 року, яка є її сусідкою. Останній раз вона бачила відповідача на святкуванні річниці дня народження [PERSON] , після того не бачила, щоб відповідач спілкувався з сином. Також при зустрічах, відповідач не запитував про сина, не цікавився його життям, не передавав листів чи дарунків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сестрою. Через незначний час після народження [PERSON] , шлюб між [PERSON] та її сестрою був розірваний. [PERSON] був присутній при святкуванні річниці дня народження сина, хоча фактично і не спілкувався з сином. Однак після того взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, сина не відвідував, участі у його житті, вихованні та утриманні не брав, хоча будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною йому не чинили. Утриманням [PERSON] займалася його мати та допомагали баба та дід. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є хрещеною матір`ю [PERSON] . Після народження [PERSON] останній раз вона бачила [PERSON] , коли [PERSON] виповнився один рік. З того часу вона не бачила, щоб батько спілкувався з сином чи приймав би якусь участь у його житті. Вихованням [PERSON] займалася [PERSON] та її батьки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] навчається у 8 класі Охтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №11 Охтирської міської ради. За час навчання його батько жодного разу не з`являвся, навчанням та вихованням сина не цікавиться, зв`язок з класним керівником та зі школою постійно підтримує [PERSON] , контролює стан навчання сина, виконання домашніх завдань, співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори (а.с. 10,11, 35). Матеріали справи містять розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 10670 від 19.04.2019, складений державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Волошенко О.С., з якого вбачається, що з 2013 року відповідач фактично припинив сплату аліментів і має значну заборгованість (а.с.14-18). Згідно довідки, виданої головою квартального комітету «Гусинський» від 15.04.2019 [PERSON] , [INFO] мешкає разом з сином [PERSON] , [INFO] у [ADDRESS] , хоча зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ) (а.с.7). За місцем проживання позивачка характеризується позитивно (а.с.38). Відповідно до частин 4 та 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, з висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] у будинку, який належить на праві власності [PERSON] , мають між собою теплі, родинні стосунки. Дитина має належні умови проживання, знаходиться на повному утриманні матері, яка працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, підтримує тісний контакт з навчальним закладом, де перебуває її син. Натомість батько дитини [PERSON] близько 13 років не спілкується з дитиною, не цікавиться його успіхами, здобутками, здоров`ям, не надає матеріальної допомоги дитині, зокрема, не сплачує аліменти на його утримання, станом на квітень 2013 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 109 737, 17 грн. Вирішуючи даний спір суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вважає його достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного матеріального утримання, ухиляється від сплати аліментів на його утримання, взагалі не спілкується з дитиною, не зустрічається з сином, його життям не цікавиться, доказів, які б свідчили про відсутність у нього можливість виконувати свої батьківські обов`язки стосовно свого сина [PERSON] суду не надано. Така поведінка [PERSON] щодо неповнолітнього сина свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, наслідком чого є позбавлення батьківських прав, що є санкцією за його протиправну винну поведінку, тобто юридичною відповідальністю. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим, враховуючи те, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON] підтверджується зібраними у справі доказам, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, що в свою чергу слугуватиме захисту прав дитини у вирішенні всіх її життєвих питань. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved