Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

23 листопада 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30.05.2016 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 27 455 (двадцять сім тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) гривень 52 копійки, три проценти річних в розмірі 3 003 (три тисячі три) гривни 94 копійки та судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривна 20 копійок. Ухвалою суду від 11.11.2016 року заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позивач після скасування заочного рішення позовні вимоги не збільшувала та просить: зобов'язати відповідача сплатити на користь позивача інфляційні нарахування в сумі 27 462,14 грн. та 3% річних в сумі 3 030,60 грн., а всього 30 492,20 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2011 року відповідач повинен сплатити на користь позивача 35 312,00 грн. матеріальної шкоди. Станом на 20.11.2015 року відповідачем не виконано рішення суду. Як зазначає позивач, так як зобов'язання відповідача є грошовим, тому на підставі ст.625 ЦК України та постанови Верховного Суду України від 01.10.2014 року відповідач за період з 01.12.2012 року по 01.10.2015 року має сплатити на суму боргу 35 312,00 грн. інфляційні в сумі 27 462,14 грн. та 3% річних в розмірі 3 030,06 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог на тих підставах, що у сторін не існувало ніяких договірних грошових зобов'язань, правовідносини виникли з приводу виконання судового рішення, а в рішенні суду зазначено про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, що не є борговим зобов'язанням. Відшкодування шкоди є деліктними правовідносинами та виникли з приводу виконання рішення суду і регулюються Законом України «Про виконавче провадження». Також представники послались на правові позиції Верховного Суду України у постановах від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15 та від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши позивача та представників відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - КП ЖЕК «Михайлівська» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 35 312,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. Рішення суду набрало законної сили 21.11.2012 року. Виконавчий лист пред'явлено до виконання. З копії листа ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві вбачається, що під час виконання виконавчого листа виявлено автомобіль «ВАЗ», державний номер [NUMBER], який знаходиться в розшуку та з'ясовано, що відповідач отримує пенсійне забезпечення в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві. Крім того, в судовому засіданні представники відповідача пояснили, що з березня 2016 року з пенсійного забезпечення відповідача вираховується 20% на сплату заборгованості за виконавчим листом. Зазначену обставину позивач не заперечувала. Як вбачається з інформації, наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві за період з березня 2016 року по травень 2017 року з пенсійного забезпечення [PERSON] вираховано 9 126,68 грн. Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що вони були присутні при вирішенні справи апеляційною інстанцією та знали про набрання рішенням законної сили. В добровільному порядку не бажали виконувати рішення, оскільки з ним не погоджуються та бажали щоб кошти були стягнуті виконавчою службою. Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, зобов'язання відповідача зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання та не сплатив суму на відшкодування матеріальної шкоди, визначену рішенням суду, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних та інфляційних втрат на суму 25 312,00 грн. (яка визначена рішенням суду) за період з 01.12.2012 року по 01.10.2015 року (як зазначено позивачем) в розмірі: інфляційні 27 455,52 грн. (сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 1,778) та три відсотки річних, що становить 3 003,94 грн. (1035 днів прострочення). Водночас суд не вбачає підстав застосовувати до даних правовідносин правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2759цс15 від 20.01.2016 року та від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, оскільки між сторонами виникли інші правовідносини. Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial