Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

23.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11424,46 грн., вахтові - 1460 грн., витрати на проїзд з місця проживання до місця роботи та у зворотному напрямку - 113,37 грн., відшкодування за завдану йому моральну шкоду - 10000 грн., а всього в сумі 22997,83 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.09.2009 року по 25.09.2014 року позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем і був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. До сьогодні з відповідачем не проведено розрахунок по заробітній платі, що є порушенням вимог ст. ст. 116, 47 КЗпП. 08.12.2014 року позивач звертався до відповідача з листом, з проханням негайно провести належні виплати і надати довідку про середньомісячний заробіток, проте жодної відповіді він не отримав. Зазначені порушення є суттєвим порушенням законних прав та інтересів позивача. Отримувана позивачем заробітна плата - була єдиним джерелом доходу для нього та його сім'ї. Невиплата заробітної плати протягом тривалого часу, призвела до серйозних матеріальних складнощів, що змусило його нервувати, пережити моральні страждання, призвело до погіршення стану здоров'я і вимагає від нього надзвичайних зусиль для підтримки свого існування та існування його сім'ї. На підставі зазначеного, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити йому заборгованість по заробітній платі та інші виплати, а також відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі, з зазначених у позові підстав і просить суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Жодних заяв чи заперечень від відповідача не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. В судовому засіданні досліджено трудову книжку [PERSON], згідно з записами в якій, він працював у ПАТ (раніше ВАТ) «БУ №813» з 01.09.2009 року по 25.09.2014 року. (а.с. 7) В матеріалах справи міститься Наказ по ПАТ «БУ №813» від 23.06.2014 року про скорочення чисельності працівників, а також попередження про звільнення від 22.07.2014 року, в якому [PERSON] було повідомлено, що його буде звільнено по закінченню 2 місяців, з дати попередження. (а.с. 8, 9) [PERSON] посилається на те, що в день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, відповідно до вимог ст. 47 КЗпП. На підтвердження зазначеного, позивачем долучено до матеріалів справи довідку від 31.03.2015 року, підписану директором та головним бухгалтером товариства (одна і та ж особа). Згідно довідки, за період з січня 2014 року по вересень 2014 року, включно, [PERSON] нараховано 17042,88 грн. доходу, при цьому утримано ЄСВ - 604,51 грн., а сума ПДФО за цей період становить 2465,75 грн. Виплачено позивачу за даний період - 2516,19 грн. Таким чином, заборгованість товариства перед позивачем по заробітній платі становить: 17042,88 грн. - 2516,19 грн. - 604,51 грн. - 2465,75 грн. = 11456,43 грн. Таку заборгованість суд вважає за можливе стягнути, враховуючи вищевикладені обставини. Підстав для стягнення 1460 грн. вахтових та витрати на проїзд у розмірі 113,37 грн. - суд не вбачає. Суду не надано доказів, які підтверджують обов'язок підприємства проводити такі виплати працівнику. Позивач також просить суд стягнути відшкодування за завдану йому моральну шкоду і оцінює таке у 10000 грн. Позивач посилається на значні моральні страждання у зв'язку з невиплатою заробітної плати, погіршення стану його здоров'я, а також на те, що робота на даному підприємстві була єдиним джерелом доходу для нього та його сім'ї. Зазначені обставини доказами не підтверджені (довідки про склад сім'ї та про доходи кожного; відомості про неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні позивача; довідки, які свідчать про погіршення стану здоров'я позивача чи інші.). Окрім того, суд не вважає обґрунтованим посилання позивача на відсутність іншого доходу, в період, коли його було звільнено відповідачем. Разом з тим, суд враховує, що право на оплату праці є конституційним правом особи (ст. 43 Конституції України), яке гарантується Законом. Суд звертає увагу на те, що заробітна плата не регулярно виплачувалась працівнику в період, коли він перебував у трудових відносинах з товариством (за період з січня по вересень 2014 року, позивачу було виплачено лише 2516,19 грн., з нарахованих 17042,88 грн.) і не була виплачена в момент звільнення, що грубо порушує його права. При цьому затримка з виплати заробітної плати уже після звільнення - становить 7 місяців (до дня винесення рішення). Суд вважає такі обставини суттєвими і відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, вважає доведеним, що відповідачу було завдано моральних страждань, у зв'язку з такими невиплатами і спричинило додатковий стрес, змусило прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з роз'ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача, відшкодування за завдану йому моральну шкоду у розмірі 3000 грн. При подачі позову позивачем не було сплачено судовий збір, оскільки він звільнений від сплати такого. З відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у мінімальному розмірі - 243,60 грн.

Outcome: partial