Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

22 лютого 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 37594,85 грн. за кредитним договором б/н від 08.11.2010 року. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 08.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 39500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» було надано відповідачці набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування, серед яких є: Internet-banking Приват24; MobileBanking; Контактний центр Банку; Цілодобову службу «Консьєрж-сервіс» та до пристроїв самообслуговування, через які клієнтом можуть проводитися банківські операції по картрахунку. Відповідач користувалася картковим рахунок, однак не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому просить стягнути з неї заборгованість по кредитному договору в сумі 37594,85 грн. та судові витрати. 21.07.2021 р. від представника відповідачки надійшли пояснення по справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 42 ЦПК України, в яких просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю; у випадку прийняття судом доказів позивача як належних та допустимих, застосувати строки позовної давності до всіх вимог позивача на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. В письмових поясненнях представник відповідачки зазначає про те, що банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Як вбачається з заяви сума кредитного ліміту не встановлена, при цьому підписана відповідачем анкета-заява не містить згоди, що відповідач отримала кредит в розмірі 39500 грн. 08.11.2010 р. відповідач підписала анкету-заяву, однак підписана заява не містить згоди на отримання нею саме кредитної картки, а також в ній не зазначено конкретної суми кредитного ліміту. Зазначає про те, що банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту. Розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи нічим не обґрунтований, доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, а тому в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач не надав належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів саме у розмірі 39500 грн., та що таку суму було нею отримано. Також в наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 08.11.2010 р. відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок. Крім того, актуальним залишається висновок Верховного Суду, викладений у постанові № 342/180/17-ц від 03.07.2019 р., відповідно до якого Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08.11.2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобовязань. Позивач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, в поясненнях по справі представник відповідачки просить розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 08.11.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а.с. 24). До кредитного договору банк додав Тарифи, які відповідачем не підписані (а.с. 27-28). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» Лещенко А.М. було надано кредитні картки термін дії останньої до 02/19 (а. с. 23). Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 02.02.2021 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» становить 37594,85 грн., в тому числі: - заборгованість за тілом кредиту 31754,98 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками 5839,87 грн. Відповідно до частин 1 і 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Судом встановлено, що Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08.11.2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Також додану до позовної заяви інформацію, яка підписана відповідачкою [PERSON] (а.с. 25-26) суд не бере до уваги, так як відповідно до неї дата надана інформації: 30/11/2018, інформація зберігає чинність та є актуальною до 15/12/2018. У зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками. Укладений між сторонами кредитний договір від 08.11.2010 р. у вигляді анкети-заяви не містить строку повернення кредиту. Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також з врахуванням вимоги ч. 2\~ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, то позивач має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В даному випадку, виходячи з наданого банком розрахунку заборгованості, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 31754,98 грн. Доводи представника відповідача про те, що позивач не надав належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів саме у розмірі 39500 грн., та що таку суму було нею отримано, суд не бере до уваги з наступних підстав. З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, наданими їй\~АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 08.11.2010 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, витрачала грошові кошти та вчиняла дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом періоду кредитування, що свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. Вказані докази суд вважає належними та допустимими у розумінні ст.\~ст. 77-78 ЦПК України, так як вони підтверджують виконані за день фінансові операції та рух грошових коштів. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності та розміру заборгованості. А тому у суду не має правових підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих та використаних відповідачем грошових коштів за кредитним договором. Щодо доводів представника відповідачки про те, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 08.11.2010 р. відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок, спростовуються самим розрахунком у колонці № 2 якого зазначено номер картки, також до матеріалів справи долучено довідку про надані [PERSON] картки (а.с. 23). Щодо клопотання представника відповідачки про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях\~252 -255 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267\~ЦК України). Анкета-заява позичальника від 08.11.2010 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. Банк звернувся до суду з позовом 22 лютого 2021 року, а строк дії останньої кредитної картки, виданої відповідачу - до лютого 2019 року. З наданої позивачем виписки по особовому рахунку вбачається, що боржником вчинялись дії, які свідчать про часткове виконання зобов`язань, а саме: 25.02.2019 р. відповідачкою здійснювалася операція з поповнення своєї картки в терміналі самообслуговування, а також після закінчення строку дії картки відповідачка 28.12.2019 р., 28.01.2020 р. та 19.02.2020 р. здійснювала операцію з поповнення своєї картки в терміналі самообслуговування. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, позивачем строк позовної давності не пропущено. Враховуючи викладене, суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 31754,98 грн., залишивши без задоволення позовні вимоги в іншій частині. Відповідно до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (84 % від 2270 гривні 00 копійок) 1906,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: partial