Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

24.01.2017р. позивач звернувся до суду з даним позовом та 08.06.2017р. уточнивши позовні вимоги просить стягнути з до [PERSON] матеріальну шкоду за нестачу товарно-матеріальних цінностей під час виконання трудових обов»язків в розмірі 45354,06грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.04.2011р. відповідачка [PERSON] була прийнята на роботу в СТП «Антоній» Бібрського ССТ на посаду продавця магазину в м.Бібрка згідно наказу №3 від 01.04.2011р. 01.04.2011р. між підприємством та [PERSON] було укладено договір №26 про повну матеріальну відповідальність. Договір про повну матеріальну відповідальність дії протягом усього терміну роботи працівника у роботодавця. Відповідно до даного договору відповідачка взяла на себе повну матеріальну відповідальність за матеріальні цінності, що прийняті нею при вступі до виконання обов»язків відповідно посаді, а також за ті матеріальні цінності, що надходять їй під звіт протягом усього терміну дії договору. Наказом №4 від 16.09.2016р. позивач призначив проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в магазині м.Бібрка на 18.09.2016р. та було сформовано відповідну комісію. 18.09.2016р. відповідачка відмовилась ознайомитись з наказом №4 від 16.09.2016р. про проведення інвентаризації, про що було складено відповідний акт. 18.09.2016р. комісія провела інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в магазині м.Бібрка за результатами якої було складено акт №1 про нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 48786,69грн. Від підписання акту інвентаризації №1 [PERSON] відмовилась. Розмір прямої дійсної шкоди завданої [PERSON] під час виконання трудових обов»язків складає 45354,06грн. Добровільно заборгованість відповідачем не погашається, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача СПТ «Антоній» - адвокат [PERSON] не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась повторно. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наказу №3 від 01.04.2011р. [PERSON] прийнято на роботу продавця магазину м.Бібрка. Згідно наказу №26 від 01.04.2011р. між підприємством та [PERSON] було укладено про повну матеріальну відповідальність. Згідно наказу №4 від 16.09.2016р. в магазині м.Бібрка призначено проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на 18.09.2016р. Згідно акту від 18.09.2016р. [PERSON] В,Л. відмовилась від ознайомлення з даним актом. Згідно довідки про визначення матеріальних збитків в ході проведення інвентаризації 18.09.2016р. в магазині м.Бібрка виявлено недостачу в сумі 48786,69грн., прямі збитки якої становлять 45354,06грн. Згідно аудиторської довідки нестача товарно-матеріальних цінностей на СТП «Антоній» станом на 18.09.2016р. становить 48786,69грн. Як вбачається зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Пунктом 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року за №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що суд розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття),переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), зобов'язаний перевірити,чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність,якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі. Посада, яку займала відповідач [PERSON] на час утворення нестачі продавець , зазначена в Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу/відпуску/, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24.. Суд вважає, що у звязку з укладенням між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність відповідач зобов`язаний відшкодувати підприємству повну вартість шкоди, яка завдана останньому з вини відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також треба стягнути і судові витрати, які складаються з розміру сплаченого судового збору 1600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved