Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

23.12.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з 03.12.1997року по 08.08.2008 року та 08.08.2008 року був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. В результаті тривалої роботи в умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах він отримав професійне захворювання - пневмоконіоз ЛН -1-2 ступеня, про що відповідачем було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 06.10.2014року 27.10.2014 року йому, згідно висновку МСЕК, було встановлено 25% втрати працездатності безстроково. Він вважає, що у зв'язку з професійним захворюванням, яке він зазнав під час роботи на підприємстві відповідача, у нього погіршилося здоров'я, що призвело до порушення особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він постійно проходить лікування на що змушений витрачати немалі кошти, постійно відчуває фізичний біль та моральні страждання, тому вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку повинен сплатити відповідач у розмірі 50000,00грн., заподіяної професійним захворюванням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» позовні вимоги не визнав, вважає, що позивачем не надано доказів одержання ним моральної шкоди. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, рішення по справі винести на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03.12.1997 року по 08.08.2008 року та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням з переходом на пенсію (а.с.2-4). 06.10.2014 року комісією на підприємстві відповідача, на підставі матеріалів розслідування хронічного професійного захворювання, було складено Акт по формі П-4 (а.с.5-6), згідно якого встановлено факт отримання позивачем хронічного професійного захворювання, а саме: Пневмоконіоз (s/t, 1/1 ет), ЛН 1-11 ст. (першого-другого ст.) - Захворювання професійне, встановлено вперше. J-60.Х. Дифузний кардіосклероз. Гіпертронічна хвороба 1-11ст., 2ст, ризик11-111, СН 0ст., Виразкова хвороба 12пкишки. Жовчокамяна хвороба. Варикозна хвороба нижніх кінцівок. Хронічна люмбалгія. І 25.1.7. (а.с.15-18). 27.10.2014 року позивачу МСЕК встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково (а.с.7) Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 25% працездатності у зв'язку з професійним захворюванням безстроково і після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Позивач [PERSON] отримав професійне захворювання, яке виникло в зв'язку з тривалим періодом праці в шкідливих умовах, обумовлених впливом промисловогоо фактору - пил. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійним захворюванням втрачена на 25% безстроково. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 7500,00 грн., враховуючи ті обставини, що позивачу Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області призначені постановою від 13.11.2014 року (а.с.25-26) одноразова допомога у зв'язку з втратою професійної працездатності в сумі 82 824,00грн. та щомісячні грошові суми в розмірі 3948,69грн. з 22.10.2014 року безстроково. Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial