Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

22 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] Рендала [PERSON], [INFO], з його матірю [PERSON] Обгрунтувала позивач свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем вона тривалий час намагалася в добровільному порядку визначити місце проживання їх неповнолітніх дітей: [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON] Рендала [PERSON], [INFO]. В 2015 році відповідач декілька разів забирав дітей проживати до себе, проте повертав їй. Згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2015 року визначено місце проживання старшого сина [PERSON] [PERSON] з матірю. Молодшого сина 23 листопада 2015 року відповідач забрав проживати до себе, а в лютому 2016 року звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання молодшого сина разом з батьком. Після засідання органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради, на якому було вирішено, що доцільно, щоб [PERSON] Рендал проживав з матірю, відповідач повернув їй молодшого сина і до цього часу він проживає разом з нею. Позивач зазначила, що вона являється матірю малолітньої дитини, має всі засоби для належного догляду та виховання сина, його матеріально-побутового забезпечення, а тому син повинен проживати саме з нею. У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що підтримує заявлений позов. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що не заперечує проти проживання сина - [PERSON] Рендала з матірю, оскільки йому відомо про бажання сина проживати разом з матірю. Представник органу опіки та піклування у судове засідання подала клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2003 року, який розірваний згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2012 року (а/с 9). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON] Рендала, [INFO] (а/с 4). Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 94 від 23 травня 2016 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] Рендала, [INFO], та участі матері у його вихованні. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матірю (а/с 8). Право батьків на визначення місця проживання дитини\~передбачено\~ ст. 160 Сімейного кодексу України.\~ Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Спір між матірю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини вирішується відповідно до\~ ст. 161 Сімейного кодексу України. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. У пункті 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді \~справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] Рендала [PERSON], [INFO] з матірю. Враховуючи викладене,

Outcome: approved