Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

23 липня 2013 року інспекція з питань захисту прав споживачів в Івано-Франківській області звернулась в суд в інтересах споживача [PERSON] з позовом до філії публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» «Івано-Франківський район електричних мереж» про стягнення на користь споживача [PERSON] коштів в сумі 1425 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.06.2004 року між споживачем [PERSON] та відповідачем укладено договір на користування електричною енергією. 18.03.2013 року в електромережі за адресою: [ADDRESS], піднялась електронапруга до 400 вольт. Внаслідок цього в квартирі споживача вийшли ладу електронні теле та радіоприлади, а саме: телевізор «Elenberg», програвач DVD «Supra», радіоприймач-магнітофон «Grundig». Вихід з ладу вказаної техніки зафіксовано актом обстеження від 22.03.2013 року. 19.03.3013 року споживач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування збитків, однак отримав відповідь, що аварійна ситуація трапилась не з вини відповідача, а тому відсутні підстави для відшкодування збитків. Ухвалою суду від 19 березня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено КП «Єдиний розрахунковий центр». 30 жовтня 2014 року позивач пожав заяву про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 750 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1750 грн. на відшкодування моральної шкоди. Які підстави позову змінено у заяві про не вказано. 21 вересня 2015 року позивач подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до КП «Єдиний розрахунковий центр» (а.с.170-171). 20 жовтня 2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь споживача кошти в сумі 813 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1920 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.179-181). 27 січня 2016 року на виконання розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2016 року, було проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку зі смертю судді [PERSON] 28 січня 2016 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М. 31 березня 2016 року позивачем подано заяву про відмову від позову в частині вимог до КП «Єдиний розрахунковий центр» (а.с.225-226). 11 квітня 2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь споживача кошти в сумі 2 293 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.228-230). Ухвалою суду від 19 квітня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог до комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (колишня назва КП «Єдиний розрахунковий центр») закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги згідно заяви про збільшення позовних вимог від 11 квітня 2016 року підтримала. Суду пояснила, що розмір матеріального збитку 2293 грн. складається із: 425 грн. витрат на ремонт та 1868 грн. - 3% річних та інфляція. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача філії публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» «Івано-Франківський район електричних мереж» в судовому засіданні позовних вимог не визнав з мотивів зазначених в письмових запереченнях (а.с.38-39) та письмових поясненнях по справі (а.с.115-116). Просив у задоволенні позову відмовити. Будь-яких клопотань від представників сторін до суду не надходило, хоча їх права судом було їм роз'яснено. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 18 березня 2013 року сталася аварія у будинку на [ADDRESS]. В квартирі [PERSON] вийшли з ладу електронні теле та радіоприлади, а саме: телевізор «Elenberg», програвач DVD «Supra», радіоприймач-магнітофон «Grundig». Споживач та позивач вважають, що це трапилось у зв'язку із підняттям електронапруги в мережі до 400 вольт, що підтверджується копією акту про обстеження від 22.03.2013 року (а.с.10). Однак, вказаний акт не може слугувати підтвердженням підняття електронапруги в мережі до 400 вольт, оскільки із його змісту такого не вбачається. Копія акту є нечитабельною (оригіналу позивачем суду не надано), акт складено зі слів споживача [PERSON] Позивач стверджує, що споживачу завдано матеріальних збитків на суму 2293 грн. з яких 425 грн. витрати, які споживач поніс на ремонт приладів: телевізор «Elenberg», програвач DVD «Supra», радіоприймач-магнітофон «Grundig», що підтверджується актами № 489 та № 490 від 08.07.2013 року (а.с.18) та копіями товарних чеків від 15.07.2013 року (а.с.17). Однак такі твердження позивача є не зовсім обґрунтованими. Як вбачається із актів технічної експертизи № 489 та № 490 вони складені 08 липня 2013 року, а подія аварії мала місце ще в березні 2013 року. Крім того, позивачем надано акти на товарні чеки про оплату ремонту тільки телевізора «Elenberg» та програвача DVD «Supra». Доказів того, що вийшов з ладу радіоприймач-магнітофон «Grundig» позивачем суду не ненаданою. Також позивачем підтверджено витрати на ремонт в сумі 295 грн., що вбачається із товарних чеків, а не суму 425 грн. Оскільки позивач фактично поніс 295 грн. витрат на ремонт, тому ним невірно обраховано 3% річних та інфляційні втрати. Отже позивачем не обґрунтовано та не підтверджено розмір матеріальних збитків в сумі 2293 грн. Що стосується вини відповідача у заподіянні матеріальної шкоди споживачу [PERSON], то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду). в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.). Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року, з наступними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно п. 3 Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, (далі - Правила) споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем та енергопостачальником. Відповідно до п.4 Правил у договорі обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача. Згідно п.42 Правил Споживач електричної енергії зобов'язаний: дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності. Відповідно до п.З8 Правил Енергопостачальник зобов'язується гарантувати безпечне користування послугами пов'язаними з електропостачанням, за умови дотримання споживачами вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових приладів. Окрім того, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» покладає на споживача енергії обов'язок щодо додержання вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п.4 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі зобов'язані, з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару, застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил. 22 березня 2013 року представниками енергопостачальника проведено обстеження електроустановок у споживачів по [ADDRESS] та складено Акти про обстеження. Згідно обстеження фактична величина приєднаної потужності у більшості квартир споживачів, що мешкають по [ADDRESS] становить більше 3,0 кВт., в той час як договірна потужність становить 1,5 кВт. При цьому, споживачами не узгоджувались з Івано-Франківським РЕМ нові підключення електроустановок, які вплинули на збільшення споживаної електричної потужності. Крім того, електроприлади споживачів увімкнуті у двопровідну електромережу без наявності контуру заземлення, хоча виробники сучасних електроприладів вимагають для підключення наявність трьохпровідної мережі. Отже, споживачі не дотримуються Правил користування електричною енергією та не забезпечують безпечну експлуатацію енергетичного обладнання. Зазначені вище порушення умов Договору та Правил користування електричною енергією зі; сторони переважної більшості мешканців будинку, приводять до виникнення аварійних ситуацій в електромережах та, як наслідок, виходу з ладу електроустановок. Постачання електричної енергії до житлового будинку по [ADDRESS] здійснюється на підставі Договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 3625/9-С від 01.04.2012 року, який укладено між КП «Єдиний розрахунковий центр» та ПАТ «Прикарпаттяобленерго». Відповідно до п. 2.1 Договору Власник мереж (КП «Єдиний розрахунковий центр), зобов'язаний утримувати технологічні електричні мережі спільного використання у належному технічному стані, формувати електричну схему цих мереж відповідної пропускної здатності та забезпечувати технічну можливість для передачі електричної енергії до межі балансової належності електроустановок Користувача (ПАТ Прикарпаттяобленерго) або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач. Пункт 2.2 Договору покладає на Власника мереж обов'язок забезпечувати на межі балансової належності електромереж підтримання параметрів якості електроенергії та узгодженого рівня надійності електропостачання відповідно до категорії струмоприймачів Користувача. Відповідно до п.8.1.1 Договору, Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії технологічними електричними мережами спільного використання з дотриманням показників якості електричної енергії та категорії з надійності електропостачання. Згідно Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є невід'ємним додатком до Договору (Додаток № 2.134), кронштейн ВРП-0,4 кВ житлового будинку і внутрішньо будинкові електромережі по [ADDRESS] знаходяться на балансі КП «Єдиний розрахунковий центр», і саме він несе відповідальність за їх належний технічний стан та зобов'язаний забезпечити надійну передачу електричної енергії, з дотриманням показників якості електричної енергії у квартири фізичних осіб по внутрішньобудинкових електромережах до квартирного електролічильника. На момент виходу з ладу електроприладів Споживача [PERSON], внутрішньобудинкові мережі будинку знаходилася у вкрай неналежному технічному стані, що підтверджується Актом обстеження від 25.03.2013 року. При огляді електрощитової в житловому будинку по [ADDRESS] виявлено такі дефекти: електрощитова не закривається - відсутня кришка; встановлені не калібровані запобіжники («жучки»); на деяких проводах ізоляція відсутня; поплавлена ізоляція на проводах. Зазначені порушення зі сторони КП «Єдиний розрахунковий центр», створюють умови для використання у житловому будинку більшої електричної потужності ніж передбачено технічними умовами та можливостями електромережі цього будинку, що приводить до перенавантаження електромережі та створення аварійних ситуацій. Окрім того, 16.07.2013 року філія Івано-Франківський РЕМ одержала лист від КП «ЄРЦ» з проханням про відключення будинку по [ADDRESS] для проведення аварійно-ремонтних робіт, оскільки вийшов з ладу ввідний кабель від кронштейну до ВРП будинку. Отже, КП «ЄРЦ» визнає те, що аварійна ситуація мала місце саме у внутрішніх мережах будинку, які саме він повинен утримувати у належному технічному стані. Так як, на КП «ЄРЦ» покладено обов'язок щодо забезпечення внутрішньо будинкових мереж в належному технічному стані, то відповідно, він і повинен нести відповідальність за події, які відбулися 18.03.13 та їх наслідки. Але, позивач відмовився від вимог до КП «Єдиний розрахунковий центр», така відмова прийнята судом. Відповідно до ст.24-1 ЗУ «Про електроенергетику» відповідальність за збитки, завдані внаслідок передачі та постачання електричної енергії, параметри якості якої виходять за межі показників, визначених державними стандартами України, несе суб'єкт електроенергетики, в мережах якого сталися події, що призвели до таких збитків. Лист Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Івано-Франківській області № 22/01-208 від 13.06.2013 року, на який посилається позивач є неналежним доказом. Відповідно до п. 23 Договору про користування електричною енергією № 67182 від 23.06.2004р. укладеного між ПАТ «Прикарпаттяобленерго» та [PERSON], розбіжності з технічних питань регулюються органами Держенергонагляду. Законом України «Про електроенергетику» на інспекцію Держенергонагляду покладено здійснення державного нагляду (контролю) за електричними, тепловими, тепловикористальними установками і мережами суб'єктів електроенергетики та споживачів енергії щодо дотримання вимог нормативно-правових актів, нормативних документів тільки з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання споживачів енергії та суб'єктів електроенергетики, випробування та ремонту енергоустановок і мереж, режимів постачання та споживання електричної і теплової енергії, виконання робіт з проектування енергоустановок і мереж та підтвердження їх готовності до роботи, що є допоміжними заходами для забезпечення сталого функціонування об'єднаної енергетичної системи України. Тобто до повноважень державної інспекції з Держенергонагляду не належить право робити будь-які висновки правового характеру та встановлювати вину. Окрім того жодних зауважень чи порушень щодо технічних питань, які виникли під час користування електричною енергією у споживача [PERSON] виявлено не було, про що свідчить Акт державної інспекції з Держенергонагляду №-0/30-09-044 від 13.06.2013р. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень вказаної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст. 23 ЦК, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 3 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 наведеної вище постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства України, оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено вини відповідача у завданні шкоди споживачу [PERSON], а також позивачем не доведено розмір самої шкоди. На підставі вищенаведеного, відповідно до 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 3, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61 ЦПК України,

Outcome: dismissed