Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

22.11.2021 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у виплаті заробітної плати при звільненні з 15.10.2019 року по 13.10.2021 року у розмірі 95557 грн. 32 коп., вказана сума приведена без урахування необхідних податків та інших обов`язкових платежів на користь держави та стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки з дня набрання законної сили судового рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.03.2021, а саме 18 серпня 2021 року позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач працювала на різних посадах в бібліотеці Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка у період з 24.07.2007 по 15.10.2019. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2021 року у справі № 750/447/21 позовні вимоги [PERSON] до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка про визнання протиправним та скасування наказу, та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка №28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки [PERSON] за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу. Зобов`язано Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка здійснити перерахунок надбавки [PERSON] за особливі умови роботи у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5%. Вказане судове рішення набрало законної сили 18 серпня 2021 року (а.с. 8-16). 13 жовтня 2021 року позивачем було отримано від відповідача кошти по здійсненому перерахунку надбавки за особливі умови роботи в сумі 13042 грн. 91 коп., що підтверджується копією з виписки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 17). Таким чином, фактичний повний розрахунок з позивачем проведено лише 13 жовтня 2021 року. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Як частиною першою статті 94 КЗпП України, так і частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про стягнення частини невиплаченої заробітної плати\~за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання вказаного рішення є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18). Аналогічні висновки, викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18). За розрахунком позивача, середньоденний заробіток позивача складає 131 грн. 08 коп. Відповідачем не надано доказів щодо спростування здійсненого позивачем розрахунку середньоденного заробітку, а тому суд погоджується з розрахунком середньоденного заробітку наданого позивачем. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункт 2). У пункті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки фактичний повний розрахунок з позивачем за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2021 року у справі № 750/447/21, яке набуло чинності 18.08.2021 року проведено лише 13 жовтня 2021 року, тому суд, доходить висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18 серпня 2021 року до 13 жовтня 2021 року, що складає 5112 грн. 12 коп (39 робочих днів х 131,08 середньоденну заробітну плату), тобто з часу виплати коштів за рішенням суду, яке фактично виконано 13.10.2021, а тому доводи представника відповідача щодо відмови в задоволенні позову з підстав пропуску звернення позивача з позовом до суду не заслуговують на увагу. При цьому відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з того, що оскільки позивач зверталася з вимогою про стягнення надбавки, тобто оспорюваних сум, які не були нараховані, тому підстави для стягнення середнього заробітку в період з часу звільнення позивача і до 18 серпня 2021 року, а саме дати набрання законної сили, у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5112 грн. 12 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, з урахуванням утриманих податків і зборів, тобто податки мають бути сплачені відповідачем відповідно до стягнутої суми. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 45 грн. 40 коп. Відповідно до ч.1\~ст. 137 ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, тому з урахуванням співмірності задоволених позовних вимог, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн.\~ витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial