Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

22.03.2021 позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі є співвласником квартири [ADDRESS] . В належній позивачам квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , але з 2002 року фактично за адресою реєстрації не проживає. Вказано, що реєстрація відповідача у квартирі позивачів створює для них перешкоди вільно володіти та користуватися майном, зобов`язані сплачувати комунальні послуги з урахування реєстрації [PERSON] , є певні перешкоди у оформленні субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку з чим позивачі вимушені звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи містять заяви про розгляд справи без їх участі, вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, разом з тим, 17.05.2021 надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, розгляд справи провести без його участі. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.06.1997, виданого госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при відділі по обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Артемівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 9993, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). 06 грудня 2012 року державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Волобуєвим О.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-615, згідно якого, спадкоємцем майна у вигляді 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належало спадкодавцю [PERSON] , померлій [INFO] , є її дочка [PERSON] (а.с.19). 28 лютого 2018 року державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллар В.Л. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (ННА 044170), зареєстроване в реєстрі за № 1-307, згідно якого, спадкоємцем майна у вигляді 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належало спадкодавцю [PERSON] , померлому [INFO] , є його дочка [PERSON] (а.с.16). Відповідно до довідки № 363, виданої 01.03.2021 керівником ОСББ «Рубін-Арт» [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 3 осіб: власник - [PERSON] , 1952 року народження, її чоловік - [PERSON] , 1956 року народження, та син - [PERSON] , 1978 року народження (а.с.23). Факт реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою підтверджується також інформацією Бахмутської міської ради від 25.03.2021, наданої на запит суду 29.03.2021 (а.с.30). Відповідно до акту ОСББ «Рубін-Арт» від 01.03.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , але за вказаною адресою [PERSON] фактично не проживає з 2002 року (а.с.22). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та обставина, що [PERSON] не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачам, як власникам квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням їх права власності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Нарахування позивачам комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивачів, таке порушення підлягає захисту. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачами були обґрунтовані обставини, на які вони посилалися як на підставі своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2002 року, нею не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved