Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

22.06.2018 року до Заводського районного суду міста [PERSON] звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на те, що позивачка є власником житлового будинку №11, що розташований за адресою: м. Миколаєві, мала [PERSON], по вул. Юних Ленінців, 11. В обґрунтування\~позову зазначив,\~що відповідач фактично не проживає у вказаному вище будинку з червня 2016 року. Відповідач за вище вказаною адресою будинку: не має майна у ньому, не цікавиться станом житлового будинку, не бере участі у поліпшення житлових умов, не приймає участі у сплаті комунальних платежів, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: в місті [PERSON] [PERSON], по вул. Юних Ленінців, Позивач [PERSON] про відкриття провадження була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] про відкриття провадження був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. Суд вважає за можливе\~ ухвалити\~ рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку № 11, що розташований за адресою: в місті [PERSON], [PERSON], по вул. Юних Ленінців. Відповідач з червня 2016 року не проживає у вказаному будинку, що підтверджується актом про не проживання від 20.06.2018 року. Не цікавиться станом житлового будинку, не приймає участі у поліпшенні житлових умов, не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Відповідно до\~копії будинкової\~книги,\~будинку №\~11\~по вул. Юних\~Ленінців в\~м.\~Миколаєвіпроживають чотири особи, а саме: позивачка [PERSON],відповідач [PERSON],[PERSON],\~[PERSON].\~ \~ Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність відповідачя за місцем мешкання понад рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкає в спірному будинку більше року без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в звязку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Окрім того, відповідно до ст. 141\~ ЦПК України, з відповідача на користь позивача\~ підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved