Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

22.07.2019 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням суду з нею було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . За цим рішенням відкрито виконавче провадження. Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів становить 35163,76 грн. [INFO] вона народила дитину [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розрахунку державного виконавця аліменти нараховувались з тих коштів, які були отримані які допомогами у зв`язку з вагітністю та пологами, з одноразової допомоги по народженню дитини. Проте, утримання аліментів не могло бути проведено з цих виплат. У зв`язку з чим позивач просить звільнити від сплати заборгованості за аліментами. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, рішення просила ухвали на підставі діючого законодавства. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.05.2013, зокрема стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1\\4 частина всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до її повноліття на користь [PERSON] . В цьому ж рішенні Чугуївського міського суду Харківської області зазнаечно, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07.09.2012 [PERSON] та [PERSON] були позбавлені батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Опікуном дитини є баба [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного старшим державним виконавцем заборгованість [PERSON] за період з 11.12.2013 по 01.06.2019 становить 35163,76 грн. Як зазначено [PERSON] державним виконавцем аліменти нараховувались з тих коштів, які були нею отримані як допомога у зв`язку з вагітністю та пологами, з одноразової допомоги при народженні дітей, з допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, що підтверджується довідками соціальних служб. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню нормами Сімейного кодексу України. За правилами ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Так, відповідно до ст.. 2 СК України, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. Таким чином, у даному випадку мають місце майнові відносини між матір`ю, яка позбавлена батьківських прав, та опікуном дитини щодо її утримання. Тому належним відповідачем у справі має бути опікун дитини, на користь якої стягуються аліменти, тобто [PERSON] . Позивач відповідачем визначив Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції. Однак державний виконавець не може бути відповідачем у цій справі, оскільки спірні правовідносини є сімейними та регулюють відносини між особами, виключний перелік яких визначений у ст. 2 СК України. Як вбачається зі змісту ст. 51 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18. З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, тобто опікуна дитини, на користь якої стягнуто аліменти, хоча судом було роз`ясно право позивача щодо заявлення клопотання про залучення належного відповідача. Враховуючи те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed