Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

23 серпня 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Посилався на те, що він працював у відповідача у період з 19 липня 2013 року по 26 вересня 2014 року. Розмір його заробітної плати складав 1300 грн. 09 серпня 2016 року рішенням Київського районного суду м. Полтави стягнуто з відповідача на його користь суму індексації заробітної плати в розмірі 225 грн. 90 коп., 109 грн. 13 коп. розміру компенсації втрат частини заходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати. 11 серпня 2016 року відповідач виконав рішення суду. Посилаючись на вимоги ст. 116, 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача на його користь 34 739 грн. 70 коп. середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір відшкодування, посилаючись на те, що на час звільнення позивача з роботи спору про розмір сум, які підлягали виплаті на час звільнення не існувало, підприємство повністю розрахувалось із позивачем і тільки через два роки позивач звернувся до суду із позовом про стягнення індексації по заробітній платі, яка була стягнута у загальному розмірі 335 грн. 03 коп. та є незначною у порівнянні із сумами виплат отриманих позивачем при звільненні. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача прибиральником території з окладом 1300 грн. у період з 19 липня 2013 року по 26 вересня 2014 року. За час роботи відповідач нараховував і виплачував заробітну плату, але виплата індексації та компенсації втрати частини заробітної плати проведена підприємством тільки 11 серпня 2016 року у розмірі 335 грн. 03 коп. на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2016 року , тоді як в день звільнення позивача з роботи з ним був проведений розрахунок, позивач отримав нараховані кошти і спору про їх розмір на день звільнення між сторонами не було. Позивач відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого1995 року № 100 надав розрахунок середнього заробітку , який на його думку підлягає виплаті у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні , згідно з яким заборгованість склала 34 739 грн. 70 коп. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача . При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Саме такі правові висновки, викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року (6-33391св14) та 4 березня 2015 року (6-45537св14) постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (6-60цс11), 11 лютого 2015 року (6-223цс14). В останній постанові по вказаній категорії трудових правовідносин у справі №6-837цс15 Верховний суд України дійшов до таких правових висновків «Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Право суду зменшити розмір відшкодування, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.» Оскільки на день звільнення позивача з роботи спору між ним та відповідачем з приводу розміру належних до виплати сум за трудовим договором не було, спір виник після звільнення позивача з роботи та отримання ним розрахунку при звільненні, майже через два роки після звільнення, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При визначені розміру відшкодування суд враховує розмір спірної суми, яка не була виплачена позивачеві при звільненні та становить 335 грн.03 коп, ту обставину, що вона не є істотною порівняно із середнім заробітком позивача, та з урахування принципу співмірності визначає її розмір 5000 грн. При виплаті вказаної суми відшкодування з неї за рахунок позивача підлягає вирахування податку і військового збору . Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору , судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial