Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

22 березня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Окнянського району Одеської області про встановлення факту належності на праві приватної власності житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. 27 березня 2018 року позовна заява була залишена без руху. 24 квітня 2018 року по справі відкрито провадження. 22 червня 2018 року замінено неналежного відповідача [PERSON] селищну раду Окнянського району Одеської області на належного Топалівську сільську раду Окнянського району Одеської області. Позивач обґрунтовує позовну заяву тим, що після смерті її матері [PERSON], яка померла 11 червня 1991 року, залишилась спадщина у вигляді житлового будинку господарськими спорудами, який розташований в с.м.т Окни Одеської області по вулиці Олександра Довженка 28 (до зміни найменування та нумерації в с.м.т. [PERSON] Одеської області на вулиці Крупської 28), який мати побудувала власними силами. Мати залишила заповіт, яким заповіла зазначений будинок їй та її сестрам [PERSON], [PERSON] та брату [PERSON] у рівних частинах, тобто по 1/4 частині вказаного житлового будинку кожному. На даний час її сестри та брат померли, за спадщиною після смерті матері не звертались, тому вона вважає, що може успадкувати і їх частки за законом та претендувати на цілий житловий будинок. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину вона не має можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений будинок. Тому вона просила встановити факт належності зазначеного будинку на праві власності її матері [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначений будинок в порядку спадкування, а саме: на 1/4 частину за заповітом та на 3/4 частини - за законом. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, надавши пояснення, аналогічні вищевикладеному та додала, що на день смерті мати проживала разом з нею в с.Топали Окнянського району Одеської області. Представник відповідача до суду не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Позов визнає /а.с.83/. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. [PERSON] померла 11 червня 1991 року /а.с.11/. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований в с.м.т Окни Одеської області на вул. [PERSON] (до зміни найменування в с.м.т. [PERSON] Одеської області на вул. Крупської), 28, який вона побудувала /а.с.13-23/. Вартість домоволодіння №28 по вул. Олександра Довженка в с.м.т. [PERSON], складає 85424 грн. /а.с.18/. Так, на підставі рішення правління колгоспу «Шлях Ілліча» [PERSON] була виділена земельна ділянка під забудову житлового будинку по вул. Крупської в с.м.т. [PERSON] (після зміни найменування вул. [PERSON] с.м.т. [PERSON] Одеської області), забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Красноокнянської районної Ради народних депутатів від 09 березня 1982 року №78 та видано свідоцтво на забудову садиби /а.с.19-23, 66-69/. Як вбачається з наданого [PERSON] селищною радою витягу з погосподарських та домових книг [PERSON] селищної ради Окнянського району Одеської області, в зазначеному будинку з 1987 року проживала сімя [PERSON] Відомості про мешканців до 1987 року відсутні /а.с.33/. На даний час в спірному будинку ніхто не зареєстрований /а.с.73/.\~ Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 16.05.2013 року № 24 - 753/0/4 - 13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Мін'юсту Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок колгоспного і робітничого двору. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для встановлення факту належності на праві власності вказаного житлового будинку [PERSON], яка померла 11 червня 1991 року, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. [PERSON] залишила заповіт, яким належний їй житловий будинок, який розташований в с.м.т. [PERSON] по вул. Крупської 28 (після зміни найменування с.м.т. [PERSON] вул. [PERSON]) заповіла [PERSON] (позивачу), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах /а.с.12/. [PERSON] померла 12 жовтня 1990 року /а.с.64/, тобто ще до смерті [PERSON], яка померла 11 червня 1991 року. Таким чином, на час смерті [PERSON] спадкоємцями за заповітом після її смерті залишились: [PERSON], [PERSON] та позивач [PERSON]. Ст.549 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у випадках: 1) якщо він\~ фактично\~ вступив\~ в\~ управління\~ або\~ володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній\~ конторі\~ за\~ місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно наданої Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 11.06.1991 року, не відкривалась /а.с.50/. Відповідно до витягу з домових книг [PERSON] селищної ради Окнянського району Одеської області, [PERSON] проживав в зазначеному будинку після смерті [PERSON] до дня своєї смерті /а.с.73/. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], доглядає за будинком, сплачує комунальні платежі та фактично проживає в будинку без реєстрації /а.с.25, 26, 35-43/. Зазначене також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], яка повідомила, що позивач доглядає за будинком матері, підтримує його в належному стані, сплачує комунальні платежі. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном та таким чином прийняли спадщину після смерті [PERSON] по 1/4 частині житлового будинку кожен за заповітом. Що стосується частки [PERSON],\~ суд прийшов до наступного. [PERSON] померла 31 липня 2012 року /а.с.27/, будь-яких дій, передбачених ст.549 ЦК Української РСР для прийняття спадщини після смерті [PERSON] не вчинила. Ст.554 ЦК УРСР передбачено, що у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Тому, оскільки [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON], то частка у спадщині, яку [PERSON] заповіла їй, так само як і частка, визначена у заповіті для [PERSON], яка померла до смерті спадкодавця, по 1/4 частині кожному, відповідно до ст.554 ЦК УРСР, переходять до [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, як до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, тобто ще по 1/4 частині будинку кожному. Тобто позивач [PERSON] та [PERSON] фактично успадкували по 1/2 частині житлового будинку, належного [PERSON], кожен. Таким чином, оскільки позивач згідно зі ст.ст. 534, 549, 554 ЦК Української РСР,\~ як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON], має право на майно в порядку спадкування, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в с.м.т Окни Одеської області на вул. Олександра Довженка №28 (до зміни найменування в с.м.т. [PERSON] Одеської області на вул. Крупської), але не може у встановленому законом нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на вищезазначене майно, то її права та інтереси підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на зазначене майно. При цьому, так як позивач має право не на весь житловий будинок, а лише на 1/2 його частину, то позов підлягає частковому задоволенню. В задоволенні іншої частини позову слід відмовити, так як іншу частину будинку успадкував [PERSON], який помер 13 березня 1994 року і хоча позивач [PERSON], як спадкоємиця за законом після смерті [PERSON] може претендувати на частину спадкового майна, яке залишилось після його смерті, як і син [PERSON] [PERSON], який на момент смерті батька був неповнолітнім, однак з такими вимогами [PERSON] до суду не зверталась, а відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Відповідно до ст.182 ЦК України роз'яснити позивачу про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно /житловий будинок з господарськими спорудами/.

Outcome: partial