Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

22.08.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 25.09.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2018 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в підготовче судове засідання на 29.11.2018 року. 29.11.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 23.01.2019 року Сторонам та учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 23.01.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів, присуджених на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.08.2006 року на користь позивачки на утримання сина - [PERSON], [INFO], що виникла за період з 01.01.2008 року по грудень 2017 року в сумі 69878 грн., 67 коп. та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області від 15 серпня 2006 року про стягнення з нього на користь відповідачки на утримання сина -- [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (до), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку, щомісячно, до досягненням дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з 11.09.2007 року був розірваний шлюб між ним та відповідачкою, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 10 липня 2011 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.08.2006 року з нього на користь відповідачки стягнені аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Виконавчий лист про стягнення аліментів пред'явлено до виконання. В липні 2018 року засобами поштового зв'язку він отримав лист від Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та постанову від 05.06.2018 року згідно якої державним виконавцем накладено арешт на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що перебуває у його власності, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про інші обмеження, виходячи з того, що його заборгованість по сплаті аліментів складає 69878 грн., 67 коп. Однак він не може погодитись із нарахованим йому боргом, ні з встановленими обмеженнями, виходячи з наступного. Відповідач, починаючи з часу розірвання шлюбу між ними не проживала з дитиною. З 2006 року відповідач працювала та проживала в м. Дніпро. В той час як син проживав із його тещею [PERSON], яка опікувалась сином та отримувала, замість матері аліменти, стягнені з нього на його утримання. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2011 року встановлено місце проживання дитини: сина - [PERSON], [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Цим же рішенням встановлено, що відповідач з 2010 року знялась з реєстраційного обліку за місцем свого проживання: [ADDRESS], виїхала жити до м. Дніпро та перестала цікавитись дитиною. З цього часу він сам утримував дитину, яка проживала разом з ним. Відповідно в силу ст. 180-181 СК України, саме він мав право на стягнення аліментів з відповідача, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному об'ємі за доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, пояснення свідків. вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 11.09.2007 року був розірваний шлюб між позивачем та відповідачкою, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 10 липня 2011 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. В якому сторони записані батьками дитини. Згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.08.2006 року з позивача на користь відповідачки стягнені аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, що підтверджується копією рішення суду. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2011 року встановлено місце проживання дитини: сина - [PERSON], [INFO] разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Цим же рішенням встановлено, що відповідач з 2010 року знялась з реєстраційного обліку за місцем свого проживання: [ADDRESS], виїхала жити до м. Дніпро та перестала цікавитись дитиною, що підтверджується копією рішення суду. Таким чином судом встановлено, що з 2011 року син сторін, який на даний час є повнолітнім проживав разом з батьком та перебував на його утриманні. Даний факт підтверджується і показаннями свідків [PERSON],та [PERSON], Так свідок [PERSON], пояснила, що відповідач є її донькою. Після розірвання шлюбу з позивачем, її донька працювала на різних роботах. Так як роботи в місті дуже не було, вона поїхала до м. Дніпро, де працювала. Спочатку її донька часто телефонувала їм, а потім зникла і де вона зараз ніхто не знає. Вона вживала різних заходів, щоб її знайти, але позитивного результату це не дало. Її онук з 2011 року проживає разом з батьком. На даний час він закінчив училище та працює. Вона не претендує на заборгованість, з аліментів, що виникла. Свідок [PERSON],. пояснив, що з він проживає разом з батьком, який його утримував та піклувався про нього. Він вважає, що батько повинен бути звільнений від заборгованості з аліментів та на дані кошти не претендує, так як батько і так його утримував. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшений або збільшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміну його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров»я когось із них. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна із сторін має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України - За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення Враховуючи, що з 2011 року змінились обставини і син сторін перестав проживати з матір'ю, одержувачем аліментів, та постійно проживав з батьком, який займався утриманням сина, але своєчасно не вирішив питання про припинення стягнення з нього аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та звільнити відповідача від сплати заборгованості з аліментів на утримання сина в повному обсязі. До цього висновку суд приходить ще й з тих підстав, що позивачем надані квитанції про перерахування аліментів на утримання сина, за період, до визначення місця проживання сина разом з позивачем. Тобто позивач виконував рішення про надання матеріальної допомоги на утримання сина. Повнолітній син сторін, якому роз'яснено, що аліменти є саме його власністю, не претендує на кошти, які складають заборгованість позивача з аліментів. Відповідач разом з дитиною не проживала з 2010 року та не приймала участі весь цей час в утриманні сина. Відповідно при звільненні позивача від сплати заборгованості з аліментів, права відповідача не будуть порушені. Позовні вимоги в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області від 15 серпня 2006 року про стягнення з нього на користь відповідачки на утримання сина -- [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (до), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку, щомісячно, до досягненням дитиною повноліття, на думку суду задоволенню не підлягають. Так як на час розгляду справи син сторін досяг повноліття і виконавчий лист, за яким стягувались аліменти з позивача на користь відповідачки на утримання сина, вже не виконується. За позивачем на даний лише рахується заборгованість з аліментів, яка виникла під час виконання рішення суду та яка на даний час не збільшується. В свою чергу, суд приймаючи рішення про звільнення відповідача від сплати заборгованості з аліментів, у такий спосіб здійснює захист прав позивача, який з з 2011 року самостійно утримував сина до досягнення останнім повноліття. Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.. суд вважає за можливе покласти на позивача. Так як саме позивач своєчасно не вжив заходів щодо недопущення виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Outcome: partial