Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

22 червня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визнати відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та третя особа є єдиними власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 1 лютого 2013 року в квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON], з яким [PERSON] знаходилась в офіційному шлюбі. З 10 квітня 2015 року відповідач в зазначеній квартирі не проживає. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 28 листопада 2014 року, шлюб між відповідачем та третьою особою [PERSON] було розірвано. Оскільки будь-якої домовленості між позивачем, третьою особою та відповідачем з приводу збереження його права користування квартирою за час відсутності у них не було, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 8 липня 2016 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено на стороні позивача [PERSON]. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її\~відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав. Тому за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України. [PERSON], третя особа у справі, вимоги позивача підтримала і просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона та позивач є єдиними власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, який є її колишнім чоловіком, був зареєстрований за їх згодою у спірній квартирі. Після розірвання шлюбу з 10 квітня 2015 року не проживає у їхній квартирі без поважних причин, оскільки ні вона, ні позивач перешкод у користуванні йому квартирою не чинили. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON], тому буває в них в квартирі. Більше року в квартирі, де проживають позивач та третя особа, не проживає відповідач, який є колишнім чоловіком третьої особи. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає по-сусідству з [PERSON] та [PERSON] і часто буває у них вдома. Більше одного року вона не бачила в їхній квартирі відповідача, в квартирі відсутні також його речі. [PERSON] та [PERSON] не чинили йому перешкоди у користуванні квартирою. Вислухавши пояснення третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розпорядження № 79-пр від 15.02.1995 року генерального директора ДСП «Чорнобильська АЕС», [PERSON] та [PERSON] отримали у приватну спільну сумісну власність жиле приміщення за адресою: \~ [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності, копія якого долучена до матеріалів справи. Право спільної сумісної власності на вищевказане жиле приміщення було зареєстроване 19.04.1995 року в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації (а. с. 8). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON], відповідач у справі, та [PERSON], третя особа у справі, зареєстрували шлюб 16.08.2007 року у центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис № 2225. Після реєстрації шлюбу третя особа змінила прізвище на [PERSON](а.с. 9). Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13.10.2014 року, яке набрало законної сили 28.11.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.52) . Згідно довідки КП ЖКЦ № 567 від 17.06.2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, крім позивача, та [PERSON], третьої особи у справі, також [PERSON] відповідач(а.с. 5). Як вбачається з пояснень [PERSON], третьої особи у справі, відповідач з 10 квітня 2015 року не проживає у спірній квартирі з 10 квітня 2015 року. Факт не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні з 10 квітня 2015 року підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ст. 150 \~ ЖК України \~ громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено дослідженими доказами в судовому засіданні, відповідач, як колишній член сімї власника [PERSON], відсутній з 10 квітня 2015 року, тобто більше року, без поважних причин в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи те, що відповідач відсутній в квартирі більше року без поважних причин, будь-якої домовленості між позивачем, третьою особою та відповідачем з приводу збереження його права користування на час його відсутності в них не було, а законом інше не визначено, то є достатні підстави для визнання відповідача особою, що втратила право користування цією квартирою. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved