Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

22.03.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати їй дозвіл на вчинення необхідних дій щодо виготовлення проїзних документів (закордонного паспорту) та одержання візових документів на неповнолітню [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO], для виїзду в Республіку Польща, в період з 01.06.2018 року по 31.08.2020 року, а також надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України - [PERSON], [INFO], з України до Республіки Польща без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], по 31 серпня, з метою відпочинку у літньому таборі. В обґрунтування позову покликається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2008 році, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що у неї є можливість відвести дитину на оздоровлення, однак відповідач, який є батьком дитини, не дає згоди на тимчасові поїздки доньки за кордон. Крім того, їх донька навчається в Польській суботній школі з поглибленим вивченням польської мови та влітку кожного року учні її класу їдуть до Польщі на стажування по польській мові, у зв'язку з чим вона була змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання потворно не з'явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області проти позову не заперечив, відзначивши, що задоволення такого буде відповідати інтересам дитини. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбу, який у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.11.2008 року, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області - розірвано 06.11.20108 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 270. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 01.02.2005 року, яке видано відділом РАЦС м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області вбачається, що батьками останньої є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до довідки Польської суботньої школи міста Дрогобича Львівської області від 17.04.2018 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчається в 4-Б класі в Польській суботній школі. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», однією з основних засад зовнішньої політики є забезпечення інтеграції України в європейський політичний, економічний, правовий простір з метою набуття членства в Європейському Союзі. Відповідно до абзацу 1 передмови до Програми інтеграції України до Європейського Союзу, схваленої Указом Президента N 1072/2000 14.09.2000, «Пріоритетність співробітництва України з Європейським Союзом (ЄС) та його окремими державами-членами пов'язана з тим, що це угруповання буде визначати напрями економічного прогресу та політичну стабільність в регіоні у довгостроковій перспективі». З наведеного випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері особливо до держав - членів Європейського Союзу. Оскільки в позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового виїзду та перебування в Польщі в період з 01.06.2018 року по 31.08.2020 року, не вбачається обмежень закону, чи необхідності охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і ці обмеження сумісні з визнаними в зазначеній вище «Конвенції» іншими правами. В даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд за кордон малолітньої дитини відвідування нею вищевказаної країни буде відповідати інтересам дитини та буде доцільним. Водночас, суд враховує, що безпека дитини під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом матері. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально, а тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved