Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

23 квітня 2015 року з Великомихайлівського районного суду Одеської області до Кодимського районного суду в порядку ст.116 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2007 року №1456. В позовній заяві представник позивача [PERSON] (діє відповідно до довіреності) вказав, що 19 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (далі «Ощадбанк України») в особі Великомихайлівського відділення №3170, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №1456-в, відповідно до якого позивач надав цьому відповідачеві грошовий кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. строком до 19 грудня 2010 року зі сплатою кредиту відповідно до умов договору. З метою забезпечення вказаного кредитного договору тоді ж між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №1456-в, за умовами якого відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання щодо належного виконання кредитором [PERSON] умов кредитного договору №1456-в від 19 грудня 2007 року. Взяті на себе зобовязання відповідачі належним чином не виконують, що призвело до утворення заборгованості, загальний розмір якої станом на 16 вересня 2014 року склав 7925 грн.65 коп., з яких 3031 грн.37 коп. простроченого основного боргу по кредиту; 3596 грн.98 коп. прострочених процентів за користування кредитом; 713 грн.41 коп. пені за прострочений основний борг по кредиту; 583 грн.89 коп. пені за прострочені проценти за користування кредитом. Вказані грошові кошти, а також сплачений позивачем судовий збір, представник позивача просив солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON], розглянувши вказану цивільну справу без його участі. В цій же заяві вказав про згоду позивача на заочний розгляд справи (заява від 29 травня 2015 року). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання двічі (24 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року) не зявились, хоча належним чином, завчасно, з дотриманням вимог ч.4 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать їхні розписки в отриманні судових повісток, що є у справі (зворотні поштові повідомлення №00603685 та №00603847 від 21 листопада 2015 року, №00609667 та №00609624 від 12 грудня 2015 року). Про причини неприбуття відповідачі суд не повідомили, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без них не надали, тому суд відповідно до ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у ній письмових доказів. Дослідивши позовну заяву позивача та додані до неї письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вказаного позову з таких підстав. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (ЦК України) цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із договорів. Судом встановлено, що 19 грудня 2007 року між ВАТ „Державний ощадний банк України в особі філії Великомихайлівське відділення №3170 АТ Ощадбанк та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №1456, відповідно до якого позивач надав цьому відповідачеві грошовий кредит у розмірі 5000 грн. строком до 19 грудня 2010 року зі сплатою 25% річних за його використання зі сплатою ануїтентних платежів в сумі 138 грн.89 коп. до 25 числа кожного місяця (п/п.1.1,1.2,1.6 п.1 кредитного договору а.с.4-5). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно із ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Так, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Правовими наслідками невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, окрім дострокового повернення самого кредиту, є покладення на сторону обовязків, передбачених ст.611 ЦК України, зокрема сплати неустойки пені чи штрафу (п.3 ч.1 ст.611 ЦК). При цьому, пенею відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, а штрафом неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Сплата відповідачем неустойки (пені, штрафу) у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання передбачена і укладеним сторонами кредитним договором. Так, відповідно до п/п.5.1 та 5.2 п.5 кредитного договору за порушення взятих зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Отже, сплата неустойки (штрафу, пені), окрім основної заборгованості за кредитним договором, є обовязком відповідачів, визначеним ст.ст.549,611 ЦК України та кредитним договором від 19 грудня 2007 року. Судом також встановлено, що з метою забезпечення зобовязання [PERSON], 19 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №1456, відповідно до якого відповідач [PERSON] поручилась перед позивачем солідарно відповідати за належне виконання [PERSON] умов кредитного договору №1456 від 17 грудня 2007 року (п/п.1.1 п.1 договору поруки а.с.10-12) Тоді ж з метою забезпечення зобовязання [PERSON], між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави майна №1456, відповідно до якого відповідач [PERSON] передала у заставу майно, вказане в п/п.1.2 п.1 договору застави, зокрема мякий куточок, кухонний меблевий набір, меблеву стінку, дитячу кімнату, софу та вітальню (а.с.13-18). Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст.547 ЦК України). Підпунктом 1.2 п.1 договору застави №1456 від 17 грудня 2007 року передбачено, що предметом застави ж рухоме майно, вказане в додатку №1 до цього договору, всього на загальну суму 10000 грн. (а.с.18). Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, втім є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Зокрема, поручитель має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст. 555 ЦК України). Згідно із ст.558 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.\~Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.24 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (зі змінами, внесеними до п.24 постановою Пленуму ВССУ №7 від 07 лютого 2014 року) вказав, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до п/п.4.2 п.4 договору поруки №1456 від 19 грудня 2007 року порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором №1456 від 19 грудня 2007 року не предявить вимоги до поручителя. Судом встановлено, що кредитне зобовязання за кредитним договором №1456 від 19 грудня 2007 року мало бути виконане в строк до 19 грудня 2010 року. Відтак, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України та п/п.4.2 п.4 договору поруки №1456 від 19 грудня 2007 року вимога до поручителя [PERSON] могла бути предявлена не пізніше 19 червня 2011 року. З наявної у справі письмової вимоги №28/01-19/12942 від 17 червня 2014 року, вбачається, що така вимога була направлена [PERSON] лише у червні місяці 2014 року (а.с.20). Позов до суду подано у листопаді місяці 2014 року (а.с.2). Отже, визначений ч.4 ст.559 ЦК України та п/п.4.2 п.4 договору поруки №1456 від 19 грудня 2007 року строк предявлення вимоги до поручителя [PERSON] закінчився як на день предявлення цьому відповідачеві вимоги про повернення кредиту, так і на день предявлення позову до суду, що є свідченням припинення поруки та підставою для відмови у задоволенні позову у частині вимог, предявлених до відповідача [PERSON] Таким чином, невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань призвело до утворення заборгованості за кредитним договором №1456 від 19 грудня 2007 року, розмір якої станом на 16 вересня 2014 року склав 7925 грн.65 коп., з яких 3031 грн.37 коп. простроченого основного боргу по кредиту; 3596 грн.98 коп. прострочених процентів за користування кредитом; 713 грн.41 коп. пені за прострочений основний борг по кредиту; 583 грн.89 коп. пені за прострочені проценти за користування кредитом. Ці кошти підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Окрім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких ст.79 ЦПК України, окрім іншого, відносить судовий збір (ч.1). Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (платіжне доручення №66828702 від 30 жовтня 2014 року. Вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial