Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

22 квітня 2015 року позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог вказує на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14 листопада 2013 року [PERSON], отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 23 березня 2015 року має заборгованість в сумі 28512,91 грн. Вказуючи на відмову у добровільному порядку погасити заборгованість, просив позов задовольнити. Представник позивача Лукянчук О.А., в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечив. Відповідач [PERSON],в судове засідання двічі612 та 22 травня 2015 року не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, уповноваженого представника в судове засідання не направив, заяви про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов не подав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір № б/н від 14 листопада 2013 року, відповідно до якого [PERSON], отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. У порушення умов договору [PERSON], зобов'язання за договором не виконує. Згідно розрахунку позивача сума заборгованості станом на 23 березня 2015 року становить 28512 (двадцять вісім тисяч п'ятсот дванадцять) грн. 91 коп., яка складається з наступного: 14145 грн. 41 коп. - заборгованість за кредитом, 11633 грн. 55 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 900 грн. 00 коп. - заборгованість по сплаті пені та комісії; 500 грн. 00 коп. -- штраф (фіксована частина), 1333 грн. 95 коп. - штраф (процентна складова). Розрахунок є належним доказом заборгованості, відповідачем не оспорений. Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв'язку з невиконанням [PERSON], зобов'язання по кредитному договору за якими кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права банку. При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачем кредиту від позивача. Не викликає сумніву і факт неповернення відповідачем позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це. Відсутні також докази, які б заперечували вказаний договір за його безгрошовістю відповідно до ст. 1051 ЦК України. За таких обставин та при наявності таких доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі, при тому, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язання. Судові витрати, суд вважає необхідним відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved