Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

22 листопада 2013 року МТСБУ звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 вересня 2010 року з вини відповідача - водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобілю «Mitsubishi», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], було заподіяно механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована. Завдана пошкодженням автомобіля «Mitsubishi» шкода, відповідачем не була відшкодована, договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілим та відповідачем не було укладено. МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 14883 грн. 28 коп. за шкоду, завдану з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Ураховуючи викладене, позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 14883 грн. 28 коп. на відшкодування шкоди в порядку регресу, витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 200 грн., а також вирішити питання про розподіл понесених судових витрат. Представник позивача у письмовій заяві повідомив судові про те, що МТСБУ підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути справу без участі свого представника (а.с.11,28). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив (а.с.14,70-72). За письмової згоди позивача МТСБУ суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2010 року о 15 год. 45 хв. [PERSON] по пр.Кірова в м.Дніпропетровськ керував автомобілем «Toyota», реєстраційний номерний знак [NUMBER], при цьому в районі будинку №59 через втрату уваги скоїв зіткнення із автомобілем «Mitsubishi», реєстраційний номерний знак [NUMBER], від керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду в попутному напрямку, чим порушив вимоги пп.2.3б Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП постраждалих немає, транспортні засоби пошкоджено. Вказані обставини встановлено постановою судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2010 року, якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номерний знак [NUMBER], належить [PERSON] (а.с.40). На час ДТП власник пошкодженого автомобіля «Mitsubishi» [PERSON] мав діючий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.43). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП не була застрахована (а.с.34-35). 16 грудня 2010 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. З метою встановлення розміру матеріального збитку, спричиненого внаслідок ДТП, МТСБУ звернулось до суб'єкта оціночної діяльності - аварійного комісара [PERSON] (а.с.6,36,56). Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження з визначення вартості дослідження з визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу №29-09-10-1 від 12 жовтня 2010 року, матеріальні збитки, заподіяні власникові автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, без урахування втрати товарної вартості, складають 14883 грн. 28 коп. (а.с.47-56). МТСБУ понесло витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 200 грн. (а.с.36-38). Згідно з платіжним дорученням №243 від 25 січня 2011 року позивачем перераховано [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 14883 грн. 28 коп. згідно з наказом МТСБУ від 25 січня 2011 року №109 (а.с.8-10). Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.2.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. За положеннями ст.257, ч.6 ст.261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Так як сума страхового відшкодування сплачена [PERSON] 25 січня 2011 року, а з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, МТСБУ звернулося 22 листопада 2013 року, про що свідчить штамп відділення зв'язку на конверті, тобто позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності (а.с.10,12). Отже, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у порядку регресу сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 14883 грн. 28 коп. та витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 200 грн.. Оскільки позовні вимоги МТСБУ задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 229 грн. 40 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1). Згідно зі ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Правове регулювання положення особи, яка надає допомогу, передбачене ст.56 ЦПК України. Вирішуючи спір у частині стягнення витрат на правову допомогу, слід перевіряти, чи є особа фахівцем у галузі права та чи має вона право за законом на надання правової допомоги; чи надавала ця особа правову допомогу стороні як фахівець у галузі права чи брала участь у справі як представник позивача. З матеріалів справи (Контракт про надання правової допомоги №62 від 27 вересня 2012 року та Додаткова угода №63 від 15 жовтня 2013 року до Контракту - а.с.61-64) вбачається, що адвокат [PERSON] надала позивачеві правову допомогу по складанню позовної заяви; у процесі розгляду справи по суті здійснювала представництво МТСБУ як позивача з усіма правами, передбаченими стст.27,31 ЦПК України. Отже, відшкодуванню підлягають лише витрати, пов'язані зі складанням позовної заяви, в розмірі 1000 грн., що підтверджено платіжним дорученням №3975 віл 15 листопада 2013 року (а.с.65). На підставі викладеного,

Outcome: approved