Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

22.03.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на наступні обставини. Вона є власником декількох об`єктів нерухомого майна, в тому числі: квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 15 березня 2012 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради, та квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 1-71 від 12 січня 2005 року, посвідченого другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою. Маючи намір відчужити одну зі своїх квартир, вона звернулась до нотаріуса, який виявив, що її нерухоме майно перебуває під арештом. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі реєстраційного номеру обтяження 3594212, зареєстрованого 11 серпня 2006 року за № 3594212 реєстратором Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, на підставі постанови за вх. № 3355/2-41 від 11 серпня 2006 року ДВС у м. Біла Церква, р. 245 ст. 79, накладено арешт на невизначене майно, визначене майно, все нерухоме майно, крім квартири [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Позивач звернулася з проханням про зняття арешту з майна до відповідача, однак її звернення залишилось без задоволення. На її звернення, листом № 16300 від 18.03.2019 року, за підписом начальника відділу ДВС Соколовським О.В., відповідач повідомив, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження у Білоцерківському МВ ДВС ГТУЮ у Київській області на примусовому виконанні виконавчий документ про стягнення з [PERSON] не перебуває та станом на дату надання відповіді не надходив та було запропоновано звернутися до суду щодо вирішення питання про припинення обтяження нерухомого майна. Тобто, відповідач не надав ніякої інформації чому і на яких підставах 11 серпня 2008 року була винесена постанова про арешт належного їй нерухомого майна. Наявність арешту порушує її цивільні права на розпорядження майном. Просила суд звільнити з-під арешту належне їй невизначене майно, визначене майно, все нерухоме майно шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запису про обтяження зареєстрованого 11 серпня 2006 року в реєстрі за № 3594212 реєстратором Перша Білоцерківська міська нотаріальна контора на підставі постанови за вх. № 3355/2-41 від 11 серпня 2006 року ДВС у м. Біла Церква, р. 245 ст. 79. ( а. с. 3-5 ). Ухвалою судді від 26 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 16 годину 30 хвилин 11 квітня 2019 року ( а. с. 12-13 ). Ухвалою суду від 11 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 30 хвилин 20 травня 2019 року ( а. с. 20-21). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву, отримана судом 09.04.2019 року за вх. № 13233, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач Білоцерківський міський відділ ДВС ГУЮ у Київській області в судове засідання не направив свого представника, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Надав до суду заяву, отримана судом 09.04.2019 року за вх. № 13230, в якій просив слухати справу без участі їх представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 15 березня 2012 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради, квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 1-71 від 12 січня 2005 року, посвідченого другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою, власником 1/3 квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, ВРЛ 272761, 15.06.2011 року, посвідчений Другою Херсонською держнотконторою за реєстром № 2-85 ( а.с. 5-7). Позивач [PERSON] , маючи намір відчужити одну з належних їй на праві власності квартир, перебуваючи у нотаріуса, дізналась, що її майно перебуває під арештом на підставі реєстраційного номеру обтяження 3594212, зареєстрованого 11 серпня 2006 року за № 3594212 реєстратором Перша Білоцерківська міська нотаріальна контора, на підставі постанови за вх. № 3355/2-41 від 11 серпня 2006 року ДВС у м. Біла Церква, 245 ст. 79, накладеного на невизначене майно, визначене майно, все нерухоме майно, крім квартири [ADDRESS] . Після отримання інформації про обтяження майна у вигляді арешту на підставі постанови за вх. № 3355/2-41 від 11 серпня 2006 року ДВС у м. Біла Церква, не розуміючи в зв`язку з чим він накладений, позивач звернулась до відповідача з заявою про зняття арешту. На звернення позивача, відповідач листом № 16300 від 18.03.2019 року повідомив останню, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії, у Білоцерківському МВ ДВС ГТУЮ у Київській області на примусовому виконанні виконавчий документ про стягнення з [PERSON] не перебуває та станом на дату надання відповіді не надходив. Враховуючи вищевикладене, у Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області відсутні правові підстави припинення обтяження та запропоновано звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. (а.с. 8). Тобто, відповідач не надав ніякої інформації чому і на яких підставах 11 серпня 2006 року була винесена постанова про арешт належного позивачу невизначеного майна, визначеного майна, всього нерухомого майна, крім квартири [ADDRESS] . Наявність арешту порушує цивільні права позивача на розпорядження майном, у зв`язку з чим, вона була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] зверталася з заявою до начальника Білоцерківського відділу ДВС про зняття арешту з належного їй майна, однак її звернення залишилось без задоволення, оскільки згідно даних АСВП у Білоцерківському МВ ДВС ГТУЮ у Київській області на примусовому виконанні виконавчий документ про стягнення з [PERSON] не перебуває та станом на дату надання відповіді не надходив. ( а. с. 8 ). Отже, безпідставна наявність арешту невизначеного майна, визначеного майно, всього нерухомого майно позивача [PERSON] порушує права останньої на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд. З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду віднести за рахунок позивача. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved