Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

23 січня 2015 року Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача, які в подальшому зменшили. Обґрунтовували їх тим, що 02.05.2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX09790005, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 1 740 грн, з процентною ставкою 12,00 % річних. Відповідач зобов'язаний був щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно графіку. Вказали, що боржник свої зобов'язання по договору не виконував, внаслідок чого судовим наказом Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.03.2008 р. з нього стягнуто борг на 07.02.2008 р. в сумі 2 842,98 грн. Зазначили, що до цього часу вищезгадане рішення суду у примусовому порядку не виконано, а тому станом на 09 січня 2015 р. заборгованість за кредитним договором склала 28 839,39 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530, 1054 ЦК України, просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав письмову заяву про підтримання позову і його задоволення, а справу просив розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити з посиланням на пропуск Банком строку позовної давності, а справу розглянути за його відсутності.. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 02 травня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено строковий кредитний договір № NKXRRX09790005, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 1 740 грн, з процентною ставкою 12,0 % річних на суму залишку кредиту, на строк 12 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення до 02 травня 2008 р. Відповідач зобов'язаний був щомісячно у період з 20 по 25 число здійснювати погашення кредиту згідно графіку, але сумою не менше 178,22 грн. В день укладення договору боржником була отримана вказана сума кредиту готівкою. Судом з'ясовано, що боржник свої зобов'язання за договором не виконував, а тому судовим наказом Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2008 р. з нього стягнуто борг у сумі 2 842,98 грн. До цього часу рішення суду у примусовому порядку не виконано, а тому станом на 09 січня 2015 року борг складає - 28 839,39 грн, з яких: заборгованість по процентам - 6 485,29 грн; заборгованість по комісії - 70,47 грн; пеня - 21 705,84 грн; штраф (фіксована частина) - 250 грн; штраф (процентна складова) - 327,79 грн. За таких обставин, ураховуючи те, що відповідач у своїй заяві нараховану Банком суму боргу не оспорює, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором. Заява (письмова) відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог Банку задоволенню не підлягає виходячи з такого. Відповідно до умов Договору, сторони погодили строк повернення кредиту, а саме - 02 травня 2008 року. Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За правилами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК). Згідно пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що діяли на час укладання кредитного договору позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, відсотків за користування ним, пені і штрафів за цим Договором встановлена сторонами тривалістю у п'ять років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України. Оскільки Договором визначено, що датою повернення кредиту, тобто датою виконання зобов'язання є 02 травня 2008 року, то перебіг позовної давності за спірними правовідносинами розпочався 2 травня 2008 року і мав закінчитися 2 травня 2013 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 23 січня 2015 року. В силу положень частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з виписки, наданої суду представником позивача, відповідач 05 вересня 2014 року здійснив платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 449,78 грн. Таким чином, у зв'язку із здійсненням оплати в рахунок погашення заборгованості, відбулося переривання перебігу позовної давності і після 09 вересня 2014 року перебіг позовної давності з виконання даного Договору почався знову, а відтак, то строк позовної давності не сплив.

Outcome: approved