Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

22 жовтня 2012 року, позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому зменшив, та в якому просив суд, визнати садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 91,5 кв.м, розташований за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя - його та відповідачки, визнати за ним право власності на ? частину садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 91,5 кв.м, розташованого за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS] та припинити право власності відповідачки на ? частину садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача за нотаріально-посвідченою довіреністю підтримав зменшені позовні вимоги [PERSON] Відповідачка [PERSON] та її представник, приймаючи участь в судових засіданнях, первісний позов [PERSON] не визнали повністю, просили суд відмовити у його задоволенні, однак, в подальшому, після зупинення та відновлення провадження по справі ухвалою суду від 25.05.2014 р. і зменшення позовних вимог [PERSON], які були надіслані рекомендованим листом на адресу відповідачки, остання в судові засідання повторно не з`явилася, про дати, час та місце судових засідань була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями з особистими підписами відповідачки, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надала (а.с. 99,106). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи і додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, частиною 3 якої передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України (до внесення змін в редакції Закону № 2913-VI від 11.01.2011 р.) передбачено - об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. У відповідності до ст. 62 СК України - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України вказує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 03.04.2014 р., яке набрало законної сили 14.04.2014 р. і ніким не було оскаржене, було встановлено, що спірний садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 91,5 кв.м, розташований за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS] - було збудовано позивачем [PERSON] і відповідачкою [PERSON] за час їхнього шлюбу, укладеного 09.08.1997 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 09.08.1997 р. і розірвано рішенням Овідіопольського райсуду від 15.10.2012 р., незаконне визнання у шлюбному контракті за відповідачкою [PERSON] права власності на дачну ділянку с будинком, обмежило суб'єктивне право позивача мати на праві власності зазначене спірне майно, у зв'язку з чим, було визнано недійсним умови шлюбного контракту між [PERSON] та [PERSON]., посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського МНО Одеської області [PERSON] (реєстр. № 5193) в частині : належності [PERSON]. дачної ділянки з будинком за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS], і які залишаються у її власності і не успадковуються [PERSON] у випадку, коли [PERSON]. помре раніше [PERSON] (а.с. 12,23,102). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, які були встановлені вказаним вище рішенням Овідіопольського райсуду від 03.04.2014 р., яке набрало законної сили 14.04.2014 р. - суд дійшов висновку, що спірний садовий будинок - є спільною сумісною власністю подружжя, побудованого за час шлюбу сторін з визнанням за позивачем права власності на ? частину вказаного садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 91,5 кв.м, розташованого за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS] і припиненням права власності відповідачки [PERSON] на ? частку спірного садового будинку. З огляду на викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved