Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

22 жовтня 2013р. позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. Ухвалами суду від 6 листопада та 24 грудня 2013р. за клопотаннями представника позивача виключено із числа відповідачів Дніпропетровську міську раду, а із числа третіх осіб - Реєстраційну службу Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач свої вимоги обґрунтувала тим, що домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій розташоване дане домоволодіння, належало на праві приватної власності рідному брату її покійного чоловіка, [PERSON]. 19 жовтня 2009р, [PERSON], зробив довіреність на ім'я її доньки, [PERSON], якою надав їй повноваження щодо розпорядження (дарування) від його імені усім належним йому майном. Крім того, того ж дня, [PERSON] склав заповіт, яким заповідав на випадок його смерті, їй [PERSON], усе належне йому майно. [INFO] [PERSON] помер. 18 лютого 2010р. її донька [PERSON] подарувала їй домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташоване дане домоволодіння. 17 березня 2010р, Договір дарування домоволодіння був зареєстрований у КП «ДМБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Договір дарування земельної ділянки був зареєстрований 7.05.2010р. у Поземельній книзі. 4 липня 2011р, вона звернулася до КП «ДМБТІ» із замовленням для проведення поточної інвентаризації з подальшим замовленням на отримання витягу для дарування домоволодіння [ADDRESS] її внукові. Але, 13 липня 2011р, вона отримала листа про неможливість виконання замовлення, у зв'язку з тим, що відповідно до листа прокуратури м.Дніпропетровська від 28.02.2011р. №636, [PERSON] на час укладання договору був померлий. Після того, як суд визнав договір дарування домоволодіння та земельної ділянки не дійсним та скасував права власності на домоволодіння та земельну ділянку, вона мала намір оформити зазначене майно у встановленому законом порядку спадкування за заповітом. 24 грудня 2012р. вона звернулася до Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини за заповітом, складеного 19.10.2009р, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська встановлено факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем. 20 серпня 2013р. вона звернулася до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію прав власності на домоволодіння та земельну ділянку за померлим, тобто у поновленні реєстрації. Рішенням про відмову у реєстрації, їй було відмовлено у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав, що їх посвідчують. На підставі викладеного позивач просить визнати за нею, [PERSON], право власності на домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засідання представник позивача, підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, стверджуючи що спадкоємців за законом першої черги немає. Відповідач в судовому засіданні позов по суті визнала, посилаючись на те, що [PERSON] є її рідним братом і вона постійно доглядала за померлим. А позивач лише останні пів року доглядав за ним. Проти того, що позивач є спадкоємцем за заповітом вона не заперечувала. Нотаріус Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, в судове засідання на слухання справи не з'явився, надіславши письмові пояснення, в яких просив розглядати справу за його відсутності, заперечень немає(а.с.35,125). Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування домоволодіння [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,0696га. кадастровий №1210100000:09:425:0006, яка відчужується одночасно з вищевказаним домоволодінням [PERSON] від іменні [PERSON] подарувала [PERSON] вищевказане домоволодіння та земельну ділянку (а.с.5). Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що домоволодіння за адресою [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору дарування ВМР №239814 реєстр 254 від 18.02.2010р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на формі приватної власності (а.с.6). Згідно договору дарування земельної ділянки [PERSON] від імені [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0696, розташовану в [ADDRESS], кадастровий номер - 1210100000:09:425:0006(а.с.7). З витягу з Державного реєстру правочинів вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер: 1210100000:09:425:0006, за адресою [ADDRESS](а.с.8). В Державному акті на право приватної власності на землю за №1482 від 15.07.99р. вказано, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0696га. за адресою [ADDRESS](а.с.9). З технічного паспорту, виготовленого станом на 21.09.2012р. на будинок [ADDRESS], вбачається що будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці належить [PERSON] (а.с.10). Згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011р. визнано недійсним договір дарування домоволодіння від 18 лютого 2010р, також визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 18 лютого 2010р. та скасовано реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS], та скасовано реєстрацію права власності на земельну ділянку по [ADDRESS](а.с.13-14). Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2012р. було встановлено той факт, що [PERSON] з березня 2009р. постійно проживала з [PERSON], який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS](а.с.15-16). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2012р. рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2012р. залишено без змін. (а.с.17). Постановою Восьмої Державної Дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS], після смерті [INFO] [PERSON] у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.18). Рішенням державного реєстратора відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень [PERSON] на домоволодіння, що розташоване [ADDRESS] (а.с.22). Допитані в судовому засіданні свідки заявлені позивачем - [PERSON] та [PERSON], які дали покази, що постійно бачили як [PERSON] доглядала та піклувалася за [PERSON] та те, що позивач проживала з [PERSON] більше року. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З ч.5 ст.1268 ЦК України вбачається, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Матеріалами справи встановлено, що позивач своєчасно звернулася із заявою та прийняла спадщину. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. В силу статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так відповідно до матеріалів справи, доказами, що дають можливість встановити право власності на домоволодіння [ADDRESS] є заповіт складений [PERSON] на ім'я [PERSON], та те, що в померлого не має спадкоємців першої черги. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню. Також в судовому засідання представник позивача прохав судові витрати покласти на позивачку, яка їх сплатила. Представник прохала не стягувати їх із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved