Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

24.02.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - позивач) звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з зазначеним позовом посилаючись на те, що 19.12.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (надалі - відповідач) була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукт них кредитних карт. При цьому позивачем зазначено наступне. Відповідно до умов угоди, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13872,47 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 09.02.2014 року має заборгованість - 19109, 42 грн., яка складається з наступного: 13601, 57 грн. - заборгованість за кредитом; 2410, 68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1711, 01 грн. - штрафи; 500, 00 грн. - штраф; 886, 16 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, в подальшому участі в судових засіданнях не брав, подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, в подальшому участі в судових засідання не брали, причини неявки не повідомили, повідомлялись про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. У зв'язку із зазначеним, суд на місці ухвалив проводити судове засіданні за відсутності сторони відповідача за наявними у матеріалах справи доказами. З'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2012 року року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукт них кредитних карт (а.с. 5). Відповідач підтвердила свою згоду на те,що підписана угода разом із запропонованими умовами та правилами,тарифами складають між позивачем та відповідачем Договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві (а.с. 4). Відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір відповідає вимогам ст. ст. 1054-1055 ЦК України. Відповідно до умов угоди, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13872,47 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Положеннями Договору передбачено, що ТОВ КБ «ПРИВАТБАНК»» у випадку порушення Позичальником строків сплати передбачених Договором платежів має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування, а також плати за ведення кредитної справи. При не своєчасній сплаті Позичальником платежів в строки, передбачені Договором, Кредитор має право вимагати від позичальника оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку згідно чинного законодавства України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, а саме: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. В судовому засіданні встановлено, що незважаючи на те, що при підписанні договору відповідач погодився з його умовами, станом на час розгляду справи [PERSON] свої зобов'язання не виконала, суму кредиту за кредитним договором не повернула, внаслідок чого утворилась значна заборгованість, яка станом на 09.02.2014 року має заборгованість - 19109, 42 грн., яка складається з наступного: 13601, 57 грн. - заборгованість за кредитом; 2410, 68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1711, 01 грн. - штрафи; 500, 00 грн. - штраф; 886, 16 грн. - штраф (процентна складова). (а.с. 3) Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. На основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved