Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

22 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відділ ДВС). Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 липня 2010 року та від 08 квітня 2013 року було накладено арешт на все її нерухоме майно, про що вона дізналася 28 січня 2021 року, звернувшись до нотаріуса з приводу відчуження нерухомого майна. Посилаючись на те, що 16 травня 2011 року та 28 серпня 2013 року виконавчі провадження, в яких вона була боржником, були закінчені, просила звільнити з-під арешту все належне їй нерухоме майно. Особи, які беруть участь у справі, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, вказав, що повністю підтримує заявлені вимоги. Відповідач про причини неявки свого представника суду не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 244762250 від 17 лютого 2021 року (а. с. 11-12) вбачається, що на все нерухоме майно (невизначене майно), що належить [PERSON] , відділом ДВС було накладено арешт на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 липня 2010 року та від 08 квітня 2013 року. Згідно з відповіддю на заяву позивачки за вих. № 29998 від 11 листопада 2020 року, наданою відділом ДВС (а. с. 13), на виконанні відділу знаходились виконавчі провадження №№ 20047905 та 28778665, які 16 травня 2011 року та 28 серпня 2013 року відповідно були завершені та в подальшому знищені у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання згідно з «Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року. Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи те, що на даний час позивачка як власниця не має можливості належним чином здійснювати своє право власності на належне їй майно, підстав для накладення арешту на це майно за вищевказаними виконавчими провадженнями немає, суд вважає можливим задовольнити вимоги [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки за клопотанням представника останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved