Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

22.03.2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди в сумі 1863,52 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 25.05.2014 року близько 20 год. [PERSON], на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс позивачу тілесні ушкодження. Органами досудового слідства дії відповідача були кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України. Внаслідок отримання ушкоджень [PERSON] проходив лікування, на яке було витрачено кошти в сумі 4863,52 грн. Дану суму він просив стягнути з відповідача. Крім того, просив стягнути з [PERSON] відшкодування моральної шкоди, розмір якої він оцінює в сумі 20000 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що кримінальне провадження відносно відповідача закрито у звязку з його відмовою від обвинувачення. Він подавав відповідну заяву слідчому, оскільки [PERSON] обіцяв відшкодувати завдану шкоду та видав розписку від 04.02.2016 року про зобовязання виплатити 5000 грн. На теперішній час відповідач відмовляється виплачувати відшкодування. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що не визнає своєї вини у заподіянні тілесних ушкоджень позивачу. Між ними дійсно склались неприязні стосунки. 25.05.2014 року між ними виникла сварка у звязку з протиправною поведінкою позивача. [PERSON] відштовхнув від себе [PERSON], останній втратив рівновагу та впав. При цьому будь-яких тілесних ушкоджень не отримав. Припускає, що ушкодження могли бути завдані того ж дня іншими невідомими особами. Визнає, що писав розписку про зобовязання виплатити позивачу кошти в сумі 5000 грн., яку сторони погодили як загальний розмір компенсації, у якості «вибачення» перед позивачем. З цієї суми 3119 грн. сплачено згідно банківської квитанції на користь медичного закладу за витрати на лікування [PERSON] Вимоги про відшкодування витрат на лікування згідно наданих чеків відповідач вважає необґрунтованими, оскільки відсутні докази призначення позивачу саме придбаних препаратів. Крім того, період придбання деяких з них значно пізніше часу лікування від завданих ушкоджень. Моральна шкода також не доведена позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Сторонами визнається факт сварки на ґрунті особистих неприязних відносин 25.05.2014 року. За клопотанням сторін, судом витребувано матеріали кримінального провадження за фактом завдання тілесних ушкоджень позивачу та його амбулаторну медичну карту. З наданих доказів встановлено, що за заявою [PERSON] 26.05.2014 р. було внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за № 12014060090000577. 02.02.2016 р. [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Відповідно до висновку експерта № 224 від 10.06.2014 року тілесні ушкодження у [PERSON] у вигляді синців навколо лівого ока, на спинці носа зліва з переходом на ліву акулову ділянку та щоку, на лобі справа, синця та саднів в ділянці задньої поверхні правого плечового суглоба, утворились від дії тупого предмета, давністю можливо 25.05.2014 року, належать до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді переломів 6,7 ребер справа утворились від дії тупого предмету, давністю можливо 25.05.2014 року, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Постановою від 05.02.2016 року кримінальне провадження № 1201406009000577 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, було закрито за заявою [PERSON] про відмову від обвинувачення (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Оскільки кримінальне провадження за фактом заподіяння тілесних ушкоджень закрито, а відповідача не притягнуто до кримінальної відповідальності, - формально відсутні підстави вважати вчинене ним діяння злочином. Разом з тим, суд дійшов висновку про наявність підстав для цивільно-правової відповідальності [PERSON] за завдану шкоду. Відмова потерпілого від кримінального переслідування заподіювача шкоди не позбавляє його права вимагати відшкодування в порядку цивільного позову. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розписку відповідача від 04.02.2016 року про зобовязання виплатити 5000 грн. та квитанцію про сплату на користь медичного закладу витрат на лікування позивача, суд оцінює як докази, що підтверджують визнання відповідачем своєї вини у заподіянні тілесних ушкоджень [PERSON] Згідно наданої на запит суду медичної документації, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 26.05.2014 року по 06.06.2014 року, після чого отримав рекомендації з амбулаторного лікування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем, на підтвердження факту проходження лікування, надано чеки на придбання лікарських засобів та медичних препаратів на суму 789,82 грн. у 2014 році, в період, що співпадає з часом його лікування, а придбані товари за найменуваннями відповідають призначенням лікарів та характеру тілесних ушкоджень . Суд не приймає до уваги, чеки на придбання лікарських засобів у 2015 році, оскільки не вбачає їх звязку з подіями, які мали місце 25.05.2014 р., а саме з нанесенням тілесних ушкоджень [PERSON] позивачу. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю, а п. 7 згаданої Постанови зазначено, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичні чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд погоджується, що внаслідок протиправних дій з боку відповідача позивачу заподіяні також і моральна шкода, що виразилась у фізичних стражданнях, яка підлягає відшкодуванню. Відповідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Тому суд вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 грн. буде відповідати характеру та обсягу страждань позивача, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2-ї групи, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно частині задоволених позовних вимог в сумі 310 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial