Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

23 березня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про стягнення грошових коштів, в якій просить стягнути з Одеської міської ради суму матеріальної\~шкоди у\~розмірі 1\~846\~532, 88 грн. (а.с. 2-4). Ухвалою судді від 24 березня 2016 року позов залишений без руху, оскільки позивачкою не сплачений судовий збір. 30 березня 2016 року до суду надійшла заява про усунення недоліків заяви (а.с.29) 31 березня 2016 року по справі відкрито провадження. В судовому засіданні 16 серпня 2016 року представник позивача надав уточнену позовну заявою в якій просить стягнути з Одеської міської ради на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 6\~785\~086 гривень 24 копійки (а.с. 37-39). 23 вересня 2016 року позивачка уточнила позовні вимоги в яких просить стягнути суму матеріальної шкоди у розмірі 7\~332\~368 гривень 23 копійки (а.с. 102-103). Ухвалою суду від 09 серпня 2017 року зупинено провадження по справі до розгляду апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «АЛЬКОР» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2013 року у справі №1522/29828/12 за позовом Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі: Міністерства інфраструктури України, Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» до Одеської міської ради, Управління Державного земельного агентства у м. Одеса, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Міністерства юстиції України про визнання недійсним договору, державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та майном. 20 листопада 2017 року по справі поновлено провадження (а.с. 140). 26 червня 2018 року позивачка остаточно уточнила позовні вимоги та просить стягнути з Одеської міської ради (код ЄДРПОУ: 26597691) на користь [PERSON] суму\~матеріальної шкоди\~у розмірі 1\~846\~532, 88 грн. (один мільйон вісімсот сорок шість тисяч п`ятсот тридцять дві гривні) 88 коп. (вісімдесят вісім копійок); суму інфляційних втрат\~за період\~з 09.08.2006\~року по\~червень 2018\~року у\~розмірі 5\~484\~202\~грн. (п`ять мільйонів чотириста вісімдесят чотири тисячі двісті дві гривні) 65 коп.; суму витрат на\~утримання земельної\~ділянки в\~розмірі 28\~961,82\~грн. (двадцять\~вісім тисяч\~дев`ятсот шістдесят\~одна гривня)\~82\~коп.;\~три процента\~річних у\~розмірі 658\~073 грн. (шістсот п`ятдесят вісім тисяч сімдесят три гривні) 96 коп. Мотивує вимоги тим, що Рішенням Одеської міської ради від 28.12.2001 року № 3256-XXIII було вирішено надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Алькор» у тимчасове довгострокове користування, на умовах оренди, терміном на 5 років, земельну ділянку, загальною площею 5,2359 га. за адресою: [ADDRESS] , з яких земельна ділянка площею 4,8363 га. для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу. Рішенням Одеської міської ради від 04.02.2004 року № 2222-XXIV було вирішено продати ТОВ «Алькор» земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель рекреаційного призначення міста, раніше наданих ТОВ «Алькор», площею 4,8363 га. за адресою: [ADDRESS] , для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу. 05.11.2004 року між учасниками ТОВ «Алькор» укладений договір про виділення частки земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., зареєстровано в реєстрі під № 2052, відповідно до умов якого 26 фізичних осіб, в зв`язку з виходом зі складу товариства в якості повернення їх вкладів до статутного капіталу в натуральній формі майном, отримали у власність частки земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевказаного договору вона отримала у власність земельну ділянки призначену для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,5500 га. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Одеського міського управління земельних ресурсів нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,5500 га. складає 1\~846 532 грн. (один мільйон вісімсот сорок шість тисяч п`ятсот тридцять дві гривні) 88 коп. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2013 року по справі №1522/29828/12, яке набрало законної сили 17.02.2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.04.2004 року, укладений між Відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алькор». Визнано недійсним та скасовано державний акт серії ОД №046706 на право власності на земельну ділянку, для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належну [PERSON] . Витребувано земельну ділянку 4,8363 гектара на користь територіальної громади м. Одеси та Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство». Таким чином, судом було повернуто земельну ділянку первісному власнику, а саме територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради. В зв`язку з цим виникла ситуація, коли у продавця залишилась і земельна ділянка, і гроші, що є не справедливим та незаконним. При цьому, застосування реституції є неможливим, оскільки ТОВ «Алькор» припинило свою діяльність 29.12.2011 року. Отже, кошти в розмірі 1\~846 532 грн. підлягають стягненню з Одеської міської ради на користь позивача, а також інфляційні втрати в цілому за період з 09.08.2006 року по червень 2018 року в сумі 5\~484\~202,65 грн., витрати на утримання земельної ділянки в розмірі 28 961,82 грн. та три процента річних за період з 09.08.2006 року по 25.06.2018 року. 18.10.2018 року представник відповідача надав відзив на позов (а.с.173-177). В судовому засіданні позивачка та представник позивача підтримали позовні вимоги, які були прийняті судом 26 червня 2019 року та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Зазначають, що Одеська міська рада не відповідає за зобов`язаннями ТОВ\~фірма\~«Алькор» та до неї не можуть бути пред`явлені претензії, у тому числі майнові, за якими має відповідати ТОВ фірма «Алькор». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 09 квітня 2003 року між ТОВ фірма «Алькор» та Одеською міською радою на підставі її рішення від 28 грудня 2001 року № 3256-XXIII «Про затвердження проекту відведення та надання товариству з обмеженою відповідальністю «Алькор» земельної ділянки загальною площею 5,2359 га. за адресою: [ADDRESS] , для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу та організації запроектованої вилиці», було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,2359 гектара за адресою: [ADDRESS] , у тому числі 4,8363 гектара - для проектування і будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу». 14 квітня 2004 року на підставі рішення Одеської міської ради від 04 лютого 2004 року № 2222-XXIV\~між ТОВ фірма «Алькор» та Одеською міською радою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 4,8363 гектара. При цьому [PERSON] не була стороною правочину. Так, [PERSON] разом із іншими фізичними особами у 2004 році вийшли із складу учасників ТОВ «Алькор» із поверненням свого вкладу у натуральній формі у вигляді земельної ділянки, сформованої внаслідок поділу земельної ділянки по [ADDRESS] . Однак, у подальшому відповідний договір купівлі-продажу, а також правочини щодо набуття права власності фізичними особами на земельні ділянки, що утворились внаслідок поділу, оскаржено у судовому порядку. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2013 року у справі 1522/29828/12, яке у подальшому набрало чинності, вирішено визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки від 14.04.2004 року, укладеного між Одеською міською радою та ТОВ фірма «Алькор», визнано недійсними та скасовано державні акти, видані на земельні ділянки, що утворились внаслідок поділу масиву площею 4,8363 га., скасовано державну реєстрацію права власності на землю, а також витребувано земельні ділянки на користь територіальної громади м. Одеси. Обґрунтовуючи у позові стягнення з Одеської міської ради грошової суми у розмірі 1\~846\~532 грн. 88 коп., позивач у першу чергу посилається на ст.\~1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Дані положення є досить слушними, однак стосуються вони саме позивача, а не Одеської міської ради, оскільки саме [PERSON] протиправно заволоділа земельною ділянкою територіальної громади м. Одеси, яку згодом було витребувано у неї на підставі судового рішення. Висновки, викладені у рішенні Приморського районного суду м. Одеси у справі 1522/29828/12 та рішеннях апеляційної та касаційної інстанцій, свідчать про те, що саме [PERSON] є особою, що безпідставно набула майно (земельну ділянку) Одеської міської ради. Так, Приморський районний суд м. Одеси встановив, що «купівля-продаж та подальший перерозподіл земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , яка була відчужена Одеською міською радою на користь ТОВ фірма «Алькор», а в подальшому на користь фізичних осіб, було здійснено з порушенням вимог технічного паспорту, відповідно до вимог п.\~6 якого поділ земельної ділянки не можливий. Відповідно до п. 3.5.6 оспорюваного договору купівлі-продажу від 14.04.2004 р. на ТОВ фірма «Алькор» покладений обов`язок дотримуватись обмежень та обтяжень, що накладені на земельну ділянку, яка є предметом договору. Згідно п. 1.2 вищезгаданого договору, на земельну ділянку відповідно до ст.ст. 110, 111 ЗК України поширюються обмеження щодо заборони на зміну цільового призначення без узгодженої у встановленому порядку проектної документації та розробки проекту відведення, умови розпочати та завершити забудову або освоєння земельної ділянки у встановлені строки. При зміні власника земельної ділянки на нього також покладаються всі обмеження та обтяження, передбачені цим договором. Вказані вимоги відповідно до ст. 110 ЗК України також розповсюджуються при поділі землі та на нових власників. Крім того, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» набута юридичною особою земельна ділянка не є спільною власністю її засновників, учасників або членів і не може розподілятися між ними як співвласниками. Таким чином, з врахуванням передбаченого договором купівлі-продажу від 14.04.2004 р. цільового призначення земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] для проектування і будівництва спортивно-оздоровчого комплексу, з реконструкцією існуючого корпусу, яке при подальшому відчужені на користь фізичних осіб не змінювалось, його фактичне використання за вказаним призначенням фізичними особами не є можливим після його поділу. До наступного часу земельна ділянка, розташована по вказаній адресі не використовується, що з врахуванням положень ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» є нецільовим використанням земельної ділянки. Зазначене у кожному оспорюваному державному акті на земельну ділянку в [ADDRESS] , цільове призначення суперечить положенням Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.» Таким чином, саме товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Алькор» та учасники, які протиправно розподілили первісну земельну ділянку, яка взагалі не підлягала розподілу, вчинили порушення законодавства. Фізичні особи, у тому числі позивач, внаслідок таких противоправних дій незаконно захопили землі територіальної громади м.\~Одеси. Приморський районний суд м. Одеси, задовольняючи позовну заяву про витребування земельної ділянки відповідно до вимог ч. 1. ст. 153 ЗК України зазначив, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно статті 212 ЗК України повернення самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Також слід зазначити, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Таким чином, Приморський районний суд м. Одеси у рішенні, із яким пов`язано подання позовної заяви, встановив, що саме фізичні особи (у тому числі позивач) ТОВ фірма «Алькор» незаконно здійснили поділ земельної ділянки, яка відповідно до технічного паспорту, поділу не підлягала. Крім того, без зміни цільового призначення відповідна земельна ділянка взагалі не могла належати фізичній особі. У зв`язку з цим з метою захисту прав територіальної громади як власника земельної ділянки суд витребував її у позивача [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси. Слід звернути увагу, що безпосередньо у статті 1212 ЦК України у частині 3 зазначається, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Таким чином, посилання позивача на статтю 1212 ЦК України не відповідає обставинам справи, а у Одеської міської ради не виникає жодних зобов`язань по відношенню до [PERSON] , оскільки міська рада не набувала жодного майна або грошей від вказаної особи. При цьому, суд приймає до уваги, що сума вкладу [PERSON] до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю складала 734\~274 грн 60 коп. В протоколі загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Алькор» від 08 жовтня 2004 року зазначено про повернення [PERSON] частки майна у натуральній формі у вигляді земельної ділянки розміром 0,55 га на загальну суму 734\~274 грн 60\~коп. Тобто, сума внеску, сума ризику (як учасника товариства з обмеженою відповідальністю) та сума, яку отримала [PERSON] у натуральній формі у зв`язку із виходом із товариства складає саме 734\~274\~грн 60 коп. Після виходу із складу учасників товариства [PERSON] отримала від ТОВ фірма «Алькор» вказану земельну ділянку в якості внеску, який повертається учаснику після виходу. Враховуючи порушення норм чинного законодавства, а також те, що ТОВ фірма «Алькор» не мала права її відчужувати (у тому числі передавати у власність [PERSON] ) вказану земельну ділянку було витребувано у\~ [PERSON] . Таким чином, саме ТОВ фірма «Алькор» є особою, яка не будучи власником, передала [PERSON] земельну ділянку, що у подальшому мало наслідком повернення її законному власнику. Погоджуючись на отримання свого внеску у натуральній формі, при тому, що частка [PERSON] була у грошовій формі, позивач усвідомлював можливі ризики таких дій, які полягають у можливому знищенні речі, її псуванні, захопленні, можливому вибутті тощо, що у подальшому і відбулось. Таким чином, усі спори стосовно повернення свого внеску до статутного капіталу товариства, а також спори, пов`язані із тим, що ТОВ\~«Алькор» передало у власність позивача земельну ділянку, набуту за недійсним договором, мають вирішуватись між [PERSON] та ТОВ фірма «Алькор». Таким чином, позивач неправильно обрав спосіб захисту свого права, передбачений ст. 16 ЦК України, оскільки вимога про стягнення грошових коштів в порядку реституції може бути заявлена тільки до сторони договору. Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, стягнення витрат на утримання земельної ділянки, стягнення трьох процентів річних, то вони також не підлягають задоволенню, як такі, що є похідними від основної вимоги про стягнення грошових коштів. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed