Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

23 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, яку мотивував тим, що 23 листопада 2015 року його було прийнято на посаду власного кореспондента тижневика «Кримська світлиця» ДП «НГЖВ». При цьому генеральний директор видавництва [PERSON] пояснив, що редакція «Кримської світлиці» у звязку з окупацією має переїхати з Криму до Києва. Також директор у своєму наказі висунув неприйнятну до виконання умову щодо надсилання матеріалів до київської редакції, окрім електронної, ще й обовязково звичайною поштою. Працюючи на той час вже два роки в окупації, колектив редакції з такою постановкою питання не погодився. Надсилаючи свої щотижневі матеріали до редакції зареєстрованої газети «Кримська світлиця», він належно виконував свої кореспондентські обовязки, проте не погодився надсилати їх до незареєстрованого клона газети, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1. Через незгоду на переїзд до м. Києва наказом генерального директора від 20 грудня 2016 року його було звільнено з посади, проте до цього часу підприємство не провело остаточного розрахунку при звільненні. Позбавивши його належної йому заробітної плати, ДП «НГЖВ» фактично позбавило його засобів до існування, поставило на межу виживання, що спричинило тяжку депресію та завдало йому моральних страждань. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути суму невиплаченої заробітної плати за шість місяців 2016 року в розмірі 13\~518 грн. ( 2253 х 6 = 13\~518), недоотримані відпускні за рік роботи в сумі 974,60 грн., а також 10000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду. 26 червня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON], в якій він уточнив період за який йому не було виплачено заробітну плату, а саме за: січень, липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2016 року. Сума невиплачених коштів складається з: заробітної плати (2253 х 6) = 13518 грн., невиплачених за пів місяця відпускних в розмірі 974,60 грн., що разом становить 14492,60 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» [PERSON] позов не визнав повністю, просив в позові відмовити, суду також зазначив, що наказом ДП «НГЖВ» редакція газети «Кримська світлиця» була переведена до міста Києва, працівникам, які виявили бажання переїхати до м. Києва разом з редакцією, встановлювались соціальні гарантії. Також наказом №22-ОД від 07 червня 2016 року, з яким позивач був ознайомлений, встановлювалося, що подання матеріалів до переміщеної редакції газети «Кримська світлиця» повинно було здійснюватися в електронному вигляді та в письмовому за допомогою пошти. Разом з тим, після переведення редакції газети з колективом з окупованої території АР Крим до Києва позивач [PERSON] не вчинив жодних дій, які свідчили б про намір продовжити трудові відносини з підприємством, не зявлявся на робочому місці, жодним чином не виконував свої посадові обовязки, не надсилав матеріалів у встановленому порядку, а тому за час його відсутності по дату звільнення заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася. Через викладені обставини позивача було звільнено за відмову перевестись до іншої місцевості разом із редакцією газети «Кримська світлиця», законність такого звільнення позивачем не заперечувалась. До того ж [PERSON] будь-якого обґрунтованого розрахунку заборгованості по заробітній платі до позову не додано. Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Заслухавши позивача [PERSON], представника ДП «НГЖВ» [PERSON], дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що редакція газети «Кримська світлиця», де працював позивач на посаді власного кореспондента, є структурним підрозділом Державного підприємства «Газетно-журнальне видавництво» (а. с. 133-149). Наказом №12-ОД від 18.05.2015 передбачено переведення Редакції газети «Кримська світлиця», що опинилась на тимчасово окупованій території в м. Сімферополі з 15.09.2015 у приміщення головного офісу відповідача за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1. Вказаний наказ визначав порядок та строки реалізації такого переведення, закріплював права та гарантії для працівників, що переводяться в іншу місцевість (а. с. 129-130). Наказом №14-ОД від 08.07.2015 було відмінено наказ № 12-ОД від 18.05.2015 у зв'язку з відсутністю на підприємстві начальника відділу кадрів та інспектора відділу кадрів, які б мали забезпечити виконання наказу щодо переведення Редакції газети «Кримська світлиця» з м. Сімферополя до м. Києва та переведення працівників вказаної редакції на роботу в іншу місцевість (а. с. 101). Наказом №39-ОД від 21.12.2015 був скасований наказ № 14-ОД від 08.07.2015 (а. с.153). 23 листопада 2015 року [PERSON] прийнято на посаду власного кореспондента редакції газети «Кримська Світлиця» ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» з посадовим окладом згідно штатного розпису, з випробувальним терміном три місяці, що підтверджується копією наказу генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» [PERSON] від 23 листопада 2015 року №162/09-5 та записом в трудовій книжці позивача (а. с. 6, 9). З копії наказу №22-ОД від 07 червня 2016 року вбачається, що наказом № 12-ОД від 18.05.2015 року «Про переведення редакції газети «Кримська світлиця» з м. Сімферополя до м. Києва та переведення працівників редакції газети «Кримська світлиця» на роботу в іншу місцевість» та наказів № 07-ОД від 08.02.2016 року та № 65/09-05 від 14.03.2016 року, адреса місця роботи та робочого місця працівників редакції газети «Кримська світлиця» визначено адресу місцезнаходження підприємства, а саме : м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1. У п. п. 2-3 зазначено наказу власного кореспондента [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обовязків тимчасово підпорядковано генеральному директору [PERSON] та зобовязано подавати інформацію та матеріали для газети «Кримська світлиця» відповідальному секретарю Миткалик Іврині Василівні на її електронну пошту щовівторка до 16.00 та надсилати друкований варіант тексту підписаний власноруч на адресу ДП «Газетно-журнальне видавництво» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1, поштою (а.с. 23). Зазначений наказ від 07 червня 2016 року №22-ОД [PERSON] вручено 01 липня 2017 року (а. с. 24, 57). Як вбачається з доповідних записок відповідального секретаря редакції газети «Кримська світлиця» [PERSON] від 23.09.2016, 27.09.2016, 29.09.2016, 15.11.2016, актів про повторне невиконання власних трудових обовязків та розпорядчих документів керівництва від 27.09.2016, 29.09.2016, 28.09.2016, 15.11.2016, 16.11.2016, акту службової перевірки відносно [PERSON] від 20 грудня 2016 року, доповідної записки начальнику відділу кадрів [PERSON] від 20.12.2016 та табелів робочого часу з липня, починаючи з червня 2016 року і до дня звільнення 20 грудня 2016 року, [PERSON] жодної інформації та матеріалів на адресу [PERSON], як це було визначено наказом №22-ОД від 07.06.2016, не направив, на робоче місце не прибув, свої посадові обовязки не виконував (а. с. 26, 27, 29-39, 122-126). 20 грудня 2016 року позивача звільнено з посади власного кореспонденту редакції газети «Кримська Світлиця» ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у звязку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці, про що свідчить копія наказу № 279/10-05 від 20 грудня 2016 року та відповідні записи у трудовій книжці останнього (а. с. 8-9). В судовому засідання позивач суду підтвердив, що на адресу відповідального секретаря Миткалик І.В. жодного матеріалу не направив, на робоче місце за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1 не прибув, оскільки вважає накази про переведення редакції газети «Кримська світлиця» від 18 травня 2015 року №12-ОД та про організацію робочого процесу від 07 червня 2016 року №22-ОД незаконними. Крім того, свої публікації розміщав на сторінках тижневика «Кримська світлиця», що підтверджується складеним ним переліком статей (а. с. 105-108). Але суд звертає увагу на те, що зазначені накази, яким був визначений порядок діяльності газети «Кимська світлиця» та визначено виконання своїх посадових обовязків власним кореспондентом газети «Кримська світлиця» [PERSON] є діючими, ніким не скасовані і самим позивачем вони не оскаржувались також. Крім того, перелік статей власного кореспондента тижневика «Кримська світлиця», який склав сам позивач, не є належним та допустимим доказом того, що [PERSON] належним чином виконував свої посадові обовязки. Також позивач наполягав на тому, що за січень 2016 року йому не виплатили заробітну плату взагалі, а з лютого 2016 року по червень включно 2016 року виплачували заробітну плату не в повному обсязі. Доказом таких незаконних дій, на думку позивача, є роздруківка ПАТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів на його рахунку (а. с. 11). Але всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження зазначеного вище, зазначена роздруківка ПАТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів на рахунку позивачем таким доказом не є. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плати це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено, що [PERSON] з липня 2016 року і до дня звільнення 20 грудня 2016 року на робоче місце за адресою: м. Київ, вул. Васильківська , буд. 1, не прибув, свої трудові обовязки, які були визначені наказом №22-ОД від 07 червня 2017 року, не виконував, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цього він не міг зробити з поважних причин суду не надав. Таким чином, позивач не довів суду, що відповідач не виплатив йому заробітну плату за січень 2016 року, не довів й того, що у липні листопаді 2016 року він належним чином виконував свої трудові обовязки, а відповідач не виплатив йому заробітну плату за цей період роботи. Також позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода в сумі 10000 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: approved