Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

23 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] , яка є її дочкою, народила [INFO] сина- [PERSON] . З моменту народження сина, відповідач ніяким чином не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не проявляє заінтересованості в подальшій його долі, не цікавиться станом здоров`я, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тобто створились такі умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених на неї законом обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку матері дитини, яка знаходиться на повному утримання бабусі. При цьому зауважує, що місце перебування її доньки [PERSON] невідомо, а життям сина остання не цікавиться. Вказані факти розцінюються як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача як матері до своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на те, що мати зовсім не піклується про фізичний та духовний розвиток своє дитини, уникає спілкується з малолітнім сином, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає доцільним та необхідним позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 29 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 23-24). 27 січня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 34). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно. Про час, день та місце розгляду справи остання повідомлялась належним чином за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Судова повістка повернулась без вручення, оскільки адресат за вказаною адресою не проживає (а. с. 39). Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач по справі вважається належним чином повідомлений про час, день та місце проведення судового засідання. Крім того, відповідач належним чином повідомлялася про час, день та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила (а. с. 36). На підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням цього оголошення про виклик, відповідач по справі вважається належним чином повідомленоюий про час, день та місце проведення судового засідання. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Білопільської міської ради Головаченко С.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник Служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, оскільки відповідно до розпорядження голови Білопільської РДА від 13ю.01.2021 року № 02-ОД «Про припинення шляхом ліквідації служби у справах дітей Білопільської РДА», 15 лютого 2021 року відбулося вивільнення всіх працівників служби у справах дітей, що встановлено із листа голови ліквідаційної комісії служби у справах дітей Білопільської РДА (а. с. 40). Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач [PERSON] проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача [PERSON] , представника органу опіки та піклування Білопільської міської ради Головаченко С.О., повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , 1960 року є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи в їх сукупності (а. с. 8, 10, 17-18 ). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а. с. 9, 11). Довідкою, виданою виконкомом Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області встановлено, що з липня 2019 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] , проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , 1960 року народження за адресою: [ADDRESS] . Відомостями про місце перебування матері дитини [PERSON] сільська рада не володіє (а. с. 12). За даними Ворожбянського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Білопільської районної ради Сумської області встановлено, що [PERSON] , яка є мамою [PERSON] , 2017 року народження не бере участі у вихованні сина, не спілкується з вихователем ДНЗ, не відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Дитина відвідує дитячий садок при Кальченківській філії Ворожбянського ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 3 із 23 вересня 2019 року та проживає з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 30 вересня 2020 року за № 149 встановлено, що [PERSON] , 1960 року народження проживає за адресою: [ADDRESS] разом з онуком [PERSON] , 2017 року народження. Батько дитини записаний зі слів матері - [PERSON] . Із липня 2019 року мати залишила сою дитину бабусі по теперішній час. За зазначений період остання не приїжджала до дитини і взагалі перестала виходити на телефонний зв`язок, матеріально не допомагала, не піклувалась про стан здоров`я сина, його фізичний та моральний розвиток, чим перестала виконувати свої батьківські обов`язки, що негативно позначається на самоствердженні дитини, спричиняючи йому душевні переживання. З моменту від`їзду матері [PERSON] , вихованням дитини займається бабуся, та її співмешканець: дитина відвідує садок, завжди одягнений охайно, врівноважений, активно бере участь у виховних заходах закладу. Під час обстеження умов проживання дитини з бабусею за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що малолітній [PERSON] проживає у будинку з усіма зручностями, для нього створено всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку, сім`я забезпечена продуктами харчування достатній кількості. Оскільки [PERSON] фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, рішенням комісії з питань захисту прав дитини, враховуючи її інтереси, вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 14-16). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує покладені на неї законодавством батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої дитини, його підготовкою до самостійного життя, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 та 8 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Із вищезазначеного висновку органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області встановлено, що [PERSON] , 1984 року народження доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток як складової виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоюванню дитиною загальновизнаних норм моралі, жодним чином не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тощо. З огляду на викладене, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а також з метою попередження негативних наслідків для дитини, суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не піклується про його здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, матеріально не утримує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved