Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

22 лютого 2016 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить [PERSON] та [PERSON], які є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], позбавити батьківських прав щодо нього, посилаючись на те, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов'язків, не приймають належної участі у вихованні та утриманні свого сина. Також, позивач просить ухвалити рішення щодо призначення її опікуном онука [PERSON], передачі їй його на проживання та стягнення з [PERSON]на її користь аліментів на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно. У судове засідання позивач не з'явилася, надіславши до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги повністю та просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не заявилися, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, а [PERSON] не заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього[PERSON] Представник третьої особи - органу опіки і піклування міської ради до суду не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує позов у частині позбавлення відповідачів батьківських прав. За викладених обставин, суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 11). Згідно довідки ОСББ «Льоноцвіт-100» про склад сім'ї за № 252 від 18 листопада 2015 року, малолітній [PERSON] мешкає разом із своєю бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі тривалий час не спілкуються із сином [PERSON], не приймають належної участі у його вихованні та утриманні, не піклуються про фізичний і духовний розвиток, не цікавляться життям дитини. Таким чином, фактично втратили родинний зв'язок із своєю дитиною, самоусунулися від виконання батьківських обов'язків по її вихованню і без поважних причин не виявляють щодо неї батьківського піклування, що підтвердилось у судовому засіданні показами свідка [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає, що наведені обставини підтверджують свідоме ухилення (самоусунення) відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, які без поважних причин не виявляють щодо своєї дитини батьківського піклування. Згідно висновку органу опіки і піклування, що затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради за № 864 від 07.09.2016, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON]відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 76). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного житті, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині позбавлення відповідачів батьківських прав обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON]від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини ухиляються, нехтують батьківськими правами та не піклуються про сина. Щодо вимог позивача про призначення її опікуном онука [PERSON], передачі їй його на проживання та стягнення з [PERSON]на її користь аліментів на утримання малолітнього [PERSON] щомісячно суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч. 2 ст.244 СК України, при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. На підставі вимог ч. 3 ст.72 ЦК України, опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо. Як вбачається з матеріалів справи, органом опіки та піклування не надано затвердженого подання на призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON]. Отже, враховуючи викладене, суд вбачає, що відсутні підстави для призначення [PERSON] опікуном [PERSON], [INFO], передачі їй його на проживання та стягнення з [PERSON]на її користь аліментів для утримання малолітнього. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд, враховуючи обов'язок батьків, відповідно до ст.180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття, одночасно приймає рішення про стягнення з них аліментів на утримання їх дитини. Але, оскільки, на час розгляду справи опіка над [PERSON] не встановлена, суд стягує аліменти на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за ним. Згідно ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання батьків утримувати дитину, яка потребує матеріальної допомоги, і те, що відповідачі не надали суду жодного доказу того, що вони за станом здоров'я або за іншими підставами не спроможні надавати її своєму неповнолітньому сину. Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку і ухвалює рішення щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] з кожного у розмірі ? частини всіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за дитиною. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір, що сплачений нею у розмірі 551,20 грн. по 275,60 грн. з кожного і в дохід держави по 551,20 грн.

Outcome: partial