Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

22 червня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшла позовна заява Акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 05 вересня 2007 року між АБ «Металург» (правонаступником якого є АТ «МегаБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 618600498244А, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі-придбання транспортних засобів у розмірі 85272,00 грн. на строк 84 місяці до 05 вересня 2014 року включно. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 12 жовтня 2020 року становить 59903,67 грн. У зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 10183,62 грн. та 3% річних в розмірі 5239,94 грн., розрахунок яких проведено станом на 12 жовтня 2020 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2102,00 грн (а.с. 1-2). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 червня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С (а.с. 31). Ухвалою судді від 23 червня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 32-33). До суду 28 жовтня 2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 49-51). Представник позивача 01 грудня 2021 року надав суду заяву з проханням рохглядати справу без його участі (а.с. 70). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 05 вересня 2007 року між АБ «Металург» (правонаступником якого є АТ «МегаБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 618600498244А, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі-придбання транспортних засобів у розмірі 85272,00 грн. на строк 84 місяці до 05 вересня 2014 року включно (а.с. 4-5). Відповідно до п. 2.1. позичальник зобов`язаний забезпечити виконання своїх зобов`язань за цим договором способом, передбаченим п. 1.5. договору, або у разі, якщо кредит з будь-яких причин виявився незабезпеченим, іншим майном чи майновими правами. П. 2.2. передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитом, погашати частину кредиту та інші платежі, що передбачені Додатком №1 до цього договору. За п. 5.1. договору, датою видачі кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Порядок нарахування відсотків за користування кредитом передбачений п 5.2. договору. Порядок погашення заборгованості за кредитним договором передбачений п. 5.3., 5.4. договору. Порядок нарахування та сплати пені та штрафу за неналежне виконання взятих на себе обов`язків позичальником, передбачений розділом 6 кредитного договору. Відповідно до п. 7.3. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання позичальником всіх своїх зобов`язань за цим договором у повному обсязі. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку відповідач належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконував, в результаті чого станом на 12 жовтня 2020 року виникла заборгованість в загальній сумі 59903,67 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] суми інфляційних втрат за період з 01 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року в сумі 10183,62 грн. та 3% річних в сумі 5239,94 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої етапі 625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Оскільки внаслідок невиконаний боржником грошового зобов`язання кредитора виникає право на отриманню сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до ст. 1048 ЦПК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За розрахунком позивача, сума заборгованості станом на 12 жовтня 2020 року складає 59903,67 грн., отже сума інфляційних втрат за період з 01 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року складає 10183,62 грн., а 3% річних - 5239,94 грн. Оскільки відповідач не повернув вчасно грошові кошти, тож є підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України та задоволення позову у повному обсязі. Стосовно клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з розрахунком інфляційних втрат та 3 % річних, останні нараховані позивачем з 01 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року, з позовом АТ «МетаБанк» звернулося 09 листопада 2020 року, тобто в межах строку позовної давності. Враховуючи наведене, слід дійти до висновку що в даному випадку строки позовної давності позивачем при зверненні до суду із позовом пропущені не були, а тому клопотання про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved