Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» про стягнення з Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» на користь [PERSON] вихідної допомоги при звільненні в сумі 6184,95 грн.; середнього заробітку за час затримки виплати в загальному розмірі 47255,92 грн.; 18557,85 грн. за порушення вимог законодавства про працю та вимог колективного договору; одноразову грошову допомогу в розмірі двох окладів у зв'язку із виходом на пенсію; моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що працював на посаді артиста балету в Івано-Франківському національному академічному Гуцульському ансамблі пісні і танцю «Гуцулія» Міністерства культури України. Під час гастрольного концерту в м. Теребовлі він отримав травму і довгий час лікувався. 15 лютого 2016 року медико-соціальна експертна комісія встановила йому III групу інвалідності загального захворювання. В період з 17 лютого 2016 року по 19 березня 2016 року він перебував у відпустці. Після відпустки продовжував виконувати свої обов'язки на посаді артиста балету. 22 березня 2016 року відповідач видав наказ № 40 про звільнення його з посади артиста балету на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України за станом здоров'я без виплати компенсації. Відповідачем було порушено вимоги чинного трудового законодавства України в частині невиплати вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Враховуючи вищезазначене, посилаючись на положення статті 117 Кодексу законів про працю України, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги в сумі 47255,92 грн., а також відповідні виплати, які передбачено колективним договором Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія». Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року рішення Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року в частині стягнення одноразової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію залишено без змін. Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року в частині стягнення з Івано-Франківського національного академічного гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» Міністерства культури України на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за порушення вимог законодавства про працю та вимог колективного договору та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Справа перебувала в провадженні судді Островського Л.Є. Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.09.2018 року та наказом від 21.09.2018 року суддю Островського Л.Є. звільнено із займаної посади у зв'язку з поданням заяви про відставку. На виконання вимог п. 2.3.50 Положення про АСДС проведено повторний автоматизований розподіл незавершених розглядом судових справ, які перебувають у провадженні судді Островського Л.Є. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю - Бабій О.М. 01 жовтня 2018 року справу передано судді Бабій О.М. 08 жовтня 2018 року суддею прийнято до провадження вказану цивільну справу, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07.11.2018 року. 16 жовтня 2018 року від відповідача надійшло заперечення проти розгляду справи а порядку спрощеного провадження. 18 жовтня 2018 року ухвалою судді, з урахуванням ст. 277 ЦПК України, відмовлено у задоволенні заяви. В судовому засіданні 07 листопада 2018 року сторони дали пояснення по справі. Представник позивача позовні вимоги, в не скасованій частині, підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Представники відповідача позовні вимоги заперечили посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просили відмовити в їх задоволенні. Зокрема, як зазначили представники відповідача в судовому засіданні, при звільненні позивача з роботи відповідним наказом Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» від 23 березня 2016 року йому було надано вихідну допомогу при звільненні за станом здоров'я (п. 2 ст. 40 КЗпП України) в сумі 6220,22 грн. В той же час, на неодноразові повідомлення про отримання в бухгалтерії ансамблю «Гуцулія» вихідної допомоги позивач не реагував та не з'являвся за отриманням даної допомоги. Враховуючи вищевикладене, представники відповідача покликалися на відсутність у спірних правовідносинах в діях роботодавця порушень трудового законодавства, у зв'язку з чим просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У зв'язку з розглядом невідкладних клопотань в порядку КПК України в судовому засіданні було оголошено перерву до 09 листопада 2018 року. В судовому засіданні 09 листопада 2018 року досліджено письмові докази, представник відповідача [PERSON] надала додаткові пояснення. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] працював на посаді артиста балету в Івано-Франківському національному академічному Гуцульському ансамблі пісні і танцю «Гуцулія». Наказом Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» №40 від 22 березня 2016 року «Про звільнення з роботи» [PERSON] звільнено з посади артиста балету 22 березня 2016 року відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров'я без виплати компенсації (а.с.18). 23 березня 2016 року відповідачем видано наказ № 14 про надання [PERSON] вихідної допомоги при звільненні за станом здоров'я на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України в сумі 6220,22 грн. Пунктом 2 цього наказу визначено, що нарахування та виплату вихідної допомоги провести по факту звернення [PERSON] в бухгалтерію ансамблю «Гуцулія» для отримання (а.с.35). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року у справі №344/3966/16-ц, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» про поновлення на роботі і оплату за часу вимушеного прогулу та стягнення моральних збитків відмовлено (а.с.20-23). Статтею 43 Конституції України передбачено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, на момент звільнення [PERSON] з роботи та в подальшому йому повідомлялося про необхідність отримання вихідної допомоги, однак позивач від цього відмовлявся, посилаючись на необхідність вирішення всіх питань, пов'язаних із звільненням, з його адвокатом. Але, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх слів суду не надали. Так, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Вказаних вимог законодавства відповідачем не було дотримано. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається із платіжного доручення від 30 вересня 2016 року № 196, відповідачем перераховано позивачу 5007,28 грн. вихідної допомоги лише 30 вересня 2016 року на його картковий рахунок. Отже, відповідач не провів повний розрахунок із позивачем в день звільнення, а тому він повинен понести відповідальність згідно вимог ст. 117 КЗпП. Відповідач прострочив виплату позивачу розрахунку в день звільнення строком на 131 день. Середньоденна заробітна плата позивача становить 309 грн. 25 коп. Розрахунок проведено відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Отже, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2016 року по день фактичного розрахунку, а саме по 30.09.2016 року в розмірі 40 511 грн. 75 коп.(309,25*131). З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2016 року по день фактичного розрахунку, а саме по 30.09.2016 року є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно з пунктом 3.1.10 Колективного договору Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» (а.с. 43-44), відповідно до ст. 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 ст. 36, та пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 ст. 36) - не менше двомісячного середнього заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст. 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Позивачем доведено належними засобами доказування факт наявності вини Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» у невиплаті належної звільненому працівникові [PERSON] суми вихідної допомоги у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Вихідна допомога була виплачена аж 30 вересня 2016 року, відповідачем допущено порушення законодавства про працю, колективного договору, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 18 557 грн. 85 коп. компенсації відповідно до умов колективного договору та ст. 44 КЗпП. З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача коштів за порушення законодавства про працю та умов колективного договору є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач оцінює свої моральні страждання в 5000 грн., але достатніх доказів для висновку суду про такий розмір завданої йому моральної шкоди суду не надав. З урахуванням вимог розумності, справедливості, вини відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати та проведенні повного розрахунку в день звільнення, частковим визнання представником відповідача розміру моральної шкоди, доказів та пояснень позивача наданих на підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 44, 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 23 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial