Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

23 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов?янської міської ради, Служби у справах дітей Слов?янської міської ради про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON], [INFO], у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки. Позивачка [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомила. У позовній заяві позивачкою зазначено про те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з травня 2001 р. до 24 квітня 2007 р., від якого [INFO] у них народилася донька - [PERSON]. З кінця 2006 року відносини [PERSON] та [PERSON] погіршилися, 24 квітня 2007 року шлюб розірвано. З 2014 року відповідач перестав цікавитися життям доньки, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, не вітає дитину з днями її народження, не купує для неї іграшок, одягу та взуття. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою, яка у повному обсязі займається її вихованням та утриманням. За весь час відповідач ніколи не ставив питання про своє бажання спілкування з дитиню, на участь у її вихованні та житті, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини без поважних причин, на підставі положень статті 164 Сімейного кодексу України позивачка просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] Представники позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 1074 від 04.03.2016 р., та Дейниченко В.І., який діє на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 27.01.2016 р., доводи позивачки підтвердили, зазначивши, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не здійснює своїх батьківських обов?язків з її утримання, навіть не спілкується з нею. Окрім того, зазначили, що відповідач перебуває за межами території України, оскільки приймав участь у бойових діях у м.Слов?янську. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України за місцем реєєстрації відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду на 04.03.2016 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України судом на адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судового засідання, призначенного на 16.03.2016 р. та 04.04.2016 р., з роз?ясненням положення ч.4 ст.169 ЦПК України. Але відповідач навмисно не з?являєсться до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відмітки на повернутих конвертах /а.с.51,57,58,60/. Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.63/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник органу опіки та піклування Слов?янської міської ради - Тютюник О.С., яка діє на підставі довіреності № 29/01-198 від 02.03.2016 р., у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що відповідач самоусунувся від виховання доньки, не відвідує школу, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не підтримує зв?язку із дитиною. Представник служби у справах дітей Соколова О.С. належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з?явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила прийняти рішення на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини /а.с.32/. Вислухавши пояснення представників позивача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до копії актового запису про народження № 156 від 18.02.2004 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Підстава запису відомостей про батька - актовий запис про шлюб № 589 від 05.10.2002 року, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Слов?янську Слов?янського міськрайонного управління юстиції Донецької області /а.с.29-31/. 24 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Слов?янську Слов?янського міськрайонного управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 166 про розірвання шлюбу сіж [PERSON] та [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «[PERSON]» /а.с.6/. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»( зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно статті 12 Закону України « Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як вбачається із довідки б/н від 03.02.2016 р., виданої Слов?янською міською радою, [PERSON], [INFO], проживає разом із донькою [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] /а.с.38/. Відповідно до висновка щодо прихильності неповнолітньої дитини до одного із батьків від 29 січня 2016 р., наданого завідувачем кафедри прикладної психології ДДПУ [PERSON] на запит адвоката Дейниченко В.І., батьки дитини [PERSON] розлучені, батька вона не бачила з травня 2014 року. Дитина проживає з бабусею та дідусем, оскільки мати вимушена працювати в іншому місті, навіть в іншій країні. Мати є для дитини найголовнішою людиною, і найбільший відсоток позитивних емоцій пов?язаний саме з нею. Біологічного батька дівчинка в бесіді згадує, на малюнках родини батька взагалі немає. Коли у неї запитують про нього, вона відповідає неохоче. Позбавлення батьківських прав [PERSON] визнано доцільним, оскільки дитина потребує перебування у позитивному мікрокліматі, який на даному етапі життя їй забезпечує мати, бабуся та дідусь /а.с.36/. Згідно з психолого-педагогічною характеристикою родини учениці 6-Б класу ЗОШ № 15 м.Слов?янська [PERSON] № 445 від 28.01.2016 р., наданої класним керівником, [PERSON] навчається в ЗОШ № 15 з першого класу. Протягом чотирьох років навчання батько дитини приділяв достатньо уваги вихованню доньки, відвідував батьківські збори, забирав дівчинку зі школи, цікавився її успіхами. Після того, як [PERSON] перейшла до п?ятого класу, ситуація змінилася. Батько перестав відвідувати школу. У класного керівника відсутні відомості щодо місця роботи та проживання [PERSON] Вихованням дитини переважно займається бабуся, яка відвідує батьківські збори, приймає активну участь у заходах класу та школи /а.с.40/. Відповідно до відомостей КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Слов?янська» № 01-27/54 від 19.02.2016 р., наданих на адвокатський запит, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться під наглядом амбулаторії № 4 з 04.09.2012 р. На огляди в амбулаторію № 4 зверталась мати [PERSON] та бабуся. Довідки по хворобі дитини на ім?я батьків не видавались /а.с.37/. Як вбачається з довідки Відділу державної виконавчої служби № 5-315 від 06.02.2016 р., на виконанні у ВДВС Слов?янського МРУЮ перебуває виконавче провадження № 14741670 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Загальна заборгованість по виплаті аліментів за період часу з 01.07.2010 р. по 01.02.2016 р. становить 32218,00 грн. /а.с.39/. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов?язків з утримання доньки [PERSON]. Згідно з довідкою № 257 від 02.02.2016 р., наданою керівником мікрорайону «Сєвєрний», [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], не проживав за адресою: [ADDRESS], не приймав участі у вихованні доньки та не надавав матеріальної допомоги на її утримання /а.с.41/. Відповідно до інформації Слов?янського ВП Краматорського ВП ГУ НПУ в Донецькій області № Д-6аз від 08.02.2016 р., наданої на запит адвоката, [PERSON], [INFO], за період з 01.01.2012 р. по 05.02.2016 р. одного разу був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов?язаного із порушенням публічного порядку. Інформації про притягнення вказаного громадянина до кримінальної відповідальності за вказаний період часу /а.с.35/. Під час розгляду справи судом було зроблено ряд запитів для з?ясування наявності у [PERSON] реальної можливості виконувати свої батьківські обов?язки та брати участь у вихованні дитини. Так, відповідно до відомостей КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м.Слов?янськ» № 392 від 29.02.2016 р. [PERSON], [INFO], на стаціонарному лікуванні не знаходився та на диспансерному обліку не перебуває /а.с.27/. Окрім того, відповідно до відомостей КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Слов?янська» № 2/34-16 від 26.02.2016 р. від 26.02.2016 р. [PERSON], [INFO], перебуває у лікаря-нарколога під профілактичним наглядом, на стаціонарному лікуванні не знаходився /а.с.24/. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] об?єктивної можливості виконувати свої батьківські обов?язки відносно своєї неповнолітньої доньки. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність відомостей у вищевказаних документах та зазначені позивачкою обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої доньки з травня 2014 року. Судом встановлено, що з травня 2014 р. відповідач [PERSON] не піклувався про дитину, не брав участі в її утриманні, вихованні, фізичному та духовному розвитку. Таким чином, він повністю самоусунувся без поважних причин від участі у житті своєї доньки. Відповідно до висновку органа опіки і піклування Слов?янської міської ради від 11 березня 2016 року № 29/01-226, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки - [PERSON], [INFO] /а.с.53/. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази,оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] протягом тривалого часу (з травня 2014 року) відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], без поважних причин не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що свідчить про його винну поведінку відносно своєї дитини, та необхідність застосування до нього, як батька дитини, такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, звідси позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, - таким, що підлягає задоволенню. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка самостійно про батька не згадує, теплих почуттів до нього не показує, а навпаки про згадуванні про батька стан дитини напружений та тривожний. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Позивачка не вимагала компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і з розглядом даної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved