Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

22.08.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] [INFO] разом із матір?ю [PERSON] , яка померла [INFO] , на день її смерті в квартирі [ADDRESS] ; встановити факт постійногопроживання однією сім`єю [PERSON] [INFO] із вітчимом - [PERSON] , який помер [INFO] , в період з січня 2010 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть від 20.04.2017 року серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала померлій на праві спільної часткової власності разом з її чоловіком [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19.11.2001 року, виданого ТОВ «ЖИТЛО». [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки був з нею зареєстрований з 02.04.1980 р. по день її смерті в спадковій квартирі [ADDRESS] , але не встиг її оформити так як помер через місяць після дружини - 14.05.2017 що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.05.2017 року № [NUMBER] . Позивачка зазначає також, що була зареєстрована за іншою адресою, хоча мешкала постійно з матір?ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] з січня 2000 року та доглядала за ними до кінця їх життя у зв`язку з погіршенням стану їх здоров`я, а в подальшому й поховала їх самотужки за власний кошт на підтвердження чого надала чеки від 15.04.2017р. та 14.05.2017 р. При цьому, позивачка стверджувала, що мати та вітчим не залишали заповіту знаючи про те, що вона є їх єдиною спадкоємицею за законом, а тому прийме спадщину у повному обсязі. Натепер [PERSON] продовжує мешкати у спадковій квартирі [ADDRESS] та утримувати її у житловому стані, сплачувати по ній всі використані комунальні послуги, про що свідчать надані суду квитанції про оплату житлово - комунальних послуг. Позивачка звернулась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та батька (вітчима), проте нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадкових прав на квартиру через відсутність документів, підтверджуючих родинні відносини між нею та вітчимом [PERSON] . На підставі викладеного, позивачка просить суд встановити факт її спільного проживання з батьками для оформлення спадкових прав. Позивач [PERSON] і представник позивача адвокат Долгова Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили про їх задоволення у повному обсязі. Представник відповідача Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи він повідомлявся вчасно належним чином. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.04.2017 року серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала померлій на праві спільної часткової власності з її чоловіком [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 19.11.2001 року, виданого ТОВ «ЖИТЛО». Порядок прийняття спадщини, визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормоюстатті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені устатті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина другастатті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина першастатті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті1268, статті1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьоюстатті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв в порядку спадкування за законом її чоловік [PERSON] , який був зареєстрований разом із нею на момент смерті. Позивач [PERSON] не зверталася після смерті матері із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але як її дочка, вона постійно проживала разом із нею з 2010 року, про що свідчить акт про проживання від 01.07.2019 р. №889 ТОВ «Ліски-М» та пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засідання. Але вона не була зареєстрована разом із матір?ю в квартирі [ADDRESS] , а була зареєстрована за іншою адресою. [PERSON] будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки був з нею зареєстрований з 02.04.1980 р. по день її смерті в спадковій квартирі [ADDRESS] , але не встиг її оформити так як помер через місяць після дружини - [INFO] р. що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.05.2017 року № [NUMBER] . Так, [PERSON] прийняв після смерті дружини Ѕ частку від спадкового майна Ѕ частини спірної квартири [ADDRESS] . Позивачка, вважаючи його своїм батьком, доглядала мати та вітчима до кінця їх життя і прийняла у спадщину за законом Ѕ частку спадкового майна, яке належало [PERSON] та ј частку від спірної квартири, яку він успадкував після смерті дружини, але не встиг оформити. Коли [PERSON] [INFO] помер, позивачка звернулась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після вітчима. Проте, постановою від 27.12.2017 року №3172/02-14, виданою Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] було відмовлено, у зв`язку з відсутністю у неї документів, які є доказом родинних відносин між нею та вітчимом [PERSON] . Однак, дослідивши матеріали позовної заяви та спадкової справи за № 536/2017 наданої Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , судом встановлено наступне. 24 березня 1977 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом [NUMBER] і [PERSON] взяла собі прізвище чоловіка - «Шполянська». З цього часу позивачка, її мати і вітчим почали мешкати разом однією сім?єю за місцем реєстрації батьків. Позивачці на той час виповнилося 10 років. 19 липня 1985 року, згідно зі свідоцтвом про шлюб від 19.07.1985 р. № 426666 позивачка уклала шлюб із [PERSON] і змінила дівоче прізвище на [PERSON] . 19.11.2001 року ТОВ «ЖИТЛО» видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] . Подружжю належало по Ѕ частці відповідної квартири. Після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. Після смерті [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивач. Позивачка [PERSON] залишилась єдиною спадкоємицею. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Заповіту подружжя Шполянських не залишило. Факт спільного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що позивачка [PERSON] з 2010 року проживала з батьками, оскільки ті були вже похилого віку і потребували догляду, а враховуючи те, що мати позивачки постійно хворіла та була інвалідом першої групи, їй було ампутовано одну ногу, такий догляд з боку дочки був фактично необхідним. З викладеного вбачається, що позивачка дійсно проживала з подружжям [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] в період з 2000 року по день смерті батьків, а отже вступила в управління спадковим майном після смерті матері в порядку спадкування за законом як спадкоємиця першої черги і прийняла Ѕ частку від Ѕ частки спадкового майна після неї. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Частиною першою статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сім`я створюється на підставі: шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Згідно зі ст. 1264 Цивільного кодексу України: «У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини». Судом встановлено, що позивачка дійсно з 2010 року постійно проживала разом із вітчимом [PERSON] до дня його смерті однією сім?єю у спадковій квартирі [ADDRESS] , доглянула його і поховала за власний рахунок. За таких умов, згідно вимог ст. 1264 ЦК України, прийняла спадщину після його смерті, як спадкоємиця четвертої черги за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, встановлено що в судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Згідно зі ст.ст. 3. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, зокрема й у судовому порядку. Відповідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вітчим та падчерка родинних відносин підтверджених документально між собою не мали. [PERSON] на момент смерті був власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] та ј частки, яка ним була прийнята, але не оформлена після дружини у спадщину. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved