Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

24.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 квартиру [ADDRESS], житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 50,1 кв.м. При цьому позивач посилається на те, що вказана квартира належала йому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого ВК ОМР 23.04.2003 року. Квартира знаходиться в будинку житлово-будівельного кооперативу «Вимпел-13». Заочним рішенням Київського районного суду від 14.05.2007 року за позовом [PERSON] свідоцтво про право власності визнано частково недійсним та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири в порядку ст. 70 ч.1 СК України. На цей час позивач просить визнати за ним право власності на ? частину квартири, оскільки при його зверненні до Реєстраційної служби ОМР йому відмовлено в видачі документу про його частку власності та рекомендовано звернутись до суду за роз'ясненням рішення суду, також позивачу відмовлено в роз'ясненні заочного рішення суду, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задовольнити вимоги в повному обсязі, оскільки на цей час не має можливості розпорядитися належною йому часткою квартири. Відповідач до судового засідання повторно не з'явилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила та заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого позивач не заперечував. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, квартира [ADDRESS], житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 50,1 кв.м. належала на праві приватної власності [PERSON], що вбачається з Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.04.2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради /а.с.10/ на підставі довідки житлово-будівельного кооперативу «Вимпел-13». Заочним рішенням Київського районного суду від 14.05.2007 року за позовом [PERSON] свідоцтво про право власності визнано частково недійсним та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири в порядку ст. 70 ч.1 СК України / а.с. 11-13/. Доводи позивача про звернення до Реєстраційної служби ГУЮ в Одеській області підтверджені, як копією його заяви, так і відповіддю /а.с.15,16/, з яких вбачається, що надати позивачу правовстановлюючий документ реєстратор не має можливості, оскільки в рішенні суду не вказано, в якій саме частині визвано свідоцтво про право власності [PERSON] недійсним. [PERSON] звертався до суду з заявою про роз'яснення заочного рішення суду, згідно з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2013 року в задоволенні заяви відмовлено та вказано, що в зв'язку з тим, що [PERSON] не приймав участі в судовому процесі, зустрічних вимог не заявляв, тому визначити розмір часток суд не має правових підстав /а.с.19-20, 21/. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю чергою у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, проаналізувавши встановленні обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved