Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

23 травня 2019 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В прохальній частині позову позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11 листопада 2013 року у Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №370. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11 листопада 2013 року вона з відповідачем зареєструвала шлюбу, від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . У продовж останніх років сімейні стосунки погіршувалися поступово, у зв`язку з тим, що вони мають кардинально протилежні характери та погляди на життя, перестали один одного розуміти, а постійні дискусії щодо сімейних цінностей та сімейних питань переросли у сварки та повністю зіпсували їхні з відповідачем стосунки як чоловіка та дружини. На даний час у них неприязні стосунки, між ними відсутня повага один до одного, що не уможливлює подальше спільне проживання. Їхнє подальше спільне життя неможливе і намагання збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і інтересам їхньої дитини (а.с. 2,3). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2019 року було відкрито провадження по справі (а.с. 21). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 20). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №370, про що 11 листопада 2013 року видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 9). З свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 25 лютого 2014 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] батьками, якого є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №103 (а.с. 10). Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт припинення шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь судового збору в сумі 768,40 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме в частині 50%, тобто в розмірі 384 грн. 20коп. Також суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Outcome: approved