Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

23 вересня 2015 року до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідно до договору без номера, який був укладений між сторонами 12.12.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 6.6, 8.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань зо Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Відповідач зобов'язання по погашенню кредиту не виконує, у зв'язку з цим станом на 31.08.2015 року має заборгованість - 11569,62 грн., яка складається із: 2292,71 грн. - заборгованість за кредитом; 6128,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2359,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 539,03 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 1218,00 грн. В ході судового розгляду на виконання ухвали суду, позивачем проведено заміну відповідача [PERSON] на [PERSON], в зв'язку зі зміною прізвища відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.59). Відповідач [PERSON] в судове засідання 25.01.2016 року повторно не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином ( а.с.47,58). В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні 30.11.2015 року відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що з вересня 2007 року перебувала в шлюбі з [PERSON] В період перебування в шлюбі її чоловік без її дозволу взяв її паспорт та оформив спірний кредитний договір. Про існування кредиту вона дізналася після отримання цієї позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором. З часу укладення договору з 2007 року будь-яких вимог Банк не пред'являв, тому відповідно до положень ЦК України необхідно застосувати строк позовної давності, так як питання про продовження строку позовної давності не вирішувалося, тому вважала, що позов задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі судом встановлено, що на підставі кредитного договору №б/н від 12.12.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-13). Станом на 31.08.2015 року має заборгованість - 11569,62 грн., яка складається із: 2292,71 грн. - заборгованість за кредитом; 6128,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2359,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 539,03 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом наданим позивачем (а.с. 4-6). Суд не може погодитися з твердженням відповідача, що спірний кредитний договір був отриманий сторонньою особою без її згоди, і їй не було відомо про його існування, оскільки зазначені твердження спростовуються оригіналами документів кредитної справи наданої Банком суду. З яких випливає, що крім заяви на відкриття карткового рахунку, яка підписана позичальником [PERSON], останньою надано копію паспорта громадянина України на її ім'я, відповідність оригіналу якої посвідчена його власницею та довідка про заробітну плату №807 від 12.12.2007 року з місця роботи Миргородської ЦРЛ, яка могла бути надана роботодавцем лише відповідачу особисто. Крім заперечень проти укладення договору, отримання картки та її використання, будь-яких доказів на їх підтвердження відповідач в супереч вимог ст. 10,60 ЦПК України не надала, тому суд вважає, що заперечення відповідача проти позову в цій частині є необґрунтованими. Разом з тим в ході надання пояснень по суті спору в судовому засіданні 30.11.2015 року відповідач заявила про застосування позовної давності по даному спору. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст. 259 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Статтею 267 ЦК України встановлено: сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.12.2007 року після 31.08.2010 року будь які операції по спірному договору позичальником не здійснювалися (а.с.5). Отже з 01.10 2010 року позивачу стало відомо про порушення його права, однак з позовом до суду про стягнення боргу по кредитному договору Банк звернувся 23.09.2015 року (а.с.2). Оскільки судом встановлено, що вимоги ПАТ КБ «Приват Банк», позивача по справі заявлені після сплину строку позовної давності встановленого законом, тому в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: dismissed