overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

22 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частини, від усіх видів заробітку (доходу), що місячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дітей, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16.12.2006 року. Від даного шлюбу вони мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припиненні, діти проживають та знаходяться на утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має нормальний стан здоров`я, працює, тому має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність інших дітей, непрацездатних членів родини, а також визначає частку заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.12.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від даного шлюбу вони мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія (а.с.5-6). Діти проживають та знаходяться на утриманні позивача, що підтверджується довідкою виданою КП ДЄЗ № 3708 від 15.10.2014 року (а.с.3). Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач є здоровим, матеріально забезпеченим, так як працює та отримує щомісячно заробітну плату, інших утриманців немає. Тому суд, враховуючи стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан відповідача, вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1\\3 частини його заробітку (доходу) на дітей на користь позивача. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України, ЗУ судовий збір суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в зв`язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

22 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що з 24 квітня 1999 року перебуває в шлюбі з [PERSON], який зареєстровано в Лепетиській сільській раді Березнегуватського району Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають одну дитину, доньку [PERSON], [INFO]. На даний час сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з позивачкою. На підставі викладеного просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до її повноліття. Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, просила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, про що надав письмову заяву, а справу просив розглянути без його участі. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 24 квітня 1999 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано в Лепетиській сільській раді Березнегуватського району Миколаївської області ( а.с.3). Згідно свідоцтва про народження дитини, виданого Лепетиською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 1 (а.с.6). Відповідно довідки про склад сім'ї, виданої Лепетиською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 02.10.2014 року № 613, дитина проживає з позивачкою, а отже перебуває на її утриманні (а.с.7). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, інших стягнень за виконавчими документами не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; 4) інші обставини, що мають істотне значення . На підставі викладеного вище, аналізуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку про повне задоволення вимог позивачки. Статтею 192 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

22 жовтня 2014 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення. Заява обґрунтована тим, що 15.10.2014 року по справі [PERSON] до [PERSON], третя особа - Управління юстиції Києво - Святошинського району Київської області про визнання шлюбу недійсним, було винесено рішення, яким позовні вимог позивача задоволено в повному обсязі. Однак, судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В судове засідання сторони не з'явились, судом вживались заходи щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце проведення судового засідання. Частиною 3 ст. 220 ЦПК України передбачено, що суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов'язковою. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додатково рішення за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, суддя прийшов до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановленого, що під час звернення до Шевченківського районного суду м. Києва позивач сплатила судовий збір в розмірі 112 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1) Під час розгляду справи було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу, вартість якої становить 3 180 грн. 74 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01.11.2013 року (а.с.175). 15.10.2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - Управління юстиції Києво - Святошинського району Київської області про визнання шлюбу недійсним було задоволено, шлюб украдений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним (а.с. 169-171). Як вбачається з тексту рішення суду від 15.10.2014 року при його ухваленні питання щодо розподілу судових витрат вирішено не було. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати в розмірі - 3 302 грн. 14 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

22 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 10989 грн. 50 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, просив справу розглянути без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено кредитну угоду згідно умов заяви № 001-24000-170513, відповідно до якої позивач відкриває відповідачу поточний рахунок з використанням платіжної картки в національній валюті України - гривні, випускає та/або надає в користування клієнту платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування клієнта згідно переліку послуг та на умовах, викладених в Тарифному пакеті. Згідно укладеного договору, банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії та встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 6000 грн. Свої зобов'язання по договору відповідач належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 19 серпня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 10989 грн. 50 коп., з якої 3474 грн. 50 коп. - тіло кредиту, 2520 грн. - прострочене тіло кредиту, 4995 грн. - заборгованість по комісіям, що підтверджується розрахунком (а/с 3). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

22 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк « ПриватБанк » звернулося до суду з позовом до [PERSON], вказуючи на те, що відповідно до укладеного договору від 05 грудня 2005 року останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 1 600 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, у порушення умов кредитного договору відповідач взятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 09 вересня 2014 року у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 9 749 грн. 47 коп., яка разом з витратами, пов'язаними з сплатою судового збору, підлягає стягненню з останнього в примусовому порядку. До початку розгляду справи по суті, [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк » про розірвання кредитного договору / а. с. 43 - 44/. Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року первісний позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк » та зустрічний позов [PERSON] об'єднано в одне провадження / а. с. 46 /. 29 січня 2015 року від позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника - адвоката [PERSON] надійшла заява про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду та повернення сплаченого розміру судового збору / а. с. 76 /. Ухвалою суду від 29 січня 2015 року заяву позивача за зустрічним позовом / відповідача за первісним позовом / [PERSON], його представника - адвоката [PERSON] задоволено частково та, як наслідок, зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк » про розірвання кредитного договору залишено без розгляду. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк » до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено розглядати в загальному порядку / а. с. 77 /. Представник позивача Кашаєва О.Г. позов підтримала та просила його задовольнити, а розгляд справи провести у її відсутність, про що подала до суду відповідне клопотання / а. с. 74 /. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні, пред'явлених до нього, позовних вимог, з огляду на порушення позивачем строків давності звернення до суду, а розгляд справи - провести у його відсутність, про що подав до суду заяву / а. с. 75 /. Аналогічну за змістом заяву подала до суду й представник відповідача - адвокат [PERSON] / а. с. 76 /. Дослідивши, наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

22 жовтня 2014 р. позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що весною 2008 р. в м. Горлівка Донецької обл. вона познайомилися з відповідачем. Згодом вони стали проживати разом в домоволодінні позивачки, розташованому за адресою: [ADDRESS]. 27 січня 2009 р. між позивачкою та відповідачем по справі [PERSON], Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької обл., був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис №18. Від спільного проживання у сторін [INFO] р. народилася донька [PERSON]. Але сімейне життя виявилося невдалим, через декілька років спільного проживання сім'я розпалась, причиною цьому стало те, що відповідач систематично влаштовував сварки, іноді з застосуванням фізичної сили, проявляв неповагу до сім'ї і дитини, ухилявся від виконання сімейних і батьківських обов'язків. Позивачка вказує, що за таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. З квітня 2014 р. сторони проживають окремо один від одного, неповнолітня дочка проживає разом з позивачкою. Спору про місце проживання дочки між сторонами не виникало, вона і надалі залишиться проживати разом з позивачкою. Так як відповідач проживає в Донецькій області, позивачка просить розглядати позовну заяву за місцем її проживання. Підставою цьому є те, що на її утриманні знаходиться двоє дітей: малолітня [PERSON], [INFO], та неповнолітня [PERSON] (дочка від першого шлюбу), [INFO] Крім того, м. Горлівка Донецької обл. на теперішній час знаходиться в зоні АТО, тому виїхати до місця проживання відповідача у позивачки немає можливості. В судове засідання позивачка надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання надав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки шлюбні відносини між сторонами були припинені, поновлювати стосунки сторони намірів не мають, на примирення не згодні, тому шлюб належить розірвати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

22 жовтня 2015 р. [PERSON] звернулася з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач, з яким вона перебувала в шлюбі, є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], 15 лситопада [INFO]. На даний час позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною. Тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Оскільки відповідач працює, має регулярний заробіток, інших утриманців не має, тому просить стягувати з нього на своє утримання н аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не згідний повністю. Вказує, що матеріальний стан відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки рішенням Коломийського міськрайонного суду з нього вже стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 500 грн. щомісячно, а рішенням Рогатинського районного суду від 01.12.2015 року з нього стягнуто на користь позивачки [PERSON] 1648,73 грн. додаткових витрат на утримання дитини. Також вказав, що відповідач постійного місця роботи немає, на сьогоднішній день працює декілька днів на тиждень. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 статті 84 СК передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд відхиляє доводи представника відповідача про його матеріальний стан і не спроможність надавати дружині матеріальну допомогу, оскільки його не можна визнати неспроможним це робити у зв'язку з тим, що він, будучи працездатним, не працює без поважних причин чи має інших утриманців, оскільки законом не передбачено таких підстав звільнення від сплати аліментів. Відповідач офіційно не працює, але не надав доказів того, що він неспроможний надавати допомогу на утримання дитини та її матері. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15.10.2015 року присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі по 500 грн. щомісячно. На підставі ст.ст. 80, 84, 91 СК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

22 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначив, що 25 червня 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 35, зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами та не знайшли спільної мови, а тому просить суд шлюб розірвати, визначити місце проживання дітей. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій прохає справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій прохає справу розглянути у її відсутність, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявленим одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 червня 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 35 (а.с. 12). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). Вбачається, що між сторонами існують конфліктні стосунки. Шлюб зберегти наміру не мають. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як сімя розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Outcome: approved