Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив позбавити її батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 2005 року перебував з відповідачкою у громадянському шлюбі, від якого в них народилось троє синів. З травня 2012 року подружні відносини припинили і відповідачка покинула його разом з дітьми. Відтоді жодного разу вона не цікавилась долею дітей та не спілкувалася з ними. Діти повністю знаходяться на його утриманні. Сторони та представники органу опіки та піклування в судове засідання не прибули. Позивач надіслав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові. В минулих судових засіданнях разом зі своїм представником пояснював, що відповідачка байдуже ставиться до своїх материнських обов'язків і не хоче піклуватись про своїх дітей. Коли в 2012 році його покинула, забрала з собою наймолодшого сина [PERSON] та виїхала з ним до Російської Федерації, де невдовзі дитина опинилась у притулку, як покинута. Після цього відповідачка навесні 2013 року привезла сина [PERSON] на Україну і через нетривалий час знову покинула родину. Відтоді жодної звістки про себе не давала та приймала участі у вихованні спільних синів. Представники органу опіки та піклування в письмовій заяві до суду позов підтримали. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідачка була повідомлена в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду вона не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, один із батьків (ст. 165 СК України). Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Після припинення фактичних шлюбних відносин в 2012 році між [PERSON] та [PERSON], вони разом не проживають. Відповідачка виїхала з їх місця проживання в [ADDRESS], а діти проживають спільно з позивачем окремо від відповідачки, що підтверджується довідкою Брониківської сільської ради від 07.10.2015 року. Починаючи з 2013 року місце перебування відповідачки невідомо. З характеристики від 02.02.2016 року, виданої виконавчим комітетом Брониківської сільської ради, слідує, що відповідачка за період проживання в [ADDRESS] зарекомендувала себе матір'ю, яка ухилялась від виконання своїх материнських обов'язків, часто пропадала не невизначений строк, дітьми опікувався і надалі опікується їх батько, позивач по справі. Михайло навчається в Новороманівській загальноосвітній школі, а [PERSON] та [PERSON] відвідують Новороманівський дошкільний навчальний заклад, хлопчиків виховує один батько. Діти забезпечені усім необхідним, проживають в задовільних умовах. З показань свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані судом 02.02.2016 року, установлено, що відповідачка не проявляє жодного інтересу до життя своїх синів. З повідомлення муніципалітету внутрішньоміської муніципальної освіти Новогіреєво в м. Москва Російської Федерації від 10.09.2012 року, адресованого посольству України в Російській Федерації, вбачається, що відповідачка покинула у Москві свого наймолодшого сина [PERSON], [INFO], та хлопчик був влаштований до будинку дитини у зв'язку з тим, що місцезнаходження матері не було встановлено. Служба у справах дітей Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду не надала у зв'язку з відсутністю відповідачки за місцем її реєстрації та неможливості обстеження її житлово-побутових умов проживання, однак зі змісту їх листа від 22.02.2016 року слідує, що остання не належним чином виконує свої материнські обов'язки. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, та перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлений частиною 1 ст. 164 СК України і є вичерпним. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей, нехтує ними, не проявляє до синів материнської турботи та любові, не цікавиться їх життям, здоров'ям, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно їх дітей, підлягають задоволенню.

Outcome: approved