Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

23.01.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі за № 2427. В даному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , колишня дружина його пасинка, яка не проживає та ніколи не проживала за місцем реєстрації. [PERSON] дав дозвіл [PERSON] зареєструватися в його будинку, щоб вона влаштувалася на роботу, а потім добровільно знялася з реєстрації. На даний час позивач має намір розпорядитися вказаним житловим будинком, оскільки має намір переїхали на постійне місце проживання до іншого міста. Він розпочав перемови стосовно купівлі-продажу та відразу виникло питання про зняття з реєстрації інших осіб, які зареєстровані за даною адресою. На його прохання в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачка відповіла відмовою, конкретно не обґрунтувавши. Особистих речей [PERSON] в будинку немає, вона не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню вказаного житла та не приймає участі у спільному побуті, тому вона вважається такою, що втратила право користування ним. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності позивача на будинок [ADDRESS] підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстровий № 2427; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11324638 від 16.05.2012 року; витягом про державну реєстрацію прав № 34441965 від 11.06.2012 року. Згідно копії будинкової книги та акту про не проживання від 14.01.2019 року, відомо що за даною адресою прописана [PERSON] , [INFO] , яка там фактично не проживала та не проживає з моменту реєстрації 04.09.2012 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач з 2012 року не проживає в будинку по [ADDRESS], з даного житла добровільно вибула в інше житло, то суд вважає, що вона вважається такою, що втратила право користування ним. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved