Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

22.03.2018 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту народження дитини. В заяві заявник посилалася на те, що 17.11.2017 року в комунальній установі «Торезька центральна міська лікарня» м. Торез Донецької області вона народила дитину чоловічої статі, якій відповідно до положень ст.ст. 135, 145-147 Сімейного кодексу України визначено імя [PERSON], вона у шлюбі не перебуває, а тому відомості про батька дитини записуються з її слів [PERSON], факт народження дитини підтверджується медичною довідкою про народження №465 від 17.11.2017 року та свідоцтвом про народження ДНР №047476 від 13.02.2018 року, 21.03.2018 року Гуляйпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області їй відмовлено у реєстрації народження сина з посиланням на те, що свідоцтво про народження видане органом тимчасово окупованої території України, посилаючись на ст.ст. 122, 135, 144 СК України, ст.317 ЦПК України прохає встановити факт народження сина [PERSON], 17.11.2017 року в м. Торез Донецької області Україна, матірю якого є [PERSON], [INFO], громадянка [PERSON] Вірменія, зареєстрована за адресою: Україна, [ADDRESS], а батько відповідно до ст.135 СК України: [PERSON] [PERSON], громадянин [PERSON] Вірменія. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала, суду пояснивши, що 17.11.2017 року в комунальній установі «Торезька центральна міська лікарня» м. Торез Донецької області заявник народила дитину чоловічої статі, якій відповідно до положень ст.ст. 135, 145-147 Сімейного кодексу України визначено імя [PERSON], вона у шлюбі не перебуває, а тому відомості про батька дитини записуються з її слів [PERSON], факт народження дитини підтверджується медичною довідкою про народження №465 від 17.11.2017 року та свідоцтвом про народження ДНР №047476 від 13.02.2018 року, 21.03.2018 року Гуляйпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області їй відмовлено у реєстрації народження сина з посиланням на те, що свідоцтво про народження видане органом тимчасово окупованої території України, посилаючись на ст.ст. 122, 135, 144 СК України, ст.317 ЦПК України прохає встановити факт народження [PERSON], 17.11.2017 року в м. Торез Донецької області Україна, матірю якого є [PERSON], [INFO], громадянка [PERSON] Вірменія, зареєстрована за адресою: Україна, [ADDRESS], а батько відповідно до ст.135 СК України: [PERSON], громадянин [PERSON] Вірменія. Представник заінтересованої особи: Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] суду пояснила, що заявнику було відмовлено у реєстрації народження сина так як свідоцтво про народження видане органом тимчасово окупованої території України, вважає, що заява підлягає задоволенню. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 26.09.1987 року в [PERSON] Вірменія народилася заявник [PERSON], що підтверджується копією посвідки на постійне проживання від 16.11.2012 року. 17.11.2017 року у м. Торез Донецької області в комунальній установі «Торезька центральна міська лікарня» [PERSON] народила першу дитину чоловічої статі, якій присвоєно імя [PERSON], що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №465 від 17.11.2017 року та свідоцтвом про народження ДНР № 047476 від 13.02.2018 року. 21.03.2018 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації народження сина з підстави ненадання документа, передбаченого законом для реєстрації народження в органах державного РАЦСу. Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного: Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 п.7 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч.3 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Судом встановлено, що до суду звернувся заявник, яка є матірю дитини, яка позбавлена можливості зареєструвати народження дитини в установленому законом порядку, з заявою про встановлення факту народження сина на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме в м. Торез Донецької області, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як їй відмовлено у державній реєстрації народження сина в зв`язку з тим, що свідоцтво про народження видано органом державної реєстрації тимчасово окупованої території України. Суд вважає, що факт того, що [PERSON] народився 17.11.2017 року в м. Торез Донецької області Україна в комунальній установі «Торезька центральна міська лікарня», знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується медичним свідоцтвом про народження №465 від 17.11.2017 року та свідоцтвом про народження ДНР № 047476 від 13.02.2018 року. Суд при встановленні факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, керується розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення відповідно до якого м. Торез Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.14 глави 4 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі Loizidou v Turkey, а також у справі Cyprus v Turkey, а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі Mozer v Republic of Moldova and Russia, Haseu and Others v Moldova and Russia, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації її майнових та немайнових особистих прав як заявника так і дитини суд виходить з повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Встановлення даного факту породжує правові наслідки, а саме відповідно до ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька, дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, посвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та 125 цього кодексу, а тому даний факт є фактом, що має юридичне значення. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. А тому ухвалене судом рішення про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.317 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. А тому оскарження рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не зупиняє його виконання.

Outcome: approved