Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

22.06.2020 позивачка звернулась до суду із даним позовом, в якому просила витребувати у відповідача автомобіль марки Форд Транзит з номерним знаком [NUMBER] , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, та судові витрати. В обґрунтування позову послалась на те, що їй на праві власності належить автомобіль марки Форд Транзит [NUMBER] . 19.10.2012 відповідач підприємець [PERSON] заволодів цим транспортним засобом під приводом його купівлі, з переоформленням в майбутньому цього ТЗ на нього, після сплати всіх обумовлених коштів відповідно до чинного законодавства. На підтвердження наміру купити автомобіль відповідач надав розписку, що придбає автомобіль за 2500 доларів США, що по курсу НБУ становить 66 908,25 грн., з розстрочкою платежів, які зобов`язувався сплачувати протягом 20 місяців з кінцевим терміном виплати 19.06.2014. Автомобіль разом з усіма документами, ключами до нього було передано відповідачу і з цього часу він знаходиться у нього. На виконання взятих зобов`язань щодо придбання автомобіля у 2014 році [PERSON] виплатив їй двома платежами в загальному розмірі 200 Доларів США, і подальшу сплату коштів припинив. Належний їй автомобіль протягом всього цього часу знаходиться у відповідача. З цього приводу вона зверталась у поліцію, однак провадження закрито. Крім того, зверталась до відповідача з вимогою про повернення автомобіля. Наведене, на її думку, свідчить про те, що відповідач незаконно, без належної правової підстави заволодів належним їй автомобілем. Тому на підставі ст.388 ЦКУ просить витребувати належне їй на праві власності майно. 13.07.2020 у справі відкрито провадження. В судовому засіданні 01.04.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Вказав, що відповідач неправомірно заволодів автомобілем позивачки, коштів за придбання їй не оплатив. Право власності на зазначений транспортний засіб зареєстроване за позивачем. 10.11.2020 відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву, заяв та клопотань не подав. В судове засідання 25.01.2021 відповідач не з`явився, подав письмове клопотання про відкладення судового засідання до квітня-травня 2021 року у зв`язку із перебуванням за межами міста Червонограда. 01.04.2021 відповідач повторно не з`явився у судове засідання. 22.03.2021 відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи на липень-серпень 2021 з причини неможливості прибути в судове засідання. Крім того, відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд враховує поважність/неповажність причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки учасника процесу до суду. За принципом диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Як вбачається з заяв відповідача, останній був належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, однак не з`явився в судове засідання. Заявлену причину неявки відповідача суд не визнав поважною. Відповідач відзиву не подав. У відповідності положень ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд дійшов наступного висновку. Позивачка є власником транспортного засобу марки «Форд Транзит», 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.8). Згідно із копією розписки від 19.10.2012 відповідач [PERSON] отримав у власника - позивачки [PERSON] транспортний засіб Форд Транзит [NUMBER] та свідоцтво на транспортний засіб [NUMBER] , та вказав, що гроші в сумі 2500 доларів США зобов`язався виплатити до 20 місяців (а.с.9). Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідач на виконання вимог розписки виплатив їй двома платежами по 100 доларів США суму в загальному розмірі 200 доларів США, і подальшу сплату коштів припинив. З даного приводу позивачка зверталась у Червоноградський відділ поліції із заявою про вчинення злочину за ознаками ч.1 ст.190 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №120141401500001091 від 26.06.2014 (а.с.10). З копій протоколів допиту свідка [PERSON] від 25.07.2014 та 29.01.2015 встановлено, що останній не заперечив факт отримання спірного автомобіля та написання розписки. Він вказав, що сплатив 200 доларів США, а потім у нього не було грошей. У 2013 році звертався до продавця, що він зменшив суму за автомобіль, так як той у несправному стані. Від сплати грошей не відмовляється (а.с.14-15,16-19). З копії постанови слідчого від 26.01.2015 встановлено, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину (а.с.13). Крім того, як вбачається із копії вимоги від 11.01.2018 позивачка зверталась до відповідача за місцем його реєстрації по [ADDRESS] із вимогою про розрахунок за спірний автомобіль. Однак така вимога повернулась без отримання у зв`язку з тим, що отримувач не з`явився за нею та закінченням терміну її зберігання (а.с.20). Копією заяви від 17.06.2020 стверджується, що позивачка звернулась до відповідача з вимогою про повернення автомобіля (а.с.21), яка була скерована рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача. Перереєстрація автомобілів з однієї на іншу особу, як і підстави для цього, передбачені Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого Постановою КМУ від 7 вересня 1998 p. N 1388 із змінами. У визначеному законом порядку відповідач право власності на спірний автомобіль не набув та не зареєстрував його Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із т. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦK України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст.387 ЦК України. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387,388 ПК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем був отриманий спірний автомобіль без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим такий підлягає поверненню позивачу. З врахуванням задоволення позову суд,

Outcome: approved