Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

22.08.2018 [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 в справі за позовом [PERSON] до до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою на вул.Трускавецькій 67 в м.Бориславі Львівської області та виселення із зазначеної квартири у звязку із нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви вказує на те, що дане рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.10.2017 та постановою Верховного Суду України від 24.05.2018. Під час розгляду справи судом касаційної інстанції, а саме: 04.02.2018 їй стало відомо про те, що 20.03.2007 власником їхньої квартири став [PERSON]. Фактично, на момент винесення рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] був неналежним позивачем у даній справі. 30.08.2018 [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою на вул.Трускавецькій 67 в м.Бориславі Львівської області та виселення із зазначеної квартири у звязку із нововиявленими обставинами з аналогічних підстав, викладених у заяві [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала, просила таку задоволити, підтвердила, що дана обставина їй стала відома у лютому-березні 2018 року. [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав, покликаючись на обставини, викладені у заяві, просить таку задоволити. Додатково суду вказав на те, що його довіритель [PERSON] більше частину часу перебуває за межами України. У 2018 році прибув в Україну 20.08.2018, з ним уклав угоду на представництво інтересів 22.08.2018, Витяг з реєстру речових прав отримав 21.08.2018, тобто саме з цього часу його довірителю і йому стало відомо про вказану нововиявлену обставину, що стало підставою для звернення 30.08.2018 до суду із даною заявою. Представник [PERSON] [PERSON] заяви заперечив, вважає, що заявниками пропущено строк звернення до суду. Додатково повідомив суду про те, що йому особисто дана обставина про те, що [PERSON] не був власником спірної квартири на момент ухвалення рішення судом першої інстанції і, відповідно, судами апеляційної та касаційної інстанції, - відомо не було. Зясувавши обставини справи, перевіривши подані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.06.2015 до Дрогобицького міськрайонного суду Львіської області звернувся [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №36 в будинку №67 на вул.Трускавецькій в м.Бориславі Львівської області та виселити їх. В обґрунтування позову покликався на те, що на підставі Договору купівлі-продажу від 15.12.2010, посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 2117 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів згідно Витягу №9386129 від 15.12.2010 він є власником квартири, а відповідачі як попередні власники квартири, з такої не виселились. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 позов задоволено частково, вирішено: виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з приміщення квартири №36 на вул.Трускавейькій 67 в м.Бориславі Львівської області. Вирішено питання щодо судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.10.2017 вищевказане рішення Дрогобицького міьскрайонного суду Львівської області залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03.10.2017 залишено без змін. Згідно зі ст.423 ЦПК України підставами перегляду рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у скоєнні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане. Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у ст.423 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обовязки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у звязку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається. Судове рішення не може переглядатись у звязку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені ст.423 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені у вказаній статті, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. При вирішенні питання про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ст.423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться у вказаній статті. Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п.40). Процедура скасування остаточного судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28). Згідно п.1\~ч.1\~ст.424\~ЦПК України\~заяву про\~перегляд судового\~рішення за\~нововиявленими або\~виключними обставинами\~може бути\~подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. Як вбачається із заяви [PERSON] та підтверджено останньою в судовому засіданні, про обставину, яку вважає ново виявленою, вона дізналася в лютому 2018, а тому суд вважає, що нею пропущено строк на звернення до суду із такою заявою, а тому в задоволенні такої заяви слід відмовити. Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії паспорта [PERSON] він 15.02.2018 виїхав за межі України, а 20.08.2018 повернувся. 21.08.2018 [PERSON] отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна про те, що власником квартири №36 на вул.Трускавецькій 67 в м.Бориславі Львівської області на підставі Договору купівлі-продажу від 20.03.2017 є [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що [PERSON] не пропущено строку звернення до суду із заявою про перегляд рішення за ново виявленими обставинами. Разом з тим, беручи до уваги норми законодавства, якими врегульовано поняття ново виявлених обставин, положень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з ново виявленими обставинами» №4 від 30.03.2012, а також висновків Верховного Суду, зокрема, у постанові від 29.08.2018 у справі №552/137/15-ц та у постанові від 22.11.2018 у справі №524/9164/13-ц, та що кореспондують з вищевказаними, суд вважає ту обставину, на яку вказує [PERSON], а саме: те, що [PERSON] на момент винесення рішення у справі власником квартири не був, - нововиявленою. У відповідності до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормами статті 13\~Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов'язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. У статті 391\~ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З роз'яснень, які містяться у пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 05 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наявності такого права власності. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що на момент винесення рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 [PERSON] вже не був власником квартири, то, відповідно, його права не були порушені, а тому позовні вимоги про визнання відповідачів\~такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням,\~а саме\~квартирою №36\~в будинку\~№67\~на вул.Трускавецькій\~в м.Бориславі\~Львівської області\~та їх\~виселення є необґрунтованими й у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed