Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

23 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що з 2008 року по березень 2017 року вона з відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання з відповідачем вона народила двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після припинення стосунків з відповідачем діти залишились проживати з нею, [PERSON] проживає окремо від них. Позивач вказує, що протягом останнього року [PERSON] не бере належної участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей. Наразі вона змушена самостійно піклуватись про синів, виконувати усі обов`язки, пов`язані із забезпеченням їхніх потреб, що включає належне харчування, навчання, придбання одягу та інших речей. Також позивач зазначає, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак після пологів підприємницькою діяльністю не займається, прибутків - не отримує. Державної допомоги на утримання старшого сина вона не отримує, а на меншого сина отримує матеріальну допомогу в розмірі 860 гривень щомісячно. Згідно з відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] має у власності ряд об`єктів нерухомості, в тому числі квартири, житлові будинки, земельні ділянки, які здані в оренду, гараж та офісне приміщення. З врахуванням наведеного, а також з метою забезпечення належного рівня фізичного, духовного розвитку дітей, здобуття ними освіти, позивач вважає, що [PERSON] може сплачувати по 7500 гривень на кожну дитину щомісяця. На підставі наведеного позивач просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 15 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача в її користь судові витрати в розмірі 5 000 гривень. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 серпня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначає, що він належним чином виконує свої батьківські права відносно синів [PERSON] та [PERSON] , в тому числі матеріально їх забезпечує. Дбаючи про інтереси дітей, він спільно зі своєю матір`ю придбав квартиру по [ADDRESS] , право власності на яку зареєстрував на сина [PERSON] . Відповідач вказує, що він бере участь у витратах для забезпечення дітей одягом, продуктами харчування, навчальним приладдям, іграшками, предметами для розвитку, зокрема, 15 грудня 2020 року він придбав для старшого сина новий ноутбук. В зв`язку з тим, що його банківські рахунки наразі заарештовані, то він перераховував аліменти на утримання дітей на картковий рахунок позивача через банківський рахунок свого товариша з призначенням платежу: «оплата аліментів за [PERSON] ». Вказаним способом він сплатив позивачу аліменти за квітень, травень, червень та липень 2021 року. Таким чином, відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання синів в розмірі 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно, вважаючи такий розмір аліментів розумним для забезпечення потреб дітей. 30 серпня 2021 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Крім того, вказаною заявою позивач зменшила позовні вимоги та просить стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 233 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Також встановлено, що діти проживають разом з матір`ю, батько дітей проживає окремо. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наведеного, а також враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, визнання позову відповідачем, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд вважає за можливе визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Та обставина, що відповідач добровільно сплатив аліменти за період з квітня по липень 2021 року включно не може вплинути на час, з якого присуджуються аліменти на дитину за рішенням суду, однак така обставина враховується в разі пред`явлення цього рішення суду до примусового виконання. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача в її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Встановлено, що позивач та її представник не надали суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих адвокатом послуг. Як слідує з матеріалів справи, позивач до закінчення розгляду справи не подала суду доказів, які підтверджують розмір витрат, які вона сплатила своєму адвокату у зв`язку з розглядом цієї справи. У постанові КЦС ВС від 23.11.2020 № 638/7748/18 (61-13573св19) Верховний Суд зробив висновок про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача в її користь витрат на професійну правничу допомогу. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved