Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

22 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд визнати, що автомобіль марки Geely Emgrand EC7, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності рівними - по 1/2 частині кожному; розділити між [PERSON] та [PERSON] майно набуте за час шлюбу, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 80 000 гривень 00 копійок за 1/2 частину автомобіля марки Geely Emgrand EC7, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, визнавши право власності на автомобіль марки Geely Emgrand EC7, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску за [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що 13 грудня 2008 року вона, зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем мають двох малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини були розірвані ними у лютому місяці 2019 року, у зв`язку з чим, нею до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу була подана позовна заява про його розірвання. За час шлюбу, а саме в 2012 році, ними було придбано автомобіль марки Geely Emgrand EC7, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. Вказаний автомобіль був придбаний ними в автосалоні м. Одеса за спільні кошти, а саме за 117 000 гривень. Даний автомобіль був оформлений на ім`я відповідача. Оскільки, вищевказаний автомобіль являється неподільною річну та враховуючи те, що автомобіль постійно знаходиться у володінні та користуванні [PERSON] , що обмежує її права щодо вільного користування та володіння транспортним засобом, вважає, що право власності на автомобіль повинно визнано за відповідачем зі сплатою їй грошової компенсації. Добровільно розділити вказане майно [PERSON] безпідставно відмовляється, як й відмовляється надати копію свідоцтва про державну реєстрацію вказаного транспортного засобу, посилаючись на те, що оскільки вищезазначений автомобіль оформлений на його ім`я, то він є єдиним його власником. Таке твердження відповідача є безпідставним й незаконним та таким, що грубо порушує її особисті майнові права, тому вона звернулась до суду. Ухвалою суду від 26 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 08 квітня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Зазначив, що даний транспортний засіб за спільною згодою та волевиявленням подружжя було продано відповідно до договору купівлі-продажу від 26.02.2019 року, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] на підставі договору комісії від 26.02.2019 року, укладеного між ним та ФОП [PERSON] . Про дані правочини позивачка була обізнана та також бажала їх укладання. Так, 15.12.2017 року позивачка [PERSON] на даному транспортному засобу попала в ДТП, в результаті якої автомобіль зазнав істотних ушкоджень та потребував дуже коштовного ремонту. Ремонт транспортного засобу вийшов біля 100 000 гривень, з яких лише 30 000 гривень становило страхове відшкодування. У зв`язку з даною ситуацією, вони брали кошти на ремонт спірного автомобілю у їх кума [PERSON] в борг та всього він їм надав у борг 70 000 гривень. Втім, вони не змогли борг повернути і згодом домовилися, що з невеличкою доплатою від [PERSON] у розмірі 10 050 гривень, з врахуванням суми їх боргу перед ним, продамо йому та переоформимо на нього спірний автомобіль марки Geely Emgrand EC7, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. На виконання даної домовленості, учасником якої була і [PERSON] , 26.02.2019 року ним було укладено договір комісії та у подальшому було укладено договір купівлі-продажу за яким [PERSON] виступив покупцем спірного на теперішній час транспортного засобу. Так, у них з відповідачкою на час укладання спірного договору вже були деякі проблеми в сім`ї, але вони ще проживали однією сім`єю та шлюб між ними було розірвано лише рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20.03.2019 року у справі № 212/1238/19. Гостро питання щодо офіційного припинення шлюбних відносин виникло в кінці лютого 2019 року, ініціатором чого виступила позивачка. Він не знав про те, що відповідач звернулася до суду з позовом про поділ набутого ними у шлюбі автомобілю, тоді як вона сама бажала відчуження транспортного засобу [PERSON] . Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року поновлено провадження у справі. 27 липня 2020 року на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій представник позивача - адвокат [PERSON] просить суд зменшити розмір позовних вимог, а саме визнати, що автомобіль марки Geely Emgrand EC7, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності рівними - по 1/2 частині кожному та розділити між [PERSON] та [PERSON] майно набуте за час шлюбу, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 58 910 гривень 00 копійок за 1/2 частину автомобіля марки Geely Emgrand EC7, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, залишивши право власності на автомобіль марки Geely Emgrand EC7, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску за [PERSON] . Ухвалою суду від 27 липня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов з наведених вище підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63, ч.1 ст. 64 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. ст. 68, ч.1 69, ч.1, 2, 3 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умов, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню у справі, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини четвертої ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ч. 2 - ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Навіть розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відтак будь-який договір може бути визнаний судом недійсним у випадку відсутності нотаріальної згоди на такий договір подружжя навіть після розлучення. Таким чином діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. ( Постанова ВП Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17). В судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають двох дітей дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 20 березня 2020 року. Рішення набрало законної сили 19.04.2020 року. Згідно реєстраційної довідки Територіального сервісного центру №1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області МВС, 31 березня 2012 року на підставі вантажної митної декларації 125110003/2/100242 від 09 лютого 2012 року, довідки-рахунку ДПІ155601, за [PERSON] був зареєстрований автомобіль Geely Emgrand EC7, 2011 року випуску, держ. Знак [NUMBER] . 26 лютого 2019 року вищезазначений автомобіль за договором купівлі-продажу укладеному у субьєкта господарювання №7664/19/000543 ФОП [PERSON] , перереєстрований на іншого власника. Про наявність згоди на укладення даної угоди з відчуження майна з боку позивачки у договорі не зазначено, доказів розподілу між сторонами отриманих за договором коштів, доказів поділу іншого майна подружжя суду не надано. Обставини щодо придбання саме під час перебування у шлюбі спірного автомобіля Geely Emgrand EC7, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , сторонами не оспорювались, у зв`язку з чим не підлягають доказуванню у справі. Згідно висновку експерта №Д21/02/20 [PERSON] середньоринкова вартість автомобіля марки Geely Emgrand EC7, 2011 року випуску, на дату проведення експертизи складає 117820,00 грн. Тому суд вважає встановленою та доведеною належними доказами вартість автомобіля у розмірі 117820,00 грн., виходячи з якої має бути визначено розмір компенсації на користь позивачки. При цьому наявність згоди позивачки на відчуження автомобіля, як і її обізнаність з цього приводу, не підтверджено належними та допустимими доказами. Виходячи з викладеного зазначене спірне майно (автомобіль Geely Emgrand EC7, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] ) - суд визнає майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям, оскільки інше не доведено тим з подружжя, хто спростовував цю презумпцію. У зв`язку з задоволенням позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved