Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

23.07.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів розміром 31 608,24 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/7584/16-ц від 07.11.2016 він сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] розміром 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини. Стягнення за вказаним заочним рішенням відбувалось в примусовому порядку, а виконавчий лист було направлено на виконання за місцем роботи позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Автомир». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2021 у справі № 335/5572/20 виключено запис про його батьківство з актового запису № 507 від 04.06.2015 про реєстрацію Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції народження [INFO] [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2021 у справі № 335/7584/16-ц задоволено його заяву про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі № 335/7584/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, внаслідок чого вказане заочне рішення було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину відмовлено. За весь час розмір стягнутих з нього аліментів становить 31 608,54 грн. З урахуванням викладених обставин, оскільки встановлено, що він не є біологічним батьком [PERSON] , аліменти ним сплачувалися не в добровільному порядку, а навпаки -примусово, а також те, що мати дитини [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, та в подальшому пред`являючи рішення до примусового виконання - діяла недобросовісно, посилаючись на ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти розміром 31 608,54 грн., як безпідставно набуте майно, а також судовий збір розміром 908,00 грн. (а.с. 2-5). Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 27.07.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 21.09.2021 о 10:00 год. (а.с. 20). За клопотанням позивача судове засідання було відкладене на 18.10.2021 о 10:30 год. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась судом належним чином, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, відзив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. З урахуванням викладених обставин, судом в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання). Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14.03.2013, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14.03.2013 Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 33 (а.с. 9). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 у справі № 335/7584/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 04.07.2016 і до повноліття дитини. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2021 у справі № 335/5572/20 виключено запис про батьківство [PERSON] з актового запису № 507 від 04.06.2015 про реєстрацію Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції народження [INFO] [PERSON] (а.с. 13-15). Рішення набрало законної сили 01.03.2021. Вказаним рішенням встановлено, що запис у свідоцтво про народження дитини [PERSON] про батька [PERSON] був здійснений на підставі заяви чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі на підставі ст. 126 Сімейного кодексу України (далі - СК України), а [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , про що він на час реєстрації себе батьком дитини не знав. Відповідно до частини четвертої статті 182 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2021 у справі № 335/7584/16-ц заяву [PERSON] про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі № 335/7584/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено, скасовано зазначене заочне рішення та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину відмовлено (а.с. 7-8). Рішення набрало законної сили 11.06.2021. Відповідно до довідки про сплачені аліменти від 16.06.2021 № 254, виданої ТОВ «Восток Автомир», за період з лютого 2019 р. по травень 2021 р. [PERSON] сплачено аліменти загальним розміром 31 608,54 грн. (а.с. 16). Суд зазначає, що факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ СК України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Аліментний обов`язок позивача у цій справі був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком [PERSON] . Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дітей є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21.07.2021 у справі № 477/1165/20. В цей же час, відсутність у позивача аліментних зобов`язань перед відповідачем кореспондує з його правом на повернення сплачених ним сум аліментів на утримання [PERSON] , оскільки позивач не є і ніколи не був її батьком. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За положенням частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно із частиною першою статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. При цьому, статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У правовідносинах, що склалися між сторонами аліменти стягувалися з позивача на користь відповідача на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016, яке в подальшому було переглянуто і скасовано в порядку ст. 423 ЦПК України. На виконання вказаного рішення відповідачем було отримано виконавчий лист, направлений для виконання за місцем роботи позивача. Отже, виплата аліментів проводилась [PERSON] в порядку примусового виконання судового рішення, тобто не добровільно, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин норми ст. 1215 ЦК України. Своєю чергою, набувач грошових коштів, яким є відповідач у цій справі, діяла недобросовісно, будучи обізнаною про те, що позивач не є біологічним батьком її дитини, пред`явила до суду позов про стягнення аліментів, а в подальшому - звернула його до примусового виконання. Відповідач зазначені обставин, з урахуванням принципу змагальності в цивільному судочинстві, не спростувала. За таких обставин, в діях відповідача наявні ознаки недобросовісності, а тому, з урахуванням встановлених обставин, позивач вправі вимагати від відповідача повернення безпідставно отриманих грошових коштів розміром 31 608,24 грн. Підсумовуючи все вищевикладене позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору розміром 908,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved