Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

23.04.2014 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки до кредитного договору №14/80054/82/76748 від 16.06.2007 року укладений між позивачем та відповідачем по справі. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.07.2012 року у справі №1506/153/2012 було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», пред'явлений до позивача та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року рішення Біляївського райсуду залишено в силі. Під час розгляду справи представником відповідача було надано суду копії договору поруки та договору іпотеки укладені між позивачем та відповідачем. Позивач вказує на те, що зазначені договори були укладені з порушенням чинних законодавчих норм. В договорі іпотеки зазначено, що він укладався між позивачем та начальником «Північного» відділення Одеської області дирекції банку Кириляком В.А., хоча він укладався в Суворовському відділені Одеської обласної дирекції банку, від імені якого діяла начальник відділення Паєрель Т.М. Однак, в договорі не зрозуміло з яких підстав, зазначено, що місце його укладення є м. Київ. Однак позивач вказує на те, що він ніколи не їздив до м. Києва з метою підписання будь-яких банківських договорів або інших документів, і тим паче, ніколи не звертався до київських приватних нотаріусів. У зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що під час підписання договору позивач був особисто присутнім та підписував договір, при цьому представник відповідача посилалась на письмові заперечення (а.с.42-43). Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 16.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі начальника «Північного» відділення Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» Кириляка Вадима Анатолійовича та [PERSON] був укладений договір іпотеки до кредитного договору № 014/80054/82/76748, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 137,50 кв.м., який розташований по [ADDRESS] (а.с.72-79). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.07.2012 року у справі №1506/153/2012 було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто заборгованість за кредитним договором та в рахунок погашення боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки (а.с.15-17). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року рішення Біляївського райсуду Одеської області від 25.07.2012 року залишено без змін (а.с.18-19). Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 23.02.2006 року, [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, які є необхідними для дійсності правочину. До них, зокрема, відносяться наявність у особи, яка укладає правочин необхідного обсягу дієздатності, волевиявлення учасника правочину повинно бути вільними та відповідати його внутрішній волі, правочин повинен бути направлений на реальне настання правових наслідків, а також правочин має укладатися у формі встановленій законом. Всі ці вимоги були дотримані обома сторонами при укладенні договору кредиту. Крім того, вже наявність самого правочину свідчить про те, що сторони бажали укласти договір кредиту, і що зовнішнє вираження їхньої волі відповідають їх внутрішньому переконанню. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На момент укладання договору [PERSON] був згодний з усіма умовами, договір укладався на добровільних засадах, тобто сторони погодили, що з укладанням договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, доказом чого є його підписання. З матеріалів справи вбачається, що позивач посилається на те, що договір Іпотеки було укладено в м. Києві та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], а також те, що це не відповідає положенням Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року №20/5. Відповідно до п.38 цієї інструкції, договір має бути посвідчено або за місцем знаходження об'єкта нерухомого майна, або за місцем знаходження однієї із сторін договору. В судовому засідання представник відповідача зазначила, що місце знаходження центрального офісу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» саме у Києві, то договір іпотеки позивачем було підписано згідно із положеннями вищезазначеної інструкції, а саме за місцезнаходженням однієї із сторін, тобто в м. Києві. Щодо посвідчення договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, то згідно із п.10 інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на всій території України. Згідно із ст..43 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ, не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчинення нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчинення нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члену екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліді чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення видане за місцем роботи фізичної особи). Тобто посилаючись на вище викладене, вбачається, що договір іпотеки було підписано та посвідчено згідно із нормами діючого законодавства України. Крім того, представник відповідача зазначила, що при розгляді справи за позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вона приймала участь у якості представника позивача, та відповідач [PERSON] не заперечував того факту, що він підписував договір іпотеки у м. Києві, тому зараз його твердження не відповідають дійсності. Отже договір іпотеки до кредитного договору №014/80054/82/76748, що підписаний між банком та [PERSON], укладено згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, не суперечить чинному законодавству, є дійсним та обов'язковим для виконання. На підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суду не було доведено належними та допустимим доказами обґрунтованість заявлених позивних вимог. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed