Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

21 травня 2015 року [PERSON] звернулася до Межівського районного суду з позовом до Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про зміну дати звільнення, витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 01 по 31 жовтня 2014 року виконувала обов'язки головного бухгалтера Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області за строковим договором №10 від 01 жовтня 2014 року. 31 жовтня 2014 року був укладений новий строковий договір №13, яким продовжено її роботу на займаній посаді до 31 грудня 2014 року. В останній день вона попередила сільського голову Тимошенко І.В. про небажання продовжувати трудові відносини, але остання попросила підготувати та здати річний баланс сільської ради за 2014 рік. З 01 січня 2015 року на посаду головного бухгалтера була прийнята інша особа. Позивач погодилася, виконала свою роботу по здачі балансу до 05 січня 2015 року та написала заяву про звільнення з займаної посади з 16 січня 2015 року за згодою сторін. Сільський голова наклала резолюцію про не заперечення цього. При звільненні позивача їй не повернули трудову книжку, не пояснюючи причини цього. У зв'язку з цим вона не мала змоги стати на облік в місцевий центр зайнятості, як безробітна, влаштуватися на роботу, що позбавляє можливості утримувати себе та свою сім'ю. Зазначила, що згідно ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки. Її середня заробітна плата за відпрацьований період становила 1 921 гривню в місяць, що середньоденному розмірі складає 80,04 гривень. Видачу трудової книжки затримано на 85 днів, і, таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 6 803,40 гривні. У зв'язку з тим, що позивач з вини відповідача не мала можливості працювати, стати на облік в Межівський центр зайнятості, знаходилася в скрутному матеріальному становищі, не мала засобів до існування, частково втратила нормальні життєві зв'язки, вважає, що їй спричинено моральну шкоду в розмірі 1 500 гривень. Просила суд зобов'язати Райпільську сільську раду Межівського району Дніпропетровської області змінити дату її звільнення з 16 січня 2015 року на фактичний день видачі трудової книжки, видати трудову книжку, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 803,40 гривень та моральну шкоду в розмірі 1 500 гривень, а також судовий збір на користь держави в розмір 243,60 гривень. 03 та 11 червня 2015 року представником позивача подавалися заяви про зменшення позовних вимог, відповідно до яких були виключені вимоги про видачу трудової книжки, оскільки отримала її 20 травня 2015 року, та про стягнення моральної шкоди. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що згідна з позовом, окрім виплати моральної шкоди. Свідок [PERSON] подала суду заяву про слухання справи без виклику її в судове засідання та повідомила, що 20 травня 2015 року вона вручила трудову книжку [PERSON] Просила врахувати ці пояснення при розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи та надавши належну оцінку доказам по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Розпорядженнями голови Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №75 від 01 жовтня 2014 року та №434 від 31 жовтня 2014 року підтверджується, що [PERSON] було прийнято на посаду тимчасово виконуючого обов'язки головного бухгалтера Райпільської сільської ради за строковим трудовим договором №10 від 01 жовтня 2014 року на період з 01 по 31 жовтня 2014 року, а потім за строковим трудовим договором №113 від 31 жовтня 2014 року на період з 01 листопада по 31 грудня 2014 року. Як встановлено у судовому засіданні, зазначений строковий договір розірвано не було, сторони не припинили трудові відносини по п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, оскільки трудові відносини фактично тривали і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку трудового договору можливе тільки протягом одного дня. А тому трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв'язку з закінченням строку. Згідно письмової заяви позивача від 05 січня 2015 року, написаної на ім'я голови сільської ради Райпільської сільської ради Тимошенко І.В., вона просила звільнити її з посади виконуючої обов'язки головного бухгалтера з 16 січня 2015 року за згодою сторін, на якій відповідач написала: «Не заперечую. Підпис». Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є угода сторін. Тобто Закон не перешкоджає тому, щоб за угодою сторін припинялися трудові договори, укладені на невизначений строк. Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», а саме: П.4.1 - у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. П.4.2 - якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Ці вимоги Інструкції узгоджуються з приписами ч.5 ст.235 КЗпП України, за якими у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Копією трудової книжки позивача підтверджується, що відповідачем днем звільнення по п.1 ст.36 КЗпП України зазначено 16 січня 2015 року за розпорядженням №3 від 16 січня 2015 року. Належним чином завіреною копією Книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них, а також письмовими поясненнями свідка [PERSON] підтверджується, що фактичним днем видачі трудової книжки є 20 травня 2015 року. Таким чином, днем звільнення позивача є фактичний день видачі їй трудової книжки, тобто 20 травня 2015 року. Згідно довідки про розмір середньомісячної заробітної платні позивача, наданої відповідачем, він складав 1 921,50 гривню в місяць (за період з жовтня по листопад 2014 року) та 3 421,50 гривню в грудні 2014 року. Таким чином, середньомісячний розмір складає: 7264,50/3=2 421,50 гривню, середньоденний - 2421,50/24 (робочі дні) = 100,90 гривень. Видачу трудової книжки затримано на 85 днів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно розрахунку позивача, вона просила стягти заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 80,04 гривень середньоденної заробітної плати. Таким чином, суд ухвалює рішення в межах позовних вимог і стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 803,40 гривень. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved