overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] померла його дружина - [PERSON], але він з поважних причин (у зв'язку з похилим віком, наявністю ряду соматичних захворювань) не подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини до спливу шести місяців з дня її смерті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дружина позивача - [PERSON], померла [INFO] в місті Чернігів Чернігівської області у віці 86 років, будучи співвласником нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (а.с.4-6, 38). Позивач з поважних причин не подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини до спливу шести місяців з дня смерті дружини, так як він має похилий вік та страждає соматичними захворюваннями, з приводу яких протягом 2014-2015 років він неодноразово перебував на лікуванні (а.с.29-37, 7-10). Встановлені обставини суд вважає поважними причинами пропуску позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини, а тому, згідно ст.1272 ч.3 ЦК України, визначає йому додатковий строк терміном два місяці, який буде достатнім для прийняття спадщини та відхиляє доводи представника відповідача щодо неповажності причин пропуску прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 18.10.2008 року, від якого мають малолітню доньку. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Місцем проживання доньки просить визначити разом з відповідачкою. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримав, відповідач не заперечила проти задоволення позову. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2008 року, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, місцем проживання малолітньої доньки сторін суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. На підтвердження позовних вимог в заяві вказав, що: 16 вересня 1995 уклав шлюб з відповідачем, від шлюбу малолітніх дітей не мають. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося по причині відмінності характерів та різного відношення до життя, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2010 року. На даний час він фактично створив нову сімю та має намір зареєструвати шлюб. А тому просить винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, так як він суперечить його інтересам. Від позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явилася, про день, час, місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від неї не надходило. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: - згідно свідоцтва про шлюб, сторони 16 вересня 1995 року зареєстрували шлюб; - згідно копії свідоцтва про народження сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з 2010 року, тобто шлюб існує формально, проживають окремо, на примирення позивач не згоден і наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що на даний час шлюб суперечить його інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору № 300479039723001 від 02.09.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 75485,10 грн. на строк з 16.11.2012 року по 16.11.2017 рік. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 31.07.2015 рік заборгованість складає 67897,63 грн. з яких тіло кредиту - 59301,14 грн., відсотки - 8596,49 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач й звернувся з дійсним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 67897,63 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання 30.10.2015 року, 09.11.2015 року, 24.11.2015 року та 26.11.2015 року не зявився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. 26.11.2015 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до до укладеного договору № 300479039723001 від 02.09.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 75485,10 грн. на строк з 16.11.2012 року по 16.11.2017 рік. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 31.07.2015 рік заборгованість складає 67897,63 грн. з яких тіло кредиту - 59301,14 грн., відсотки - 8596,49 грн. Ст.11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання між сторонами за загальним правилом мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконує умови договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги і суду показала, що з 14.09.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбу. Мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які мешкають разом із позивачем, та знаходяться на її утриманні. Відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, однак має таку можливість, оскільки є працездатним. Інших осіб на утриманні не має. Просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. щомісяця, до їх повноліття. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій причині, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухав пояснення позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на дітей в розмірі 2000 грн. щомісяця на утримання дітей є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання квартири [ADDRESS], придбаної в період шлюбу з відповідачем, її особистою приватною власністю. В обґрунтування позову зазначила, що вказана квартира була придбана нею за кошти, отримані від продажу приватизованої квартири, що належала на праві спільної часткової власності їй, а також її батькам та синові, і в той час, коли відповідач проживав окремо. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належними чином. За згодою позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 23.06.1984 року, при цьому мають спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В період з 2002 по 2009 рр., у звязку із значним погіршенням сімейних відносин, сторони проживали окремо. Вони мали окремий бюджет і не вели спільне господарство. Зазначене підтверджується показаннями свідків [PERSON] (подруга позивача) та [PERSON] (син сторін), які узгоджуються між собою, а тому вважається доведеним. Як убачається з матеріалів справи (а. с. 6-14), 21.02.2008 року позивач разом із батьками і сином продали приватному підприємству «Інстал Чернігів» за 404000 грн належну їм на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS]. З продажу цієї квартири позивач отримала в особисту власність грошові кошти в сумі 101000 грн. Наступного дня позивач придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], за яку сплатила 62546 грн (далі Квартира). Приєднані до справи копії договорів купівлі-продажу квартир, з урахуванням показань допитаних судом свідків, повністю підтверджують, що позивачем придбано Квартиру за кошти, що належали їй на праві особистої приватної власності Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України майно, набуте дружиною, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, є особистою приватною власністю дружини. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 30% отриманого доходу щомісячно, починаючи з 01.10.2015 і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Вона пояснила, що останні 1.5 роки відповідач ухиляється від матеріального утримання сина, що стало причиною звернення до суду з цим позовом. Відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Останні 1.5 роки відповідач, як батько дитини, матеріальної допомоги на утримання сина позивачеві не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Враховуючи викладене, а також матеріальний стан сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

22.10.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № KTH3AU91640075 від 12.11.2007 року. Згідно договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 80951,58 грн. на термін до 11.11.2014 року. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06.10.2015 року має заборгованість 33606,76грн., яка складається з наступного: 13574,31грн. заборгованість за кредитом; 5244,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 807,40 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 13981,04 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 33606,76 грн. за кредитним договором № KTH3AU91640075 від 12.11.2007 року, а також судові витрати у розмірі 1218,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується кредитною угодою № KTH3AU91640075 від 12.11.2007 року, довідками-розрахунками за кредитним договором, з яких убачається, що відповідач одержав від позивача кредит, має заборгованість за кредитом, яку не погашає. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1218,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

22.10.2015 року Чаплинським районним судом Херсонської області постановлено судове рішення у справі за позовом [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON],\~ третя\~ особа: інспекція з питань\~ захисту прав споживачів у Херсонській області,\~ про зобовязання до\~ вчинення дій із заміни товару,\~ що\~ має істотні\~ недоліки, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] задоволені.\~ [PERSON] підприємця [PERSON], код [NUMBER],\~ № свідоцтва 2\~501\~000 0000 008729, місце\~ підприємництва місто\~ Нова Каховка,\~ вул. Леніна, 1\~ Херсонської області,\~ магазин «Візит»\~ зобовязано замінити\~ посудомийну машину « Gandy\~ CDF 625AS», серійний номер 32000222-8040127,\~ яка має істотні\~ недоліки\~ на\~ такий же\~ або\~ аналогічний\~ товар\~\~\~без\~ відшкодування різниці\~ у\~ її ціні. Разом із тим, при постановленні судового рішення у справі не вирішені питання про стягнення судових витрат у відповідності до вимог ч.3 ст.297 ЦПК України. Згідно ст.. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рушення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд встановив, що позивач [PERSON] згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України, Про судовий збір» на час звернення до суду звільнявся від сплати судового збору у справі як споживач, який звернувся до суду за захистом прав споживача, тому судовий збір не сплачував. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно змісту позовної заяви, [PERSON] придбав у відповідача посудомийну машину « Gandy\~ CDF 625AS», серійний номер 32000222-8040127,\~ вартістю 3320 гривень, яку, через неналежну якість та істотні недоліки, через зобовязання відповідача [PERSON] просив, шляхом винесення судового рішення, замінити на такий же товар або аналогічний без відшкодування різниці в ціні. Тобто, позов [PERSON] є таким, ціна якого становить 3320 гривень. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» на час звернення до суду, судовий збір за даним позовом складає 1.5 % від ціни позову, але не менше 0.4 мінімального та на більше 5 мінімальних заробітків громадян, який становив на червень 2015 року 1218 гривень, тому стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати у сумі 243.60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

22.10.2015р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем по справі одружились 13.04.2002 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину доньку Крістіну, [INFO], яка за згодою сторін мешкає із матірю. З січня 2015 року вони припинили спільне сімейне життя, причиною розпаду родини зявилася та обставина, що вони втратили повагу до друг друга, через що спільне життя не можливе. Вони проживають в різних помешканнях, не ведуть спільне господарство, стосунки між ними як чоловіка та жінки припинені. Вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення в газету. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 13.04.2002р., від якого згідно свідоцтва про народження мають одну неповнолітню дитину доньку Крістіну, [INFO]. Шлюб у сторін перший. З січня 2015 року сторони не проживають разом, сумісне господарство не ведуть. Будь який спір на час винесення рішення про розподіл сумісно нажитого майна у сторін відсутній. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, враховуючи той факт, що позивачка категорично не бажає зберігати сімейні відносини, перспектива відновлення родини втрачена, відсутність майнової суперечки між подружжям, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюбу припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини і неможливість надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved