Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

23 травня 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом з вимогами: встановити можливість побачень з дитиною [PERSON], [INFO], у вихідні, святкові та неробочі дні, а також у період його відпустки без обмежень у часі, відвідувати в цей час з дитиною дитячі, спортивні, розважальні заклади, заклади культури, розміщені поза межами м. Славутича, а також можливість у вказаний період перебування дитини за місцем його проживання, в інші дні - за згодою матері; зобов'язати відповідачку узгоджувати з ним місце проживання, умови проживання дитини, методи виховання, навчальний процес, проведення вільного від навчання часу та інші питання, що стосуються життя дитини, забезпечити йому доступ до місця проживання дитини не рідше одного разу на місяць для огляду умов, в яких проживає дитина, для спілкування з дитиною; стягнути з відповідачки завдану йому моральну шкоду на суму 20000 грн.. В обґрунтування вимог посилався на те, що перебував з відповідачкою у шлюбі, від якого є малолітній син. Після розірвання між ними шлюбу відповідачка почала чинити перешкоди у вихованні дитини, у зв'язку з чим він звертався до органу опіки і піклування із заявою про визначення способу його участі у вихованні сина. Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради було прийнято рішення, яким зобов'язано відповідачку продовжити діалог з ним щодо вирішення питання способу його участі у вихованні дитини за взаємною згодою. Незважаючи на це, відповідачка продовжує чинити йому перешкоди у вихованні дитини, чинити тиск на дитину, що негативно впливає на виховання та поведінку сина. Рішення комісії відповідачка не виконує, на телефонні дзвінки не відповідає, без узгодження з ним та школою перериває учбовий процес дитини і виїздить з ним в іншу місцевість на кілька днів. Своїми незаконними діями відповідачка завдала йому моральної шкоди, яку він оцінює в 20000 грн. і яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, яких він зазнав через протиправну поведінку та неможливість спілкування з дитиною, які негативним чином позначилися на стані його здоров'я, внаслідок чого у нього підвищувався тиск, рівень глюкози в крові, боліла голова, погіршувався настрій, що призводило до незручностей у спілкуванні з рідними, друзями і колегами, знижувалась продуктивність праці. 14 червня 2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та стягнення з відповідачки компенсації за заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 479 гривень. 30 червня 2016 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив: встановити йому можливість побачень з дитиною у вихідні, святкові та неробочі дні, але не більше трьох вихідних протягом календарного місяця, а також у період його відпустки без обмежень у часі, відвідувати в цей час з дитиною дитячі, спортивні, розважальні заклади, заклади культури, розміщені поза межами м. Славутича, а також можливість у вказаний період перебування дитини за місцем його проживання, в інші дні - за згодою матері; зобов'язати відповідачку узгоджувати з ним місце проживання, умови проживання дитини, методи виховання, навчальний процес, проведення вільного від навчання часу та інші питання, що стосуються життя дитини; інші позовні вимоги просив залишити без розгляду. Ухвалою від 30 червня 2016 року залишено без розгляду за заявою позивача позовні про стягнення компенсації за моральну шкоду на суму 20000 гривень та стягнення компенсації за матеріальну шкоду на суму 479 гривень. У судовому засіданні позивач решту позовних вимог підтримував, посилаючись на наявність перешкод з боку відповідачки у вихованні дитини, свого окреме проживання від дитини та робочий графік. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, погоджуючись з висновком органу опіки і піклування просила встановити рівні можливості у спілкуванні з дитиною у вихідні, святкові та неробочі дні по черзі, а також інформувати її про місце перебування дитини з батьком поза межами м. Славутича. Проти позову в частині зобов'язання узгоджувати з позивачем місце проживання дитини, методи виховання, навчальний процес, проведення вільного від навчання часу та інші питання, що стосуються життя дитини заперечувала, посилаючись на те, що це безпідставно обмежує її права на виховання дитини, яка проживає з нею. Представник органу опіки і піклування пункт 1 позовних вимог підтримувала частково відповідно до висновку органу опіки і піклування, а інші вимоги не підтримала, вважаючи їх невідповідними законодавству з питань дитинства. Судом було встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2007 року, який розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області від 1 березня 2016 року, що набрало законної сили (справа № 377/40/16-ц) (а.с.6). Колишнє подружжя має дитину, - сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). За змістом описової та мотивувальної частини рішення по справі № 377/40/16-ц між сторонами на час розгляду справи у суді спірного питання про місце проживання і утримання сина немає, на час розгляду справи син проживає з матір'ю, батько приймає активну участь у його вихованні і утриманні (а.с.6). З копії витягу з протоколу № 10 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Славутицької міської ради від 12 травня 2016 року видно, що на засіданні розглядалась заява [PERSON] щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], який разом з матір'ю [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Комісією було ухвалено: батькам бездоганно виконувати законодавство з питань дитинства, а саме: ст. 141, 150, 157, 158, 159 СК України; батьку надати акт обстеження житлово-побутових умов; батькам дитини продовжити діалог щодо вирішення питання визначення способу участі батька у вихованні дитини за взаємною згодою, знаходити порозуміння, не принижувати одне одного, не нехтувати інтересами кожного та дитини, уникати конфліктних ситуацій у присутності дитини, а в разі відсутності компромісу між батьками взяти дитину на облік як дитину, що опинилася у складних життєвих умовах (а.с. 7). Як встановлено судом, незважаючи на те, що органом опіки і піклування не було прийнято рішення про визначення способів участі позивача, який проживає окремо від дитини, у вихованні дитини, між сторонами по справі існують спірні відносини з цього питання, що дає право позивачеві відповідно до ст. 3 ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх оспорюваних прав та інтересів. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства (частина третя). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (частина восьма). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев'ята). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята). Способи захисту сімейних прав та інтересів, які застосовує суд, зазначені у частині другій статті 18 СК України, зокрема, встановлення правовідношення. Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (частина перша). Згідно частини другої цієї статті суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо, місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно наданого висновку органу опіки і піклування щодо участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], рекомендовано встановити наступний спосіб участі: у вихідні, святкові та неробочі дні по черзі за попередньою домовленістю з матір'ю та дитиною; у період відпустки батька за бажанням дитини та попередньою домовленістю з матір'ю; необмежене спілкування батька з сином за їх бажанням будь-якими способами зв'язку; спілкування з дитиною у навчальному та позашкільному закладах; участь батька у батьківських зборах; оздоровлення дитини спільно з батьком щорічно під час літніх канікул за попередньою домовленістю матері та дитини. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 11 ЦПК України та вирішуючи спір з межах заявлених вимог, суд частково погоджується з висновком органу опіки і піклування, беручи до уваги рівність прав та обов'язків обох батьків та забезпечення інтересів дитини. При цьому суд враховує, що обоє батьків працевлаштовані на постійну роботу, дбають про дитину, беруть активну участь у вихованні дитини, яка виявляє прихильність до кожного з них. Проте суд не погоджується з необхідністю попередньої домовленості батька з матір'ю на побачення з дитиною, оскільки між батьками існують спірні відносини, які вирішуються судом шляхом встановлення правовідношення, реалізація якого має здійснюватись незалежно від іншої сторони відповідно до рішення суду. Що стосується попередньої домовленості батька з дитиною про побачення, то вона презюмується, ґрунтується на засадах розумності, ці права батька і дитини є взаємними і не можуть здійснюватись проти волі дитини. Разом з тим, суд вважає правильним обумовити перебування дитини з батьком під час побачень за межами населеного пункту місця проживання дитини обізнаністю матері про місце перебування дитини з метою забезпечення її права знати про місце перебування дитини, що не обмежує права батька на участь у вихованні дитини. В частині заявленої вимоги батька про зобов'язання матері узгоджувати з ним місце проживання дитини, способи її виховання, навчальний процес, проведення вільного від навчання часу та інші питання, що стосуються життя дитини, суд вважає позов необґрунтованим і безпідставним, оскільки жодних доказів порушення прав батька або дитини в процесі її виховання з боку матері суду не надано всупереч передбаченому ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, застосований позивачем спосіб захисту свого оспорюваного права суперечить способам судового захисту, передбаченим частиною другої статті 18 СК України. Так, відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилом частини першої статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 152 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (частина друга). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя). Згідно статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно (частина перша). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частина третя). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (частина перша статті 152 СК України). Вбачається, що заявлена позовна вимога про зобов'язання матері узгоджувати з батьком місце проживання дитини, способи її виховання, навчальний процес, проведення вільного від навчання часу та інші питання, що стосуються життя дитини, є не передбаченою законом формою безпосереднього контролю одного з батьків, який проживає окремо від дитини, за вихованням дитини другим з батьків, з ким проживає дитина, на застосування якої він права не має. Виходячи з викладеного, позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під розгляду справи в усіх судових інстанціях сторони звільняються як інваліди другої групи з дитинства.

Outcome: partial