Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

22.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача на його користь 3000 доларів США ( в еквіваленті 78273 грн.) та 492 доларів США за «іншим договором» від 10.04.2012 року. Окрім того, просив стягнути з відповідача на його користь 980,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що за «іншим договором» факт укладення якого між ним та [PERSON] 10.04.2012 року, було встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2017 року по справі №487/5285/15-ц, він передав відповідачу 3000 доларів США, а у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення даних грошових коштів у строк до 01.03.2013 року, які [PERSON] не виконано. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Вищенаведені обставини послугували підставою для його звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Щербини С.В. від 07.09.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Щербини С.В. позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.12.2018 року було задоволено заяву позивача про відвід судді Щербини С.В. Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №412 від 26.12.2018 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді\~\~ Притуляк І.О. 18.02.2019 року представник відповідача Семенченко [PERSON] подав до суду відзив, яким заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2017 року, яке було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05.05.2017 року, [PERSON] було відмовленоу у стягненні 3000 доларів США за розпискою від 10.04.2012 року. За такого, позовні вимоги [PERSON] заявлені в межах цивільної справи №487/5523/18 являються спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і по справі №487/5285/15-ц. Позивач в судовому засіданні вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, в задоволенні позову просив відмовити за необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія розписки від 10.04.2012 року, згідно якої [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 24000 грн. та зобов`язався їх повернути до 05.06.2012 року, а 3000 дол., які брав раніше зобов`язався повернути до 01.03.2013 року. У своєму позові позивач посилається на те, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.02.2017 року по справі №487/5285/15-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05.05.2017 року, встановлено що між сторонами укладено «інший» договір, яким встановлено зобов`язання [PERSON] щодо повернення йому 3000 доларів США до 01.03.2013 року. Наголосив на тому, що правову природу даного договору судом не встановлено. В противагу зазначеному, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2017 року по справі №487/5285/15-ц та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05.05.2017 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 3000 доларів США, процентів, визначених на рівні облікової ставки НБУ, та трьох процентів річних від вказаної суми скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Постановою Верховного Суду від 13.03.2019 року (провадження №61-22396св18). Згідно ч.\~1\~ст.\~202,\~ч.\~1-5\~ст.\~203\~ЦК України,\~правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частино 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст..1047 ЦК України для договору позики на зазначену суму передбачена обов`язкова письмова форма. Підтвердженням укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника, яка посвідчує факт передачі йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оригінал «іншого договору» укладеного між ним та [PERSON] 10.04.2012 року, на підтвердження передачі у борг [PERSON] грошових коштів, позивач суду не надав. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Позивач в судовому засіданні наполягав на розгляді справи на підставі копії «іншого договору», без надання суду для огляду його оригіналу та ним не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами «іншого договору» . Також суд\~враховує,\~що Постановою Верховного Суду від 13.03.2019 року (провадження №61-22396св18) рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2017 року по справі №487/5285/15-ц та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05.05.2017 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 3000 доларів США, процентів, визначених на рівні облікової ставки НБУ, та трьох процентів річних від вказаної суми скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed