Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

22 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своїй заяві позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], відповідач є його колишньою дружиною та зареєстрована за вище вказаною адресою, проте у даному будинку не проживає з вересня 2015 року. Як власник він утримує будинок та оплачує комунальні послуги, а реєстрація відповідача у домоволодінні не дає йому змоги отримувати державні пільги на оплату вказаних послуг. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просив суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, позов підтримували повністю, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причину неявки, в порядку п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту серія [NUMBER], виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 20 вересня 2002 року, [PERSON] народився [INFO] року в м. Глобине Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] (позивач) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 квітня 2004 року є власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №38180044 від 10.06.2004, виданого Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», власником ? частки житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], номер запису 1353, в книзі 8 є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину (ВВВ 990593) 06.04.2004 (видане Глобинською державною нотаріальною конторою за р. №1-547. Відповідач [PERSON] з 2015 року по даний час в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає, що підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається із довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області № 25-1/02-01/4280 від 22 травня 2018 року, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], співмешканка - [PERSON], [INFO]. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником житлового будинку, позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрована [PERSON], яка не є членом його сім'ї, не проживає в ньому, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. Понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved