Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

21 травня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON], заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі, із заявою про встановлення факту належності трудової книжки. Заявник свої вимоги мотивує тим, що на початку 2015 року заявник звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі з метою оформлення пенсії за віком. Але працівники Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі повідомили їй, що в трудовій книжці, яку вона подає в підтвердження свого трудового стажу від 25 лютого 1980 року, зазначена дата народження, а саме - [INFO] року, потім зроблено виправлення на 1958 рік, і тому стає незрозумілим, чи насправді трудова книжка серії [NUMBER] від 25 лютого 1980 року належить [PERSON], [INFO]. Тобто через невірне зазначення в трудовій книжці дати народження заявник [PERSON] не має змоги підтвердити свій трудовий стаж та позбавлена права на отримання пенсії. Враховуючи вищевикладене, заявник змушена була звернутися до суду стосовно встановлення факту належності їй трудової книжки серії [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], [INFO], яка містить виправлення у даті народження. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити, встановити факт належності їй, [PERSON], [INFO], трудової книжки, виданої 25 лютого 1980 року Охтирською фабрикою художніх виробів імені 15-річчя Жовтня, на ім'я [PERSON]. Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі у судове засідання не з'явився, але до початку розгляди справи по суті 26 травня 2015 року надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі їх представника; у вирішенні питання про задоволення заяви [PERSON] покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до п. 6 ч. 1 Ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 Ст. 256 Цивільного процесуального України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що 25 лютого 1980 року при заповненні трудової книжки серії [NUMBER] працівниками відділу кадрів підприємства, на якому розпочала свою трудову діяльність [PERSON], було допущено помилку в написанні дати народження заявника, а саме зазначено: «[INFO]», потім дата закреслена і зазначено «1958», тоді як вірна дата народження [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження та паспортом заявника. У матеріалах справи є копії документів, які підтверджують особу заявника [PERSON] Як вбачається з копії паспорта серії [NUMBER], виданого 04 березня 1997 року Охтирським МРВ УМВС України в Сумській області, заявник [PERSON] має дату народження - [INFO]. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25 грудня 1958 року Чернеччинською сільською радою Охтирського району Сумської області, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO]. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого повторно 18 грудня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області, вбачається, що заявник [PERSON] змінила своє дівоче прізвище з Попельнюх на [PERSON] внаслідок укладання шлюбу 27 грудня 1975 року. Крім того, у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] зазначена дата народження [PERSON] як [INFO]. Згідно\~Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки невідповідність в написанні дати народження заявника в правовстановлюючих документах перешкоджає реалізації її права на отримання пенсії, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення факту належності заявнику [PERSON] трудової книжки серії [NUMBER], виданої 25 лютого 1980 року на ім'я [PERSON], дата народження якої [INFO]. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України. При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як з'ясовано у судовому засіданні, помилка у написанні дати народження у трудовій книжці за ячника [PERSON] перешкоджає заявнику оформити пенсію за віком. Саме даний факт змусив заявника звернутися до суду з даною заявою. Відповідно до Ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, розглядаються судом. Заявник вичерпав всі можливості, щодо одержання документу, який підтверджує факт належності правовстановлюючого документу. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником. Таким чином, оцінюючи докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved