Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

23.02.2017 року Вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вищезазначеним позовом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] була зарахована з 01.09.2006 року студенткою медичного факультету ВДНЗУ «УМСА». 29.08.2006 року між відповідачкою та Академією укладено Угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, згідно якої вона взяла на себе обов'язок після закінчення навчання прибути за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років, в разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку Після закінчення навчання [PERSON] отримала направлення на роботу в 1-у міську клінічну лікарню м.Полтави, на посаду лікар-терапевт, проте до роботи не приступила. У зв'язку з тим, що відповідачка не виконала свої зобов'язання за умовами угоди, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, просив суд стягнути з [PERSON], на користь держави в особі Вищого державного навчального закладу «Українська медична стоматологічна академія» 35 797, 95 грн. вартості витрат за навчання та 4 955,57 грн. отриманої стипендії, а всього - 40 753,52 грн.; а також відшкодувати на користь ВДНЗУ «УМСА» судовий збір в розмірі 1600 грн., сплачений при подачі позову до суду. В судове засідання представник ВДНЗУ «УМСА» не з'явився, але направив на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. Відповідачка [PERSON] про день та час судового розгляду справи повідомлена за місцем реєстрації у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася. Відповідно до положень ст.ст. 77, 225 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що згідно наказу № 362-у від 01.08.2006р. [PERSON] була зарахована з 01.09.2006 року студенткою медичного факультету вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія», що підтверджується копією відповідного витягу (а.с.7). 29.08.2006 року між Академією та відповідачкою укладено Угоду №206097 про підготовку фахівця з вищою освітою (а.с.8). За умовами угоди Академія зобов'язувалась здійснити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик, а студентка [PERSON] зобов'язувалась оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою за напрямом підготовки «Лікар, Лікувальна справа» і прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років. Згідно до наказу № 145-у від 28.05.2012 р. у зв'язку з закінченням терміну навчання в академії на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії [PERSON] присвоєно кваліфікацію лікаря та видано диплом спеціаліста (а.с.9). Відповідно до витягу з протоколу державного розподілу та із журналу обліку направлень на роботу випускників Академії за 2012 рік [PERSON] отримала направлення за №100 (а.с.11) до місця призначення ГУОЗ Полтавської ОДА, м.Полтава, 1-а МКЛ на посаду лікаря-терапевта. За інформацією 1-ої міської клінічної лікарні м.Полтави гр.[PERSON] після закінчення інтернатури з 01.08.2014 року до роботи на посаду лікаря-терапевта не приступила (а.с.16). Таким чином, [PERSON] не виконала свої зобов'язання відпрацювати не менше трьох років, відповідно до умов угоди, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, у зв'язку з чим зобов'язана відшкодувати у встановленому порядку витрати за навчання до державного бюджету. Згідно кошторису вартості освітньої послуги спеціаліста бюджетної форми навчання Вищого державного навчального закладу «Українська медична стоматологічна академія» вартість навчання одного студента ставить 35797 грн. 95 коп. (а.с.13). Як вбачається зі змісту довідки витрат коштів державного бюджету на навчання випускника 2012 року [PERSON], яка навчалась за рахунок державного замовлення, фактичні видатки згідно кошторису становлять - 35797 грн. 95 коп., стипендія - 4955 грн.57 коп., всього -40753 грн.52 коп. (а.с.34). 19.12.2014 року та 08.05.2015 року Академією направлявся лист [PERSON] з проханням повідомити причини невиконання зобов'язань і добровільне відшкодування коштів за навчання. Як свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення листи повернуті за терміном зберігання (а.с.14, 15, 17). Згідно ч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту»(в редакції, яка діяла до 06.09.2014 року), Випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи із положень п. 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням затвердженого Постановою КМ України від 22.08.1996 № 992, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років. П. 14 цього Порядку передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. П. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ від 25.12.1997 року №367 передбачено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зважаючи на вище викладене, позов ВДНЗУ «УМСА» підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved