Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

22 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 53 в будинку № 10-В по вулиці Корольова у місті Чернігові, мотивуючи це тим. Що після розірвання шлюбу відповідач у вересні 2015 року добровільно залишила квартиру та не проживає там по даний час. 21 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила встановити порядок користування квартирою № 53 в будинку № 10-В по вулиці Корольова у місті Чернігові. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач та її представник первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, а зустрічний позов - задовольнити. Третя особа [PERSON] вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за умови, що це сприятиме приватизації спірного житла. У вирішенні зустрічного позову поклалася на розсуд суду. Представник КП «ЖЕК-10» ЧМР до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщався, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 28.10.2005 [PERSON] виданий ордер № 74 на службове жиле приміщення з сімєю на 3 осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 27,8 кв.м, що складається з 2 кімнат за адресою: [ADDRESS] в місті Чернігові (а.с. 49). Відповідно до довідки № б/н від 15.02.2017, виданої КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради, особового рахунку №100330-1 від 28.10.2005 та відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернігівській області від 13.04.2017, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані наймач [PERSON], [INFO], колишня дружина [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Як убачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕЛ № 034379, 28.11.2009 сторони розірвали шлюб, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1009 (а.с. 43). Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. У відповідності до положень ст. 64 Житлового кодексу України (далі ЖК України) члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Частиною другою ст. 123 ЖК України встановлено, що до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.\~ Відповідно до частини першої ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже законодавець, визначаючи підстави для втрати права користування житлом, повязував не лише зі строком, протягом якого наймач відсутній в житлі, а й з поважністю причин відсутності. Згідно з частинами першою, другою - четвертою ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодного беззаперечного доказу відсутності [PERSON] у спірному житлі протягом останніх 1,5 року позивач не надав. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] показали, що з літа 2015 року [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] в місті Чернігові, оскільки вони її не бачили. Однак та обставина, що сусіди не бачили відповідача у квартирі та біля будинку, не спростовує її пояснень про те, що вона періодично заходить до спірної квартири, оскільки там знаходяться її речі. Ці пояснення підтвердила свідок [PERSON] При цьому суд критично ставиться до показань свідка [PERSON], оскільки вона є дружиною позивача та проживає у спірному житловому приміщенні. Окрім цього слід зазначити, що другою необхідною і безумовною підставою для вирішення питання про наявність чи відсутність прав особи на житло, є поважність причин відсутності в квартирі. При вирішенні спору судом враховується, що позивач у спірний період, а саме з липня 2015 року по січень 2017 року, вісім разів знаходився на лікуванні у Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», що підтверджується довідкою комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 27.03.2017 № 29-07/629 (а.с. 66). Крім того, у судовому засіданні позивач пояснив, що з літа 2016 року мешкав з іншою жінкою, [PERSON], що також вказує на поважність причин періодичної відсутності відповідача у спірній квартирі. Те, що [PERSON] не втратила інтересу до своїх житлових прав підтверджує і та обставина, що спірна квартира є її єдиним житлом, прав на інше житло вона не має. З огляду на викладені обставини, суд не знаходить підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням. Разом з тим, не підлягає задоволенню і зустрічний позов про встановлення порядку користування квартирою, оскільки [PERSON] просить передати кімнату площею 17,8 кв.м не тільки у своє користування, а й у спільне користування з [PERSON], яка бере участь у справі в якості третьої особи. Відповідно до положень частини першої ст. 3 ЦПК України, частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право\~в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною другою ст. 3 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. В силу частини першої ст. 29 ЦПК України [PERSON] має здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність), оскільки досягла повноліття. У ході судового розгляду [PERSON] пояснила, що користується однією з кімнат у спірній квартирі та не вважає свої права будь-яким чином порушеними. За таких обставин, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо прав та обовязків [PERSON], повязаних з користування спірним житловим приміщенням, яка не бере участь у справі в якості сторони спору, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed