Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

22.12.2016 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 15 лютого 2014 року з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №10. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося, під час спільного проживання були постійні сварки, оскільки, як виявилося в них різні погляди на життя. Вони фактично припинили шлюбні відносини та більше року проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Просить не надавати строку для примирення. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву в котрій просить розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримує. Відповідач в судові засідання, призначені на 26.01.2017 та на 13.02.2017 не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання на його адресу судових повісток зі зворотніми повідомленнями, які згідно з аб.5 ч.5 ст. 74 ЦПК вважаються врученими йому належним чином. Своїм правом на подачу заперечень відповідач не скористався. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 15 лютого 2014 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №10. (а.с.5). Згідно довідки П'ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області №1107 від 14.12.2016 [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] одиноко (а.с.6). Згідно копії паспорту серії [NUMBER] виданого 13 березня 2014 року на ім'я [PERSON] відповідний запис про місце реєстрації по [ADDRESS] міститься і в паспорті позивача на дванадцятій сторінці (а.с.3 зворотній бік) Таким чином судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, та наразі виникла потребу у розірванні шлюбу за заявою одного з подружжя. Суд вирішуючи спір виходить при цьому з наступного. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач стверджує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, під час спільного проживання були постійні сварки, оскільки, як виявилося в них різні погляди на життя. Вони фактично припинили шлюбні відносини та більше року проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просить не надавати строку для примирення. Позивач своїм правом на подачу заперечень не скористався, а тому у суду нема підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згодна на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, суд перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилаеться судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, суд вважає за доцільне позивачу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]», оскільки вона звернулася з вимогою про залишення шлюбного прізвища. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 171 від 15.12.2016 про сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., у зв'язку із чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму судових витрат.

Outcome: approved