Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

22 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд: - визнати розписку від 16.11.2012 року договором купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,0494 га під цим будинком, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, укладеного 16.11.2012 між нею та [PERSON] ; - визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,0494 га під цим будинком, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за договором купівлі - продажу, укладеного 16.11.2012 між нею та [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16.11.2012 року вона сплатила кошти за купівлю житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під ним, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, в сумі 99000 (дев`яносто дев`ять тисяч) гривень, [PERSON] про, що останнім власноруч було складено розписку. 16.11.2012 року [PERSON] надав їй довіреність бути його представником з питань продажу та збору усіх документів, необхідних для цього, а також з питань узгодження, узаконення, вводу в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під цим будинком, а також разом із довіреністю позивачу було передано всі документи на будинок. Під час всіх домовленостей, передачі коштів та написання відповідної розписки про отримання коштів за продаж спірного будинку, був присутній син [PERSON] - відповідач по справі [PERSON] . Однак, у зв`язку з відсутністю коштів на підготування документів для оформлення договору купівлі-продажу будинку позивачем було пропущено строк дії довіреності. [INFO] року [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем після смерті останнього є його син - [PERSON] . При цьому, відповідач, у встановлений законодавством строк, за отриманням спадщини після смерті свого батька - [PERSON] , що помер [INFO] , не звертався і свідоцтво про право не спадщину у нотаріуса не отримував, так-як був упевнений в тому, що позивач придбавши будинок за розпискою і отримавши довіреність на оформлення документів, вже переоформила його на себе, або на членів своєї родини. Однак, на даний час позивач позбавлена можливості належним чином оформити свої права на вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку під ним, тому звернулася до суду з даним позовом. 02 січня 2019 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, приходить до наступного висновку. Суду подано копію розписки, складеної 16.11.2012 року [PERSON] , в тім, що останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 99 000 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн. за проданий ним будинок з земельною ділянкою, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Судом по справі встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 19 липня 1957 року, який зареєстровано в Новомосковському міському БТІ 26.04.1990 року та записано в реєстрову книгу за № 12774-78 (а.с.12-13). Також, згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 20-30), власником житлового будинку є [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП , виданого на підставі рішення Новомосковського міськвиконкому № 900 від 17.09.1997 року, у відповідності до якого [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,0494га, яка розташована на території Новомосковської міської ради, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № НМ №75 (а.с. 31). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.9). Судом було перевірено наявність спадкоємців після смерті [PERSON] . Так, згідно даних Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не заводилася, про що свідчить також Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 55552716 (а.с.57,58) До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Також, ч.4 ст.203 ЦК України визначає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Ч.1 ст.206 ЦК України визначає, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Водночас, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна. Покупцем усі умови за договором виконані. Згідно з умовами договору відчужувана нерухомість продана [PERSON] за 99000 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, крім того, відповідач, як спадкоємець продавця, не прийнявши спадщину, в своїй заяві дійсно підтвердив факт укладення договору купівлі-продажу будинку з [PERSON] , тому, суд вважає укладений договір дійсним. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володів об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, [PERSON] на законних підставах набула право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним з моменту фактичної передачі коштів та прийняття будинку. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку немає. Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося, однак його нотаріальне посвідчення неможливе, оскільки, відповідно до вимог ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Аналізуючи викладене, суд вважає за можливе визнати договір купівлі продажу - дійсним та визнати за позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки в зв`язку зі смертю [PERSON] посвідчення договору купівлі-продажу нотаріально не можливе, а його спадкоємець відмовляється від такого посвідчення, в спосіб, передбачений законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved