Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

23.02.2021р. КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ про\~ стягнення\~ заборгованості\~ по\~ \~оплаті \~послуг \~водопостачання \~ \~та \~водовідведення (а.с. № 3). В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що надає відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, але у останнього станом на 31.12.2020р. утворилась заборгованість у розмірі 12 834 грн. 26 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів разом із судовими витратами, понесеними при пред`явлені позову. Крім того, просив стягнути інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 2\~191 грн. 92коп. та 3% річних у розмірі 340 грн. 23 коп. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.03.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 25). В наданій до канцелярії суду 08.07.2021р. заяві представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 04.01.2021р. а.с. № 42) вимоги підтримала та просила винести заочне рішення суду за її відсутності (а.с. № 42). Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] \~ в судові засідання, які призначались на 20.05.2021р. та 12.07.2021р., двічі поспіль не з`явилися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином, а саме за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 22, 24). Між тим, направлені відповідачам виклики повернулися на адресу суду з позначками ««за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 27, 29, 36, 37). Окрім того, судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідачів в судове засідання на 12.07.2021р., на яке відповідачі також не відреагували (а.с. № 40). Враховуючи, що відповідачі, виходячи з положень та п.4 ч. 8, ч. 11 ст.128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання двічі поспіль не з`явилися, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні 12.07.2021р. за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення) у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59цс13). Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016р. по справі № 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Між КП «Дніпроводоканал» та відповідачем [PERSON] , як зареєстрованою у квартирі особою, встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», по квартирі [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] є особою, яка зареєстрована за цією адресою (а.с. № 5, 24). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем в частині сплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконував у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього за період з 01.11.2007р. по 31.12.2020р. виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 12 834 грн. 26 коп. (а.с. № 6-10, 11). Той факт, що матеріали справи не містять точних даних про те, на чиє ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. № 8, 11), для правильного вирішення цивільно-правового спору значення не має, оскільки відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва № 170 від 23.10.2013р. «Про затвердження порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів - споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України, особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє собою сукупність даних про житлове приміщення. Отже,\~особовий рахунок\~оформлюється на\~житлове приміщення,\~а не\~на особу. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку із наявною на ньому заборгованістю, якщо така є, на іншого квартиронаймача або власника. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку наданому позивачем, який перевірено судом, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості складає 2\~191 грн. 92коп. та 3% річних у розмірі 340 грн. 23 коп. (а.с. №11). Приймаючі до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідач [PERSON] у встановлений законом строк не виконав перед позивачем своїх зобов`язань за надані послуги водопостачання та водовідведення, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] (як зареєстровану в квартирі особу) на користь позивача заборгованість за надані послуги у розмірі 12 834 грн. 26 коп. за період з 01.11.2007р. по 31.12.2020р., інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 2\~191 грн. 92коп. та 3% річних у розмірі 340 грн. 23 коп., а разом 15\~366 грн. 41 коп. В задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] суд відмовляє, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справі доказів ні того, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (довідка про склад сім,ї не є доказом того, що [PERSON] власник квартири а.с. № 5), ні того, що саме на його ім,я відкрито особовий рахунок (долучені до позову розрахунки містять виправлення щодо особи, на чиє ім,я відкрито особовий рахунок а.с. № 6, 11). Крім того, як з,ясувалося після відповіді ВОМІ \~ ГУ\~ ДМС\~України в\~ Дніпропетровській\~області,\~ [PERSON] не є зареєстрованим за вказаною адресою (а.с. № 22). Отже зазначена вище сума заборгованості разом із сумою інфляційного збільшення суми заборгованості та сумою 3% річних підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON] . Сума заборгованості у цій справі визначається без урахування строків позовної давності, оскільки відповідачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України заяви про застосування цих строків суду не надано (заочне рішення). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового\~задоволення \~позовних вимог,\~суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача [PERSON] на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 2 270 грн., що підтверджується платіжним дорученням, оскільки саме з нього стягнута сума заборгованості (а.с. № 2). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial