Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

23.06.2015 р. ПАТ «Дельта Банк» в особі представника товариства за довіреністю [PERSON] (далі Банк) звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 5792,83 грн., обгрунтовуючи вимоги тим, що 17.03.2007 р. [PERSON] уклав з Банком кредитний договір № 001-26051-170307 (далі Договір) і Банк надав йому кредит у сумі 4045,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи зі ставки 12 % в рік. Крім того, за обслуговування кредитної заборгованості [PERSON] повинен сплатити плату в розмірі 1,45 % в місяць. Банк свої зобовязання виконав, надавши за меморіальним ордером № 8945880 від 19.03.2007 р. кредит у сумі 4045,00 грн., а [PERSON] умови договору не виконав, тому станом на 02.06.2015 р. виникли заборгованість, яка складається з 2468,15 грн. заборгованості за сумою кредиту, 833,12 грн. заборгованості по відсотках і 2491,56 грн. комісії. Представник позивача [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судові засідання 13.07.2015 р., 21.07.2015 р. не зявився. У позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Ухвалою суду від. 21.07.2015 р. явку представника позивача для дачі особистих пояснень у судовому засіданні, призначеному на 31.07.2015 р., визнано обовязковою, однак представник не зявився, причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що дійсно 17.03.2007 р. укладав з Банком кредитний договір, отримав кредитні кошти. Протягом періоду з 18.03.2007 р. по 16.11.2009 р. регулярно вносив платежі у розмірі 230 грн. щомісячно, як визначено договором, на загальну суму 6680 грн. і вважає, що простроченої заборгованості по платежах не має. Крім того, виказав невдоволення тим, що у платіжний період 18.06.2007-17.07.2007 ним 19.06.2007 р. сплачено 230 грн., які з невідомих причин віднесені позивачем у плату за пропуск платежів, і надалі щомісячні платежі у розмірі 230 грн., які вносив згідно графіку погашення заборгованості, також зараховувалися як плата за пропуск платежів до 17.11.2008 р.. Просить застосувати до предявленої заборгованості строки позовної давності, оскільки останній платіж ним внесено 16.11.2009 р., а до дня подачі позову минуло більше трьох років. Заслухавши відповідача, вивчивши письмові докази суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17 березня 2007 р. між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» і [PERSON] укладено кредитний договір № 001-26051-170307 і Банк надав [PERSON] кредит у сумі 4045,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 8945880 від 19.03.2007 р. (а.с. 3, 5) та не спростовується відповідачем. При цьому суд зазначає, що до позовної заяви Банк додав копію кредитного договору з розділами 1-7, однак не додано сторінки договору, яка б містила строк дії договору та інші умови договору, реквізити та підписи сторін, що є обовязковим для укладання кредитного договору. Враховуючи ці обставини суд керується п.1.2 Договору, яким сторони домовилися про те, що кредит надається на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 16 березня 2010 року. Відповідно до п. 2.3 Договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 12 % в рік. Пунктом 2.5 Договору сторони визначили плату в розмірі 1,45 % в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. [PERSON] взяв на себе зобовязання щомісяця в строки, визначені Договором, сплачувати платежі (пункт 3.1 Договору). Відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту станом на 02.06.2015 р. [PERSON] заборгував Банку 5792,83 грн., що складається з 2468,15 грн. заборгованості за сумою кредиту, 833,12 грн. заборгованості за відсотками і 2491,56 грн. заборгованості за комісіями (а.с. 4). Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідністю зі ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання і на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням розміру процентів, встановленого договором, від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Суд приходить до висновку, що позивач свої зобовязання по кредитному договору виконав повністю. Відповідач за умовами п. 2.8 Договору, починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, щомісячно не пізніше 17 числа кожного місяця повинен був сплачувати кредитору рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за ведення кредитної справи, у розмірі 229,00 гривень на рахунок кредитора № 29096000590093. Згідно розрахунку заборгованості, досліджених судом квитанцій про сплату заборгованості, наданих [PERSON], суд вказує на те, що сума внесених платежів цілком співпадає і загальна сума внесених відповідачем платежів за період з 18.03.2007 р. по 16.11.2009 р. включно становить 6680 гривень. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед Банком недоведена, вимоги є необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначає, що пунктом 1.2 Договору сторони визначили, що кредит надається на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 16 березня 2010 р. на умовах, визначених цим договором. З розрахунку заборгованості слідує, що останній платіж [PERSON] внесено 16.11.2009 р., що підтверджується і квитанцією № 3872/з131 від 16.11.2009 р.. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 267 ч. 4 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій просить суд застосувати до заборгованості позовну давність, тому суд, з врахуванням обставин справи, застосовує позовну давність і відмовляє у задоволенні позову. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» [PERSON], який набув всі повноваження органів управління та органів контролю банку і розпочав здійснювати заходи для забезпечення збереження активів банку, запобіганню втрати майна, захисту інтересів вкладників і кредиторів банку. Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, від сплати судового збору звільняються. Враховуючи викладене і те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі ст.ст. 526, 527, 554, 611, 625, ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed