Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

23 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики грошей для будівництва будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 червня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошей для будівництва будинку на суму 350000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 05 червня 2020 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики. В строк передбачений договором позика не була повернута, тому 05\~червня\~2020\~року листом-вимогою позивач запропонував відповідачу повернути позику до 05 червня 2021 року, проте сума позик в повному обсязі так і не була повернута. На день подачі позову, відповідач повернув позивачу лише 50000 доларів США. За викладених обставин, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики грошей для будівництва будинку від 05 червня 2010 року в розмірі 300000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає еквівалент 8166150,00\~грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року справу прийнято до свого провадження та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03 серпня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а також просив суд ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Відповідач [PERSON] надав через канцелярію суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти задоволення позову [PERSON] , а також зазначив, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем на даний момент погасити борг позивачу не має можливості. Представник відповідача в судовому засіданні, заяву відповідача [PERSON] про визнання позову підтримав, у зв`язку з чим просив рішення ухвалити у підготовчому судовому засіданні. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав договір фіктивним, недійсним, зазначав, що відповідач грошові кошти не отримував та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши думку представників позивача та відповідача, а також представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі укладено договір позики грошей для будівництва будинку, за яким [PERSON] особисто отримав у борг від [PERSON] суму в розмірі 350000 доларів США зі строком повернення до 05 червня 2020 року, що підтверджується договором позики грошей для будівництва будинку від 05 червня 2010, укладеним у письмовій формі та розпискою про отримання грошових коштів (а.с. а.с. 11, 12). В судовому засіданні встановлено, що позика надавалась з метою придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт по будівництву будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що за рахунок отриманих коштів за договором позики, відповідач побудував будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 18 листопада 2013 року, відповідач зареєстрував за собою право власності на вказаний будинок, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 18\~листопада\~2013\~року індексний номер: 12944866 (а.с. 13). Судом також встановлено, що відповідач загалом повернув позивачеві 50000 доларів США, що підтверджується розписками позивача від 23 серпня 2014 року та від 08\~травня\~2020\~року (а.с.\~51,52). Утім, в строк, що визначений у договорі, відповідач борг в повному обсязі не повернув, тому, листом-вимогою від 05 червня 2020 року позивач запропонував відповідачеві повернути борг до 05 червня 2021 року. Однак, у встановлений строк взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів відповідач не виконав. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України\~договором є\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків.\~Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є укладеним, відповідно до\~ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №\~6-63цс13) та постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року (справа № 205/139/19). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 жовтня 2019 року (справа №723/304/16-ц) та від 16 січня 2019 року (справа №464/3790/16-ц); постановах Верховного Суду: від 03\~березня\~2021 року (справа № 522/11047/17-ц), від 17 лютого 2021 року (справа №\~760/19023/18), від 27 січня 2021 року (справа № 205/139/19), які відповідно до ст. 263 ЦПК України мають враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами договору позики від 05 червня 2010 року та розпискою від 05 червня 2010 року. Позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики: передав відповідачу зазначену суму. А відповідач - зобов`язання в повному обсязі не виконав: у визначений термін залишок боргу в розмірі 300000 доларів США не повернув. Дані обставини не спростовані відповідачем [PERSON] у наданій до суду заяві про визнання позову, в якій відповідач не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~65\~СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення ч. 4\~ст. 65 СК України\~свідчить,\~що той\~з подружжя,\~хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Проте, судом не встановлено, що кошти в розмірі 350000 доларів США, одержані відповідачем за договором позики грошей для будівництва будинку від 05 червня 2010 року, використані в інтересах сім`ї. Судом встановлено, та підтверджується заявою відповідача, що при укладенні договору позики грошей для будівництва будинку від 05 червня 2010 року, дружина відповідача не надавала згоди на укладення вказаного договору позики. На спростування вказаних тверджень відповідача, суду не наданого жодного належного та допустимого доказу. Отже, суд на підставі ст. 65 СК України визнав отриману відповідачем боргову суму від позивача - його особистим боргом, урахувавши, що його дружина письмової згоди на укладення договору позики грошей для будівництва будинку від 05 червня 2010 року не надавала. Вищезазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в Постанові від 03.05.2018 року у справі № 639/7335/15-ц, Постанові від 18.03.2020р. у справі №328/3634/16-ц, Постановах Верховного Суду України: від 12.02.2020р. у справі №207/3371/17, Постанові від 29.01.2020р. у справі №137/1350/14-ц, яка відповідно до ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст.\~524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами\~1 та 2 ст.\~533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Таким чином, з урахуванням офіційного курсу долара США, встановленого на момент подання позовної заяви загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 8166150,00 грн. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 11350,00 грн.

Outcome: approved