Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

24.03.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,03445 га, в порядку спадкування за заповітом; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,03445 га, також просить припинити право спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частки [PERSON] та її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті матері вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12 березня 2015 року на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0689 га, яка відповідно свідоцтва про право власності від 30.12.2013 року зареєстрована як спільна сумісна власність за [PERSON] та [PERSON] Отже, як посилається позивачка, вона та відповідач мають право на поділ спірної земельної ділянки в рівних частках, а саме по 0,03445 га, з припиненням права спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, надала суду заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, з в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі не заперечує троти їх задоволенні та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що в даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частки [PERSON] та її матері [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності індексний номер 15697496 від 30.12.2012 року. (а.с. 4) [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12 березня 2015 року на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Як вбачається з свідоцтва про право власності, вказаний будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0689 га, яка зареєстрована як спільна сумісна власність за [PERSON] та [PERSON] Спадкуванням, відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст..1217 Цивільного Кодексу України спадкування в Україні здійснюється за законом та за заповітом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка фактично успадкувала право власності на земельну ділянку, зазначену вище, але не може його реалізувати у зв'язку з тим, що частки співвласників не визначені. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 5 ст. 89 ЗК України передбачено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають право на поділ спірної земельної ділянки в рівних частках, а саме по 0,03445 га, з визнанням за ними права власності і з припиненням права спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved