Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

22.09.2015 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому останній просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту, укладеним 13.06.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ЗАТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON], станом на 07.08.2015 року в сумі 212121,56 гривень, а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що на підставі укладеного 13.06.2006 року договору № hat0SE00000721 відповідачу було надано кредит у розмірі 15000 гривень, в порядку та на умовах, встановлених договором, із встановлених ним же порядком та строками погашенням кредиту, з кінцевим терміном повернення до 15.06.2009 року. Проте, відповідач порушив умови договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України представник позивача просив розглянути справу за його відсутності. Отримав письмові заперечення відповідача проти позову (а.с. 28,30). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 23), однак в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Тому, за правилами ч. 1 ст. 169 ЦПК України його неявка не унеможливлює розгляд справи. Відповідач надав письмові заперечення на позов, заявивши про застосування позовної давності (а.с. 25-29). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 13.06.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ЗАТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON] укладений договір № hat0SE00000721, предметом якого стало надання кредиту у розмірі 15000 гривень шляхом надання готівки через касу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, в порядку та на умовах, визначених Договором; зі сплатою пені в разі порушення зобов'язань; з кінцевим терміном повернення кредиту до 15.06.2009 року (а.с. 7-9). Внаслідок порушення договірних зобов'язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07.08.2015 року становить 365507,05 гривень, що складається з: заборгованості за кредитом 14001,51 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 100909,70 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 6525,00 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 244070,84 гривень. Як вказує позивач, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2012 року, з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за вищевказаним договором в сумі 153385,49 гривень (а.с.4), тому різниця заборгованості становить 212121,56 гривень (365507,05-153385,49) (а.с. 4). Але позивач надає копію рішення того ж суду від 24.12.2013р. за спором за тим же предметом і між тими ж сторонами і з тих самих підстав, про відмову у задоволенні позову (а.с. 29, 32-33). Однак суду не надано даних про набрання вказаним рішенням законної сили. Тому, за правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а саме про стягнення 212121,56 гривень. Викладене підтверджується розрахунком (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов Договору (п.5.1.) він є чинним з дня його підписання та до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Разом із тим згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту та сплата відсотків за його користування повинна здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно відраховувати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У зв'язку з наведеним, та з урахуванням дати звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до суду - 22.09.2015р., трирічна позовна давність для звернення за захистом своїх прав до суду обмежується 22.09.2012р. Перебіг позовної давності почався 25.01.2007р., коли необхідно було здійснити наступний платіж, проте до суду позивач звернувся лише у вересні 2015р., тобто після спливу позовної давності. В ході розгляду справи в суді позивач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності. За замістом ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач не навів поважних причин пропущення позовної давності. За таких обставин через сплив позовної давності до основної, а відповідно і до додаткових вимог, необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Більш того, за правилами пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed