Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

22.11.2019 року позивач звернувся до суду із названою позовною заявою, в якій зазначає, що ПрАТ « Київобленерго» до 01.01.2019 року здійснювало постачання електроенергії за регульованим тарифом на території Київської області. З січня 2019 року ПрАТ «Київобленерго» є оператором системи розподілу електричної енергії на території Київської області. Енергопостачання будинку відповідача здійснювалось на підставі договору про користування електричною енергією 200262631 від 27.05.2016 року. [PERSON] не виконує свої зобов`язання та не проводить оплату. Таким чином станом на 01.01.2019 року виникла заборгованість по виплаті за спожиту електричну енергію в розмірі 9049,83 грн. Позивач, посилаючись на вказані вище обставини та на ст. ст. 509, 610 ЦК України, ст. ст. 58, 60, 141, 175, 177, 274, 276, 279 ЦПК України, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за використану електричну енергію в розмірі 9049,83 грн та судові витрати в розмірі судового збору 1921,00 грн. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлялася про відкриття провадження у справі та про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було роз`яснено її право подати протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження письмову заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження та про подання відзиву на позовну заяву, що стверджено поштовим повідомленням. Зазначеним правом відповідач не скористалася (відзиву на позовну заяву не надіслала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надала). 18.02.2020 року до канцелярії суду надійшла заява відповідача, якою вона визнає позовні вимоги ( а.с.39). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності заперечень відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Матеріали справи вказують, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] , що стверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного вище договору про користування електричною енергією та про що зазначено в довідці Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області від 14.11.2019 року № 344/02-14, яка вказує, що [PERSON] належить два житлові будинки : один з літерою «А», а другий з літерою «Ж». В житловому будинку з літерою «А» в [ADDRESS] зареєстрована та проживає сім`я [PERSON] та її чоловік [PERSON] . В другому житловому будинку з літерою «Ж» в [ADDRESS] не зареєстрована, але проживає сім`я: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно записів по господарської книги № 7 ( за 2016-2020 рр) ( а.с.20). 27.05.2016 року між ПАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «Київобленерго», та [PERSON] було укладено договір № 200262631 про користування електричною енергією для забезпечення електроенергією помешкання за адресою: [ADDRESS] ( а.с.15-19) . В електронній базі споживачів ПрАТ «Київобленерго» на [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Отже, між відповідачем та ПрАТ «Київобленерго» склалися договірні відносини. Відповідно до умов вказаного договору ПрАТ «Київобленерго» взяло на себе зобов`язання постачати споживачу [PERSON] електричну енергію у необхідних йому обсягах, а споживач зобов`язувався оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами у терміни, передбачені цим договором. Так, відповідач зобов`язалася оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов п.16 Договору, яким передбачено, що споживач при укладанні вказаного договору засвідчив своє бажання розрахунки за одержану електричну енергію проводити відповідно до показань приладу обліку за наданими енергопостачальником рахунками. Плата за спожиту електроенергію вноситься споживачем на поточний рахунок протягом 10 днів з дати отримання рахунку, але не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунком. Згідно з Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України від 26.07.1999 №1357, п. 42 передбачено, що побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний, в тому числі, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Проте, незважаючи на виставлені до оплати рахунки, [PERSON] у встановлений договором строк не сплачувала за використану електроенергію, внаслідок чого, станом на 01.01.2019 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 9049,83 гривень, що стверджено наданим позивачем розрахунком з особової картки споживача [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п. 48 Правил користування електричною енергією для населення побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, відповідач в порушення зазначених вимог не виконала свій обов`язок щодо сплати коштів за одержану електричну енергію, борг має місце і виник з підстав, зазначених позивачем. Зважаючи на це, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1921,00 гривень судового збору.

Outcome: approved