Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

23.09.2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 24.10.2005 року у розмірі 62260,25 грн. Вказаний позов 17.12.2015 року було уточнено та ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за відсотками за договором б/н від 24.10.2005 року у розмірі 15\~061,50 грн., нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 31.07.2013 року та по 21.09.2015 року; також просить стягнути судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем 24.10.2015 року було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 12730,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальнику передано кредитну картку зі строком дії до 10/07. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, нею порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. До судового засідання представник позивача не зявилась, надала до суду заяву, в якій просить уточнені позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином. Матеріали справи містять письмові заперечення відповідача на позовну заяву, в яких зазначено, що 07.04.2014 року рішенням Київського районного суду м. Одеси відмовлено у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором б/н від 24.10.2005 року. Рішення набрало чинності та не оскаржувалося. У зв'язку з чим, на підставі ст. 61 Конституції України відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог Банку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому зазначає, що між сторонами було укладено договір б/н від 24.10.2005 року, про що свідчить Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 12730,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальнику передано кредитну картку зі строком дії до 10/07. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року по справі № 520/14418/14-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.10.2005 року у розмірі 46\~277,67 грн. Рішенням набрало чинності 18.04.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року встановлено, що у 2005 році між сторонами договір кредиту не укладався, а мав місце договір про надання банківських послуг, строк позовної давності про пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання сплив. Представник відповідача підтримав у судовому засіданні заяву про застосування строку позовної давності. Крім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року встановлено, що на вимогу суду надати для огляду кредитну справу [PERSON], суд отримав від Банку висновок службового розслідування, в якому зазначено про відсутність кредитної справи [PERSON] та припинення претензійно-позовної роботи щодо неї. Відповідач [PERSON] в запереченнях посилалась на ст. 61 Конституції України, якою встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи наявність рішення суду, що набрало законної сили, яким відмовлено позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до [PERSON], суд приходить до висновку, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, так як необґрунтована на недоведена. Обставини, встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року, які були підставою для відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволені вимог, на теперішній час не змінились, та при новому звернені до суду 23.09.2015 року позивачем не спростовані. При цьому, суд погоджується із запереченнями відповідача щодо недобросовісності ПАТ КБ «ПритваБанк» та зловживання своїми правами при намаганні повторно притягнути відповідача до відповідальності, оскільки всупереч положень ч. 3 ст. 131 ЦПК України, Банк ані у первісному позові від 23.09.2015 року, ані в уточненій позовній заяві від 17.12.2015 року не повідомив суд про прийняте по кредитному договору № б/н від 24.10.2005 року рішення, яке набрало чинності та неоскаржувалося ПАТ КБ «ПриватБанк».

Outcome: dismissed