Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

23.01.2017 р. позивачка звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 06.10.2012 р. вони з відповідачем уклали шлюб. Від спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, на грунті особистих непорозумінь між ними постійно виникали суперечки, які переростали у сімейні конфлікти та скандали, понад рік разом не проживають. З цього часу сама виховує та утримує дитину, відповідач перестав піклуватися про дитину, матеріально не забезпечує, тому просить розірвати шлюб та стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн.. Позивачка [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримала та просить розірвати шлюб і не надавати строк для примирення. В частині стягнення аліментів позивачка не заперечує щоб з відповідача стягували аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю. Однак позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково та пояснив, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 800 грн.. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 06.10.2012 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають більше одного року, не підтримують жодних стосунків, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, та є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила одну неповнолітню дитину, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дитини, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги такі обставини. Позивачка утримує одну неповнолітню дитину, враховуючи матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати в сумі 800,00 грн. щомісячно. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved