Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

23.06.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач уклав договір дарування житлового будинку від 13.04.2018 року, яким подарував їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за вказаною вище адресою. Після укладення договору дарування, відповідач спірним житлом не користується з травня 2018 року без поважних причин, постійно мешкає за іншою адресою, у будинку повністю відсутні його речі. Всі витрати на утримання житла сплачує позивач. Оскільки, відповідач не є членом сім`ї позивача, у житловому будинку не проживає понад шість місяців без поважних причин, позивач просить суд визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 22, 23, 25, 26). Позивач подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, також не заперечує проти винесення заочного рішення суду (а.с. 24). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами від 13.04.2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочкою Р.О. за реєстровим №356, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120629707 від 13.04.2018 року (а.с. 9, 11-12). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №844 від 11.06.2021 року в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [INFO] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою з травня 2018 року по даний час (а.с. 14). Позивач не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки в добровільному порядку [PERSON] відмовляється знятися з реєстрації. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Разом з тим, відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, передбачених указаною статтею. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, що передбачено ст. 72 указаного Кодексу. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №209/2642/18 за аналогічних підстав, вказавши на підстави втрати права користування житловим приміщенням. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин понад шість місяців, а саме з травня 2018 року, що підтверджується актом обстеження домогосподарства [ADDRESS] , проведеного 11.06.2021 року депутатом Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Прохонюк Н.О. та сусідів: Гаркавенко Л.В. , Лози Л.М. (а.с. 13). Підстави вважати, що відповідачу чиняться перешкоди у його праві на проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні, а будь які домовленості між сторонами з приводу проживання у вищевказаній квартирі відсутні та з огляду на те, що реєстрація відповідача у приміщені обмежує права позивача у здійсненні права власності на житло, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача на користь позивача необхідно стягти судові витрати в розмірі 908,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved