Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

23.10.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Лиманська міська рада Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Розгляд справи призначений на 02.12.2021 року. Позивач [PERSON] надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, не заперечуває проти розгляду справи в заочному порядку в разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач [PERSON] відзиву на позов до суду не надав, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, для участі в судовому засіданні не прибув. Представник третьої особи Лиманської міської ради Донецької області в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив рішення ухвалити на розсуд суду. Ухвалою суду від 02.12.2021 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 17.12.2014 року № 333 було видано ордер на житлове приміщення № 1209 від 06.01.2015 року користувачем якого є позивач [PERSON] (а.с. 6). Відповідач в справі [PERSON] , зареєстрований у вказаній квартирі. Відповідач за вказаною адресою з 2017 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно. Він фактично змінив місце мешкання, що підтверджується актом, складеним комісією мікрорайону, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України в разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач є користувачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідач вже більше чотирьох років відсутній за місцем реєстрації. Користувачу належать права користування. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved