Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

22.12.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просила стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що 17.04.2007 року зареєструвала шлюб із відповідачем, та [INFO] у них народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось, та [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. На теперішній час подружжя хоча і проживають разом, однак бюджет утримують окремо. Вихованням та матеріальним забезпеченням сина займається позивач, а відповідач майже не надає їй допомоги на утримання дитини. Тому [PERSON] вимушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів, оскільки отримує невелику заробітну плату, та забезпечити належним чином сина самостійно не в змозі. У судове засідання 09.02.2017 року сторони, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились, у зв`язку з чим справа розглянута згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги, та просила розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] причини своєї неявки не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності до суду не надходило, у зв'язку з чим суд вважає причини неявки відповідача безповажними, що відповідно до положень ст. 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи за його відсутності. Заслухавши сторони у судових засіданнях 26.01.2017 року та 06.02.2016 року, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 17.04.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони хоч і проживають в одному будинку, але стосунки між ними напружені, неповнолітній син майже повністю знаходиться на утриманні матері [PERSON], а відповідач достатньої матеріальної допомоги на його утримання не надає. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та письмовими матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про шлюб, згідно записів якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.04.2007 року; свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO]; довідкою Віньковецької селищної ради № 4605 від 16.12.2016 року, згідно якої сторони та їх син проживають разом в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як випливає із пояснень учасників процесу та підтверджується довідкою СВК «Віньковецьке молоко» від 11.01.2017 року, відповідач [PERSON] працює у СВК «Віньковецьке молоко», щомісячно отримує заробітну плату, тобто має стабільні регулярні доходи. У судовому засіданні він не заперечував, що повинен сплачувати аліменти на утримання сина, але не погодився із розміром аліментів, який просила стягувати позивач. Згідно довідки територіального центру соціального обслуговування Віньковецького району від 26.01.2017 року № 7 позивач [PERSON] працює та отримує заробітну плату. А тому враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, їхній стан здоров'я, вік дитини та її матеріальні потреби, розмір аліментів суд визначає згідно з положеннями ст. 183 СК України в частці від постійного доходу відповідача у розмірі 1/3 частини щомісячно. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову, а відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: partial