Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

22 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30 листопада 2006 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла їй усе своє майно. 25 лютого 2008 року, не змінивши заповіт, [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай) площею 7,42 га в умовних кадастрових гектарах, сертифікат на яку було видано на імя [PERSON], який помер 16 серпня 1997 року. Спадкодавиця [PERSON] проживала з [PERSON] з 1979 року однією сімєю без реєстрації шлюбу, перебувала на його утриманні як непрацездатна особа, та у відповідності зі ст.ст. 531, ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) є спадкоємцем останнього та вважається такою, що прийняла спадщину. Нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини після смерті [PERSON] на зазначену земельну частку (пай) у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавиці. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати за нею право на земельну частку (пай), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, до судового засідання останній надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення. Представник відповідача - Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився. До судового засідання надана заява за підписом сільського голови [PERSON], в якій вона просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради, у задоволенні позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи № 141/08, відкритої після смерті [PERSON], суд дійшов наступного. Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0161529, який видано 25 вересня 1997 року відповідно до рішення Очаківської райдержадміністрації № 345 від 29 жовтня 1996 року, [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Ольшанців» розміром 7,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 16 серпня 1997 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП № 039681. З копії довідки, виданої Козирською сільською радою Очаківського району Миколаївської області № 638 від 30 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] з 1979 року. Разом з ним за вказаною адресою з 1979 року по день його смерті проживала та була зареєстрована [PERSON], яка проводила поховання свого цивільного чоловіка. Відповідно до ст. 531 ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. З копії пенсійного посвідчення, виданого на імя [PERSON], [INFO], вбачається, що остання не менше одного року до смерті [PERSON], була особою пенсійного віку, тобто перебувала на утриманні останнього та вважається спадкоємицею в розумінні ст. 531 ЦК України (1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з копії зазначеної вище довідки Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] з 1979 року разом з спадкодавцем [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у відповідності з ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 22 грудня 2017 року № 50399034, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не заводилася. 30 листопада 2006 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] усе своє майно, що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, який зареєстровано в реєстрі за № 169. З копії свідоцтва про смерть серії І-ФП № 064823, вбачається, що [PERSON] померла 25 лютого 2008 року. [PERSON] у відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON], подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 141/08, відкритої Другою Очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області щодо майна померлої [PERSON] за заявою [PERSON] вбачається, що позивачці видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, земельну ділянку та грошові вклади на рахунках, що відкриті в банку. Інші спадкоємці відсутні, що також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 22 грудня 2017 року № 50398972. Як вбачається з розяснення нотаріуса Другої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області за вих. № 1399/02-17 від 10 листопада 2017 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на вказане майно на ім'я спадкодавиці. При ухваленні рішення щодо набуття права на спадкове майно, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні, а недоведеність заперечень - тягне за собою протилежний результат. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що в результаті розпаювання земель КСП «ім. Ольшанців» в с. Козирка Очаківського району Миколаївської області [PERSON] набув право на земельну частку (пай), після смерті якого таке право набула [PERSON] і той факт, що остання за життя не отримала оригінал правовстановлюючого документа на спірну частку (пай), не позбавляє позивачку права на отримання спадщини на зазначену частку (пай) за заповітом після смерті [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved