Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

23.07.2019 позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивує тим, що 25.04.20198 року надала відповідачу позику у розмірі 3450 доларів США строком на 3 місяці до 25.07.2016 року. Отримання цієї суми підтверджується розпискою [PERSON] від 25.04.2016. У вказаний в розписці термін відповідач борг не повернув. В зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики на суму 4626, 45 доларів США з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, що становить 309,65 доларів США, а всього заборгованість на суму 4936,10 доларів США. Позивач та її представник адвокат Климковецький М.О. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач, будучи належним чином в розумінні п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не прибув. Заслухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 3450 доларів США, які зобов`язувався повернути до 25.07.2016, а також зобов`язувався у разі невчасного виконання зобов`язання сплачувати пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення. Отримання вищевказаної суми коштів підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів від 25.04.2016 (а.с.4). Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина друга статті 1047 ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У відповідності до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Дослідивши подані докази, суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача, яка підтверджує як факт отримання ним коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти [PERSON] у строк зазначений в ній. Оскільки у визначений у розписці строк кошти відповідачем повернуті не були, у позивача були підстави для звернення з даним позовом. Водночас щодо стягнення з відповідача 3 відсотків річних за користування позикою та інфляційних витрат варто зазначити наступне. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов`язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Із наданої позивачу розписки видно, що у разі невчасного виконання зобов`язання [PERSON] зобов`язується сплачувати пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення. Водночас як пояснили в судовому засіданні позивач та її представник, користаючись правом наданим частиною другою статті 625 ЦК України, вони просять стягнути з відповідача саме 3% річних, оскільки така сума на їхню думку є менш фінансово обтяжливою для відповідача. Беручи до уваги те, що позивач є вільним в праві просити стягнути саме таку коштів з відповідача, суд приходить до висновку що вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню. Водночас згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає сума заборгованості за період з 25.07.2016 року по 22.07.2019 року, що становить 3759, 65 доларів США, в т.ч. 309,65 доларів США (3450 - сума боргу Х 3% :100% : 365 Х 1092 - кількість днів прострочення) - 3% річних від простроченої суми заборгованості. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову позивачем, а відтак про наявність підстав для його часткового задоволення. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial