Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

23 березня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] [PERSON] і [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, про визнання права власності на квартиру, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 26 березня 1999 року на Універсальній біржі нерухомості, що знаходилася за адресою: місто Краматорськ, бульвар Машинобудівників, 30 [PERSON] уклала з відповідачами договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Цей договір нотаріально засвідчений не був. Після укладення договору купівлі-продажу 30 березня 1999 року ця квартира була зареєстрована на імя позивача в Костянтинівському бюро технічної інвентаризації. В даний час виникла необхідність приведення документів у відповідність до чинного законодавства та розпорядження квартирою, але вона не може реалізувати своє право власності, тому, що зазначений договір не було нотаріально засвідчено. Відповідачі ухиляються від нотаріального засвідчення договору купівлі-продажу квартири, що на підставі ст. 47 ч.1 ЦК України 1963 року дає підставу для визначення його дійсним, тому, що з боку [PERSON] усі умови договору були виконані. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, що й у позовній заяві. Відповідачі [PERSON]М, [PERSON], [PERSON] до суду не зявилися, були повідомлені про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у їх відсутність та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Зясувавши у судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) повинний бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Згідно ч.1 ст.47 ЦК України 1963 року недотримання в такому випадку нотаріальної форми тягне недійсність угоди. У той же час, на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна із сторін цілком чи частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення договору, суд вправі за вимогою сторони, що виконала договір, визнати угоду дійсною. У випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не потрібно. Судом встановлено, що 26 березня 1999 року на Універсальній біржі нерухомості в місті Краматорську позивачка [PERSON] уклала з відповідачами договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.3). Правовідносини, які виникли між сторонами на час укладання договору купівля-продажу квартири, регулювалися Цивільним Кодексом України у редакції 1963 року і саме ці норми закону підлягають застосуванню за принципом дії закону у часі. Позивач цілком виконала угоду, що вимагає нотаріального оформлення, сплативши вартість квартири і прийнявши її. Це випливає зі змісту договору і ніким не оспорюється. Крім того, з моменту укладання угоди позивальниця фактично проживає у квартирі, сплачує комунальні платежі і відповідачі її право володіння спірною квартирою не оспорювали. Тобто, позивачка є добросовісною набувальницею. В свою чергу відповідачі, передавши квартиру позивачу та отримавши від неї її вартість, у теперішній час ухиляються від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири. Тому на підставі ч. 2 ст.47 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу квартири, укладений між позивачкою та відповідачами слід визнати дійсним, визнавши за [PERSON] право власності на цю квартиру.

Outcome: approved