Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

22 грудня 2018 року до Зарічненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб укладений між сторонами 06 травня 2016 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зарічненського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 13. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог, покликається на наступні обставини. Сторони зареєстрували шлюб 06 травня 2016 року, під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO]. З відповідачкою у позивача склалися напружені стосунки, спільне життя не склалось, близько року проживають окремо, відсутній спільний побут, взаємні права та обов'язки. Позивач вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі неможливе, шлюбні відносини фактично припинені, у сторін втрачені почуття довіри, турботи, любові один до одного, наданий судом строк на примирення результату не дав, а тому просить суд розірвати шлюб. Відповідачка у судове засідання з'явилась. Щодо розірвання шлюбу заперечила. Пояснила, що бажає зберегти сім'ю в інтересах дитини. Вказала, що на даний час з позивачем разом не проживає, спільного господарства не веде. Спору щодо місця проживання дитини та щодо поділу майна подружжя немає. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане повторно, 18 грудня 2018 року, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін суд прийшов до переконання, що обставини, на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають близько року, спільного господарства не ведуть, тому позивач скористався правом та звернувся до суду з цим позовом. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року провадження у справі було зупинене у зв'язку з наданням сторонам строку для примирення тривалістю два місяці, наданий судом строк на примирення результату не дав. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви. З огляду на вищевказане.

Outcome: approved