Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

23.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних у загальному розмірі 19 913 грн. 96 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 27.11.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до даного договору позивач передав у власність відповідача гроші в розмірі 16 245 грн. 00 коп., а остання зобов'язалася повернути борг у строк до 30.12.2013 року. На підтвердження отримання суми позики позичальник надав позикодавцю письмову розписку. Проте, відповідач повернула лише 3 000 грн. 00 коп., від повернення решти боргу ухиляється, що, в свою чергу стало підставою для звернення з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. При цьому вказували, що розмір інфляційних збитків становить 5 417 грн. 20 коп., 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення платежу - 1 151 грн. 77 коп. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України, за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, з наведеного слідує, що на підтвердження договору позики, який за правовою природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і момент їх передачі може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. При цьому, розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, повинна містити інформацію про те, що позичальник отримав певну грошову суму в борг, а також зобов'язаний її повернути. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] кошти в сумі 16 245 грн. 00 коп., які остання зобов'язалася повернути позивачу в строк до 30.12.2013 року, що вбачається з розписки позичальника від 27.11.2013 року. Також з останньої вбачається, що 10.11.2014 року позивачу було повернуто 3 000 грн. 00 коп. Відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України. Між тим, в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи позивача щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного його погашення відповідачем (навпаки наявність у позикодавця боргової розписки свідчить про невиконання боржником свого зобов'язання), а також докази, які б повністю, частково звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. За таких обставин, враховуючи положення ст.ст. 526, 530 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов'язана належним чином виконати свої зобов'язання, що виникли з відносин позики. Крім того, за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність за ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Отже, з відповідача на користь позивача належать до стягнення проценти в розмірі 1 151 грн. 77 коп. (13 245 грн. 00 коп. х 3 % : 365 х 1058 днів (з 01.01.2014 року по 23.11.2016 року (в межах заявлених вимог), а також інфляційні збитки за вказаний період (в межах заявлених вимог) в розмірі 5 417 грн. 20 коп., виходячи з встановлених індексів інфляції. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 351 грн. 20 коп. ( 800 грн. 00 коп. (правова допомога) + 551 грн. 20 коп. (судовий збір)).

Outcome: approved