Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

22.10.2019 р. до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після чого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала його матері та батькові [PERSON] , померлому [INFO] , на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 15.07.1993 р. Після смерті матері він звернувся до державного нотаріуса у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом. 04.09.2019 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 1/2 частку квартири, яка за життя належала його батькові, спадкоємцем якого була його мати. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, яка належала його матері було відмовлено у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 15.07.1993 р. невірно зазначено по-батькові матері, замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Тому просить встановити факт належності матері за життя 1/2 частки квартири та визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою від 29.10.2019 справу прийнято до розгляду, визначено проводити розгляд справи в порядку загального провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче судове засідання у справі на 27.11.2019 для розгляду справи по суті. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву від 27.11.2019, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги щодо встановлення факту квартири підтримав, в частині позовних вимог про визнання права власності просив залишити ці вимоги без розгляду (вх.№21957 від 27.11.2019). Відповідач - виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривому Розі ради не забезпечив явку свого представника у підготовче судове засідання, надав заяву від 19.11.2019 про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечують (вх.№21727 від 22.11.2019) Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України (частина четверта статті 200 ЦПК України). Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Свідоцтвом №258-2 про право власності на житло від 15 липня 1993 року, що видано Північним державним гірничо-збагачувальним комбінатом Міністерства промисловості України, згідно з розпорядженням від 14 липня 1993 року №258, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] (російською мовою) та членам його сім`ї: [PERSON] (російською мовою) (а.с. 16). Вищевказана квартира зареєстрована в Криворізькому бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності і записана у реєстрову книгу за №5ПВ-384-384, що підтверджується відміткою у Свідоцтві на право власності на житло (а.с. 16 зворот). Таким чином, вказані особи, відповідно до ст. 328 ч. 1 та ст. 345 Цивільного кодексу України, набули право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру. Однак у довідці №171006 від 12.06.2019, виданої КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» вказано, що відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 р. право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване на праві спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №5ПВ-384-384 та належить: [PERSON] , [PERSON] (російською мовою) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.07.1993 Північним державним гірничо-збагачувальним комбінатом Міністерства промисловості України, згідно з розпорядженням №258 від 14.07.1993 (а.с. 22). Відповідно до\~копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 30 липня 2001 року, [PERSON] народилась [INFO] у с. Горбани Гельмязівського району Полтавської області та місцем її проживання з 14 травня 1962 року є адреса: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] у с. Горбани Гельмязівського району Полтавської області, померла [INFO] (а.с. 12). За копією свідоцтва про одруження [NUMBER] , [PERSON] (російською мовою), [INFO] , уродженець с. Ксаверово Городищенського району Київської області і [PERSON] (російською мовою), [INFO] , уродженка с. Горбани Гельмязівського району Полтавської області, одружились 13.10.1955, та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 13). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [PERSON] (російською мовою) народився 08.01.1958 р., батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] (російською мовою) (а.с. 15). Відповідно до копії довідки №228 від 26.09.2013, що видана «Житлово-експлуатаційною організацією №14», [PERSON] , 1928 р.н., проживав і був прописаний за адресою: [ADDRESS] з 24.07.1969 року. Знятий 20.09.2011 року у зв`язку зі смертю. Склад його сім`ї: дружина [PERSON] , 1934 року народження, зареєстрована з 24.07.1969 р. (а.с. 27). За відомостями, що надані відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, [PERSON] , 1934 року народження, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24.07.1969 р. Померла [INFO] і знята з реєстрації 28.11.2018 у зв`язку зі смертю (а.с. 28). Отже, у примірнику свідоцтва про право власності на житло від 15.07.1993, що знаходиться на постійному зберіганні в КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», вказано по-батькові [PERSON] « [PERSON] » (російською мовою), тоді як вірним є « [PERSON] ». Згідно з\~листом №1589\~від 23\~жовтня 2019 КП ДОР «Криворізьке БТІ» повідомило позивача, що на теперішній час не має можливості вносити будь-які зміни, доповнення чи виправлення до зареєстрованих документів, реєстрових книг, Реєстру прав власності на нерухоме майно та до архівних даних, які містяться в архівних справах, що зберігаються в архіві КП ДОР «Криворізьке БТІ». Таким чином, дослідженими доказами підтверджується той факт, що за життя [PERSON] належала частка квартири за адресою: [ADDRESS] , у праві приватної спільної сумісної власності. Відповідно до положень ч.2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту належності матері за життя 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , має для позивача юридичне значення, оскільки пов`язане з отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З огляду на те, що визнання відповідачем позову в частині встановлення факту не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач у інший спосіб не може довести факту належності його матері за життя частки квартири і зазначені обставини перешкоджають йому отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оцінюючи всі досліджені докази у справі в їх сукупності, вони відповідно до ст. ст. 89 ЦПК України, вважаються судом належними та допустимими згідно до ст. ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України, та свідчать, що за життя [PERSON] належала частка у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , тому суд вважає, що позов у цій частини є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. За приписами ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Суд вважає можливим відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України задовольнити заяву позивача щодо залишення без розгляду частини позовних вимог про визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири, так як залишення позову без розгляду не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також виходячи з належного лише позивачу права подати заяву про залишення позову без розгляду, з якою він звернувся до суду. В частині\~визнання за\~позивачем права\~власності на\~1/2\~частину квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , позов підлягає залишенню без розгляду. Крім того, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial