Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

22.01.2018 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача аліменти на двох неповнолітніх дітей з часу звернення до суду з даним позовом до їх повноліття у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову послалась на те, що 30.04.2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо. Діти проживають з нею та фактично знаходяться на її утриманні. Син навчається у 2 класі школи №8 у м.Червонограді. Донька не відвідує дошкільний навчальний заклад, у зв'язку із чим вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною. Інших доходів та нерухомого майна не має. Відповідач не має на утриманні інших осіб, працює у ВП «Монтажнопрохідницьке управління» ДП «Львіввугілля» та має постійний дохід. Однак добровільно кошти на утримання дітей не дає, іншим чином матеріально не допомагає. Просить позов задовольнити. 05.02.2018 року у справі відкрито провадження. 28.02.2018 року відповідач подав відзив на позовні заяву із клопотання про здійснення розгляду справи з повідомленням сторін. 01.03.2018 року ухвалою суду було призначено судове засідання по справі із повідомленням сторін на 20.03.2018 року. В судовому засіданні 20.03.2018 року позивачка позов підтримала з підстав, вказаних у ньому. Відповідач та його представник позов заперечив з підстав, вказаних у відзвиві. Просив у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони з 30.04.2009 року перебувають у шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], зареєстрованим Відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис № 108. Від подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Як встановлено судом, діти проживають разом із позивачкою та фактично перебувають на її утриманні. Позивачка не працює, їй матеріально важко утримувати двох неповнолітніх дітей. Відповідач працює у Відокремленому підрозділі «Монтажнопрохідницьке управління» ДП «Львіввугілля» та отримує заробітну плату, зокрема розмір його заробітної плати за грудень 2017 року становив 11363,63 грн., що підтверджується відповіддю з місця праці останнього від 12.01.2018 року №7. Судом встановлено, що відповідач проживає окремо, добровільно участі в утриманні дітей не приймає, однак має таку можливість. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує свій обов'язок утримувати дітей, однак вважає заявлений позивачем розмір є завищеним і крім того, на його думку, позов безпідставний, так як викладені у ньому обставини не відповідають дійсності та відсутній предмет спору. Посилання відповідача на те, що шлюб між ним та позивачкою не розірвано, а також, що позивачка має кошти на рахунках та нерухоме майно, не звільняє останнього від обов'язку утримувати своїх дітей, так як сторони на даний час проживають окремо і діти проживають із позивачкою. Відповідач проживає окремо від дітей і зобов'язаний їх утримувати. За домовленістю із позивачкою він може брати участь в утриманні в грошовій або натуральній формі. Однак сторонам не вдалось дійти домовленості з приводу даного питання. Враховуючи вище наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров'я, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини його доходу. Такий розмір аліментів буде відповідати обставинам справи та реальній можливості відповідача сплачувати такі кошти. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з відповідача в користь на користь Державної судової адміністрації України слід стягнути 704,80 грн. судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial