Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

24.04.2018 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити юридичний факт належності земельної ділянки площею 0,0858 га, що розташована в [ADDRESS], що складається з земельної ділянки №1 загальною площею 0,0817 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель із межами та конфігурацією, визначеними у плані поділу земельної ділянки, складеному ТОВ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВЕ БЮРО «РЕЗОЛЮТ» за точками 1-2-3-4-5-6-7-10-11-12-13-14-15-1 та земельної ділянки №2 площею 0,0041 га для ведення особистого підсобного господарства із межами та конфігурацією, визначеними у плані поділу земельної ділянки, складеному ТОВ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВЕ БЮРО «РЕЗОЛЮТ» за точками 7-8-9-10-7 [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 24.09.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №225. При цьому заявник посилається на те, що їй на підставі рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 19.04.1997 року №168 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1022 га в межах згідно з планом, розташовану на території [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Частину вказаної земельної ділянки площею 163 кв.м. заявник подарувала [PERSON] З метою присвоєння кадастрових номерів для земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS], заявник звернулась до Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру Одеської області та отримала відмову в реєстрації, оскільки по зазначеній земельній ділянці цільове призначення є подвійним, в зв'язку з чим заявник не може здійснити державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру та змушена звернутися до суду із заявою. Ухвалою від 26.04.2018 року провадження у справі відкрито. До судового засідання заявник не з'явилась, до суду представником заявника [PERSON] надано заяву, в якій зазначено, що заявник повністю підтримує свої вимоги та просить суд розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи Головного управління Держгеокадастру Одеської області до судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином, до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких земельна ділянка, належна заявнику [PERSON] віднесена до двох категорій земель. Законом України «Про державний земельний кадастр» передбачена можливість внесення відомостей тільки щодо одного цільового призначення певної земельної ділянки. При цьому в письмових поясненнях зазначається, що встановлення юридичного факту щодо проходження межі між земельними ділянками з різними цільовими призначеннями дасть змогу власнику звернутися до Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з метою державної реєстрації земельних ділянок попередньо замовивши та розробивши відповідну землевпорядну документацію. Відповідно до ч. 3 ст. 94 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 19.04.1997 року за № 168, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 225 від 24 вересня 1997 року, є власницею земельної ділянки площею 0,1022 га, яка розташована на території [ADDRESS], землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ведення особистого підсобного господарства. З примітки, зробленої 25.08.2004 року в державному акті приватним нотаріусом Похиленко Л.М., вбачається, що [PERSON] за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. 25.08.2004 року за реєстром № 6891 продала гр. [PERSON] частину земельної ділянки площею 163,80 кв.м. з належної їй земельної ділянки, розташованої на території [ADDRESS]. У подальшому, у зв'язку із необхідністю присвоєння кадастрового номеру вказаній земельній ділянці та її поділу на дві земельні ділянки, [PERSON] звернулася з цього питання до ТОВ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВЕ БЮРО «РЕЗОЛЮТ» для розробки технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки при поділі у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про землеустрій». Судом встановлено, що вказана документація була розроблена ТОВ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВЕ БЮРО «РЕЗОЛЮТ», виготовлено план поділу вказаної земельної ділянки площею 0,0858 га на дві земельні ділянки: - земельна ділянка № 1, площею 0,0817 га, яка позначена на схемі розподілу земельної ділянки умовними позначеннями 1-2-3-4-5-6-7-10-11-12-13-14-15-1; - земельна ділянка № 2, площею 0,0041 га, яка позначена на схемі розподілу земельної ділянки умовними позначеннями 7-8-9-10-7. У подальшому, Управлінням Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області [PERSON] були повернуті матеріали та документи, подані для реєстрації земельних ділянок, на доопрацювання, оскільки в них зазначено подвійне цільове призначення, що чинним законодавством України не передбачено. Суд виходить з того, що на сьогоднішній день не уявляється можливим усунути допущені у державному акті заявниці помилки у зв'язку із тим, що на момент видачі та оформлення вказаного державного акту зазначення у ньому подвійного цільового призначення не суперечило вимогам чинного на той час законодавства, однак у зв'язку із прийняттям ЗК України у 2001 році вказівка у державному акті на подвійне цільове призначення не відповідає вимогам закону, що призводить до неможливості поділити земельну ділянку та розпорядитися нею, а встановити такий факт іншим шляхом окрім звернення до суду - неможливо. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення вказаного факту необхідно [PERSON] для здійсненні поділу приналежної їй земельної ділянки із зазначенням цільового призначення для кожної з двох земельних ділянок окремо. Встановлення цього факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, заявник не має іншої можливості встановити факт поділу його земельної ділянки, тобто факт, що має юридичне значення; згідно із законом такий факт породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Нарешті, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Отже, в судовому засіданні встановлено одночасну наявність усіх чотирьох умов, про які йдеться у зазначеній постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5. При викладених обставинах, а також з огляду на те, що загальна площа земельної ділянки не змінюється, у суду не виникає сумнівів в тому, що [PERSON] належить на праві власності згідно державного акту на право приватної власності на землю серії серії [NUMBER], виданого на підставі рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 19.04.1997 року за № 168, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 225 від 24 вересня 1997 року, земельна ділянка загальною площею 0,0858 га, що складається з: - земельної ділянки №1 загальною площею 0,0817 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель із межами та конфігурацією, визначеними у плані поділу земельної ділянки, складеному ТОВ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВЕ БЮРО «РЕЗОЛЮТ» за точками 1-2-3-4-5-6-7-10-11-12-13-14-15-1; - земельної ділянки №2 площею 0,0041 га для ведення особистого підсобного господарства із межами та конфігурацією, визначеними у плані поділу земельної ділянки, складеному ТОВ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВЕ БЮРО «РЕЗОЛЮТ» за точками 7-8-9-10-7. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, викладені в заяві [PERSON] повністю знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв'язку з чим дана заява підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена.

Outcome: approved