Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

21 травня 2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Позивач у своєму позові посилалася на те, у квітні 2020 року до неї звернулася відповідач з проханням позичити їй грошові кошти на лікування її сестри. В подальшому вона зверталася до позивача декілька раз, умовою було повернення позик протягом місця після їх отримання. Проте, останній раз [PERSON] зобов`язання щодо повернення суми боргу не виконала, позику повернуто не в повному обсязі. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 59 568 гривень 58 коп. Позивач у своєму позові просила суд стягнути з відповідача на її користь 57 678 гривень 56 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 230 гривень. Позивач у своїй заяві до суду просила справу розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що у переписці, яку [PERSON] тривалий час та систематично веде по телефону із [PERSON] з приводу повернення відповідачем грошових коштів, вбачається, що [PERSON] не заперечує наявність у неї заборгованості за договором позики перед позивачем. Ця обставина підтверджується наданими заявником скрін-шотами повідомлень з телефону із застосунку Viber, які суд визнає належними і допустимими доказами та покладає в обґрунтування рішення. На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також судом враховується, що відповідач [PERSON] у своєму клопотанні від 12 липня 2021 року факт наявності заборгованості не заперечувала, визнала позовні вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості у заявленому позивачем розмірі 57 678 гривень 56 коп. за договором позики. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 57 678 гривень 56 коп. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. З урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить із фактичних обставин справи, доказів щодо негативних проявів в її психічному стані та перенесених моральних страждань, а також ту обставину, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які не передбачають захист порушеного права у такий спосіб, приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг; витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засіданнях). За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу [PERSON] слід відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 773 гривень 84 коп. (57 678 гривень 56 коп. х 908 гривень / 67 678 гривень 56 коп. = 773 гривні 84 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial