Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

21 січня 2016 року комунальне підприємство «Очаківський комбінат комунальних послуг» (далі КП «ОККП») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка одержувала послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS], але через несплату цих послуг, що були надані у період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2015 року, в останньої виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 488 грн 32 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачки на його користь вказану суму заборгованості. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та у заперечення проти нього зазначила, що між нею та позивачем договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територійне укладалося та цих послуг позивач їй не надавав. Крім того, як на підставу своїх заперечень послалася на той факт, що в квартирі за вказаною вище адресою не проживає і відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг на період тимчасової її відсутності. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Рішенням Очаківської міської ради Миколаївської області № 15 від 30 вересня 2011 року створено КП «ОККП», затверджено його статут, а також вирішено надати позивачеві дозвіл на користування існуючими тарифами (а. с. 7). 05 жовтня 2011 року на підставі розпорядження Очаківського міського голови № 157 створено відповідну комісію з передачі основних засобів, а 15 листопада 2011 року комунальне майно, в тому числі будинок № 29/2 по вул. 60 років СРСР, передано на баланс позивача (а. с. 11-12). Рішеннями виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області №№239, 241, 242 від 28 жовтня 2011 року (а. с. 16-17) позивача визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з управління будинками комунальної власності міста, утриманню будинків, споруд і прибудинкових територій, зокрема, в багатоквартирних будинках, затверджено перелік обовязкових послуг та встановлено розмір тарифів на вказані послуги. Згідно з Додатком № 1 до рішення виконкому Очаківської міської ради від 28 жовтня 2011 року № 242, розмір тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій будинку № 29/2 по вул. 60 років СРСР в м. Очакові встановлено на рівні 02 грн 69 коп. Вказані тарифи з того часу не змінювалися. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що відповідачка є власницею квартири №18 за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. 60 років СРСР, буд. 29/2. На імя [PERSON] відкрито особовий рахунок № 3186 та на підставі укладеного договору у період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2015 року вона одержувала послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територійвід позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону чи договору. Посилання відповідачки на відсутність між сторонами договірних правовідносин суд не бере до уваги, оскільки ст.ст. 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Порушення сторонами під час укладення цього договору обовязкової для нього письмової форми, відповідно до ст. 218 ЦК України, не тягне його недійсність. Свобода договору, що її закріплено у ст.ст. 6, 627 ЦК України, і яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. У разі, якщо актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень. Зокрема, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обовязок споживача послуг укласти договір з виконавцем послуг на основі типового договору. За змістом ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», умови типового договору, що набули юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України у Постанові № 6-110цс12 від 10 жовтня 2012 року і, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, він є обовязковим для всіх судів України. Отже, відповідачка є споживачем послуг в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживач згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Протягом 2011-2014 років [PERSON] частково сплачувала надані послуги, що підтверджується випискою з особового рахунку. Разом із тим, внаслідок припинення сплати послуг на особовому рахунку обліковується заборгованість у розмірі 488 грн 32 коп. (а. с. 4-5). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону, споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі. Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд бере до уваги надані позивачем докази, а саме акти на виконання робіт за адресою: м. Очаків, вул. 60 років СРСР, буд. 29/2, зокрема, з прочистки каналізаційної системи, з ремонту водяної, теплової, електричної та каналізаційної мереж, встановлення замку на двері горища, фарбування дошки оголошень, посипання піском сходів та прибудинкової території, ремонту дверей підїзду, косіння трави на прибудинковій території, а також з періодичної перевірки та прочистки вентиляційних каналів, складені у 2014-2015 роках (а. с. 21-32, 59-60). При цьому суд оцінює критично та не бере до уваги посилання відповідачки на фіктивність підписів у вказаних актах, адже долучений нею в якості підтвердження даного факту акт від 30 січня 2016 року (а. с. 91) не можна вважати доказом у розумінні ст. 59 ЦПК України, а своїм правом довести цю обставину показаннями свідків відповідачка не скористалася, хоча це право їй було розяснено у судовому засіданні. У разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Порядок складення, направлення та розгляду таких претензій встановлений ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року. В судовому засіданні встановлено, що протягом часу, за який в [PERSON] виникла заборгованість, а саме по 01 червня 2014 року актів-претензій вона не складала, представника підприємства не викликала. Лист на імя начальника КП «ОККП» від 23 квітня 2015 року (а. с. 76) не можна вважати претензією у розумінні вказаних вище норм закону. Разом із тим, після отримання судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги відповідачка направила до КП «ОККП» заяву про невиконання підприємством послуг. Вказана заява датована 19 січня 2016 року (а. с. 83-84). Доводи відповідачки про її право на несплату вартості житлово-комунальних послуг на період тимчасової відсутності також, на думку суду, уваги не заслуговують, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до комунальних послуг відносяться постачання води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів. Утримання будинку та прибудинкової території проводиться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла (освітлення сходових клітин, прибирання прибудинкової території, дератизація, дезінсекція підвалів, обслуговування димовентиляційних каналів, підготовка будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, адміністративні витрати), і ці витрати позивач несе незалежно від того, проживають чи ні в будинку чи квартирі всі жильці. Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги», спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Як пояснила [PERSON], до суду з питань ненадання послуг, надання послуг неналежної якості, незадоволення актів-претензій та заяв, розірвання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території вона не зверталася, рішення про встановлення тарифів на послуги не оскаржувала. За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч припису наведеної процесуально-правової норми, відповідачка свого обовязку доказування не виконала, не надавши суду належних доказів на підтвердження факту звільнення її від виконання обовязків, встановлених договором з КП «ОККП», в тому числі щодо оплати послуг підприємства. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь 488 грн 32 коп. такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, на підставі ст. 526 ЦК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 1 378 грн, сплату якого позивачеві було відстрочено до ухвалення судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved