Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

23.07.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтувала тим, що позивач та відповідач 25.10.1995 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають дорослих синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сини не потребують окремої уваги та нагляду, бо є дієздатними, самостійними особами. У спілкуванні позивача з відповідачем немає непорозумінь, або будь-яких суплік одне до одного. Однак, протягом останніх 13 років сімейне життя між ними, як подружжям було відсутнім, бо кожен з них мешкає окремо (відповідач в Індії, позивач в Україні), що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач у період сумісного проживання нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко були сини, що тяжким чином вплинуло на подальше мешкання позивача з відповідачем. Позивач була вимушена повернутися в Україну з дітьми у 2006 році. Крім того відповідач 10 років тому створив окрему сім`ю, веде окреме життя, має іншу родину в Індії - дружину та сина. На даний час позивач та відповідач проживають окремо, сімейного господарства, життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, фактично сім`я припинила своє існування. Примирення та збереження шлюбу між сторонами не актуальне та не можливе. Крім того перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Тому, на підставі викладеного просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак відповідно до наданих суду документів складених в ході виконання на території Республіки Індія доручення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області про вручення документів та допит громадянина [PERSON] , відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що він отримав повідомлення про дні судового розгляду, позовну заяву від 08.07.2019 року та доручення про здійснення окремих процесуальних дій від 20.09.2019 року, інші судові документи. Згоден з позовом та надає письмову відповідь, оскільки не може з поважних причин (нова сім`я), виїхати до суду. У зв`язку з цим просить розглядати справу без його участі. Йому зрозумілі українські права, тому просить винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , громадянкою України , [INFO] , який був укладений 25.10.1995 року та зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, актовий запис №1026 від 25.10.1995 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.10.1995 року, про що 25.10.1995 року зроблено відповідний актовий запис №1026, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане 25.10.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області (а.с.6). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розпаду сім`ї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112,114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved