Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

22 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по вул. Центральній, № 28, в с. Плахтіївка Саратського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що 10 листопада 2016 року померла його мати, [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі, на зазначений будинок. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок нотаріус відмовив, так як відсутні правовстановлюючі документи. Позивач та його представник [PERSON] до суду не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили його задовольнити (а.с. 114, 118). Представник Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, але до суду не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, не заперечували проти задоволення позову (а.с. 115, 116, 117). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Як убачається з технічного паспорту (а.с. 28-33), спірний будинок з господарськими будівлями був збудований до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно довідки Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області № 137 від 31 березня 2017 року, на підставі погосподарського обліку, власником будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Плахтіївка, вул. Центральна, № 28, рахувалась [PERSON] (а.с. 112). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 13 червня 2017 року складає 67281 гривня (а.с.17- 40) Ст. ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про народження серії VI-УР № 1146704, виданого 03 березня 1964 року Плахтіївською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). [PERSON] померла 10 листопада 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 465451, виданим Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 14). [PERSON] до дня своєї смерті проживала в [INFO], що підтверджується довідкою № 91 від 03 березня 2017 року виданої Плахтіївською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 90). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,59 га, розташована на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області на підставі державного акту серії ЯА № 846206 та житловий будинок з господарськими будівлями під № 28, розташований по вул. Центральній в с. Плахтіївка Саратського району Одеської області. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують спадкоємці за законом першої черги. Крім позивача, спадкоємцями за законом першої черги є інші діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які не заперечували проти визнання за позивачем права на житловий будинок, що належав матері (а.с. 115, 116). Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, тому що на момент смерті проживав разом зі спадкодавцем та у встановлений законом строк подав до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с. 77-113) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.78). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив позивачу (а.с. 44). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями.

Outcome: approved