Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

22 березня 2017 року на підставі ст. 41,47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України позивач [PERSON] звернулася до суду і просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частину домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначається, що є власником ? частини домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS]. Означене нерухоме майно успадкувала після [PERSON] На даний час позивач володіє та користується всім домоволодінням, в тому числі і ? частиною житлового будинку, що їй не належить, яким почала користуватись з кінця 2006 року. Саме з вказаного часу добросовісно, безперервно володіє та користується ? частиною домоволодіння, що їй не належить. Позивач здійснювала поточний ремонт належного їй майна, а також тієї частини будинку, яка їй не належить. На даний час виникла необхідність у проведенні капітального ремонту частини будинку, що їй не належить, яка збудована з глини і починає руйнуватися. В судове засідання позивач не з'явилась. Її представник в судовому засідані позов підтримала та просить такий задовольнити адже та частина будинку, яка не належить позивачу, починає валитись і це може спричинити до того, що належна й позивачу частина буде зруйнована, будівля побудована ще до Великої Вітчизняної Війни. У 2012 року орган місцевого самоврядування надав позивачу дозвіл на знесення цієї частини будівлі, тобто це була комунальна власність. Для належного оформлення документів 10 лютого 2017 року Хмельницьким БТІ за замовлення позивача було оформлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні спору по суті покладалася на розсуд суду. Ввказала, що житловий будинок по [ADDRESS] на балансі селищної ради не рахується, не є комунальною власністю з 21 вересня 2012 року, не є безхазяйним майном, тому фактично немає власника. Та частина будинку, яку просить визнати своєю власністю позивач за набувальною власністю, юридично не існує, хоча технічний паспорт на вказану частину складено Хмельницьким БТІ. Оскільки вказана частина перебуває в аварійному стані, селищна рада надала позивачу дозвіл на знесення цієї частини нерухомого майна. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачена ст.ст. 15, 16 і ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з таким позовом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність - це такий спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин: наявність законного об'єкту володіння, добросовісність, відкритість, безперервність і 10 років володіння. У пунктах 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Для встановлення чи є володіння добросовісним насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Якщо особа знала, що майно належить іншій конкретній особі і заволоділа ним, таке заволодіння не може бути добросовісним, оскільки володілець зобов'язаний був повернути безпідставно утримуване майно власнику. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Так, ? частини житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 жовтня 2000 року. В свою чергу, іншою ? частиною цього ж будинку, яка не є власністю позивача, вона користувалась з 2006-2007 року про що наявна довідка Меджибізької селищної ради Летичівського району від 10 березня 2017 року. До 21 вересня 2012 року житлова квартира комунальної власності сільської ради знаходилась на балансі Требухівецької сільської ради Летичівського району і рішенням №11 для [PERSON] надано дозвіл на її знесення в зв'язку з аварійним станом. Цим же рішенням доручено головному бухгалтеру сільської ради зняти дану житлову квартиру із балансу сільської ради, присадибну земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівлі цієї комунальної квартири, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] зараховано до земель запасу Требухівецької сільської ради. Тобто, в розумінні ст. 344 ЦК України позивач [PERSON] не є добросовісним володільцем ? частини спірного будинковолодіння, оскільки при заволодінні нерухомим майном знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, знала, що це майно належить до комунальної власності. В частині будинку, на яку претендує позивач, постійно проживали та були зареєстровані сторонні особи, в тому числі станом на 19 вересня 2012 року, що не заперечувалось в судовому засіданні представниками сторін. Вказані обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: dismissed