Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

23.08.2018 року [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], звернулася з позовом до відповідача [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], в якому просить визнати договори купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0865 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] від 02.02.2016 року, укладені між нею та відповідачем та посвідчені приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Кушнерчук О.М. і зареєстровані в реєстрі №110 та 111 недійсними, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно - житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0865 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги тим, що наміру продажу вказаного майна не мала, являється жінкою похилого віку, одиноко, непрацездатною, за віком і станом здоровя потребувала догляду, тому погодилася зробити заповітне розпорядження або укласти договір довічного утримання на користь відповідача. Підписала складені нотаріусом нотаріальні документи, оскільки не знала що це договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, прочитати надані документи не могла так як являється людиною похилого віку. Тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить вказану позовну заяву залишити без задоволення, оскільки мотиви та підстави зазначені в позові є безпідставними та необґрунтованими. Той факт що позивач не була обізнана, що підписала саме договір купівлі-продажу не відповідає дійсності та будуть спростовані свідченнями нотаріуса Кушнерчук О.М. та свідка [PERSON]. Волевиявлення було добровільним з обох боків. Позивач подала відповідь на відзив в якому зазначила,що відповідачем не виконані умови договорів купівлі-продажу, відповідач та її мати обіцяли повернути гроші за купівлю житлового будинку та земельної ділянки, а за цей час обіцяли доглядати її, але цього з боку відповідача не було. В судовому засіданні представник позивача, і сама позивач, позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що відповідач обіцяла її доглядати. Відповідач в судовому засідання проти задоволення позову заперечила, пояснила що між ними була домовленість про оформлення прав на будинок і земельну ділянку так, щоб ніхто не міг заявити на них своїх прав, натомість вона буде доглядати позивача. [PERSON] за свій рахунок упорядковувала господарство, а коли дізнався син позивача почалися сварки. В усній формі домовлялися, кошти не передавали, оскільки питання про це не ставилося. Оформлення прав на майно проведено за кошти відповідача. Третя особа - [PERSON] пояснила, що проживала із братом позивача в 2015 року і остання запропонувала оформити належне їй майно. Третя особа - приватний нотаріус Овруцького районного нотаріального округу Кушнерчук О. М. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що волевиявлення сторін оспорюваного договору купівлі- продажу було саме на укладення даного договору. Всі необхідні кошти були сплачені, сторони приховавали дійсні причини укладення вказаного договору. Закон не зобов'язує нотаріуса з»ясовувати мотиви угоди, а лише встановлювати волевиявлення сторін. Така була воля власника майна. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, показання свідків та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року між сторонами були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], серії НАТ138093 та купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0865 га. кадастровий номер [NUMBER], серії НАТ №138095 посвідчені приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук О.М.. (а.с4-7). Житловий будинок [ADDRESS] належав позивачу на підставі свідоцтва про право власності не нерухоме майно, виданого 28 грудня 2015 року індексний номер №51022792 реєстраційною службою Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, що видно з копії договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.4). Як видно з копії договору-купівлі продажу, вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 28 грудня 2005 року на підставі договору дарування №338 від 09 березня 2004 року (а.с.6). Як на доказ безпідставності позовних вимог відповідач посилалася на пояснення свідків: [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судових засіданнях та підтвердили, що мати відповідача доглядала за позивачкою, часто до неї їздила та переоформила будинок за власні кошти. Свідок [PERSON] - син позивача, в судовому засіданні, даючи показання зазначив, що про продаж будинку йому стало відомо влітку 2018 року, відносини з матір»ю були різні. Свідки [PERSON] - сусідка позивача та [PERSON] - рідний брат позивача, даючи показання зазначили, що їм відомо про те що [PERSON] хотіла щоб відповідач її доглядала. Свідок [PERSON], даючи показання повідомив, що він є троюрідним братом відповідача, на прохання [PERSON] зрізав дерева у позивача. Оцінюючи показання свідків, суд враховує їх близькі стосунки зі сторонами по справі, які заявляли клопотання про їх допит в якості свідків, а також враховує роз'яснення, надані Пленумом Верховного суду України у п. 12 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Так, зі змісту абзацу 2 ч.1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК України). Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу. Таким чином, посилання сторони позивача на те, що мала місце помилка щодо правової природи й змісту правочину та наявність умислу відповідача у введенні її в оману щодо істотних умов договору, не знайшли свого підтвердження. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.229 ЦК України, якщо особа яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, з підстав, визначених ст.229 ЦПК України, повинна довести на підставі належних та допустимих доказів, наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору. У пункті 8 договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченими приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук О.М., вказано, що в момент вчинення цих договорів вони: не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Крім того, в пункті 9 вказаних договорів зазначено, що сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення договору і не відображені в його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення. Позивач не заперечувала, що самостійно підписала оспорюваний договір з метою подальшого її догляду, а не отримання котів від продажу зазначеного майна. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed