Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

22 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 28 липня 2015 року з уточненим позовом до Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що 25 квітня 1994 року разом з батьками приватизувала вищезазначену квартиру, після смерті батька [PERSON], вони разом з матір'ю стали власниками квартири в ? частині кожна. [INFO] померла її мати [PERSON] За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала належну їй на праві власності частку квартири - [PERSON] На час смерті матері вона постійно проживала з нею у спірній квартирі, є єдиним спадкоємцем, однак при зверненні до Зміївської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні права власності на квартиру, оскільки на день смерті матері, вона була зареєстрована за іншою адресою. У зв'язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушено права. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Представник відповідача - Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. (а.с. 25) Розгляд справи проведено за відсутності сторін та інших осіб, які беруть участь у справі за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши кожен доказ окремо та в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] народилася [INFO], її батьками значаться: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8), після реєстрації шлюбу 09 червня 1961 року між [PERSON] та [PERSON], остання змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. (а.с. 10) Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 квітня 1994 року Зміївською ДРЕС, згідно з розпорядженням від 25 квітня 1994 року № 160, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Зміївське бюро технічної інвентаризації» 14 червня 2002 року по р. № 29-2689, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS]. (а.с. 11, 17) Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Київським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова. (а.с. 9) [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 12) Спадкоємцями майна померлого [INFO] [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] в рівних частках кожна. (а.с. 14) [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області. (а.с. 13) За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала належну їй частину квартири [ADDRESS], доньці - [PERSON]. (а.с. 21) Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до с. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З довідки № 1412/01-16 від 04.08.2015 року, виданої завідувачем Зміївської державної нотаріальної контори вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Нотаріус відмовив спадкоємцю [PERSON] в оформленні спадщини посилаючись на те, що за місцем відкриття спадщини позивач зареєстрована з 06 січня 2015 року, тобто після смерті матері. (а.с. 20) Пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч. ч. 1, 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, з довідки № 389 від 02 липня 2015 року, виданої комунальним підприємством «Комунальник», вбачається, що [PERSON] з 06 січня 2015 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою була зареєстрована з 19 листопада 1979 року по день смерті - [INFO] [PERSON] (а.с. 18), що не виключає можливості постійного проживання [PERSON] за вказаною адресою. Крім того, в матеріалах справи міститься акт обстеження, складений 21 липня 2015 року депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS], проживала та була зареєстрована по день смерті - [INFO] [PERSON] Разом з нею, з 2010 року по день її смерті, постійно проживала донька [PERSON], яка здійснювала догляд за матір'ю та піклувалася про неї. (а.с. 22) Крім того, до суду звернулися з заявами [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], починаючи з 2010 року по теперішній час (а.с. 38-42) Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину, шляхом постійного проживання разом з спадкодавицею на час відкриття спадщини, але в установленому законом порядку право на спадщину не оформила, так як при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за заповітом, у зв'язку з недоведеністю факту постійного проживання з померлою [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом.

Outcome: approved