Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

23.05.2019 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулась позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою та просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 грн. на місяць з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Окрім того просить визначити місце проживання дитини з матір`ю. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, відповідач участі в утриманні дитини не приймає, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом та, зважаючи на відсутність постійного місця роботи у позивача, просить визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно. Окрім цього, позивач зазначає, що має намір виїжджати з дитиною за межі України терміном до одного місяця для оздоровлення та відпочинку, у зв`язку з чим просить суд встановити місце проживання дитини з матір`ю, оскільки таке рішення фактично є підставою для виїзду дитини за межі території України за відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ролінський В.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Бабенко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі оскільки не має стабільного заробітку, працює фотографом, а тому не заперечує проти визначення аліментів в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму, що встановлений для дитини відповідного віку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 07.05.2012 року. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 15.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Як зазначили сторони, на даний час вони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю. З письмових пояснень позивача та її представника вбачається, що відповідач не приймає участі в утриманні дітей в добровільному порядку. Заперечуючи проти доводів позивача в цій частині, відповідач пояснив, що надає кошти на утримання дитини по мірі можливості, готовий утримувати доньку добровільно, не в межах виконавчого провадження. Заперечуючи проти заявленого розміру аліментів, відповідач пояснив, що стабільного заробітку не має, працює фотографом, окрім цього його квартиру обікрали та йому необхідний час та кошти для відновлення фото та відеоапаратури, а тому він не має можливості сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 4000,00 грн., однак згоден на їх виплату в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму, що встановлений для дитини відповідного віку. Вислухавши пояснення відповідача та представників сторін, судом встановлено несистематичність виплати відповідачем коштів на утримання доньки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 т.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідачем не надано до суду доказів, які б підтверджували наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, чи стану здоров`я, який би свідчив про необхідність підвищених витрат на лікування. В свою чергу позивачем надано докази того, що дитині забезпечується належний розвиток, зокрема відвідування Арт Студії «Море», де дитина вивчає академічний рисунок та живопис, відвідування бальних танців. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги частково, суд зазначає, що позивачем не доведено витрати на утримання дитини в заявленому розмірі 4000,00 грн., однак, беручи до уваги необхідність забезпечення дитині належного рівня утримання, харчування та гармонійного рівня розвитку, враховуючи відсутність у відповідача постійного заробітку, суд вважає необхідним та достатнім призначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 23.05.2019 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Окрім цього, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. згідно квитанції від 14.05.2019 року за позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини. Зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відмовляючи в задоволенні стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає, що позивачем жодним чином не доведено наявність таких витрат та їх розмір. На підставі викладеного та

Outcome: partial