Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

24.07.2015 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом з таким обґрунтуванням. 04.07.2007 р. сторони уклали кредитний договір без номера, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач власноручною заявою і підписом підтвердив укладення договору на умовах ознайомлення з «Правилами користування платіжною карткою», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», затв. наказом № СП-2010256 від 06.03.2010 р., передбачено ст. 634 ч. 1 ЦК України. Позивач свої зобовязання виконав і надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач допустив заборгованість , порушивши свої зобовязання, а саме станом на 30.06.2015 р. у сумі 24 904 грн. 74 коп., що складається : - 4650, 50 грн. за кредитом; - 13 886, 58 грн. по процентам за користування кредитом; - 4705, 53 грн. - за пенею та комісію; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1162,13 грн. штраф (процентна складова). Позивачем позов підтримано в повному обсязі з поданням письмової заяви з проханням розглянути справу у відсутності представника. Відповідач подав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності з повним запереченням позовних вимог з таким обґрунтуванням. Відповідач подавав заяву позивачу про одержання кредиту з оформленням і видачею кредитної картки з визначенням кредитного ліміту в сумі 250 грн. на місяць і базовою відсотковою ставкою 1, 9 % на місяць із розрахунку 360 днів у році з терміном дії кредитного ліміту, що збігається з строком дії платіжної картки. На час складання заяви і одержання кредитних коштів на кредитну картку не діяли Умови і Правила, на які покликається позивач, бо такі затверджені банком тільки 06.03.2010 р., а тому позивач не міг ознайомити відповідача з ними під час укладення договору і підпису про це відповідач не ставив. Оскільки позивач умов і правил до позову не додав, відповідач вважає, що строки позовної давності , передбачені Умовами і Правилами позивача застосуванню не підлягають. Натомість просив застосувати ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки з огляду на таке. Відповідач одержав кредитку картку 13.07.2007 р. Позивач своїми Правилами визначив максимальний строк дії такої картки 48 місяців. Цей строк закінчився 04.07.2011 р. Натомість позивач подав позов у липні 2015 р., тобто пропустив трирічний строк позовної давності , оскільки відповідач нову картку не отримував, а останній платіж на погашення заборгованості здійснив 30.12.2008 р. З указаної дати позивач не предявляв жодних претензій до відповідача. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову зі спливом позовної давності до основної і додаткової вимог. Суд установив такі обставини, які не оспорюються сторонами. 04.07.2007 р. позивач надав, а відповідач одержав кредитні кошти в гривнях з видачею кредитної картки і встановленням кредитного ліміту 250 грн. на момент підписання договору і визначенням базової відсоткової ставки 1,9 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Сторони визначили, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватись шляхом внесення коштів на картку клієнтом. Ці обставини підтверджені змістом заяви, заповненої і підписаної відповідачем за формою (бланком), установленим позивачем. Згідно письмового розрахунку заборгованості за указаним договором відповідач користувався кредитними коштами, допустивши заборгованість з порушенням сплати розміру використаного лімітного кредитного щомісячного платежу і строків повернення такого і останній платіж на погашення наданого кредиту із внесенням на кредитний рахунок здійснено 31.12.2008 р. у сумі 500 грн. Строк дії кредитної платіжної картки сплив. Нова кредитна картка не видавалась. Оцінивши встановлені обставини , суд дійшов такого висновку. Укладення кредитного договору на встановлених вище умовах та допущення заборгованості не оспорюється. Із складових сум заборгованості видно, що переважна сума заборгованості складається із сум заборгованостей по процентам пені та комісії і штрафів, нарахованих з 07.2007 по 06.2015 р.р. Заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ст. 261 ч. 1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином , у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Суд відхиляє покликання позивача на застосування Умов і Правил надання банківських послуг, затв. наказом № СП-2010256 від 06.03.2010 р., оскільки ці правила не були затверджені (не існували) станом на час укладення договору між сторонами ( 04.07.2007 р.). Позивач також не подав підтвердження про ознайомлення відповідача саме з цими Умовами і правилами. До викладеного суд застосовує правову позицію, висловлену Верховним судом України у справі № 6-16цс15 у постанові від 11.03.2015 р. згідно з вимогами ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного строку. За таким договором, що визначає місячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. (справа 6-14цс/14). Отже, про порушення договірних зобовязань, допущених відповідачем, позивач дізнався у січні 2009 р. (тобто через місяць з дня останнього платежу, здійсненого відповідачем). Таким чином, з часу коли позивач дізнався про порушення свого права до дня подання позову в суд минуло більше 6 років і шість місяців. Встановлене дає підстави застосувати ст. 267 ч.ч. 3-5, тобто відмовити в позові за спливом строку давності без наявності поважних причин пропуску такого. Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: dismissed