Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

24.01.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею буд. 52 по вул. Харківській м. Первомайського Харківської області. Квартира їй належить на підставі договору дарування житлового будинку від 15 жовтня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3226. Відповідачі зареєстровані в якості квартирантів за зазначеною вище адресою, але тривалий час не мешкають. Наразі позивачка не має можливості сплачувати комунальні послуги ще за відповідачів. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Просить також стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати у сумі 640,00 грн. та за надання юридичної допомоги у сумі 600,00 грн. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі та третя особа до судового засідання не прибули, хоча були належним чином сповіщені про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надали. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивачка [PERSON] є власницею буд. 52 по вул. Харківській м. Первомайського Харківської області (а.с.9). Відповідачі зареєстровані в якості квартирантів за зазначеною вище адресою (а.с.10) та не мешкають. Позивачка не має можливості сплачувати комунальні послуги за відповідачів, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобовязана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідачі, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в будинку позивачки більше року, визначили для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивачка повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.11), що в будинку відсутні особисті речі відповідачів і у житловому приміщенні вони не появляються. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідачів без поважних причин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 640 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 600 грн.

Outcome: approved