Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

23 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Орган опіки та піклування Новодністровської міської ради Чернівецької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В позовній заяві зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.06.2011р. до 13.06.2016р., який розірвано згідно рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13.06.2016р. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]., який після розірвання шлюбу проживає з відповідачем. Однак, на даний час відповідач змінила місце свого проживання та нової адреси йому не повідомила. Так, у жовтні 2016 року позивачу стало відомо, що відповідач проживає разом з дитиною в м.Кам'янець-Подільському, Хмельницької області. Після цього, він неодноразово приїздив у Кам'янець-Подільський, Хмельницької області, пропонуючи відповідачу добровільно надати йому можливість безперешкодно бачитися та спілкуватися з дитиною. Проте остання чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та вчиняла сварки. У зв'язку із цим, він звернувся до органу опіки та піклування Кам'янець-Подільської міської ради, який рішенням № 1362 від 27.10.2016р. встановив порядок участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином. Однак, відповідач відмовляється виконувати вище згадане рішення № 1362 від 27.10.2016р. та продовжує ігнорувати його прохання щодо спілкування з дитиною. В подальшому, а саме 22.11.2016р., позивач у визначений в рішенні час приїхав на побачення з дитиною, але відповідач знову змінила місце свого проживання, нової адреси йому не повідомивши. Вважає, що такі дії відповідача свідчать про умисне та свідоме створення йому перешкод у спілкуванні та вихованні сина, хоча він має бажання та можливість брати участь в житті сина. З огляду на зазначене, оскільки вирішити із відповідачем в добровільному порядку питання щодо способу та порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини неможливо, просить визначити йому способи участі у вихованні дитини у виді періодичних побачень, спільного відпочинку, а саме: за місцем проживання матері - у другі вихідні місяця, в суботу з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; за місцем проживання батька - в останні вихідні місяця, забирати дитину від матері в п'ятницю о 17 год. 00 хв. та повертати її в неділю о 15 год. 00 хв. та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у його спілкуванні з сином. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав в суд заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити повністю; проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], місце фактичного проживання (перебування) якої не відоме, була повідомлена про час та місце судового засідання через оголошення у пресі: газету «Урядовий кур'єр» № 2 від 05.01.2017р. та газету «Буковина» № 3 від 13.01.2017р., проте у судове засідання не з'явилася, про причин неявки суд не повідомила, жодних заяв чи клопотань не подала, заперечення на позов не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. У судове засідання представник Органу опіки і піклування Новодністровської міської ради Чернівецької області не з'явилася, подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у відсутність представника, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, отримавши згоду позивача, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 11.06.2011р., який розірвано на підставі рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року по справі № 719/134/16-ц. Після розірвання шлюбу відповідач змінила прізвище з «[PERSON]» на дошлюбне «[PERSON]» (а.с. 6). У сторін є малолітня дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Могилів-Подільському району Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області 03.11.2011р. (а.с.9). На утримання сина, який проживає разом з матір'ю, із позивача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року по справі № 719/155/16-ц (а.с. 7-8). Згідно довідки № 573 від 29.07.2016р., виданої Новодністровською міською радою, із [PERSON] за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та син [PERSON] (а.с.14). Проте, як зазначив позивач у позовній заяві, на даний час відповідач та їхній син за вказаною адресою фактично не проживають, місце їх проживання (перебування) йому невідоме, оскільки відповідач уникає розмов із ним, постійно змінює місце свого проживання (перебування). У зв'язку із вищенаведеним [PERSON] неодноразово звертався в поліцію, що підтверджується талоном-повідомленням № 403 від 12.11.2016р., листом від 03.11.2016р. № 11909/108-2016 щодо скерування звернення [PERSON] від 01.11.2016р. для прийняття рішення за належністю (а.с. 16-17). Також судом встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 27 жовтня 2016 року № 1362 «Про порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином» встановлено [PERSON] порядок участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] за місцем проживання матері - у другі вихідні місяця, в суботу з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та за місцем проживання батька - в останні вихідні місяця, забирати дитину від матері в п'ятницю о 17 год. 00 хв. та повертати її в неділю о 15 год. 00 хв. Як зазначив позивач у позовній заяві, на даний час відповідач вказане рішення ігнорує, умисно створюючи перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні сина. Згідно копії паспорта [PERSON] останній зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 5). В квартирі створені хороші умови для проживання дитини, є місце для сну та відпочинку, стан приміщень хороший, ремонту не потребує, в квартирі чисто та прибрано, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 02.08.2016р. (а.с. 15). Позивач [PERSON] працює з серпня 2015р. рятувальником 3кл. рятувального відділення АРЗ СП У ДСНС України у Чернівецькій області та щомісячно отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно, як доброзичлива, привітна та добросовісна особа, про що, зокрема, свідчить характеристика з місця роботи від 22.11.2016р. (а.с. 11, 13). Судом також встановлено, що згідно характеристики № 50 від 01.08.2016р., виданої дошкільним закладом ДНЗ «Радість», який відвідував син сторін [PERSON], позивач характеризується як люблячий та дбайливий батько (а.с. 12). У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р., що набрала чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналогічні положення закріплені в Законі України «Про охорону дитинства». Так, у ст. 11 цього Закону зазначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. В ст. 153 Сімейного кодексу України закріплено право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповдіно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. При цьому, батьківські права відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини, яке повинне будуватися на повазі один до одного, дотриманні вироблених людством простих норм моральності та звичок, а випадки обмеження або позбавлення одного з батьків права на спілкування передбачені виключно законодавчими актами. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. З урахуванням встановлених по справі обставин, наявних у справі доказів, правових норм, що регулюють дані правовідносини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини та її батьків, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підставний та підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 7, 141, 151, 153, 155, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р., яка набрала чинності для України 27.09.1991р.,

Outcome: approved