Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

22.05.2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON], а також малолітню дитину: [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], зареєстрований та проживає за цією адресою. В квартирі зареєстрована й відповідачка по справі, з якою [PERSON] проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також малолітня дитина. Також позивач вказував на те, що [PERSON] разом з дитиною за місцем реєстрації з 2011 року без поважних причин не проживає, витрати по утриманню житла не несе, особистих речей цих осіб в будинку немає та остання не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації. В зв'язку з цим [PERSON] на підставі норм ст. 405 ЦК України просив визнати [PERSON] разом з малолітньою дитиною такими, що втратили право користування належним йому будинком. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідачка, її представник у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним позивачу жилим будинком, визнали. Проте заперечували проти позбавлення права користування житлом [PERSON], посилаючись на порушення прав малолітньої дитини. Представник третьої особи без самостійних вимог у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, вважаючи, що таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], зареєстрований та проживає за цією адресою. В зазначеному будинку в якості члена його сім'ї з 21.07.2007 року зареєстрована й відповідачка по справі, з якою [PERSON] до 2011 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Також за даною адресою зареєстрований малолітній [PERSON], [INFO] (на підставі заяви позивача про визнання батьківства від 09.07.2014 року внесені відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 15 від 10.01.2007 року). Проте з довідки голови вуличного комітету № 34 від 20.05.2014 року вбачається те, що відповідачка за місцем реєстрації з 2011 року не проживає, витрати по утриманню нерухомого майна не несе, особистих речей цієї особи в будинку немає. Обумовлені обставини повністю визнані відповідачкою в судовому засіданні. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Підстави та порядок визнання колишнього члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Так, ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За такого, враховуючи встановлені обставини, зокрема невикористання без поважних причин [PERSON] свого права на користування належним позивачу житлом понад один рік, відсутність між сторонами іншої домовленості щодо використання відповідачкою сервітуту, суд вважає позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проте, малолітній [PERSON], не може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом. Так, відповідно до ст. ст. 141,160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, які мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо нього, обумовлений спір вирішується судом. Разом з тим, за змістом п. 3 ч. 3 ст. 71 та ст. 163 ЖК України у період перебування дитини на вихованні у родичів, опікуна або піклувальника за нею зберігається право користування житлом, де вона зареєстрована. В силу ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved