Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

23 серпня 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який під час розгляду справи було уточнено, до [PERSON] про стягнення: аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття в твердій грошовій сумі - 2000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років в твердій грошовій сумі 1 000,00 грн. щомісячно; стягнення судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 4 700,00 грн.; стягнення витрат, понесених на лікування в розмірі 1 513,95 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20 вересня 2005 року перебувала у шлюбу з відповідачем, однак той, коли в січні 2012 року дізнався про її вагітність, покинув її та фактично припинив з нею шлюбні відносини, припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу, не цікавився станом її здоров'я та їх спільної дитини. 10 січня 2012 року шлюб між позивачкою і відповідачем розірвано. [INFO] року народилась їхня донька - [PERSON]. Після народження доньки відповідач допомоги не надає, а на спробу позивачки отримати будь-яку допомогу на утримання спільної дитини, звернувся до суду про оспорювання батьківства. Не змінилось відношення відповідача до своїх батьківських обов'язків і після підтвердження батьківства, не зважаючи на те, що він як в період їх спільного життя, та і зараз працює в службі таксі та має стабільний прибуток. Крім того, весь період вагітності та післяпологовий час позивач, зважаючи на її вік, перебувала в досить важкому стані, який не дозволяв їй повноцінно працювати та забезпечувати себе всім необхідним, тому вона була змушена позичати гроші у небайдужих до неї людей. В даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і основним джерелом її існування є державна допомога. Всі витрати по догляду за дитиною позивач несе самостійно, сторонньої допомоги отримати не від кого. В після пологовий період у позивача виникли суттєві проблеми із здоров'ям, внаслідок чого вона втратила майже всі зуби, у зв'язку з чим звернулась стоматологічної лікарні № 5 м. Донецька, де пройшла повний курс лікування. Згідно квитанції від 11 листопада 2013 року розмір її витрат склав 1 513,95 грн.. В процесі розгляду справи позивачем [PERSON] було понесені витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката. Нею 15 січня 2012 року з адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 15/01-13, за яким вона сплатила згідно квитанції № 000388 від 15 січня 2013 року - 1200,00 грн.. Крім того, 23 грудня 2013 року позивачем та адвокатом [PERSON] укладено Договір № 145/13 про надання правової допомоги, на виконання якого сплачено - 3500,00 грн., що підтверджується квитанціями № 92532 від 23.12.2013 року на суму 2000,00 грн. та квитанцією № 94028 від 10.02.2014 року на суму 1500,00 грн.. Позивач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилась. Її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково зазначила, що дитина [PERSON] знаходиться на штучному годуванні, в неї спостерігаються прояви атопичного дерматиту на молочні суміші, що підтверджується довідкою Амбулаторії № 6 ЦПМСД за № 3773 від 27 вересня 2012 року. На «Д» обліку дитина не знаходиться. Позивач щомісячно отримує допомогу приблизно 1000,00 грн.. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зазначили, що відповідач не заперечує проти виплати аліментів на доньку і дружину по ? частині на кожну, а що стосується інших позовних вимог, то вважають, що вони є необґрунтованими і не підтверджені належними доказами. Позивачка вигнала його з будинку де вони проживали разом, після того, як дізналась, що вона вагітна. Він весь час намагався допомагати позивачці, як під час вагітності, так і після пологів. Ним зроблено ремонт будинку позивачки, на який вони брали кредит і він його сплатив. Зараз позивачка свій будинок здає в найм, а сама проживає у флігелі. Він не працює в таксі, як це стверджує позивач, а є безробітним. В трудовій книжці не може зробити запис про звільнення, оскільки його роботодавець помер, а центр зайнятості не має повноважень внести запис про розірвання трудового договору самостійно. Стан його здоров'я останнім часом погіршився, одним вухом він зовсім не чує, а другим тільки на 50 процентів. Крім того, він має захворювання - бронхіальну астму, на лікування якої регулярно витрачає кошти. Позивач висуваючи вимоги про стягнення грошових коштів на лікування зубів у розмірі 1513,95 грн. стверджує, що ці проблеми виникли в неї внаслідок вагітності та народження їх спільної доньки, але зуби вона втратила після народження своєї другої дитини. Правову допомогу адвокат [PERSON] по данні справі не надавав позивачці, а брав участь під час розгляду справи в апеляційній інстанції про оспорювання батьківства. На теперішній час в провадженні судів знаходяться й інші справи позивачки, і надані чеки про сплату грошових коштів у сумі 3500,00 грн. не свідчать, що це сплачена правова допомога саме по цій справі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 29 квітня 1959 року, про що виконкомом Оленівської селищної ради Волноваського району Донецької області зроблено відповідний запис за № 26. З свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 10 січня 2012 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського РУЮ у м. Донецьку зроблено відповідний актовий запис за № 3. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьком є [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України, яка говорить, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до вимог ст.181 СК України за рішенням суду гроші на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошові сумі. Згідно зі ст.ст. 182, 183 СК України частина заробітку (доходу) батька, що буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину при будь-яких обставинах не може бути менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 18 цього ж Кодексу, суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на малолітню дитину, суд виходить з того, що відповідач, як батько дитини, згідно ст. 180 СК України зобов'язаний утримати дитину до досягнення нею повноліття. Між сторонами в належній формі договір щодо сплати відповідачем аліментів на утримання дитини не укладався і між сторонами наявний спір щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини. За наведених обставин аліменти з відповідача на утримання дитини на підставі ч. 2 ст. 18, ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України підлягають стягненню за рішенням суду. Однак позивач наполягає на стягнненні аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн.. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Під час розгляду справи позивачкою і її представником не доведені фактичні обставини, з якими закон (ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України) пов'язує можливість стягувати аліменти у твердій грошовій сумі (нерегулярний, мінливий дохід, отримання частини доходу в натурі), і розмір аліментів, який просить стягнути позивач, значно перевищує мінімальну заробітну плату, у зв'язку з чим на думку суду доцільним є стягнення аліментів на утримання дитини у частці від заробітку (доходу відповідача). Згідно ч. 1 ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тому суд враховуючи данні обставини дійшов висновку, що буде відповідати як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено що відповідач [PERSON] на теперішній час не працює, стабільного заробітку не має, хворіє на бронхіальну астму та глухоту, однак не заперечував в суді проти сплати позивачці на утримання ? частки від доходу. В силу ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частині від заробітку другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З тих же підстав, які брались до уваги під час визначення аліментів на дитину, суд вважає, що буде відповідати як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону, з врахуванням майнового і сімейного стану відповідача, визначення аліменти на утримання колишньої дружини з якою проживає дитина у відсотковому співвідношенні - у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК Україні аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тому суд вважає за необхідне стягувати аліменти з 23 серпня 2012 року. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на лікування у розмірі 1513,95 грн., суд вважає за необхідне відмовити, оскільки данні вимоги не ґрунтуються на діючому законодавстві, та крім того, суду не доведено, що зазначена в позові проблема у позивачки із зубами виникла під час вагітності їх спільною донькою з відповідачем, а не раніше чи пізніше, і надана суду квитанція від 11 листопада 2013 року не дає підстав стверджувати, що кошти було витрачено на лікування саме позивачки [PERSON]. Крім того, позивач [PERSON] просить стягнути на її користь витрати на правову допомогу при розгляді цивільної справи у розмірі: 1200,00 грн. - адвоката [PERSON] і 3500,00 грн. - адвоката [PERSON]. До матеріалів справи долучено: копію квитанції № б/н від 15 січня 2013 року про сплату [PERSON] 1500,00 грн. за надання адвокатських послуг [PERSON], на підставі договору № 15/01-13 від 15 січня 2013 року про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] і [PERSON]; копію квитанції № 92532 від 23 грудня 2013 року про сплату [PERSON] 2000,00 грн. за надання правової допомоги ФОП [PERSON] згідно договору № 145/13 від 23.12.2013 року, копію квитанції № 94028 від 10 лютого 2014 року про сплату [PERSON] 1500,00 грн. за надання правової допомоги ФОП [PERSON] згідно договору № 145/13 від 23.12.2013 року. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем та її представником не доведено, що адвокатом [PERSON] надавалась правова допомога в рамках даної цивільної справи, тому в задоволенні компенсації суми у розмірі 1500,00 грн. за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] за договором № 15/01-13 необхідно відмовити. Що стосується вимоги щодо компенсації надання правової допомоги адвокатом [PERSON] у розмірі 3500,00 грн., то вони підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно Журналу судового засідання адвокат [PERSON] брала участь у судових засіданнях по даній цивільній справі 25.02.2014 року і 11 березня 2014 року на протязі 2 год. 39 хв., з врахуванням місячного розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати 1218,00 грн., розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 1164,41 грн. (2год. 39хв. Х 1218,00 грн. Х 40%). Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial