overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

22 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1928р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.12.2014р. о 09 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.12.2014р. о 09 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріним лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора стала лякливою, відчувала панічний страх, постійно відчувала маячення,, відмічалась неадекватна поведінка, була агресивна до сина, онуків, сусідів. Висловлювала маячні ідеї на адресу свого сина, оточуючих родичів, сусідів. Уходила з дому, поверталась за допомогою сусідів. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - галлюціноз органічного походження внаслідок захворювання головного мозку. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

22 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1983 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01 грудня 2014р. о 10 год. 27 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.12.2014р. о 10 год. 27 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Шевченко лікарні КЗ «ДСПНЦ» ДОР При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не може забезпечувати свої життєві потреби на рівні необхідному для життєдіяльності. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, кататоно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

22 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.12.2014р. о 16 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.12.2014р. о 16 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріним лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої пам'ять та інтелект знижені. Продуктивному контакту не доступна. На місці не тримається. Агресивна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція з психотичними включеннями, психомоторне збудження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

22 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви посилається на те, що 16 серпня 1999 року у Біловецькій сільській раді Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом № 3, між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], який в даний час проживає біля матері та знаходиться на її утриманні. Позивач вказує, що в перші роки після одруження між ним та відповідачкою постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з чим вони припинили між собою шлюбні стосунки, та з 2001 року проживають окремо, перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. Майна набутого під час спільних сімейних відносин в них немає. Вважає, що їх шлюб набув формального змісту, тому просить його розірвати. Строку на примирення просить не надавати, оскільки їхнє подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовну заяву підтримує, просить задовольнити її в повному обсязі. Просить не стягувати з відповідача судові витрати в справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згідна. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 16 серпня 1999 року, зареєстрованому у Біловецькій сільській раді Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом № 3. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], 2000 року народження, який проживає біля відповідачки та знаходиться на її утриманні. З 2001 року сторони проживають окремо, сімейних відносин не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам однієї із сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

22 грудня 2014 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбуна підставі того, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сім'я носить формальний характер. Як причину розпаду сім'ї позивач вказує на той факт, що сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим в родині склалися складні відносини, численні спроби взаєморозуміння виявилися марними. Подружні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство. Шлюб перший. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій вимоги позову щодо розірвання шлюбу підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, просив розгляд справи провести у відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи наявна заява відповідача, в якій вона позов про розірвання шлюбу визнала, не заперечувала проти задоволення поданої заяви. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що 18 березня 1979 року між [PERSON] та [PERSON],укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №458 (Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]), зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім'ї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. Шлюб перший. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Майнового спору між сторонами немає. Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦСу суд вважає за необхідне покласти на відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви сторін про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

22 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В позові він зазначив, що 12.12.2008 року він з [PERSON] зареєстрував шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №620. Посилаючись на те, що у позивача та відповідачки різні погляди на подружнє життя, на цьому ґрунті виникають постійні сварки, а також на те, що на теперішній час вони разом не проживають, позивач просив шлюб розірвати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідачка позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2008 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №620. За час спільного проживання позивач з відповідачкою не зійшлися характерами, різні погляди на шлюбне життя. Сторони сумісне життя припинили, помиритись намірів не мають. З таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася повністю і зберегти її не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

22 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 30 серпня 2010 року було зареєстровано їх з відповідачкою шлюб. В шлюбі, [INFO] року народилася їх донька - [PERSON]. Разом з тим його сімейне життя з відповідачкою не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного з вересня 2013 року, тому звернувся до суду із цим позовом та просив шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але у своїй заяві просив справу розглянути у його відсутності та позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте в адресованій суду заяві позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала та просила справу розглянути у її відсутності. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Галицинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 30 серпня 2010 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис за №11. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Проте шлюб між сторонами не склався, вони втратили взаємоповагу один до одного, та фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Спір між сторонами про місце проживання дитини, чи розподіл спільного майна на час розгляду справи відсутній. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

22 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстровано 09 серпня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 1006. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. В судове засідання позивач з'явився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заяву, у якій просив розгялду справи проводити за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 09 серпня 1997 року, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], але шлюбні відносини між ними припинено. Стосунки відновлювати не збираються, фактично разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а тому суд вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та [PERSON], [INFO] року, згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Із пояснень позивача, наданих ними у судовому засіданні, вбачається, що між позивачем та відповідачем втрачено почуття довіри та взаємопорозуміння, тобто сім`я існує тільки формально. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, більше того, відповідачем визнано позов, а тому шлюб потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

22 грудня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачкою не склалося і вони розійшлися. В позовній заяві вказує, що 17 липня 2010 року сторони уклали між собою шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Зі слів позивача, на протязі останніх декількох років сімейне життя сторін поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, через що позивач по справі просить розірвати шлюб з відповідачем і визначити місце проживання їх малолітньої дитини з ним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково не заперечувала проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу, а в частині визначення місця проживання малолітньої доньки заперечувала. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши сторони вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а в частині визначення місця проживання малолітньої доньки задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з відповідачем - [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому 17 липня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 41, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 17.07.2010 року (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] від 06.04.2011 року (а.с.9). Донька проживає разом з відповідачем по справі, проте позивач просить суд визначити місце проживання дитини разом із ним за місцем його проживання, так як відповідачка, зі слів позивача, не дозволяє бачитися з дитиною, але доказів цього суду не надав, а посилається на це лише голослівно. Шлюб з відповідачем виявився невдалим через різні погляди на шлюб та сім'ю, внаслідок чого виникали сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Фактично сім'я сторін розпалася, шлюб існує лише формально. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю сторін, на даний час немає. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, а отже сенсу підтримувати сімейні відносини - немає. Суд вважає, що позовна заява в частині розірвання шлюбу - підлягає задоволенню відповідно до ст.112 СК України, так як подальше життя подружжя у шлюбі буде суперечити як їх інтересам, так і інтересам їхньої дитини. В частині позовних вимог щодо визначення місця проживання спільної доньки сторін за місцем проживання батька суд задовольнити не може, так як відповідно до ст. 131 ЦПК України позивачем не надано відповідних доказів того, що дійсно відповідачка перешкоджає бачитися з дитиною, про що було зазначено у позові.

Outcome: partial