Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

22.12.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 14.02.2015 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Однак, із серпня 2020 року подружні відносини фактично припинені та вони проживають окремо. Розмір її заробітку становить 7850 грн. на місяць, з яких близько 1500 грн. вона витрачає на оплату комунальних послуг. Решти коштів їй критично не вистачає, а тому вона змушена просити фінансової підтримки у своїх родичів, а також брати кошти в борг. Так, на належне та повноцінне утримання дітей на місяць вона витрачає орієнтовно 10000 грн. В свою чергу, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання їх спільних малолітніх дітей не надає. Як їй відомо, відповідач працював на посаді торгового представника на фірмі «Лімо», де отримував заробіток близько 15000-18000 грн. на місяць, однак, де наразі працює останній вона не знає. Разом з тим, [PERSON] винаймає собі житло, що свідчить про наявність у нього коштів, а відтак й об`єктивної можливості сплачувати аліменти на дітей в розмірі 8000 грн. Враховуючи наведене, просить суд присудити рішення, яким стягувати відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 4000 грн. на кожну дитину, але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення ними повноліття. В судовому\~засіданні позивача\~заявлені позовні\~вимоги підтримала\~із викладених\~у позовній\~заяві підстав\~та просила\~їх задовольнити\~у повному\~обсязі.\~Додатково пояснила,\~що починаючи\~із 13.08.2020\~року вони\~із [PERSON] разом не проживають та на даний час їх шлюб розірвано. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, в свою чергу відповідач добровільно фінансової допомоги на їх утримання не надає. Малолітні діти є здоровими, на обліку в лікарів не перебуває. Крім того, [PERSON] інших утриманців за собою немає, розмір доходу йому не відомий. Відповідач в судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що він дійсно з грудня 2020 року припинив надавати фінансову допомогу позивачці на утримання їх спільних дітей, оскільки втратив роботу. Він перебуває на обліку працевлаштування населення, де отримує державну допомогу в розмірі 1000 грн. на місяць, а також працює не офіційно, у зв`язку з чим розмір його доходу є мінливим. Він погоджується сплачувати аліменти на двох дітей в загальному розмірі 4000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 14.02.2015 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом 174. Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 6, 7). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 10.03.2021 року. Після фактичного припинення сімейних стосунків сторін, неповнолітні діти залишилися проживати разом зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] . Зазначене в ході розгляду справи відповідачем не оспорювалося. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільних малолітніх дітей, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців не має, офіційно не працює, розмір його заробітку суду не відомий. Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] здорові, на обліку у лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає потребам дітей. На переконання суду, позивачкою належними та допустимими доказами не доведено, що відповідач має спроможність сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги із суму коштів, яку відповідач особисто погоджується сплачувати на утримання дітей . Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 22.12.2020 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 грн. На підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України,

Outcome: partial