Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

22.09.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі з 03.07.1998 року по 24.01.2007 року та від шлюбу них народився син [PERSON], [INFO], який постійно проживає та знаходиться на її утриманні. На теперішній час вона знову одружена і змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» З 2000 року вона з відповідачем спільно не проживає, спільне господарство не ведеться та з цього часу відповідач жодного разу не відвідав дитину, не цікавиться її здоров'ям, розвитком і вихованням, на надає матеріальної допомоги на утримання сина, має заборгованість по аліментам у розмірі 44248,35грн., тому вона просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач та її адвокат на позові наполягали. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради Донецької області позов не підтримала, вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав недостатньо, хоча відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач про день і час слухання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Вислухавши пояснення позивача та її адвоката, представника третьої особи, заслухавши думку прокурора, який вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню доньки, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 03.07.1998 року по 24.01.2007 року (а.с.5,8), від якого у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно акту обстеження від 12.09.2014 року (а.с.32) позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON], якого виховує самостійно. Батько [PERSON] (відповідач) за весь час не цікавився життям дитини та його здоров'ям, у вихованні участі не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 30.10.2014 року №02/26-868 (а.с.45-46) відповідач [PERSON] не виконує батьківські обов'язки з утримання та виховання свого сина [PERSON], [INFO], однак позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу і підстав для його застосування в даному випадку недостатньо. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] суперечить матеріалам справи, а саме: Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 1 ч. 2, 3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м. Страсбург 25 січня 1996 року, реєстраційний код 37216/2006) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей, визначається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «Суб'єкти батьківської відповідальності» - батьки та інші особи чи органи, які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність. Відповідно до ст.ст. 3, 7, 8, 18, 19 Конвенції про права дитини (ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-х11 від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків, мала громадянство. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого та брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] порушує обов'язки, які покладаються на батьків Конституцією України та Сімейним законодавством, не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує умови для нормального розвитку, не несе будь-яких витрат на утримання дитини - купівлю необхідних речей для навчання, оздоровлення дитини, не спілкується з дитиною, тому з метою забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що [PERSON], який не виявляє щодо дитини батьківського піклування, не виконує належним чином передбачених законом обов'язків по утриманню та вихованню неповнолітніх дітей, підлягає позбавленню батьківських прав стосовно сина [PERSON]. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved