Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

24.03.2020 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 10.11.2018року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання № 571872911 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії та паспорту споживчого кредиту, згідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 30000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних за користування кредитом та сплатою комісійної винагороди в розмірі 3,2% від використаної частини встановленого кредиту щомісячно, зі строком кредитування на 60 місяців. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 22.01.2020 року має заборгованість у розмірі 35327,75 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача, разом із понесеними судовими витратами в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 22.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд Представник позивача в сьогоднішнє судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач надав суду заяву про розгляд спрпви без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплатити проценти. Судом встановлено, що 10.11.2018року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання № 571872911 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії та паспорту споживчого кредиту, згідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 30000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних за користування кредитом та сплатою комісійної винагороди в розмірі 3,2% від використаної частини встановленого кредиту щомісячно, зі строком кредитування на 60 місяців. Відповідач не виконує належним чином обов`язки за кредитним договором, у зв`язку з чим у встановлений договором строк позивач всі належні платежі не отримав. Станом на 22.01.2020 року заборгованість за договором становить 35327,75 грн., яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28327,75 грн.; - заборгованості за нарахованими процентами та комісією в розмірі 6672,97 грн.; - 3% річних від простроченої суми кредиту в розмірі 346,55 грн.; - 3% річних від простроченої суми відсотків в розмірі 112,67 грн.; - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 78,04 грн.; - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 20,36 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19.10.2016 року у справі № 6-2129цс16. Отже, позовні вимоги ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню. Згідно до ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач надав суду заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то з нього підлягає стягненню на користь позивача половина сплаченого позивачем судового збору, а інша половина сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved