Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

22 червня 2021 року представник позивача АТ «А-БАНК» за довіреністю Шкапенко О.В. звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки відповідач підписав Анкету-заяву від 18.02.2019 року б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-банку, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, тому утворилася заборгованість. У зв`язку з викладеним, представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 18.02.2019 року у розмірі 13934,56 грн. станом на 30.03.2021 року, яка складається з: 11151,71 грн. заборгованість за кредитом, 2782,85 грн. заборгованість по відсоткам та судові витрати у розмірі 2270 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання на розгляд справи в заочному порядку без представника банку у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, при цьому звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог та зазначив, що у зв`язку з важким матеріальним становищем, просить суд здійснити розстрочення виконання рішення суду в розмірі 1255,80 грн. щомісячно в рахунок погашення заборгованості, до заяви на підтвердження матеріального стану відповідачем надано копії документів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.02.2019 року відповідачу надано кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом в заяві відповідач погодився з тим, що дана анкета-заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку становлять між позичальником та банком договір. Відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами Банку, які були йому надані для ознайомлення. Також відповідачу повідомлено, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку та він зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Як вбачається з кредитного договору відповідач отримав кошти від АТ «Акцент-банк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, як це передбачено ст. 207 ЦК України, що узгоджується з вимогами ч.1 ст. 638 ЦК України. Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між банком та відповідачем шляхом підписання заяви позичальника на отримання кредиту було укладено в письмовій формі кредитний договір. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до\~ ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1048, ч.1 ст.\~ 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В матеріалах справи міститься розрахунок суми заборгованості, наданий представником позивача, який визнаний відповідачем, відповідно до якого, станом на 30.03.2021 року відповідач має заборгованість у сумі 13934,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11151,71 грн. та заборгованість по відсоткам 2782,85 грн. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 2270,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд при постановленні рішення, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 % сплаченого останнім судового збору, а саме 1135,00 грн., оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, а решту понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1135 грн 00 коп. слід компенсувати за рахунок державного бюджету. Щодо заяви [PERSON] про розстрочення виконання рішення суду, слід зазначити наступне. На підтвердження скрутного матеріального становища відповідачем в заяві зазначено, що він один утримує родину, офіційно не працевлаштований та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей та дружина, що свідчить про наявність у відповідача скрутного матеріального становища пов`язаного із сімейними обставинами. Так, відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання рішення суду, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.ч.1, 3 ст.435 ЦПК України). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач має на утримання неповнолітніх дітей, дружину, матеріальний стан є скрутним, також судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги та є таким, що добросовісно ставиться до виниклих правовідносин. В даному випадку, суд вважає, що доводи відповідача щодо необхідності розстрочки виконання рішення суду є обґрунтованими, оскільки мають місце обставини, які можуть істотно ускладнити відповідачем таке виконання, зокрема відсутність у останнього постійного місця роботи, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, що підтверджується наданими відповідачем копіями документів. А тому, виконання рішення про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 13934,56 грн., а також суму судового збору у розмірі 1135,00 грн., слід розстрочити рівними частинами, стягуючи з відповідача по 1255,80 грн., щомісячно протягом року з дня набрання рішенням законної сили. З урахуванням викладених та встановлених обставин, з огляду на порушення відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, а також враховуючи обставину визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 15069,56 грн., яка підлягає розстроченню рівними частками протягом року. На підставі викладеного,

Outcome: approved