Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

23 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 09 січня 1981 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, проте з 2020 року вони припинили шлюбні відносини у зв`язку з тим, що відповідач пішов до іншої жінки. Позивач потребує багатокоштовного лікування у зв`язку з хворобами серця, колінних суглобів та хребта, а відповідач не надає матеріальної допомоги, хоча може її надавати, оскільки отримує шахтарську високу пенсію, тож позивач змушена ставити питання про стягнення аліментів у судовому порядку. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 10 годину 00 хвилин 02 грудня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 02 грудня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 14 січня 2021 року у зв`язку з першою неявкою відповідача. 13 січня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву, згідно якого він просить залишити позов без задоволення з наступних підстав. Так, представник зазначив, що і позивач і відповідач є непрацездатними особами у зв`язку з досягненням пенсійного віку, при цьому позивач не є особою з інвалідністю та на думку відповідача не потребує матеріальної допомоги, так як її пенсія забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом. Більш того, пенсія позивача є вищою, ніж прожитковий мінімум, таким чином, враховуючи, що відсутня одна із обов`язкових умов отримання аліментів (потреба матеріальної допомоги), відсутня правова підстава стягнення аліментів, визначена ч. 2 ст. 75 СК України. Крім того, сторони мають двох повнолітніх доньок, які є працездатними, працюють та отримують доходи, але позивач не зазначила про це у своїй позовній заяві. Також, посилаючись як на підставу позову на ст. 75 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), позивач не надала суду жодного доказу, який би підтверджував її багатокоштовне лікування. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року відкладено судове засідання на 14 годину 30 хвилин 03 лютого 2021 року за клопотанням представника відповідача. 01 лютого 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якому зазначила, що, оскільки вона є особою юридично необізнаною та не має достатньо коштів, то позовну заяву для неї складали фахівці з Бахмутського бюро правової допомоги, отже позивач просить не враховувати як помилку посилання як на підставу позову на ст. 75 СК України. Також позивач вважає, що перекладення відповідачем на їх спільних дітей обов`язку надавати їй матеріальну допомогу є необґрунтованим, оскільки їх доньки зі своїми сім`ями самі перебувають у скрутному матеріальному становищі. Так, донька [PERSON] з чоловіком проживає у Польщі, де обидва навчаються у навчальному закладі, мають сплачувати за навчання та житло. Донька [PERSON] з чоловіком, його матір`ю та неповнолітнім сином [PERSON] проживають як внутрішньо переміщені особи в м. Лозова Харківської області, при цьому неповнолітній онук сторін [PERSON] має тяжкі хронічні захворювання (хвороба серця та тяжкі форми алергії), зазнав психологічного насильства під час здійснення антитерористичної операції, тож потребує постійного лікування та догляд. Крім того, позивач наголошує, що вона отримує мінімальний розмір пенсії за віком, тож посилання відповідача на те, що розмір її пенсії на декілька сотень гривень більший, ніж прожитковий мінімум на одну особу є невірним, адже поняття «потреба в матеріальній допомозі» є більш широким, ніж його трактує сторона відповідача з наступних підстав: 1) позивач є непрацездатною особою похилого віку, яка отримує мінімальний розмір пенсії за віком - 2\~448,55 грн; 2) позивач є внутрішньо переміщеною особою, оскільки через збройні конфлікти вона була вимушена покинути своє житло в м. Горлівка та виїхати до м. Бахмут; 3) позивач змушена винаймати житло у м. Бахмут, щомісячна орендна плата за яке складає 1\~500 грн, цю квартиру вони з відповідачем з 2015 року винаймали разом, але він знайшов собі коханку, залишив всі витрати на позивача та повернувся до м. Горлівка у їх будинок, де змінив усі замки та проживає тепер з іншою жінкою; 4) позивач має ряд тяжких захворювань: остеохондроз шийно-грудного, попереково-крижаного відділів хребта з корінцевим синдромом, ДОА колінних суглобів, НФС І-ІІ, ІХС атеросклеротичний кардіосклероз Н1 з гіпертензією, постійно потребує багатокоштовного лікування, при цьому позивачем вказано для відома інформацію щодо ціни медичних препаратів, необхідних їй щомісячно. Надати медичну документацію позивач не має змоги, оскільки вона вся залишилась на непідконтрольній Україні території у м. Горлівка (в будинку відповідача та лікувальних закладах). Що стосується можливості відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу [PERSON] зазначила таке. Розмір пенсії відповідача становить приблизно 13\~860 грн, жодних утриманців не має, додаткових витрат на своє лікування не несе, не вимушений орендувати житло, проживає у їх спільному будинку з коханкою, при цьому поводить себе аморально. 03 лютого 2021 року ухвалою суду оголошено у судовому засіданні перерву до 14 години 00 хвилин 23 лютого 2021 року та витребувано докази, а саме: відомості про доходи позивача та відповідача з Головного управління ДПС України у Донецькій області; довідки про розмір пенсії позивача та відповідача з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. Судове засідання, призначене на 14 годину 00 хвилин 23 лютого 2021 року, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті та було відкладене на 13 годину 00 хвилин 18 березня 2021 року. 18 березня 2021 року позивач та представник відповідача надали пояснення з приводу позовних вимог, судом досліджено письмові докази та задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів з Управління праці та соціального захисту населення Бахмутського міської ради, у зв`язку з чим у судовому засіданні оголошено перерву до 13 години 00 хвилин 15 квітня 2021 року. Позивач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце судового розгляду у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом вручення судової повістки безпосередньо у суді, до суду не з`явилися, надавши заяву по розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні 18 березня 2021 року позивач наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, зауваживши, що вона прожила з відповідачем 45 років у шлюбі, народила двох дітей, піклувалася про чоловіка, присвятивши йому своє життя, а він вигнав її з будинку в м. Горлівка, в якому вони спільно проживали, та який дістався йому у спадок. Також позивач зазначила, що з 2014 року вони виїхали з окупованої Горлівки до м. Бахмут, де вдвох з відповідачем винаймали квартиру, а з вересня 2020 року [PERSON] покинув її та поїхав у м. Горлівку до молодої коханки, яку повністю утримує, а позивач тепер має сплачувати сама орендну плату за квартиру, при цьому не маючи змоги користуватися їх спільним будинком, оскільки відповідач змінив замки в ньому. Позивач має ряд захворювань, таких як остеохондроз, ішемічна хвороба серця, алергія на лікарські препарати, хворі суглоби, гастрит, при цьому вона отримує пенсію невеликого розміру у сумі 2\~576 грн, а відповідач, як колишній шахтар, має пенсію понад 10\~000 грн, тож позивач потребує додаткових витрат на лікування, а відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу як непрацездатній дружині, але ухиляється від цього. З позовною заявою про розірвання шлюбу звернувся [PERSON] , а позивач має сподівання на примирення, про що і просила суд. Також позивач на запитання представника відповідача повідомила, що вона отримує соціальну допомогу як внутрішньо переміщена особа на оренду квартири за себе та за відповідача, оскільки він досі зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в квартирі, яку вона орендує в .м Бахмут, що дає змогу відповідачу отримувати пенсію в Україні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надіслав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. При цьому, в судовому засіданні 18 березня 2021 року представник відповідача [PERSON] також заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги чоловіка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 1976 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09 січня 1981 року, зареєстрованому у Палаці одруження м. Горлівка Донецької області (а.с. 15). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте, з 15 листопада 2017 року зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 8, 12, 14). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 5706 від 30 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] на підставі довідка внутрішньо переміщеної особи, що також підтверджується і актом комісії ПП «Наш дім плюс» від 30 листопада 2020 року (а.с. 29-30). Згідно копій довідок Управління ПФУ Бахмутського об`єднаного управління ПФУ № 7028 від 21 вересня 2020 року та № 736 від 15 лютого 2021 року позивач [PERSON] з травня по листопада 2020 року отримувала пенсію в сумі 2\~448,55 гривень на місяць, а з грудня 2020 року по лютий 2021 року розмір її пенсії збільшився до 2\~576,90 гривень на місяць (а.с. 16, 102, 126). З копії довідки Управління ПФУ Бахмутського об`єднаного управління ПФУ № 735 від 15 лютого 2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримує пенсію у розмірі 13\~289,91 гривень на місяць (а.с. 127). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради № 674 від 05 квітня 2021 року та копій рішень УПСЗН Бахмутської міської ради від 05 липня 2017 року, 26 грудня 2017 року, 19 липня 2018 року, 30 січня 2019 року, 29 липня 2019 року, 20 січня 2020 року позивач [PERSON] як внутрішньо переміщена особа отримала допомогу переміщеним особам на проживання з червня 2017 року до березня 2021 року на загальну суму 86\~892,60 гривень. При цьому згідно копій вказаних рішень допомога призначена із розрахунку на двох членів сім`ї: безпосередньо позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] (а.с. 146-162). З огляду на надані позивачем копії медичних документів вона страждає на ряд хронічних захворювань, зокрема: остеохондроз шийно-грудного, попереково-крижаного відділів хребта з корінцевим синдромом, ДОА колінних суглобів, НФС І-ІІ, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз Н1 з гіпертензією, гострий ларинготрахеїт. При цьому, згідно копії довідки лікаря-терапевта амбулаторії № 7 КНП «БЛІЛ м. Бахмут» Пивоварової О.О. від 19 вересня 2020 року позивач потребує багатокоштовного лікування (а.с. 17, 105-106, 115). З наданої представником відповідача копії рентгенографії органів грудної клітини № 929 від 21 грудня 2020 року у [PERSON] , [INFO] зліва у коріння виявлена інтенсивна фокусна тінь округлої форми з чіткими рівними контурами до 10 мм в діаметрі (а.с. 164). Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Згідно положень ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 1 769 гривень, з 1 липня 1 854 гривні, з 1 грудня 1 934 гривні. Під час розгляду справи судом установлено, що розмір пенсії позивача становить понад 2000 гривень на місяць, що є більшим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність станом на час розгляду справи. При цьому суд вважає, що позивачем не доведено, що для її лікування вона потребує великих витрат, оскільки посилання у довідці лікаря-терапевта на необхідність багатокоштовного лікування та перелік позивачем у відповіді на відзив лікувальних засобів, яких вона начебто потребує, не можуть бути визнані достатніми доказами для задоволення позовних вимог. Одночасно суд приймає до уваги, що як позивач, так і відповідач мають певні захворювання, які потребують лікування, але позивачем не доведено, що її доходи не можуть задовольнити її потреби без допомоги відповідача. Одночасно, суд вважає, що надані позивачем докази, які стосуються їх спільних з відповідачем доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх членів сім`ї, їх доходів та розходів, а також стану здоров`я, не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення аліментів на утримання дружини, а не стягнення аліментів з повнолітніх дітей на утримання батьків. Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача, що відповідач вигнав її з їх спільного будинку і вона змушена за власні кошти орендувати житло у м. Бахмут, оскільки судом встановлено, що на своє проживання вона отримує допомогу як внутрішньо переміщена особа, до того ж позивач у судовому засіданні не заперечувала, що будинок у м. Горлівка є спадковим майном відповідача, який він отримав від батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, ураховуючи, що хоч позивач і має ряд захворювань, втім отримує пенсію за віком у розмірі, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, при цьому, відповідач також отримує пенсію за віком, хоча і в більшому розмірі ніж позивач, проте, також має захворювання, а тому [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. Враховуючи встановлені обставини у справі, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання непрацездатної дружини слід відмовити. Судові витрати в справі - судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена при подачі позову, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed