Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

22 травня 2015р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 24 липня 1999р. вона уклала шлюб з відповідачем, від якого має неповнолітнього сина [PERSON], 24 липня 2001р.н. та малолітню доньку [PERSON], 19 квітня 2006р.н, батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Рішенням Центрального районного суду м.Мінська від 20 грудня 2012р. шлюб між ними було розірвано, позивачці було присвоєно прізвище [PERSON] та визначено місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], 24 липня 2001р.н. і малолітньої доньки [PERSON], 19 квітня 2006р.н. за місцем проживання матері. Діти проживають із нею. Відповідач не надає належної допомоги, інших дітей та утримань за виконавчими документами у нього немає. Посилаючись на те, що вона позбавлена належним чином утримувати дітей, позивач просила стягнути із відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини на кожну дитину з усіх заробітків (доходів) щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. Позивач та її представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали та просили стягувати із відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини на кожну дитину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ними повноліття. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки немає підтвердження тому, що відповідач не надає матеріальної допомоги і він надає дітям матеріальну допомогу. Позивачка не зверталася до нього із вимогами про надання допомоги для дітей. Окрім того, вони у нього проживали. Син проживав у нього до травня 2015р. А дочку позивач обманним шляхом забрала восени 2014р. Вислухавши позивачку, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно зі ст.ст.180, 183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому частина заробітку, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], 24 липня 2001р.н. та малолітньої доньки [PERSON], 19 квітня 2006р.н, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.а.с.8-9, 11-12). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача на утримання її дітей, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, у звязку з чим вважає, що заявлена позивачем сума аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно не співмірна із матеріальним становищем сторін, а тому підлягає стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно. Суд вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при предявлені позову була звільнена від сплати судового збору, на підставі вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243грн. 60коп.

Outcome: partial