Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

22.10.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, в якій позивач просить: визнати виконавчий напис від 26 грудня 2019 року за № 6227 щодо звернення стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» з нього заборгованості в розмірі 49361 грн 31 коп. таким, що не підлягає виконанню; стягнути в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича на користь позивача суму здійснених стягнень у виконавчому провадженні №61366054, відкритому на підставі виконавчого напису № 6227, виданого 26.12.2019 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржуваний припис нотаріусом вчинено з порушення вимог чинного законодавства. Як слідує зі змісту виконавчого напису, право вимоги за кредитним договором укладеним між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Проте, будь-яких повідомлень та документів від ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» та приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. позивач не отримував. Відповідно до вимог чинного законодавства, виконавчий напис має вчинятися на підставі оригінала нотаріально посвідченої угоди. Крім того, заборгованість позивача перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не є безспірною. Також пропущено строк, протягом якого відповідач мав право звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі. У період з жовтня 2020 року до 18.02.2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2021 року головуючим суддею у даній справі визначено суддю Шолох Л.М . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.02.2021 року дану справу прийнято до провадженню суддею Шолох Л.М . У судове засідання 19.05.2021 року сторони у справі та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не з`явилися. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представники відповідачів та третя особа до суду не з`явилися з невідомих суду причин. Дослідивши матеріали справи та врахувавши думку позивача [PERSON] про можливість розгляду справи без його участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися до суду. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. 26.12.2019 року вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість за кредитним договором № 65717379АFCLI103 від 12.08.2016 року, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] , у розмірі 49361,31 грн, з яких: 27 117,32 грн -прострочена заборгованість за сумою кредиту; 21943,99 грн заборгованість за процентами. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Бухалевіча С.В. від 24.02.2020 року відкрито виконавче провадження № 61366054 з примусового виконання цього напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Бухалевіча С.В. від 24.02.2020 року з [PERSON] стягнуто основну винагороду виконавця у сумі 4936,13 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Бухалевіча С.В. від 24.02.2020 року визначено для боржника [PERSON] суму мінімальних витрат у розмірі 500 грн. Надалі постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Бухалевіча С.В. від 17.04.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які він отримує в Управлінні поліції охорони в Миколаївській області. Відповідно до довідки Управлінні поліції охорони в Миколаївській області від 19.10.2020 року № 25/43/34/5/01-2020, що згідно постанови від 17.04.2020 року ВП№61366054, виданої приватним виконавцем Бухалевичем С.В., з [PERSON] здійснено стягнення у загальну суму 13 773,49 грн, з них: у квітні 2020 року - 500 грн за проведення виконавчих дій; квітень -вересень 2020 року - 12 066,18 грн на користь фінансової компанії «Аланд» (основний борг); квітень-вересень 2020 року 1 206,68 грн основна винагорода приватного виконавця Бухалевіч С.В. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 34 Закону № 3425-XII нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1 статті 88 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таких висновків дійшов Верховним Судом у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц. Щодо переліку документів, які є підставою для вчинення виконавчого напису суд зазначає таке. Статтею 87 № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, якою затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Враховуючи ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року № К/800/6492/17 та № К/800/7651/17, до даних правовідносин має бути застосовано Перелік у редакції, чинній станом на 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Зі змісту оскаржуваного у цій справі виконавчого напису слідує, що підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису є: кредитний договір № 65717379АFCLI102 від 12.08.2016 року, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] ; договір про відступлення прав вимоги, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» від 02.10.2019 року. Суд зазначає, що кредитний договір від 12 серпня 2016 року № 65717379АFCLI102 укладений у простій письмовій формі, про що свідчить його копія, наявна в матеріалах справи. Відтак, оскаржуваний у цій справі виконавчий напис вчинено з порушенням Порядку. Стосовно безспірності сум які були стягнуті за виконавчим написом, що оспорюється, суд зазначає таке. Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період з 23.12.2017 року по 29.11.2019 року у сумі 49061,31 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 27117,32 грн. та простроченою заборгованістю по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 21943,99 грн. Додатком № 1 «Графік платежів до кредитного договору» встановлено 24 платежі з терміном останнього до 08.08.2018 року. У виконавчому ж написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 23.12.2017 року по 29.11.2019 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) встановлено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зазначене вказує на те, що питання нарахування відсотків на заборгованість відповідача після 08.08.2018 року є спірним. За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначає позивач про існування заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» йому не було відомо, будь-якої інформації про переуступку вимогу цьому товариству йому не надходило, Відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів на підтвердження існування у період з 23 грудня 2017 року до 29 листопада 2019 року заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у сумі 49361 грн 31 коп. Відтак сума заборгованості [PERSON] за період з 23.12.2017 року по 29.11.2019 року у розмірі 49361 грн 31 коп. не є безспірною, тому не може бути стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині вимог до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. Виконавчий напис від 26 грудня 2019 року за № 6227 щодо звернення стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» з [PERSON] заборгованості в розмірі 49361,31 грн слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Також суд вважає за необхідне зазначити таке. Позивачем визначено процесуальний статус приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. як відповідача, з чим погодитись неможливо. Залучення в якості співвідповідача в даній справі є таким, що прямо суперечить диспозитивності та процесуальному статусу відповідача, оскільки приватний виконавець не є стороною правовідносин, на підставі яких виникли взаємні зобов`язання сторін, а він лише здійснив виконавчі дії з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, тобто дію, за результатами якою були змінені права боржника та кредитора. Необхідно зауважити, що Пленум Верховного Суду України своєю постановою №2 від 03.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» з подальшими змінами зазначив, що справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем - кредитор. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є стягувач - особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис. Аналізуючи наведене, можна дійти висновку, що приватний виконавець, який здійснював примусове виконання виконавчого напису, як і нотаріус, яким був вчинений виконавчий напис, може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено право суду самостійно змінити процесуальний статус особи, це є можливим лише за клопотання позивача. Враховуючи те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача - приватного виконавця, а клопотання про заміну його правового статусу не заявив, за такого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову стосовно цього відповідача. За таких обставин у задоволенні позовних вимог до відповідача - приватного виконавця Баришнікова А.Д. слід відмовити, оскільки такі вимоги заявлені до неналежного відповідача. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦПК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на підставі оскаржуваного у цій справі виконавчого напису з позивача на користь ТОВ «Фінансова «Аланд» стягнуто кошти у розмірі 12 066 грн 81 коп. Зважаючи на те, що підстава набуття ТОВ «Фінансова «Аланд» цих коштів відпала (суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню), відповідно до приписів частини першої статті 1212 ЦПК України, сума коштів у розмірі 12 066 грн 81 коп. підлягає стягненню на користь позивача. За такого з ТОВ «Фінансова «Аланд» на користь позивача слід стягнути кошти у розмірі 12 066 грн 81 коп. Що стосується позовних вимог в частині стягнення на користь позивача коштів у сумі 1 706 грн 68 коп. (500 грн за проведення виконавчих дій та 1206, 68 грн основна винагорода приватного виконавця), то в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Зазначена сума є сумою коштів, сплачених позивачем за вчинення приватним виконавцем виконавчих дій, та не є коштами, сплаченими на підставі виконавчого напису, правомірність якого є предметом спору у цій справі. За такого питання законність стягнення цих сум з позивача виходить за межі предмета доказування у цій справі. Однак, слід зазначити, що позивач не позбавлений справа звернутися до суду у визначеному законодавством порядку щодо правомірності нарахуванням приватним виконавцем коштів у розмірі 1 706, 68 грн. Відповідно до приписів частини першої статті 141 ЦПК України з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з відповідача ТОВ «Фінансова «Аланд» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 102 грн 29 коп. (1261,20х87,60).

Outcome: partial