Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

23 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 02 травня 2018 року у Розівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №11. Позивач вказала, що від шлюбу сторони мають спільну дитину - неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через фінансову неспроможність чоловіка утримувати родину, зради та зловживання спиртними напоями, у зв`язку з чим з 01 вересня 2019 року сторони припинили подружні стосунки, а з 10 вересня 2019 року проживають окремо. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін. Крім того, позивач прохає стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином (а.с.33), у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просила задовольнити її позов. Разом з тим, позивач справу прохала розглянути без її участіта не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.35). Виходячи з положень стст.211,223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON] .. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином (а.с.34), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Суд, з`ясувавши позицію позивача у справі, викладену в письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 02 травня 2018 року у Розівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що 02 травня 2018 року складено відповідний актовий запис №11 (а.с.4,24). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю (а.с.5-7,25-27). З письмових пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що спільне сімейне життя сторін не склалося через фінансову неспроможність чоловіка утримувати родину, зради та зловживання спиртними напоями, у зв`язку з чим з 01 вересня 2019 року сторони припинили подружні стосунки, а з 10 вересня 2019 року проживають окремо та вважають подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим (а.с.2,7,23,26). Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час розгляду справи в суді позивач не виявила бажання зберегти подружні відносини, у письмовій заяві заперечувала проти надання подружжю строку для примирення (а.с._). Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, клопотань про надання судом строку сторонам для примирення не заявляв. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя. Позивач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, прохала відновити своє дівоче прізвище « [PERSON] ». Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02 травня 2018 року Розівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №11, дошлюбним прізвищем позивача [PERSON] зазначено « [PERSON] » (а.с.4,24). Виходячи з наведеного, суд не знаходить можливим після розірвання шлюбу відновити позивачу [PERSON] її дівоче прізвище « [PERSON] ». Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд в порядку ст.141 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат в сумі 768 грн. 40 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред`явленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved