Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

24.03.2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що у нього з відповідачем був укладений кредитний договір б/н від 02.06.2010р., за яким відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 31.01.2016р. наявна заборгованість в розмірі 18 699 грн.88 коп., з якої: 1 858 грн. 36 коп. - заборгованість за кредитом; 12 624 грн. 86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 850 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 866 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова). Судові витрати у розмірі 1 378 грн. 00 коп. просив стягнути з відповідача. 18.04.2016р. відповідач подала заперечення на позов, в яких просить відмовити в задоволенні вимог позивача вказуючи на те, що відповідно до висновку експерта № 355 від 20.04.2015р. за результатами проведеної додаткової почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12013160200000079 встановлено, що підписи в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.06.2010р. на ім'я [PERSON] в графах КЛІЄНТ Підпис, КАРТКУ ТА ПІН ОТРИМАВ Підпис; підпис в довідці про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів льотного періоду від 02.06.2010р. на ім'я [PERSON] в графі Подпись - виконанні не [PERSON], а іншою особою. Представник позивача в судові засідання не з'явився та одночасно із позовом подав до суду заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Однак, ухвалами суду від 18.04.2016р., від 25.04.2015р. та в судових засіданнях 18.05.2016р. 25.05.2016р., в порядку п. 4 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, явка представника позивача визнавалася обов'язковою та останнього було викликано в судові засідання для дачі особистих пояснень щодо кримінального провадження № 12013160200000079 внесеного до ЄРДР 24.01.2013р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 358 КК України по факту підроблення анкети-заяви від 02.06.2010р. на ім'я [PERSON] для отримання кредитної картки ПриватБанк з коштами в сумі 5 000 грн. 00 коп. Представник позивача в судові засідання для дачі пояснень не з'являвся та не повідомляв суд про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судових засідань. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, та просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав вказаних у запереченнях на позов, при цьому пояснила, що дійсно на прохання її знайомої, якій були необхідні кошти для оплати весілля дочки, вчиняла дії щодо оформлення на себе кредиту, та надавала Врадіївському відділенню ПАК КБ ПриватБанк необхідні документи для оформлення кредитного договору, однак з умовами договору не знайомилася та не підписувала його, кредитну картку та гроші не отримувала. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази подані сторонами, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач у простій письмовій формі 02.06.2010р. уклали кредитний договір шляхом заповнення та підписання анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.06.2010р., яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р. та Тарифами банку, які викладенні на банківському сайті складає між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк договір, що підтверджується підписом у договорі. Відповідно до умов кредитного договору позивач випустив та надав відповідачеві - держателю платіжну картку, тип кредитного ліміту: фінансовий. На день укладення цього договору встановив ліміт у розмірі 5 000,00 грн., із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору у 36.00 % в місяць із розрахунку 360 днів в році. Вказане підтверджується Анкетою-заявою [PERSON] від 02.06.2010 року, Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Правилами надання банківських послуг, з якими боржник була ознайомлена в день укладення договору письмово. Згідно умов кредитування, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, погашення відбувається в строк до 25 числа наступного за звітним шляхом внесення коштів на карту клієнтом, або шляхом списання банком самостійно з дебіторської карти клієнта. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач суму кредиту отримала та зобов'язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, не виконала, у зв'язку з чим у останньої перед кредитором виникла заборгованість. Станом на 31.01.2016р., згідно розрахунку ПАТ КБ ПриватБанк, який відповідач не спростувала належними доказами, заборгованість становить 18 699 грн. 88 коп., з якої: 1 858 грн. 36 коп. - заборгованість за кредитом; 12 624 грн. 86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 850 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 866 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова). Останнє погашення відповідачкою було здійснено 20.05.2013р., що вбачається з розрахунку заборгованості та довідки про рух коштів від 31.01.2016р.. Після цього, відповідач в односторонньому порядку відмовилась від виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором. Встановив вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Щодо тверджень відповідача про необхідність зупинення провадження у справі до вирішення кримінального провадження № 12013160200000079, суд зазначає, що п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України передбачено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства. Однак, в силу приписів ст. 201 ЦПК України обов'язок зупинення провадження у цивільній справі виникає в суду у разі судового розгляду іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, а не проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження. Вказана позиція також відображена в п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, згідно якого при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді. Щодо посилань відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позову, на висновок експерта № 355 від 20.04.2015р. за результатами проведеної додаткової почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12013160200000079, яким встановлено, що підписи в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.06.2010р. на ім'я [PERSON] в графах КЛІЄНТ Підпис, КАРТКУ ТА ПІН ОТРИМАВ Підпис; підпис в довідці про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів льотного періоду від 02.06.2010р. на ім'я [PERSON] в графі Подпись - виконанні не [PERSON], а іншою особою, суд зазначає наступне. З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 12013160200000079 вбачається, що 24.01.2013р. за заявою відповідача були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, розпочато досудове розслідування, проведено певні слідчі дії, в тому числі проведено ряд почеркознавчих експертиз. В подальшому за заявою відповідача 13.04.2016р. до ЄРДР за № 12016150200000142 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, яке постановою прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури від 18.04.2016р. об'єднано в одне кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР під № 12013160200000079. Відповідно до листа прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури № (15-34)304/вих.16 від 21.04.2016р. повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 12013160200000079 не погоджено, оскільки в проекті повідомлення не в повній мірі описано об'єктивну сторону злочину. Таким чином, з вищевикладеного слідує, що в рамках кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувальний акт до суду не направлявся, судом не досліджувалися докази зібрані на стадії досудового розслідування в порядку визначеному ст.ст. 349, 351-353, 356, 357 та 358 КПК України, судом не було ухвалено вироку у вказаному кримінальному провадженні, в якому були б встановлені обставини, які мають значення для розгляду даної цивільної справи. Водночас, ч. 4 ст. 61 ЦПК України, яка є імперативною нормою, визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, з аналізу ч. 4 ст. 61 ЦПК України слідує, що преюдиційне значення для розгляду цивільної справи має вирок у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, а не матеріали досудового розслідування, оскільки згідно приписів КПК України суд ухвалюючи вирок у кримінальному провадженні дає оцінку зібраним на стадії досудового розслідування доказам, встановлює наявність чи відсутність обставин зазначених у обвинувальному акті. Таким чином, згідно приписів чинного законодавства, суд, який здійснює розгляд справи в порядку цивільного судочинства, не має права давати оцінку доказам зібраним в рамках кримінального провадження, оскільки це прерогатива суду, який здійснює судовий розгляд в порядку кримінального судочинства, а може покласти в основу рішення лише обставини, які були встановленні повноважним судом та зафіксовані у відповідному судовому рішенні під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому необхідно наголосити, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, встановлені вироком суду, що набрав законної сили, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення є підставою для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами. Крім того, слід відмітити, що відповідно до ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Тобто, в розумінні приписів ЦПК України, висновком експерта в цивільному судочинстві визначається лише той висновок експерта, який даний за результатами проведеної експертизи призначеної за ухвалою суду, в порядку ст. 143 ЦПК України, в межах судового розгляду даної цивільної справи. Судом, в порядку ч. 4 ст. 10, ст.ст. 31 та 143 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи, роз'яснювалось відповідачу її право на подачу до початку розгляду справи по суті зустрічного позову, в тому числі про визнання кредитного договору недійсним та призначення відповідної судової почеркознавчої експертизи, однак відповідач не скористалася правом наданим їй процесуальним законодавством. Відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, як і жодних доказів на спростування обґрунтованості позовних вимог, в тому числі щодо суми заборгованості. В матеріалах справи також відсутні жодні докази які б свідчили про нікчемність кредитного договору чи визнання його недійсним в порядку визначеному чинним законодавством. Таким чином, оскільки на даний час договір від 02.06.2010р. укладений між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] є дійсним, у кримінальному провадженні № 12013160200000079 жодним судовим рішенням не встановлено, відповідно до вимог КПК України, обставин щодо підписання цього договору від імені [PERSON] іншою особою, а відтак суд бере до уваги вказаний договір як належний та допустимий доказ на підтвердження вимог ПАТ КБ ПриватБанк. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Беручи до уваги, що з моменту укладення кредитного договору, ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку, та у нього у зв'язку з неналежним виконанням взятого на себе перед банком зобов'язання утворилась заборгованість за кредитним договором, відповідач не звернувся з заявою про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає повному задоволенню. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати в сумі 1 378 грн. 00 коп., сплачені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved