Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

24.06.2021 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, на обгрунтування якого вказала, що з 28.11.1991 року вона зареєстрована та постійно проживає в квартирі [ADDRESS] . З 01.11.2001 року між нею, наймачем, та комунальним підприємством «Марківський комбінат комунальних підприємств», наймодавцем, був укладений договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Згідно з п. 1.1 Договору їй як наймачу та її сину [PERSON] , 1985 року народження, на підставі ордеру була надана ця ізольована картира загальною площею 44,3 кв.м у безстрокове користування. Згодом був виданий і технічний паспорт на квартиру. З 16.10.2019 року син знятий з реєстрації, але фактично не проживає з липня 2015 року. 12.10.2020 року вона звернулась до керівника органу приватизації Марківської селищної ради Марківського району Луганської області з заявою про приватизацію квартири, долучивши до заяви всі необхідні документи, окрім копії ордеру на вселення до квартири, у зв`язку з його втратою. 18.11.2020 року від відповідача вона отримала листа № 1868 від 18.11.2020 року про відмову в проведенні приватизації квартири із-за ненадання нею копії ордеру. Позивач вважає, що відповідач незаконно відмовив їй у проведенні приватизації житла, оскільки квартира підлягає приватизації, вона має право на її приватизацію і нею надано достатньо документів для підтвердження факту правомірного користування квартирою протягом тривалого часу. Тому просить суд визнати незаконною відмову відповідача в проведенні приватизації квартири [ADDRESS] ; визнати за нею право на приватизацію цієї квартири та зобов`язати відповідача провести дії по приватизації квартири. Позивач та її представник, адвокат Красноруцький О.М., у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач просив розглянути справу без участі його представника. Позов визнав повністю, про що надав суду письмову заяву до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що в позовній заяві найменування відповідача вказано «Марківська селищна рада Старобільського району Луганської області», а відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач зареєстрований як «Марківська селищна рада Марківського району Луганської області», суд, ухвалюючи рішення, вважає за необхідне зазначити найменування відповідача згідно з інформацією, яка міститься в ЄДРПОУ. Судовий збір на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн, а тому 50 відсотків судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а 50 - поверненню з державного бюджету.

Outcome: approved