Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

23 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Великорибальського психоневрологічного будинку інтернату 14588 гривень 18 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 16 жовтня 2013 року відповідач працював у Великорибальському психоневрологічному будинку інтернаті на посаді завгоспа, з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. З 30 червня 2015 року по 22 вересня 2015 року була проведена планова ревізія фінансово господарської діяльності Великорибальського психоневрологічного будинку інтернату за період з 01 липня 2013 року по 01 червня 2015 року. Під час ревізії встановлено, що в порушення п.1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 року № 88, проводилось зайве списання вугілля у котельні корпусу № 18 «лазні-пральні» в сумі 14588 гривень 18 копійок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий у межах наданих йому повноважень, просив задовольнити позов, надав пояснення по суті позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись, зокрема, на те, що він не завдавав позивачу матеріальної шкоди, його вина відсутня. Вугілля списував не він одноособово, а комісія підприємства, до складу якої він входив, за нормами, які були встановлені на підприємстві та затверджені директором будинку-інтернату і головним бухгалтером. На початку роботи в інтернаті він виявив, що для котла «KALVIS-70», встановленого в котельні корпусу № 18 «лазні-пральні» потребується вугілля менше, ніж виписується по нормам, про що одразу повідомив головного бухгалтера [PERSON] та директора [PERSON] Директор дав йому вказівку надлишки вугілля з котельні лазні-пральні розвозити по котельням інших корпусів будинку-інтернату для підвищення температури в приміщеннях, підігріву води для купання підопічних та прання білизни, що він і робив. Свідок [PERSON] пояснив, що працює кочегаром одного з корпусів Великорибальського будинку-інтернату. В 2013-2014 роках, коли температура повітря знижувалась, то на той котел, де він працював кочегаром, необхідно було «добавляти» вугілля більше встановлених норм, щоб у приміщенні було тепло. Про це він повідомив завгоспа [PERSON], який з дозволу директора [PERSON] регулярно довозив на підводі приблизно по 200 кг вугілля кожних 10 днів. Вугілля використовувалось для опалювання та списувалось. Свідок [PERSON] пояснив, що працює кочегаром 2-го корпусу Великорибальського психоневрологічного будинку-інтернату. Підтвердив, що в 2013-2014 роках, коли директором будинку-інтернату працював [PERSON], виданого по нормам вугілля не вистачало, і завгосп [PERSON] за вказівкою директора регулярно 1 раз у 10 днів видавав кочегарам додатково вугілля зі складу, розташованого біля лазні-пральні. За прийняте від завгоспа вугілля кочегари розписувались, це вугілля використовувалось для опалювання та списувалось. Свідок [PERSON] дав аналогічні пояснення. Свідок [PERSON] пояснила, що працює санітаркою корпусу № 14 Великорибальського будинку-інтернату, де перебувають підопічні інтернату, які не можуть самостійно пересуватись. До її обовязків входить також розпалювання печей в цьому корпусі. В 2013-2014 роки в період опалювального сезону було холодно, вугілля, що видавалось по встановленим нормам, не вистачало, і вона зверталась до завгоспа [PERSON], щоб видавали вугілля додатково. З відома директора будинку інтернату [PERSON] завгосп [PERSON] кожні 10 днів видавав додатково вугілля також і на корпус № 14. Свідок [PERSON], яка працює санітаркою корпусу № 34 Великорибальського будинку-інтернату, підтвердила, що в 2014 році в період опалювального сезону, вугілля, яке видавалось по нормам, не вистачало для підтримання оптимального температурного режиму в корпусі. Тому з дозволу директора [PERSON] завгосп [PERSON] додатково виділяв вугілля, яке використовувалось на опалювання та списувалось. Представник Державної фінансової інспекції в Одеській області, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надіслав письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити (т.1 а.с.116-117). Зазначив, що відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Одеській області на ІІ квартал 2015 року, проведена ревізія фінансовогосподарської діяльності Великорибальського психоневрологічного будинку інтернату за період з 01.07.2013 року по 01.06.2015 року, за результатами якої складено акт від 29 вересня 2015 року № 840-16/11. Проведеними розрахунками встановлено, що згідно акту фактичного витрачання вугілля та технічних характеристик котла KALVIS 70, витрати вугілля протягом періоду з 01.07.2013 року по 01.06.2015 року, складають 44294 кг, тоді як фактично списано вугілля в кількості 86016 кг, тобто різниця складає 41722 кг. Проведеними розрахунками щодо списання вугілля на приміщення корпусу № 18 з урахуванням виявлених інвентаризаційною комісією у червні 2014 року залишків, встановлено зайве списання вугілля в кількості 36374 кг, на загальну суму 51961 гривня 12 копійок, що є порушенням п.1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п.5 «Положення про інвентаризацію активів та зобовязань» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року № 879, та технічних характеристик котла KALVIS 70. На думку представника третьої особи, порушення допущено завгоспом [PERSON] за період листопад - грудень 2013 року; січень-травень 2014 року списано зайво вугілля на суму 14588 гривень 18 копійок. Заслухавши представника позивача, заперечення відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові пояснення третьої особи та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Частинами 1, 2 ст.130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Пунктом 1 ч.1 ст. 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-1 КЗпП України встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад, робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Наказом по Великорибальському психоневрологічному будинку - інтернату № 238 К від 15 жовтня 2013 року відповідач був прийнятий на роботу на посаду завгоспа з 16 жовтня 2013 року (т. 1 а.с.10). Звільнений з посади 10 червня 2016 року (т.2 а.с. 21). Посада завідувача господарством внесена до Переліку посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної [PERSON] України від 12 вересня 1991 р. № 1545-XII Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР. 16 жовтня 2013 року з відповідачем був укладений договір № 101 про повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с.5). Відповідно до витягу з акту ревізії фінансово - господарської діяльності Великорибальського психоневрологічного будинку інтернату № 840-16/11 від 29.09.2015 року, згідно до плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Одеській області на ІІ квартал 2015 року, проведена ревізія фінансовогосподарської діяльності Великорибальського психоневролічного будинку інтернату за період з 01.07.2013 року по 01.06.2015 року. В акті ревізії зазначено, що списання вугілля здійснювалося відповідно до актів на списання, які складалися комісією, на підставі відомостей на видачу вугілля, забірних карток з підписами завскладом на видачу вугілля зі складу, завгоспом на отримання вугілля зі складу та підписів кочегарів на отримання вугілля від завгоспа на котельню. Ревізією використання вугілля з 01.07.2013 року по 01.06.2015 року встановлено, що списання вугілля на приміщення будинку-інтернату проводилось згідно складених комісією та затверджених директором будинку інтернату помісячних норм споживання вугілля. За даними бухгалтерського обліку будинку-інтернату станом на 07.09.2015 року у підзвіті завідуючої складом [PERSON] рахується вугілля марки АКО в кількості 36654 кг, АС - 51589 кг, ГР -13747 кг. В ході ревізії, відповідно до наказу директора будинку-інтернату від 25.08.2015 № 137 П, комісією проведено обстеження вугілля, яке рахується по бухгалтерському обліку будинку-інтернату, за результатами якого встановлено наявність вугілля марки АКО, АС, ГР, що відповідає даним бухгалтерського обліку. Також в ході інвентаризації встановлено наявність вугілля, що відповідає даним бухгалтерського обліку будинку - інтернату. Ревізією досліджені результати інвентаризації, проведеної за наказами директора будинку-інтернату [PERSON] від 04.06.2014 року № 113 П, якою встановлена у матеріально-відповідальної особи завгоспа [PERSON], на складі котельні корпусу № 18 «лазні-пральні» наявність вугілля марки АКС у кількості 1640 кг та марки АС в кількості 3708 кг, якого за даними бухгалтерського обліку не рахувалось. В інвентаризаційному описі підпис матеріально-відповідальної особи завгоспа [PERSON] відсутня. Залишки вугілля у вересні 2014 року було оприбутковано за даними бухгалтерського обліку на загальну суму 7199, 89 гривень. Проведеними розрахунками щодо списання вугілля встановлено, що на приміщення корпусу № 18, з урахуванням виявлених інвентаризаційною комісією у червні 2014 року залишків, встановлено зайве списання вугілля в кількості 36374 кг на загальну суму 51961 гривня 12 копійок, що є порушенням п. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п. 5 «Положення про інвентаризації активів та зобовязань», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року № 879 та технічних характеристик котла KALVIS -70. Порушення допущено економістом будинку інтернату [PERSON], якою не розроблено нові норми списання вугілля з урахуванням технічних характеристик опалювання котла, директором [PERSON], який не здійснював контроль за використанням та списанням вугілля (т.1 а.с. 5-6, 20-21). Висновок акту ревізії фінансово - господарської діяльності Великорибальського психоневрологічного будинку інтернату № 840-16/11 від 29.09.2015 року, твердження представника позивача та письмові пояснення представника третьої особи в частині того, що завгоспом [PERSON] за період листопада-грудня 2013 року, січня-травня 2014 року списано зайво вугілля на суму 14588,18 гривень, суд відкидає, тому що вони спростовуються дослідженими судом письмовими доказами. Так, з розрахунків витрат вугілля на прання білизни та помивку людей в 2013 2014 роках Великорибальського будинку-інтернату та розрахунку витрат вугілля по корпусам видно, що норми витрат вугілля різних марок на кожний місяць в зазначений період були визначені економістом [PERSON], яка підписала дані розрахунки, та затверджені директором Великорибальського будинку - інтернату [PERSON]. Відповідач [PERSON] зазначені норми витрат вугілля не встановлював (т. 1 а.с. 84-85). Копії забірних карток на видачу вугілля та дров, накладні на видачу вугілля та дров по корпусам за період листопад-грудень 2013 року, січень-травень 2014 року підтверджують, що відповідач [PERSON], отримавши вугілля одразу розвозив його по корпусам та видавав під розпис кочегарам ( т. 1 а.с. 30-35, 37-40, 42-44, 46-54, 56-58, 60-62, 64-69, 71-76) . Як видно з копій актів списання вугілля за вказаний період, списанням вугілля займалася комісія, до складу якої, крім відповідача, входили інші працівники будинку - інтернату, в тому числі, головний бухгалтер та головний економіст. Всі акти затверджені директором Великорибальського будинку-інтернату. Згідно даних актів вугілля списувалось по Великорибальському будинку-інтернату, а не по окремих корпусах (т. 1 а.с. 29, 36, 41, 45, 55, 59, 63, 70). Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 138 КЗпП України визначає, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача і шкодою, а також того, що матеріальна шкода спричинена винними противоправними діями (бездіяльністю) відповідача, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 березня 2016 року позивачу відстрочено сплату судового збору (т. 1 а.с.16). У звязку з чим, на підставі ст.88 ЦПК України з позивача в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 1378 гривень.

Outcome: approved