Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Зазначила, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі вона не перебувала, але з 2010 року вони проживали разом. Дитина народилась недоношена з ускладненнями здоров'я і по 16 вересня 2011 року находилась в палаті інтенсивної терапії пологового будинку №2. Весь цей час дитині потрібні були дорогі медикаменти, відповідач витрачав гроші, які були відкладені нею, на свої потреби, до пологового будинку, де відбувалось лікування не з'являвся. Після того, як їх виписали з пологового будинку і призначили спеціалізоване харчування і лікування, відповідач не виконував своїх батьківських обов'язків. З 2012 року батько дитини не цікавився життям сина, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, жодним чином не проявив бажання брати участь у житті та вихованні дитини. На сьогоднішній день їх сину вже 5 років, він не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів. Батьком вважає її чоловіка - [PERSON], тому позивач вимушена звернутись до суду. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 04.10.2011 року (арк.с.7). Згідно свідоцтва про шлюб від 26.12.2015 року, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №2141 (арк.с.14). Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]». Як зазначено позивачем та не спростовується зібраними у справі доказами, у 2010 році [PERSON] створила сім'ю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних стосунків у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 04 жовтня 2011 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (арк.с.7). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вихованням дитини не займався, не піклувався про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначені обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачем з 2007 року та часто приїжджає до неї у гості. Повідомила, що вихованням дитини займається позивач та її чоловік - [PERSON] На жодне свято біологічний батько до дитини не приходить та син його не пам'ятає. Оскільки дитина народилась недоношеною, потрібні були додаткові витрати, проте відповідач участі не приймав та нічого не допомагав. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні зазначила, що вона є фельдшером та у 2013 році, коли сину позивача було 4 чи 5 місяців, часто приходила до них додому робити дитині масаж. Розраховувалась за масаж з нею тільки позивач. Бачила відповідача тільки один раз, коли дитині був 1 рік, більше його не бачила. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON], [PERSON] Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Як вбачається із заяви від 12 жовтня 2016 року, посвідченої державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованої у реєстрі за №2-950, батько дитини - [PERSON] дав згоду на усиновлення його малолітнього сина - [PERSON], [INFO] [PERSON] та на зміну прізвища дитині на [PERSON] (арк.с.23). Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не вітає та не дарує сину подарунки на свята, дні народження, не бере участі у вихованні дитини, не виявляє щодо нього батьківського піклування, не виконує обов'язку по його утриманню, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться сином взагалі, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, його поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року. Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №1502 від 07.12.2016 року, враховуючи те, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити останнього батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved