Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

22 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 17 857,28 грн. та судовий збір в сумі 1378, 00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2013 в м. Києві на вулиці Грінченка, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ДЕУ Нексія», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (поліс серії № АС/2087932), та автомобіля марки «СІТРОЕН», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під його керуванням. Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «СІТРОЕН», державний номер [NUMBER]. ДТП відбулася з вини водія автомобіля марки «ДЕУ Нексія», державний номер [NUMBER], [PERSON], що підтверджується постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.11.2013. Вказав, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки марки «СІТРОЕН», державний номер [NUMBER], згідно договору страхування №310572441.13 від 26.07.2013 застрахована у Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна». Позивач пояснив, що ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, власникові застрахованого автомобіля, було складено Звіт №540 від 18.11.2013, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «СІТРОЕН», д/н [NUMBER], складає 69 381, 26 грн. Зазначено, що за умовами договору страхування №310572441.13 від 26.07.2013 було складено страховий акт №106318 від 21.11.2013 та сплачено страхове відшкодування в розмірі 66 857, 28 грн. на підставі рахунку №05371 від 13.11.2013, що підтверджується платіжним дорученням № 14482 від 10.12.2013. Як вказав позивач, автомобіля марки «ДЕУ Нексія», державний номер [NUMBER], був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була затрахована в ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортного засобів №АС/2087932, ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» виплатило страхове відшкодування, відповідно до умов полісу (ліміт за шкоду майну становить 50 000 грн.) за мінусом франшизи в розмірі 1 000 грн. (рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2015). Пояснено, що оскільки ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» здійснило страхове відшкодування в межах обов'язкового ліміту, а розмір заподіяних відповідачем збитків, перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом №АС/2087932, то на відповідача покладається обов'язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 17 857, 28 грн. (66 857, 28 грн. - 49 000 грн.) З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити. 05.02.2016 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 06.09.2016 представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 09.03.2016, 18.04.2016, 04.07.2016 та 06.09.2016 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.11.2013 в м. Києві на вулиці Грінченка, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ДЕУ Нексія», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля марки «СІТРОЕН», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під його керуванням. Відповідно до постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.11.2013, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] (а.с. 38). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «СІТРОЕН», д/н [NUMBER]. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «СІТРОЕН», державний номер [NUMBER], згідно договору страхування №310572441.13 від 26.07.2013 застрахована у Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (а.с. 32). Встановлено, що 07.11.2013 [PERSON], власник автомобіля «СІТРОЕН», д/н [NUMBER], звернувся до позивача із повідомленням про страховий випадок (а.с. 37) та із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 80). Встановлено, що ДТП визнано страховою подією. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, власникові застрахованого автомобіля, було складено Звіт №540 від 18.11.2013, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «СІТРОЕН», д/н [NUMBER], складає 69 381, 26 грн. (а.с. 41-77). За умовами договору страхування №310572441.13 від 26.07.2013 було складено страховий акт №106318 від 21.11.2013 (а.с. 81) та сплачено страхове відшкодування в розмірі 66 857, 28 грн. на підставі рахунку №05371 від 13.11.2013 (а.с. 78-79), що підтверджується платіжним дорученням № 14482 від 10.12.2013 (а.с. 82). Встановлено, що автомобіль марки «ДЕУ Нексія», державний номер [NUMBER], був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була затрахована в ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ», згідно полісу №АС/2087932 (а.с. 40). Згідно умов полісу ліміт за шкоду майну становить 50 000 грн., франшиза - 1 000 грн. Згідно рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2015, з ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» стягнуто страхове відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» відповідно до умов полісу 49 000 грн. (за мінусом франшизи) (а.с. 86-87). Оскільки ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» здійснило страхове відшкодування в межах обов'язкового ліміту, а розмір заподіяних відповідачем збитків, перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом №АС/2087932, то на відповідача покладається обов'язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 17 857, 28 грн. (66 857, 28 грн. - 49 000 грн.) 19.03.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №1215 відшкодувати йому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 17 857, 28 грн. (а.с. 83). Проте, зазначена вимога не виконана відповідачем. Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової витати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана статити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначалося судом вище, відповідач своїм правом з`явитись в суд і спростувати доводи позивача не скористався, відтак суд виходить з наявних в матеріалах справи документів, та викладеного вище, приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню сума виплати страхового відшкодування в розмірі 17 857,28 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем.

Outcome: approved