Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

23.03.2018 р. позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON]-тя особа - Орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпрі Ради про позбавлення батьківських прав про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. З 16.01.2009 р. вона (позивач) з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розмірно Солом'янським районним судом м. Києва від 30.01.2012 р. В шлюбі в них народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про свою дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, саном здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти та й взагалі не підтримує зв'язок та не спілкується з дитиною, навіть по телефону. Навчанням їх спільної дитини, підготовкою до самостійного життя, забезпеченням необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням дитини займається вона (позивач) - мати [PERSON] Також, внаслідок байдужого ставлення батька до дитини утворилась заборгованість по аліментам, яку він повинен сплачувати згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2014 р. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача [PERSON] до своїх батьківських обов'язків, про що свідчить його заява про згоду на позбавлення батьківських прав. Всі питання щодо виховання вирішуються нею (позивачем) самостійно без участі та підтримки з боку відповідача Їхня дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Для розвитку дитини вона (позивач) прикладає всі свої зусилля та можливості. Самостійно для дитини нею (позивачем) створено всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини [PERSON], вона (позивач) вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь позивача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2018 р. відкрито провадження в справі Призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON]. Представником 3-ї особи - Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, як органу опіки та піклування Ткаченко А.О. подано заяву, відповідно до якої просить провести судовий розгляд по цивільній справі №754/3821/18 без участі їх представника. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається з свідоцтва про шлюб, [NUMBER], [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач), 16.01.2009 р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 16.01.2009 р. зроблено відповідний актовий запис за №44. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка «[PERSON]», дружини «[PERSON]» (а.с.9). Під час перебування сторін у шлюбі, народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації народжень 21.08.2009 р. зроблено відповідний актовий запис за №2338 (а.с.8). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.01.2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6-7). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2014 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки зі всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.02.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11). З часу розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] постійно проживає з позивачем. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось відповідачем, [PERSON] вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, інтересами, матеріально не допомагає, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку. Позивач самостійно виховує сина [PERSON] З характеристики «Дошкільного навчального закладу №668 м. Києва», вбачається, що [PERSON] відвідував ДНЗ №668 м. Києва з 01.09.2012 р. до 2015 р. Га протязі перебування в дитячому закладі дитина мала здібності до математики, розвитку мовлення, ліплення, малювання. Мама [PERSON] брала активну участь в житті дитини. Разом вони відвідували театри, кінотеатри, художні виставки, цирк, зоопарк. Відвідувала батьківські збори та вела активну участь не тільки в житті своєї дитини, брала активну участь в житті групи. Разом з матусею вихованням займався [PERSON], [PERSON] вважав його своїм батьком, про що і розповідав в групі. Татуся - [PERSON] ніколи не бачили, в садочку не з'являвся, ніякої участі в житті дитини він не приймав, і у вихованні дитини участі не брав (а.с.4). У відповідності до характеристики учня 2-А класу КЗО НВО №28 м. Дніпра [PERSON] від 14.12.2017 р. - [PERSON] має хороший фізичний і розумовий розвиток, має достатній рівень навчальних досягнень. Батьки [PERSON] (позивач) та [PERSON] приділяють достатньо уваги вихованню сина. Удвох відвідують батьківські збори. Біологічний батько [PERSON] (відповідач) у школі ніколи не був та навчанням свого сина не цікавиться. [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] (а.с.5). Судом встановлено та не запере чувається відповідачем, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки, не цікавиться фізичним та психічним здоров'ям дитини. Шевченківською районною у місті Дніпрі радою, як органу опіки та піклування надано Висновок № 13/15-123 від 07.06.2018 р. про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO]. У відповідності до Висновку, комісія з питань захисту прав дитини вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі, а також, що поведінка [PERSON] свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові ВСУ №3 від 30.03.2007 р. Шевченківська районна у місті Дніпрі рада, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с.41-43). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 25.05.2018 р., спеціалістами управління - служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради Ткаченко Анною Олександрівною та Прус Тетяною Миколаївною, на підставі позбавлення батьківських прав, з метою встановлення умов проживання [PERSON], [INFO] проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що квартира розміщена на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з трьох кімнат, кухні, коридору, санвузлу сумісного. За цією адресою проживають дитина - [PERSON], [INFO], навчається в 2 класі ЗОШ №28; мати - [PERSON], [INFO], домогосподарка; співмешканець матері - [PERSON], [INFO], приватний підприємець. Під час відвідування встановлено, що для дитини виділена окрема кімната, де є місце для сну, навчання, особистих речей дитини. В результаті обстеження встановлено, що квартирі [ADDRESS] створені умови для проживання, розвитку дитини [PERSON], [INFO] (а.с.44). Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то проживання чи перебування за межами країни, що унеможливлює або ускладнює спілкування, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом об'єктивно встановлено та не заперечувалось відповідачем, що відповідач, будучи батьком малолітнього [PERSON], свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина. Ухилення його від виконання батьківських обов'язків полягає у свідомому самоусуненні відповідача від виховання дитини, піклування про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку його природних здібностей та готування його до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Зважаючи на те, що відповідач погодився на позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено, оскільки відповідач не дбає про фізичний розвиток і здоров'я, не виконує батьківський обов'язок щодо виховання та матеріального утримання своєї дитини, захисту її прав та інтересів. Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв'язку, вважає за можливе позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина. Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що малолітня дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв'язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім'я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе . Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved