Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

22 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В заяві зазначала, що відповідачка [PERSON] проживала і була зареєстрована у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить їй на праві власності, як член сім'ї. З 7 вересня 2013 року відповідачка залишила місце своєї реєстрації, та не проживає у селі Радванці Радехівського району Львівської області й не бере участі в утриманні будинку, при будинкової території, витратах па ремонті житла, спільного господарства не веде. Підтвердженням цього є акти обстеження від 17.10.13 року, 1.10.14 року і 7.10.13 року складені комісією у складі депутатів сільської ради: [PERSON], [PERSON] і сусідів [PERSON] та [PERSON] Будь-якої домовленості про збереження за відповідачкою житлової площі за період її непроживання не існує. На даний момент відповідачка не проживає у її будинку більш тривалий термін, ніж той протягом якого за нею зберігається право па користування житловим приміщенням, тобто більше одного року. Посилаючись на норми ст.ст. 72, 156 ЖК України, ч.1 ст.16, ч.2 ст.405, ч.1 ст.319 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просила постановити рішення яким позбавити [PERSON], [INFO], права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою та стягнути з неї судові витрати. В судове засідання позивачка не з»явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просила постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за зазначеною адресою. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує (а.с.57). В судовому засіданні 5 грудня 2014 року відповідач проти позовних вимог заперечила та суду пояснила, що вона дійсно з 20 вересня 2013 року не проживає за адресою [ADDRESS] , оскільки позивач їй створила неможливі умови для проживання. В даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із сином позивача [PERSON], проте не проживають разом, так як позивач постійно надає її чоловікові алкогольні напої, внаслідок чого між ними виникали конфлікти, що і стало підставою для того щоб вона остаточно залишила місце проживання разом із сином [PERSON]. Вона не заперечує, що не проживає за місцем реєстрації, однак це виключно з вини самого позивача. Також суду пояснила, що в даний час проживає в [ADDRESS], син відвідує Червоноградську школу №10. Інші сини [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у с.Радванці, однак вони одружилися та проживають за адресами своїх дружин в с.Волиця Радванець та в м.Стрию. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, оскільки приймала участь в судовому засіданні 5.12.2014 року і за її клопотання розгляд справи був відкладений на 26.12.2014 , в судове засідання не з'явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності в заочному порядку, відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін. Оскільки сторони в судове засідання не з»явилися, тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалась позивач. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Суд встановив, що відповідач вселилася та проживала у спірному домоволодінні як член сім»ї, тому вона набула права та обов»язки, передбачені ст.156 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.1-2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які інші дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 ч. ч. 3, 4 ст.71 ЖК України. Положенням ч. 1 ст.71 ЖК України, передбачено, що при відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 21.121993 року (а.с.6). В даний час в цьому будинку зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] її син, [PERSON] - невістка - відповідач по справі, та їх діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім»ї, виданою Корчинською сільською радою Радехівського району Львівської області від17.10.2014 року (а.с.9). У будинку зареєстрована [PERSON], однак в ньому не проживає із 20 вересня 2013 року, що нею особисто стверджено в судовому засіданні 5.12.2014 року. Вказане також стверджується актами обстеження від 17.10.13 року, 24.02.2014 року, 25.03.2014 року, 23.04.2014 року, 27.05.2014 року, 26.06.2014 року,21.07.2014 року, 22.08.2014 року, 19.09.2014 року, 1.10.14 року, 7.10.14 року складеними комісією у складі сільського голови Корчинської сільської ради [PERSON], депутатів сільської ради: [PERSON], [PERSON] і сусідів [PERSON] та [PERSON], а також їх письмовими поясненнями, з яких вбачається що відповідач дійсно з вересня 2013 року не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.10-12, 21-35). Суд встановив, що [PERSON], яка є невісткою позивача, зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 8.01.1988 року, однак не проживає за адресою реєстрації з вересня 2013 року (а.с.44). Згідно зі ст.ст.11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем доведено суду той факт, що відповідач з вересня 2013 року залишила місце свого проживання без поважних причин. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач із поважних причин не проживає в спірному будинку понад встановлені ч.1 ст.71 ЖК України строки, відповідачем суду не надано і таких не встановленому в судовому засіданні, оскільки як ствердила відповідач в судовому засіданні 5.12.2014 року вона не зверталася до суду із питанням усунення перешкод в користуванні будинком, залишила будинок та переїхала проживати із сином в м.Черовноград. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Вищезазначене узгоджуються з правовими позиціями, які викладені у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, справа № 6-57 цс 11, які, у відповідності до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів. Виходячи із вищевказаного Закону, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання та підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, позовні вимоги про зняття з реєстрації осіб є безпідставною, тому не підлягає до задоволення. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Узагальнюючи наведене, суд в сукупності всіх обставин по справі, робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути із неї судові витрати в користь позивача. В задоволенні позовних вимог зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] відмовити.

Outcome: partial