Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

23 березня 2018 року позивачка, [PERSON] ,\~ звернулася до суду\~ з позовом\~ до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (ціна позову 69475 грн.). На\~ обґрунтування \~позову\~ зазначила, що\~ [INFO] помер її батько [PERSON] , який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] і після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельна частка (пай) на яку позивачка вже отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. При житті [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів дочці [PERSON] , заповіт від 03 вересня 1999 року, посвідчений секретарем Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №8, є не зміненим та не скасованим. Крім позивачки спадкоємцем за законом є її сестра - [PERSON] , яка претендує на спадщину, а саме на обов`язкову частку у спадщині, до нотаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане майно. Згідно довідки виданої Дунаєвецьким КП «Інвентарбюро» акт про завершення будівництвом житлового будинку в [ADDRESS] , не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою районною радою не видавалось на прізвище [PERSON] . Те, що за померлим рахується житловий будинок, підтверджується зведеним актом вартості будинків, господарських будівель та споруд, довідкою та виписками з погосподарських книг с.Великий Жванчик, Дунаєвецького району Хмельницької області, а тому [PERSON] звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за заповітом, що належали померлому [INFO] [PERSON] , а також стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати по справі, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідачка\~ [PERSON] \~позов не визнала та 16.04.2018 року звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку, яка залишилася після смерті матері [PERSON] ,що померла [INFO] . В обґрунтування \~позову зазначила, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.07.2016 року по цивільній справі №674/913/16-ц позов [PERSON] до Дунаєвецької міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задоволено. Визнано за її рідною сестрою [PERSON] право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як за спадкоємницею за заповітом, який належав померлому [INFO] [PERSON] . По вказаній цивільній справі [PERSON] не брала участі. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30.11.2016 року закрито апеляційне провадження за її апеляційною скаргою на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.07.2016 року, яка мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки апелянта, тому [PERSON] не відноситься до осіб, які мають право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення у справі. 01.11.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30.11.2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про продовження розгляду справи. 22.01.2018 року ухвалою апеляційного суду Хмельницької області скасовано рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.07.2016 року. В позові [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] було збудовано батьками позивача та відповідача - [PERSON] та [PERSON] , які перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, являвся спільною сумісною власністю батьків сторін. Також відповідачка-позивачка зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . На час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживала із матір`ю, вела спільне господарство та являється такою, що прийняла спадщину. Вказаний факт підтверджується довідкою Великожванчицької сільської ради №448 від 09.03.2011 року та актом від 26.10.2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради. [PERSON] стверджує, що прийняла спадщину після смерті матері - 1/2 частину спірного житлового будинку в [ADDRESS] . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.11.2017 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилася, що підтверджується інформацією, яка надійшла з Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області від 21 жовтня 2016 №264/01-16. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прописана в [ADDRESS] , проживає в [ADDRESS] . З акту від 26 жовтня 2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради, вбачається, що на день смерті матері [PERSON] , відповідачка-позивачка постійно проживала разом з мамою за адресою [ADDRESS] , вели спільно господарство, а тому відповідачка -позивачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] , які залишилися після смерті матері [PERSON] , що померла [INFO] . Ухвалою судді від 28 березня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (ціна позову 69475 грн.) та об`єднано в одне провадження, а також закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21 травня 2018 року заяву [PERSON] про відвід судді Артемчук В.М. визнати необґрунтованою та передано для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому ч.1\~ст.33 ЦПК України. Провадження в цивільній №674/432/18 зупинено\~до вирішення питання про відвід згідно ч.3 ст.40, ч.1 ст.33 ЦПК України. Ухвалою від 24 травня 2018 року судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області Шкляруком В.М. відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Артемчук В.М. у цивільній справі №674/432/18. Ухвалою суду від 11 червня 2018 року провадження у цивільній справі №674/432/18 поновлено. В\~судовому засіданні\~ позивачка-відповідачка [PERSON] та її\~\~ представник\~адвокат Антал В.І.\~\~ позовні вимоги\~ підтримали в повному обсязі\~ і просили їх\~\~ задовольнити, \~в задоволенні\~\~ зустрічного позову просили відмовити за необґрунтованістю. Зокрема представник позивачка-відповідачка \~ [PERSON] , [PERSON] , в обґрунтування відмови в зустрічному позові вказав на те, що доводи [PERSON] про постійне проживання з матір`ю та ведення спільного господарства, та твердження, що вона являється такою, що прийняла спадщину, посилаючись на довідку Великожванчицької сільської ради № 448 від 09.03.2011 р. про проведення нею поховання матері та актом від 26.10.2016 р., складеним депутатом Дунаєвецької міської ради вважає є необґрунтованими. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 роз`яснено щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] постійно проживала з матір`ю, вела спільне господарство та являється такою, що прийняла спадщину. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прописана за адресою [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] . Як пояснювала в судовому засіданні [PERSON] , після того як важко захворіла мати, вона взяла її доглядати за своїм місцем проживання [ADDRESS] . З акту від 26 жовтня 2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради (а.с.117), вбачається, що на день смерті матері [PERSON] , [PERSON] постійно проживала разом з мамою за адресою [ADDRESS] ,вели спільно господарство. Разом з тим, в матеріалах справи є довідка за № 02.18.01-1 1/747 від 20.07.2018 р. видана за підписом міського голови [PERSON] В. та діловода [PERSON] про те, що [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею в будинку проживав чоловік [PERSON] . З урахуванням зазначених обставин та наведених вище норм закону слід критично оцінити акт від 26 жовтня 2016 року, оскільки він не є допустимим доказом на підтвердження того, що заявниця постійно проживала з [PERSON] . Так, акт від 26.10.2016 року, складений депутатом Дунаєвецької міської ради у тому, що [PERSON] постійно проживала з [PERSON] в м. Дунаївці, однак, депутат не є уповноваженою особою на складання таких документів. До повноважень депутата, наданих йому законом, не віднесено встановлення фактів проживання особи за тією чи іншою адресою. Акт складено депутатом через п`ять років після смерті [PERSON] , не зрозуміло на підставі чого, оскільки в самому акті про те на підставі чого депутат склав такого акта не зазначено. Факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] року відповідачем [PERSON] не визнається. Наданими суду позивачем за зустрічним позовом письмовими доказами, свідченнями свідків вказаний факт не доведено, тому позивачка за зустрічним позовом не може вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України. Відповідачка позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Венгер О.Д. позов [PERSON] не визнали, \~в задоволенні позову просили відмовити,\~ а зустрічний позов задовольнити.\~ Зокрема представник відповідачки-позивачки суду пояснив, що [PERSON] необхідності звертатися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не було, оскільки вона прийняла спадщину після смерті матері, тому що проживала разом із нею на час відкриття спадщини однією сім`єю, що підтверджується актом від 26 жовтня 2016р. і це встановлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.11.2017 року. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, представників позивача-відповідача та відповідачки-позивачки, свідків, вважає, що\~ позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити \~з наступних підстав: Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.9,10). Відповідно до ст.ст. 1223,1233 ЦК України позивачка-відповідачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , спадщину прийняла, що підтверджується копією свідоцтва про народження та про шлюб, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2016 року серії [NUMBER] , а також матеріалами спадкової справи №136-2014, заведеної 19 травня 2014 року по заяві [PERSON] , після смерті [INFO] її батька [PERSON] (а.с.11, 13,36-51). Також у матеріалах спадкої справи за №136-2014 міститься заява відповідачки-позивачки [PERSON] , яка зареєстрована 01.07.2014 року про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.38). До маси спадкового майна, після смерті [PERSON] , входить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , площею 94,1 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, вартістю 69475 грн., що підтверджується зведеним актом вартості будівель і споруд, технічним паспортом на житловий будинок. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 березня 2016 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та належав [PERSON] , який помер [INFO] , на ім`я позивачки-відповідачки [PERSON] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Як вбачається з виписки з погосподарської книги за 1964-2015 роки, виданої Дунаєвецькою міською радою Хмельницької області житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрований з 1964 року за померлим [PERSON] , рік забудови житлового будинку 1960, сараю -1967, для ведення особистого селянського господарства виділено 0,40 га, для обслуговування житлового будинку виділено 0,25 га. (а.с.18-24). Виникнення права власності у спадкодавця [PERSON] регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померлий [PERSON] своє право власності в БТІ не оформив. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, [PERSON] набув право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст. 25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин позов [PERSON] слід задовольнити та визнати за позивачкою-відповідачкою [PERSON] право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом від 03 вересня 1999 року після смерті [INFO] [PERSON] .. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] , в якій остання посилається на те, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] було збудовано батьками позивача та відповідача - [PERSON] та [PERSON] , які перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, являвся спільною сумісною власністю батьків, яку прийняла у спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із матір`ю, вела спільне господарство та являється такою, що прийняла спадщину. Вказаний факт підтверджується довідкою Великожванчицької сільської ради №448 від 09.03.2011 року та актом від 26.10.2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради. Судом встановлено, що померлі, [PERSON] та [PERSON] , з 28.11.1958 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є дочками померлих і спадкоємцями після смерті батьків. Що підтверджується копіями свідоцтва про народження та одруження. Встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилася, що підтверджується інформацією, яка надійшла з Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області від 19 жовтня 2018 №264/01-16, а отже до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.138-140). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.\~ Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, зазначені норми встановлюють дві умови за яких спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, це - постійне проживання спадкоємця з спадкодавцем на час його смерті та/або звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За відсутністю підтвердження однієї із вказаних умов з боку спадкоємця, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд \~(постанова від 07.11.2018 у справі\~№ 336/709/18-ц) зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2\~ст.13 ЦПК України). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прописана за адресою [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] . Як пояснювала в судовому засіданні відповідачкапозивачка [PERSON] , після того як важко захворіла мати, вона взяла її доглядати за своїм місцем проживання [ADDRESS] . З акту від 26 жовтня 2016 року, складеного депутатом Дунаєвецької міської ради в присутності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 68) вбачається, що на день смерті матері [PERSON] , [PERSON] постійно проживала разом з мамою за адресою [ADDRESS] , вели спільно господарство. Згідно акта, складеного депутатом міської ради 11 травня 2018р. в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] вбачається , що [PERSON] на момент смерті матері [PERSON] ,яка померла [INFO] , проживали разом в [ADDRESS] , вели спільне господарство з квітня 2009р. по березень 2011р. ( а.с.117). Разом з тим, в матеріалах справи є довідка за № 02.18.01-11/747 від 20.07.2018 р., видана за підписом міського голови Заяць В. та діловода [PERSON] про те, що [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею на день смерті у будинку постійно проживав та був зареєстрований чоловік, [PERSON] .. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , які зазначені в акті від 11.05.2018р. пояснили суду, що проживають по сусідству з [PERSON] , бачили в господарстві її маму, з нею не спілкувалися. З якого часу проживала мати не знають. Бачили періодично. Мати хворіла і більше була в лікарні, померла вона в м. Дунаївці у будинку [PERSON] , похоронили в с.В.Жванчик. При складанні акта 11 травня 2018р. депутатом в будинку [PERSON] не були. Зокрема свідок [PERSON] пояснила ,що підписала уже складений акт і дату в акті « квітень 2009 року» , вказала [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживала разом із своїм чоловіком в с.В.Жванчик , а коли захворіла, то дочка [PERSON] забрала її до себе, а через дві неділі вона померла. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] до смерті проживав в с.Великий Жванчик разом із своєю дружиною [PERSON] до її смерті. Коли [PERSON] захворів, то дочка [PERSON] забрала його проживати до себе, жив він у неї півтора - два місяці, до смерті. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на момент смерті , [PERSON] була зареєстрована в с.Великий Жванчик, однак померла вона у м.Дунаївці. Скільки вона проживала в м.Дунаївці ,не знає. Батько сторін [PERSON] також був зареєстрований в с.Великий Жванчик, однак помер у м.Дунаївці. Особи, в присутності яких було складено акт від 26.10.2016р., допитані судом у якості свідків не були і не підтвердили місце постійного проживання [PERSON] з [PERSON] в [ADDRESS] . Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Факт постійного проживання [PERSON] на час смерті її матері [PERSON] \~\~\~в будинку [ADDRESS] належними та допустимими доказами не підтверджується, акт від 26.10.2016р., на який посилається [PERSON] , як на доказ постійного проживання з матір`ю спростовується допитаними в судовому засіданні свідками, які не підтвердили постійного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] та її матері [PERSON] . З урахуванням зазначених обставин суд критично оцінює акт від 26 жовтня 2016 року, оскільки він нічим не підтвердився в судовому засіданні. Щодо пояснень свідка [PERSON] , то суд не надає їм доказового значення, оскільки свідок є рідною дочкою [PERSON] і зацікавлена давати пояснення на користь матері. Таким чином, в ході судового розгляду, зокрема із пояснень свідків, встановлено, що [PERSON] , яка є матір`ю сторін по справі, постійно проживала до дня смерті по [ADDRESS] , а у [PERSON] в м. Дунаївці проживала тимчасово не значний період, на період хвороби. Вказані обставини свідчать про тимчасове перебування спадкодавця [PERSON] у м.Дунаївці у дочки [PERSON] та виключає одночасно постійне проживання останньої із спадкодавцем на час відкриття спадщини [INFO] за місцем смерті в с.В. Жванчик, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.10). Виходячи з наведеного, вважаю, що сам факт спілкування [PERSON] з покійною [PERSON] , допомога їй у лікуванні та продуктами харчування, витрати коштів на її поховання не можуть свідчити про факт постійного проживання та ведення спільного господарства з останньою. Як встановлено матеріалами справи, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилася, а отже [PERSON] до нотаріуса за оформленням спадщини, після смерті матері, не зверталась. В оформленні права на спадщину нотаріусом їй відмовлено не було, спір про це фактично відсутній, а тому вимоги позову про визнання права власності в порядку спадкування є безпідставними і задоволенню не підлягають. Щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з мамою за адресою [ADDRESS] , та ведення спільного господарства на день смерті [PERSON] ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.11.2017 року на що посилається представник позивачки відповідачки [PERSON] ,то слід зазначити слідуюче. Відповідно до ст. 335 ЦПК України в редакції що діяла до 15.12.2017 р., під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування\~судом першої\~або\~апеляційної інстанції\~норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого\~доказу, про перевагу одних доказів над іншими.\~Касаційний суд\~перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у\~суді першої інстанції. А тому, посилання на те, що касаційним судом встановлено чи доведено вищезазначені обставини є безпідставними. Дані обставини, а саме факт постійного проживання зі спадкодавцем, не встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, і не може бути доказом відповідно до ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання стосовно вимоги позивачки-відповідачки про стягнення з відповідачки-позивачки витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до п. 1 ч.2ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачка-відповідач просить стягнути з відповідачки-позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 2600 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, актом №10 приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, у якому здійснено розрахунок суми гонорару адвоката за надання правової допомоги, квитанцію №10 від 15.07.2019 року, відповідно до якої адвокату сплачено 2600 грн.. За такого згідно\~ст. 141 ЦПК України\~з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 2600 грн. та судовий збір розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved