Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

23.01.2019 до суду надійшла цивільна справа за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Виконавчого комітету Львівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Львівська міська рада, Департамент житлового господарства Львівської міської ради, Військова прокуратура Західного регіону України, про визнання ордеру недійсним та виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою судді від 28.01.2019 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач свої вимоги мотивує наступним. Пунктом 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями визначено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством. 18.08.2006 рішенням житлової комісії військової прокуратури Центрального регіону України №10 [PERSON] розподілено службову квартиру [ADDRESS] , на яку він отримав ордер. При цьому, відповідно до п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання). [PERSON] з 19.06.2009 проходив службу на посаді військового прокурора Дніпропетровського гарнізону та надану йому службову квартиру [ADDRESS] не здав, разом з тим, 02.08.2012 житловою комісією органів військової юстиції Львівського гарнізону при військовій прокуратурі Західного регіону України винесено рішення про закріплення виділеного службового жилого приміщення квартири [ADDRESS] за [PERSON] 29.04.2013 департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видав наказ №169, яким закріплено за [PERSON] вказану службову квартиру. 02.09.2013 Виконавчим комітетом Львівської міської ради видано ордер на вказану квартиру як службову [PERSON] та його дружині [PERSON] . Оскільки вищевказаний наказ прийнято всупереч вимогам ст.19 Конституції України, ст.ст.15, 121, 122 Житлового кодексу України, п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, тому просить виданий на його підставі ордер від 02.09.2013 №0000508 визнати недійсним та у відповідності до вимог ст.117 Житлового Кодексу України виселити без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] . 07.05.2019 в підготовчому засіданні відповідачем [PERSON] долучено пояснення-заперечення на позов. Відповідно до таких, вважає, що позивачем помилково зроблено висновок, що ним ордер отримано в результаті неправомірних дій, які полягали в порушення порядку умов надання жилих приміщень в частині не здачі жилої площі за попереднім місцем служби, квартири [ADDRESS] . Зазначає, що ним було вжито всіх необхідних дій задля виконання свого зобов`язання щодо здачі службової квартири за попереднім місцем служби в м. Києві. Крім того, після рішення Верховного суду України від 05.07.2017 було здано службове житло за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вище наведене просить в задоволенні позову відмовити. Представником позивача Бенцаруком Р.А. 16.05.2019 подано відзив на пояснення заперечення, зокрема зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Свою позицію ґрунтує на тому, що відповідачами було безпідставно отримано службове житло, чим грубо порушено норми житлового законодавства та права інших безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей. 20.06.2019 на адресу суду надійшла відповідь на пояснення - заперечення [PERSON] від прокурора Військової прокуратури Західного регіону України Шадловської О. З даної відповіді вбачається, що військова прокуратура Західного регіону України, яка є третьою особою у справі не погоджується із запереченнями відповідача [PERSON] Вважає, що [PERSON] було допущено неправомірні дії, які полягають у тому, що на час видачі ордеру на службове приміщення квартири [ADDRESS] ним не здано службове приміщення, яке він займав за попереднім місцем служби. Ухвалою судді від 08.08.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Бенцарук Р.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав наведених у позовній заяві та письмових поясненнях від 16.05.2019. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що жодних неправомірний дій ним та його дружиною не вчинялось, також жодних неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, не встановлено. Крім цього вказує, що перед отриманням ордеру на службове жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , він надав нотаріально завірену заяву про згоду на здачу службової квартири у м. Києві. Також зазначає, що рішення про надання йому службової квартири прийнято на підставі рішення Міністра оборони України від 12.03.2013р. № 2655/3, про що вказано у наказі Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 29 квітня 2013 року № 169 «Про закріплення службової квартири [ADDRESS] . Зазначені рішення не визнані протиправними чи такими, що порушують встановлений порядок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями. Крім цього посилається на те, що його дружина є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, а тому вона в силу приписів ст. 125 ЖК України не може бути виселена із службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення. Крім цього [PERSON] зазначив, що не підтримує наявну в матеріалах справи заяву, від його імені, про визнання позову. Представник Львівської міської ради та Департаменту житлового господарства Львівської міської ради ЛМР в судові засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових пояснень не скерував, клопотання про відкладення не подавав. Представник третьої особи Військової прокуратури Західного регіону України підтримала свої письмові пояснення від 20.06.2019 та просила позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення не подавала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд встановив наступне. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з долученого до матеріалів справи копії ордера №00593 на право зайняття службового житлового приміщення від 25.10.2006 [PERSON] , який працює в прокуратурі ЦРУ, надано на час роботи на даній посаді службове приміщення у квартирі [ADDRESS] (а.с.45Том 1). За вищевказаною адресою [PERSON] (наймач) та [PERSON] (мати) зареєструвався у 2006 році (а.с.46Том 1). Крім цього, наказом військового прокурора Західного регіону України від 27.06.2012 №32 Про надання службового жилого приміщення у м. Львові полковнику юстиції [PERSON] надано виділену військовій прокуратурі Західного регіону України двокімнатну квартиру [ADDRESS], жилою площею 39,6 кв.м, в будинку [ADDRESS] першому заступнику військового прокурора Західного регіону України полковнику юстиції [PERSON] на склад сім`ї 2 особи (а.с.5Том 1). Наказом №169 «Про закріплення службової квартири [ADDRESS] » від 29.04.2013 (а.с.71Том 1) Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради закріплено як службову квартиру [ADDRESS] першому заступнику військового прокурора Західного регіону України - [PERSON] 02.09.2013 виконавчим комітетом Львівської міської ради на підставі наказу директора департаменту ЖГ №169 від 29.04.2013 видано ордер на службове житлове приміщення №0000508 [PERSON] з сім`єю з двох осіб на право зайняття службового житлового приміщення житловою площею 39,6 кв.м, яке складається з двох кімнат у квартирі [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] - основний, [PERSON] - дружина. Відповідно до п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством. Згідно з п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в редакції чинній на момент видачі ордеру від 02.09.2013 №0000508, надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] подав нотаріально засвідчену заяву від 02.08.2012 (а.с.86 Том 1) про те, що відповідно до п.18 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. №37 та п.20 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, дає згоду на здачу у разі необхідності, житла - однокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до заяви-зобов`язання [PERSON] від 30.10.2014 (а.с.255 Том 1), останній зобов`язується звільнити та передати Київському квартирно-експлуатаційному управлінню однокімнатну службову квартиру за адресою [ADDRESS] . Однак, дана квартира не було здана з незалежних від [PERSON] причин, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 08.09.2015 (а.с.91-92 Том 1) по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, про виселення з житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . В задоволенні зазначено позову було відмовлено. В матеріалах справи наявне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2015 (а.с.204-208 Том 1), яким задоволено позовні вимоги Київського квартирно-експлуатаційного управління до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування, виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Визнано [PERSON] таким, що втратив право на користування службовою квартирою [ADDRESS] . При прийнятті судом вище наведено рішення, встановлено, що на даний час [PERSON] забезпечений службовим житлом в м. Львові за місцем проходження служби. Дане рішення оскаржувалось, та постановою Верховного суду України від 05.07.2017 в частині позовних вимог до [PERSON] про виселення із житлового приміщення залишено в силі (а.с.284-291 Том 1). Судом встановлено, що після прийняття рішення Верховним судом України від 05.07.2017, службова квартира [ADDRESS] була здана відповідачем [PERSON] , що підтверджується Актом прийому -передачі від 01.08.2017 (а.с.258 Том 1) та довідкою від 21.09.2017 виданою Київським квартирно-експлуатаційним управління (а.с.283 Том 1). Отже, як вбачається із матеріалів справи, на даний час відповідач [PERSON] має в користуванні одне службове житло, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Враховуючи вище наведене, оскільки позивачем не доведено та під час судового розгляду не встановлено подання відповідачами недостовірних відомостей, а також неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання житлового приміщення, і таке не порушує прав інших громадян чи організацій, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed