Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

24.06.2015 року позивачі звернулися в суд з позовною заявою до відповідача, в якій просять визнати за ними як спадкоємцями за заповітом після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла 17.11.2014 року, право власності на Ѕ частину квартири за кожним, яка розташована [ADDRESS]. Позивачі мотивували це тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їхньої матері та вчасно звернулися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини для оформлення спадкових прав на вказану квартиру. Але, враховуючи ту обставину, що вказану квартиру мати купила відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 24.08.2007 року у [PERSON], проте за життя не встигла оформити право власності на вказану квартиру за собою, їм державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, що і було підставою звернення з вказаним позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, однак враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази необхідні для вирішення спору, суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча, в силу вимог ст. 74 ЦПК України, належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового розгляду (через оголошення в пресі). Заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Так, як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, позивачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є рідними доньками [PERSON], яка померла 17.11.2014 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - квартира, яка розташована [ADDRESS]. 05.08.2008 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу [PERSON], згідно якого заповіла позивачам належне їй за законом, на підставі договору купівлі-продажу від 24.08.2007 року, право власності на квартиру в рівних частках загальною площею 43,8 кв.м. Спадкоємцями першої черги за законом є доньки спадкодавці - позивачі [PERSON] та [PERSON]. На момент відкриття спадщини позивачка [PERSON] проживала в м. Києві, а позивачка [PERSON] в Рівненській області с. Великий Олексин. Згідно інформації № 973/01-16 від 05.10.2015р. Врадіївської державної нотаріальної контори після померлої [PERSON] відкрито спадкову справу № 39/2015. Заяву про прийняття спадщини подали [PERSON] та [PERSON]. В подальшому позивачі звернулись до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з метою отримати свідоцтва про право на спадщину. Постановою № 871/02-31 від 10.09.2015р. державним нотаріусом [PERSON] Врадіївської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на квартиру по договору купівлі-продажу від 24.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом 24.08.2007 року, реєстр № 1147. Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], 24.08.2007 року спадкодавець купила у [PERSON] вказану квартиру. Договір укладено письмово та нотаріально посвідчений 24.08.2007 року. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 4502995 від 24.08.2007р. вказаний договір зареєстрований в реєстрі за №1147. Згідно відомостей КП Первомайське МБТІ № 1206 від 30.09.2015р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 12.11.1996 року, реєстр №1382. Реєстрація права власності на вказану квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області за № 1147 не проводилася. Реєстрація права власності за відповідачем на спірну квартиру підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15493090 від 07.08.2007р. Відповідно до висновку оцінювача від 11.06.2015 року, грошова вартість даної квартири становить 56 818 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. (ст. 1269 ЦК) Оскільки позивачі вчасно подали до нотаріальної контори заяви, то вони вважаються таким, що спадщину прийняли. Відповідно до п. 6 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За вимогами ст. 640 ЦК України моментом укладення договору, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації - є момент державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За вимогами ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно ч. 7 ст. 16 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. [PERSON] фактично набула права власника за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24.08.2007 року, який нотаріально посвідчений 24.08.2007 року та згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 4502995 від 24.08.2007р. зареєстрований в реєстрі за №1147, тому вона і є власником придбаного майна. Однак, за життя, спадкодавець не зареєструвала за собою в установленому законом порядку право власності на вказане нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Враховуючи, що для оформлення права власності на спадкове майно за законом позивачам, які належним чином прийняли спадок після смерті своєї матері, необхідно підтвердити належність цього майна спадкодавцю, яке за життя спадкодавця не було ним зареєстроване, та неможливо зробити через смерть покупця по договору, яка фактично набула всі права та обов'язки власника майна, а позивачі у інший спосіб не можуть захистити своє порушене право, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, залишаються за позивачами.

Outcome: approved