Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

22.05.2014 року [PERSON] звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Олевської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них. Під час судового засідання позивач, після отримання висновку органу опіки та піклування Олевської міської ради уточнив позовні вимоги та просить надати час та дні для зустрічей з дітьми наступним чином: - кожного першого та третього тижня місяця з 18 години в п'ятницю до 18 години суботи за місцем фактичного проживання батька [ADDRESS] або за місце його прописки [ADDRESS], з попереднім попередженням [PERSON] про місце перебування дітей; - відвідувати дні народження дітей; - один раз на рік відпочивати з ними у термін не більше 30(тридцяти) днів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі, мати їх неповнолітніх дітей [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачем частково ізолювала дітей від спілкування із батьком, не дозволяла бачитися з дітьми без її присутності. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та просить суд позов задовольнити, оскільки відповідачка не надає позивачу можливості спілкуватися з дітьми. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та пояснила, що не обмежувала і не заперечувала батьку в спілкуванні з дітьми, але після розірвання шлюбу позивач не проявляв активного бажання спілкуватися з дітьми, а лише інколи приїжджав провідати дітей. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Олевської міської ради не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходиться до висновку що даний позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.08.2012 року було розірвано (а.с. 8-9). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтв про народження (а.с.5, 6). Діти після розірвання шлюбу за рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.08.2012 року залишилися проживати разом з матір'ю, проти чого позивач не заперечував. Висновком органу опіки та піклування Олевської міської ради від 03.12.2014 року було прийнято рішення про спосіб участі батька у вихованні дітей наступним чином: кожного першого та третього тижня місяця з 18 год. в п'ятницю до 18 год. в суботу за місцем фактичного проживання батька [ADDRESS] або за місцем проживання дідуся та бабусі по [ADDRESS], з попереднім попередженням матері дітей про місце перебування дітей; відвідувати дні народження дітей; один раз на рік відпочивати з дітьми у термін не більше 30 (тридцяти) днів (а.с. 75). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] за місцем реєстрації та за місцем фактичного проживання, встановлено, що умови проживання [PERSON] є цілком нормальними та прийнятними для проживання з ним його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.40,41). Дружиною [PERSON], [PERSON], надана згода на побачення батька з дітьми за їх місцем проживання (а.с. 61). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Будь-яких випадків, які б свідчили про встановлення обмеження позивача на спілкування з дітьми, судом не встановлено. Згідно ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 158 СК України передбачає, що за заявою батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Статтею 159 СК України передбачено право суду визначити способи участі одного з батьків у вихованні дитини, однак під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При розгляді справи судом на підставі пояснень встановлено, що позивач з вимогами, які зазначені в позовній заяві звертався до органу опіки та піклування, користувався своїм правом на побачення з дітьми, відповідно до його пояснень даних в судову засіданні бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, а відповідачем чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, а тому позивач має право на усунення таких перешкод і його право підлягає захисту. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проаналізувавши надані позивачем докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про порушення прав позивача щодо прийняття участі у спілкуванні та вихованні дітей з боку відповідача. Таким чином, позовні вимоги щодо усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми підлягають до задоволення.

Outcome: approved