Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

24.05.2019 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Одеси із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 520/19309/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про сплату страхового відшкодування, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення франшизи за страховим випадком, посилаючись на те, що вирішивши справу по суті позовних вимог, судом в рішенні не відображено питання про судові витрати, зокрема про судовий збір та професійну правничу допомогу. Заявник просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь судовий збір у розмірі 704 гривні та витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму - 12798 грн.40 коп. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2019 року справу за вказаною заявою розподілено судді Гниличенко М.В. Заявник [PERSON] до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі. Представник [PERSON] - адвокат Каракаш І.П. до судового засідання з`явився, заву про ухвалення додаткового рішення підтримав та просив її задовольнити. [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності. Суд, дослідивши надану заяву та матеріали цивільної справи № 520/19309/18, заслухавши представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.12.2018 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] , яким просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь страхове відшкодування, заподіяне внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму - 17741 грн.68 коп., вартість за оцінку пошкодженого автомобілю на суму 1500 грн., вартість оплати телеграми на суму 141 грн.60 коп.; стягнути вартість франшизи на суму 1000 грн. та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 704 гривні. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.12.2018 року провадження у справі № 520/ 19309/18 відкрито. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.04.2019 року провадження у справі в частині позовних вимог за позовною заявою [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] про сплату страхового відшкодування, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди закрито. Вказану ухвала суду в апеляційному порядку сторонами не оскаржено та вона набрала законної сили. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.05.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення франшизи задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] вартість франшизи на суму 1000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.134 ЦПК України - разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній /орієнтований/ розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Оскільки судом позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати, зокрема стягнути судовий збір в розмірі 704 гривень, який було сплачено [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 9 від 04.12.2018 року/а.с.1/ Судом була досліджена позовна заява [PERSON] , подана до Київського районного суду м.Одеси 04/12/2018 року, з якої вбачається, що вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем [PERSON] взагалі заявлено не було./а.с.5/ Відповідно до ст.ст.264-265 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання про судові витрати. Нормою ст.137 ЦПК України регламентовано витрати на професійну правничу допомогу, зокрема вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 8 статті141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2019 року позивач звернувся до суду з заявою, якою визначив, що планує протягом п`яти днів подати заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. Рішення у вказаній справі було ухвалено 20 травня 2019 року 24.05.2019 року до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в частині стягнення судових витрат у вигляді розміру судового збору та розміру витрат на правничу допомогу. До заяви надано докази розміру витрат, які відповідач має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а саме: копія витягу з угоди між адвокатом та позивачем від 20.07.2017 року; копія витягу з угоди між адвокатом та позивачем від 01.12.2018 року; копія свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю; акт виконання послуг згідно договору про правову допомогу від 20.07.2017 року на суму 2694,40 грн.: акт виконання послуг згідно договору про правову допомогу від 01.12.2018 року на суму 10104 грн. Разом з тим, на підтвердження обставин складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, ні позивачем, ні його представником не було надано повного тексту договору про надання правової допомоги, що передбачено законом, а також документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, які містяться у актах приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), оформлені у встановленому законом порядку, зокрема, квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги роз`яснення, які містяться в постанові Великої палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, враховуючи, що заявником та його представником не надано доказів, що підтверджують саме оплату наданих послуг (виконаних робіт), що містяться в актах приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), а саме: квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, а також не надано договору про надання правової допомоги, та в першій заяві по суті справи взагалі вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу не заявлено та не додано попереднього/орієнтованого/ розрахунку суми судових витрат, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12798,40 грн. , тому в цій частині заява не підлягає задоволенню. За таких обставин, суд ухвалює додаткове рішення, яким стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 705 гривень, а у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму - 12789 грн.40 коп. слід відмовити.

Outcome: partial