Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

22.02.2016р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 28.02.2008р. між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту 3800,00 грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку із чим, станом на 30.11.2015р., має заборгованість в сумі 14140,52 грн., яка складається з наступних сум: 3687,10 грн. - заборгованість за кредитом; 7841,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1700,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 661,45 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 14140,52 грн. за кредитним договором та судові витрати: 1378,00 грн. - судовий збір. На даний час позичальник продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а. с. 20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 27, 35), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків: По справі встановлено, що 28.02.2008р. [PERSON] подав до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами надання банківських послуг складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. При укладенні даного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 3800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 7-8, 9-14). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У відповідності до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом банку строків платежів більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з позивачем, внаслідок чого, у нього, станом на 30.11.2015р., перед кредитором виникла: заборгованість по кредиту в сумі 3687,10 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 7841,97 грн. Доказів погашення існуючої за вищевказаним кредитним договором заборгованості або її зменшення порівняно із розрахунками, наданими позивачем, на час розгляду справи судом відповідач не надав, не встановлено таких і в судовому засіданні. Оскільки комісія та пеня є складовими частинами щомісячного платежу, передбаченого умовами договору, то заборгованість з нарахування та прострочення комісії та пені в сумі 1700,00 грн. підлягає також стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Разом з тим вимога банку про стягнення з боржника штрафу (процентної складової), як це передбачено умовами та правилами позивача надання банківських послуг та споживчого кредиту, не ґрунтується на законі. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача фіксованого штрафу та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України являється нікчемною і не може застосовуватися до боржника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням № PROM4B4СD6 від 04.02.2016р. (а. с. 1).

Outcome: partial