Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

22 травня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом про встановлення порядку спілкування з дитиною - онуком [PERSON], [INFO] та мати побачення з ним двічі на тиждень по дві години у присутності одного з батьків до досягнення дитиною восьми років, в зоні відпочинку за місцем проживання онука. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його син - відповідач [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з онуком, не надає можливості побачитись та провести певний час. Стверджує, що між ним та відповідачем не досягнута згода щодо визначення способу участі діда у вихованні малолітньої дитини, з якою відповідач перешкоджає спілкуватися. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2017 року позовна заява була залишена буз руху, оскільки остання не відповідала вимогам встановленим ч. 1 ст. 120 ЦПК України, а саме: позивачем не додано до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Зазначені в ухвалі суду від 23 травня 2017 року недоліки були виправлені позивачем 26 травня 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 21 липня 2017 року о 12 год. 00 хв. Позивач [PERSON] 29 листопада 2017 року надав до суду заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [INFO], оскільки остання являється матірю дитини у відношенні якої останній просить встановити порядок спілкування. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року притягнуто до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], б. 16, кв. 18. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Також, надав до суду письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначив, що відповідно до положень СК України, як дід має право спілкуватися з онуком, а взаємовідносини з сином до цього не мають значення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала до суду заперечення на позовну заяву, в яких проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі. Посилалась на те, що батько відповідача є інвалідом, часто хворіє, і не має фізичної можливості приділяти увагу своєму онуку, крім того, у позивача з сином склалися неприязливі стосунки, оскільки він вигнав сина з дому, веде себе агресивно та неадекватно, побив свою колишню дружину, постійно вимагає від нього грошові кошти на його утримання, про що є відповідні рішення судів про стягнення аліментів на утримання хворого батька, а тому його побачення з онуком будуть всупереч інтересам дитини. Просила суд в задоволенні позову відмовити, справу розглядати без участі відповідача та його представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Представник Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про встановлення порядку спілкування з дитиною подав до суду заяву про слухання справи без їхньої участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду та просив вирішити спір враховуючи інтереси дитини. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Позивач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 077906. 03 березня 2013 року у відповідача народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.ст. 153, 155 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Таке спілкування має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено , що питання виховання дитини повинні вирішуватися батьками дитини спільно. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спального відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ст. 257, ст. 263 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми онуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Разом з тим, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001р. №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст.ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Взаємовідносини позивача та відповідача не мають впливати на спілкування діда з онуком, оскільки це є порушенням прав дитини та діда. Враховуючиінтереси дитини, з огляду на те, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі діда у спілкуванні з онуком, дід має право на побачення та спілкування з онуком, суд вважаєза необхідне задовольнити позов частково - визначити порядок спілкування позивача з онуком 1 раз на місяць, в присутності одного із батьків, з урахуванням здоровя та режиму дня дитини, в межах населеного пункту проживання дитини, до досягнення дитиною восьми років. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial