Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

23.04.2014 року позивач звернулась з позовом до суду та просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 110 000 дол. США і 3% річних за період з 02.04.2012 року по 19.03.2014 року в розмірі 6 780 дол. США 82 центи, загалом суду 116 780 дол. США 82 центи по курсу НБУ, що складає 1 279 287, 17 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що 25.03.2007 року та 26.12.2007 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договори позики на суму 60 000 дол. США та 50 000 дол. США, про що відповідач надав розписки. Позивач вказує на те, що відповідно до умов наданої розписки, строк виконання грошового зобов'язання з боку відповідача мав настати у березні 2012 року, однак відповідач після настання зазначеної дати не повернув їй грошові кошти, чим порушив умови договору позики. У зв'язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, 17.06.2014 року надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку що в задоволенні вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як стверджує позивач, 25.03.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. На підтвердження укладення даного договору відповідачем була написана розписка, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 60 000 дол. США на благоустрій будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS], строком до березня 2012 року. Крім того 26.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір позики. На підтвердження укладення даного договору відповідачем була написана також розписка, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000 дол. США на благоустрій будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS], строком до березня 2012 року. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача позивачем до позову були надані копії боргових розписок, однак суд не може вважати їх належними та допустимими доказами, так як лише наявність оригіналів зазначених розписок може вважатись доказом укладання договорів позики. Однак, позивач своїм правом на надання доказів не скористалась, у судове засідання не з'явилась, оригінали розписок суду не надала. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] є недоведеними, а від так задоволенню не підлягають в повному обсязі. Разом з тим суд зазначає, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2014 року було відстрочено [PERSON] сплату судового збору у встановленому законом порядку до прийняття судового рішення. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, (який набрав законної сили 01.11.2011 року) передбачені розміри ставок судового збору, так за подання до суду позовної заяви майнового характеру передбачена сплата судового збору у розмірі 1 % ціни позову але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, отже, з позивача на користь держави також необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3 654 гривень за подання позовної заяви майнового характеру, З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved