Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

23.02.2018 позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідач умисно ухилявся від сплати аліментів та виконання свого батьківського обовязку по утриманню їх сина [PERSON], [INFO] Просить суд стягнути з відповідача на її користь 11\~404 грн. 16 коп. нарахованої неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2010 по 30.06.2016 включно та 1465 грн. додаткових витрат на дитину, а всього 12\~869 грн. 16 коп. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 21.03.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі. У судовому засіданні 19.09.2018 позивачта її представник позовні вимоги підтримали. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. При цьому, повідомила, що заяв про збільшення чи зменшення позовних вимог позивач подавати не буде. Відповідач у судові засідання не з'являвся, однак 16.10.2018 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Зазначив, що проти позову не заперечує. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі,який 19.11.2004 розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються копіями відповідних сторінок паспорта [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], довідкою про склад сімї №945 від 19.02.2018, виданою Судововишнянською міською радою Мостиського району Львівської області. Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 11.09.2003 присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму щомісячно, починаючи з 01.09.2003 і до досягнення ним повноліття. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17.01.2018 зменшено розмір аліментів, визначений постановою Мостиського районного суду Львівської області від 11.09.2003, та присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Однак, з часу винесення судового рішення відповідач аліменти сплачував нерегулярно, ухилявся від сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного державним виконавцем Городоцького РВ ДВС ГТЦУЮ у Львівській області, станом на 01.11.2017 заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів складала 40\~689 грн. 68 коп. На підтвердження позовних вимог позивачем долучено до позову розрахунок пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочки, починаючи з серпня 2010 року по червень 2016 року на загальну суму 11\~404 грн. 16 коп. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України№ 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановленообовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Жодних обмежень періоду нарахування пені у ст. 196 Сімейного кодексу України не встановлено. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у\~ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи.На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який вказував би на те, що у нього були поважні причини, які позбавляли можливості систематично сплачувати аліменти на дитину, тому суд прийшов до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів на свою дитину і з нього необхідно стягнути пеню за прострочення сплати аліментів. Постановою Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц констатовано, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: S = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) +……….(An х 1% х Qn), де: S - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1\~- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1\~- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2\~- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. З урахуванням викладеного, розмір пені, що утвориласяза період з 01.08.2010 по 30.06.2016 внаслідок виникнення заборгованості з вини [PERSON], який зобовязаний сплачувати аліменти за рішенням суду, є більшим за нарахований позивачкою розмір. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, пеня за заборгованість по сплаті аліментів підлягає стягненню з відповідача у межах заявлених позивачем вимог. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню повністю. Вирішуючипозовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину суд виходив із наступного. Відповідно до ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України,той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно із пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на сина [PERSON] в сумі 1465\~грн., а саме половину понесених нею витрат на загальну суму 2930 грн. на оплату проживання сина в гуртожитку за шість місяців (1992 грн.) та путівки на санаторно-курортне лікування сина з витратами на дорогу (938\~грн.) В обґрунтування заявлених вимог в цій частині позивачем надано копії банківських квитанцій про здійснення відповідних платежів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дитину є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання судових витрат, суд відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн., оскільки позивач при поданні цього позову звільнена від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved