Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

22.12.2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 27.05.2014 року, з метою отримання у позику грошей у сумі 50000 грн., уклала з відповідачем ТОВ «Грандфінресурс» договір №228311 та сплатила перший внесок у розмірі 2000 грн. Після цього працівник відповідача її запевнив, що протягом трьох-п'яти днів вона отримає на наданий відповідачем рахунок кошти у сумі 50000 грн. Проте, позику у вказаний період вона не отримала, але ще сплатила шість щомісячних внесків по договору у розмірі 4860 грн. Після звернення до фахівців права, вона дізналась, що з нею укладений не договір позики, а договір адміністрування послуг відповідно якого, вона стала учасником програми діяльності «Альянс Україна», згідно якої вона має право брати участь у розподілі якогось грошового фонду, за умови якщо буде сплачувати щомісячно зазначену їй суму. Вказувала, що з її боку була присутня помилка щодо природи правочину при укладенні оспорюваного договору. Крім того, зазначала, що положення оспорюваного договору містить ознаки нечесної підприємницької практики, діяльність ТОВ «Грандфінресурс» фактично є діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки, але здійснюється відповідачем без відповідної ліцензії. Вважала, що вона вчинила правочин під впливом обману з боку відповідача, який замовчував існування обставин, які могли перешкодити укладенню договору, а саме відсутність у відповідача права (ліцензії) на укладення подібних договорів, а також навмисно повідомив її, що він укладає саме договір позики, знаючи про те, що він укладає зовсім інший за своєю юридичною природою договір - договір про надання послуг. Позивачка вважала, що вищевказаними діями їй нанесені прямі матеріальні збитки в сумі 6860 грн. Позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, про що подала письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутність . Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань суду не надсилав. За таких обставин та за згодою позивача проведено заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву позивача про розгляд справи у її відсутність та її позицію викладену у заяві від 20.01.2015року, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27.05.2015 року між позивачкою та ТОВ «Грандфінресурс» було укладено договір № 228311 (а.с.6). Предметом цього договору є зобов'язання Адміністратора вчинити певні дії спрямовані на придбання товару або надання відповідної суми у позику, зазначеної у Додатку № (товар вартістю 50000 грн.), на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», яка міститься у Додатку № 2 до договору (а.с.7). Згідно Додатку № 1 позивачка повинна здійснити 96 платежів, які складаються з одноразового комісійного внеску, адміністративного платежу, адміністративних витрат, чистого внеску, загального платежу, мінімального платежу, та згідно п. 3.1 Додатку № 2 вона зобов'язана сплачувати щомісяця загальний або мінімальний платіж на зазначений адміністратором поточний рахунок, розміри якого зазначені у Додатку № 1. У Додатку № 2 зазначається, що Програма «Альянс Україна» це програма, що базується на створенні реєстрів Учасників, метою яких є придбання бажаних товарів або відповідних сум у позику з розстроченням платежу на досить тривалий час, у порядку та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. У п. 4.12 Додатку № 2 зазначено, що право на отримання товару залежить від розміру максимальної сплаченої кількості загальних платежів фонду. Статтею 5 Додатку № 2 передбачено зобов'язання відповідача щодо оплати товару, організації його передачі у власність учаснику або наданні відповідної суми для придбання товару самим учасником, який отримав дозвіл, протягом трьох банківських днів після того, як учасником будуть виконані вимоги цієї статті. Відповідно до ст.ст. 3, 5.2 Додатку № 2 учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Договором, у порядку та строки, визначені цими статтями; у ст. 4 Договору визначено, що він діє до остаточного виконання обома сторонами прийнятих зобов'язань, передбачених договором та додатками до нього. На виконання умов договору, позивачка сплатила перший внесок у розмірі 2000 грн. та внесла ще шість щомісячних платежів на загальну суму 4860 (а.с.17-18) Відповідно до статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання її за призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків , встановлених законом. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша статті 229 цього Кодексу, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує їх існування. Суд вважає, що позивачем не були доведені підстави для визнання укладеного договору недійсним, передбачені ст. ст. 229, 230 ЦК України. Не були надані будь-які докази на підтвердження обману з боку відповідача. Не вбачає суд в діяльності відповідача і ознак нечесної підприємницької практики і не має підстав вважати, що розподіл грошового фонду проходить по пірамідальній схемі. Конкретні умови отримання учасником договору заявленої суми визначені у статті 4 та 5 додатку №2 до договору . Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім усіх умов договору і додатків до нього. Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку № 2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом.(п.13 додатку № 2) Таким чином, предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми «Альянс Україна» адміністративних послуг, в тому числі фінансового характеру, з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечуються не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками. За невиконання цього обов'язку настає відповідальність, передбачена ст. 9 додатку № 2 . Позивач за оспорюваним договором виявив бажання отримати кошти, добровільно скориставшись наданими йому послугами. Позивач мав можливість до активізації договору, відповідно до п.п.1.4 статті 1 договору, розірвати даний договір і адміністратор згідно статті 8 договору мав здійснити повернення сплачених учасником коштів. Відповідно до статті 627 ЦК України та до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач погодився з умовами договору, підписавши договір з додатками. Враховуючи всі вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору в зв»язку з обманом не підлягають задоволенню в зв»язку з необґрунтованістю. Але суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача про те, що на день укладення договору відповідач не мав ліцензії на надання фінансових послуг населення. Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Грандфінресурс» є Адміністратором соціальної програми для населення, тобто адмініструє грошові кошти учасників і його діяльність регулюється Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг ». Згідно статті 1 Договору, відповідач зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника - позивача певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або надати учаснику відповідну суму позики в тому числі: сформувати Реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги. Пунктом 3 частині 1 ст. 9 Закону « Про ліцензування певних видів господарської діяльності» зазначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність , зокрема з надання фінансових послуг. Згідно з п. 1.5 ч. 1 ст. 1 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг », фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок інших осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку , збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено в пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважається довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. Законом України від 02.06. 2011 року « Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» стаття 4 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг « доповнена таким видом фінансової послуги як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ( п. 11-1 статті 4 ). Даний закон набрав чинності з 09.01. 2012 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень цього Закону зазначено : спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно п. 3 Прикінцевих положень цього Закону, фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідності з вимогами цього Закону. З аналізу вказаного законодавства вбачається, що ліцензійні умови для здійснення діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарі у групах мали бути розроблені та затверджені в шестимісячний строк з дня опублікування цього закону. Фінансовим установам цим законом було надано час протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність до вимог цього Закону, тобто до 09 січня 2013 року. Оскільки спірний договір між сторонами був укладений 27.05.2014 року, тобто після 09 січня 2013 року, то укладення такого договору не відповідало вимогам законодавства, оскільки для укладення такого договору з позивачем відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію. Тому вчинення відповідачем вказаного правочину без відповідного дозволу (ліцензії) в силу ч.1 ст. 203, ч.ч.1,3 ст. 215 , ст.. 227 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним. З урахуванням викладеного, суд знаходить обґрунтованим позов в частині визнання угоди недійсною і поверненню позивачу сплачених сум. На підставі ч. 1 ст. 216 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6860 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial