Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

21 травня 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач зареєстрована та мешкає в квартирі будинку, який утримується позивачем, який здійснює оперативне управління вищезазначеним будинком та надає послуги з теплопостачання. Загальна площа квартири, в якій мешкає відповідач становить 14.48кв.м. Відповідач не сплачує за спожиту теплову енергію та станом на 01 серпня 2015 року відповідач має заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 503,76 грн. Просив стягнути судові витрати у розмірі 246, 60 грн. Представник позивача у судове засідання надав заяву в якій просить розглянути справу без його участі , та на розірванні шлюбу вона наполягає, не заперечувала проти розгляду справи в відсутності відповідача. Відповідач у судове засідання не з*явилася, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідачі позов не визнали, просили застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрована та мешкає в квартирі будинку, що знаходиться на балансі обласного комунального підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго», яке здійснює оперативне управління будинком [ADDRESS], надає послуги з теплопостачяння. Квартира за адресою: [ADDRESS] належить відповідачу на праві приватної власності. Житловий будинок обслуговує обласне комунальне підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго», що здійснює обов'язкові послуги з теплопостачяння. Згідно особової картки відповідачі мають заборгованість по 01.08.2015 року, що становить 503,76 грн. Частина 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. П.1.ч.1.ст 20, ч.6. ст.. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У разі виникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця /виробника/, споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити послуги теплопостачання, якщо вони фактично користувалися ними. Доказів звернення відповідачей в установленому законодавством порядку з претензією щодо надання неякісних послуг або їх ненадання матеріали справи не містять. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки у даному випадку обов'язок відповідачів по сплаті вказаних послуг випливає з вимог закону та відсутність письмового договору між ними та позивачем, не звільняє їх від обов'язку по їх оплаті. Ст.. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від зобов'язань не допускається. Виходячи з аналізу діючого законодавства, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, позивачеві ж кореспондується право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Таким чином сума боргу відповідача складає 503,76грн. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд дійшов до обґрунтованого висновку щодо існування у відповідача заборгованості перед позивачем та її обов'язку відшкодувати цю заборгованість. Суд вважає стягнути з відповідача [PERSON], на користь обласного комунального підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» суми заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 503,76 грн.; суми сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved