Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

22 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що житловий будинок № 39 по вул. Шкільна в м. Кіровограді належав його троюрідній сестрі [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1248 від 09.03.1970 року та зареєстрованого в Кіровоградському бюро технічної інвентаризації 13.03.1970 року за № 20675/152. 07.04.1972 року [PERSON] отримала від Державного архбудконтролю Кіровоградського обласного відділу по справам будівництва та архітектури дозвіл на проведення будівельних робіт №103. В 1979 році його сестра запропонувала йому поселитися у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами за № 39 по вул. Шкільна в м. Кіровограді, тому що в вересні планувала зареєструвати шлюб та переїхати жити до свого чоловіка. 07.06.1979 року він передав [PERSON] 2000 рублів за житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шкільна, 39 в м. Кіровограді, на що [PERSON] власноруч написала розписку, тобто фактично між ними було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Для посвідчення договору він запропонував сестрі звернутися до нотаріуса, але зробити це виявилось не можливо у звязку з тим, що договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на підставі приватної власності не є правовстановлюючим документом і забудова не введена в експлуатацію, також [PERSON] посилалась на відсутність коштів, необхідних для отримання документів. 23.08.1979 року він зареєструвався в будинку за вказаною вище адресою. 20.09.1979 року [PERSON] зареєструвала шлюб з гр. [PERSON], після реєстрації шлюбу сестрі було присвоєно прізвище [PERSON], після чого сестра переїхала на постійне місце проживання [INFO], де проживала до 2000 року. В 2000 році, після смерті чоловіка [PERSON] сестра переїхала на постійне місце проживання [INFO], де і проживала по день смерті. В 2003 році [PERSON] померла. Від шлюбу [PERSON] дітей не мала. Спадщину, яка відкрилась після її смерті ніхто не приймав, заповіти від імені померлої не посвідчувались. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок №39 по вул. Шкільна в м. Кіровограді, виданого Кіровоградським БТІ 17.02.1994 року дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 459,0 кв.м. та складається з літньої кухні, що використовується під житловий будинок літ. «ДД», сараю літ «Бб», сараю літ «В». За час проживання за вказаною адресою до 1990 року ним за власні кошти були збудовані погріб, гараж, вбиральня, сарай та переобладнано літню кухню в житловий будинок, сарай в літню кухню. Впродовж цього часу він добросовісно, відкрито і безперервно володіє вказаним майном, сплачує за комунальні послуги, утримує житловий будинок і господарські будівлі та споруди в належному стані. На момент укладання договору купівлі продажу домоволодіння по вул. Шкільна, 39 в м. Кіровограді Герасименко ( [PERSON] ) [PERSON] була належним власником відчужуваного за вказаним договором нерухомого майна. Таким чином, через недотримання обовязкової нотаріальної форми посвідчення договору, він не може в повному обсязі здійснювати своє право власності на вказаний житловий будинок, а саме не може розпоряджатися своїм майном. В звязку з тим, що житловий будинок та господарські споруди не були введені в експлуатацію, треба вважати, що [PERSON] продала йому будівельні матеріали недобудови житлового будинку та господарських споруд. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будівельних матеріалів недобудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під № 39, що знаходиться по вулиці Шкільна в м. Кіровограді, розташовані на земельній ділянці площею 406,4 кв. м., укладений між ним та [PERSON]. Визнати за ним право власності на будівельні матеріали недобудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під № 39, що знаходиться по вулиці Шкільна в м. Кіровограді, розташовані на земельній ділянці площею 406,4 кв. м. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про розгляд справи до суду надав письмові заперечення 06 липня 2015 року, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, зазначив, що розписка [PERSON] від 07 червня 1979 року про передачу 2000 руб. за житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шкільна, 39 в м. Кіровограді не була нотаріально посвідчена, а [PERSON] відмовилася від її посвідчення, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було відмовлено у повному обсязі. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що позивач в судовому засіданні не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Згідно ч.1 п.2,3, ч.2 ст. 44 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Відповідно до ч.1 ст. 45 ЦК Української РСР (в редакції 1963року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно ст.46 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. У відповідності до ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 1 ст. 128 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. У відповідності до статті 153 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ст.154 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 225 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. У відповідності до 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України (в редакції 2003 року) зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1, 2 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до статті 328 ЦК України ( в редакції 2003 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 331 ЦК України ( в редакції 2003 року) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У відповідності до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 655 ЦК України ( в редакції 2003 року) за договором купівлі продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобовязується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2014 року за позовом [PERSON] до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яке набрало законної сили, вбачається, що судом встановлено, що у відповідності до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 09.03.1970 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1248 та зареєстрованого в Кіровоградському бюро технічної інвентаризації 13.03.1970 року за № 20675/152 на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому за № 547 від 7 квітня 1970 року [PERSON] було відведено земельну ділянку загальною площею 459 кв. м. за адресою м. Кіровоград, вул. Шкільна, 39. 07.03.1970 року [PERSON] отримала від Державного архбудконтролю Кіровоградського обласного відділу по справам будівництва та архітектури дозвіл № 103 на проведення будівельних робіт, строк дії дозволу до 17 квітня 1972 року. Як вбачається з розписки [PERSON] від 07.06.1979 року свою земельну ділянку з житловою спорудою по вул. Шкільна,39 в м. Кіровограді вона продала [PERSON] за 2000 рублів. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2014 року вбачається, що у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості на житловий будинок № 39 по вул. Шкільна в м. Кіровограді відсутні. У відповідності до листа № 1608-06/02-22 від 05.09.2012 року Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області вбачається, що є наявним актовий запис про шлюб № 1884 від 20.09.1979 року між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] . 20.10.2004 року [PERSON] померла, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Як вбачається з прибудинкової книги для реєстрації громадян, які проживають в [INFO] [PERSON] зареєструвався в будинку 23 серпня 1979 року. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 39 по вул. Шкільна в м. Кіровограді, виданого Кіровоградським БТІ 17 лютого 1994 року домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 459,0 кв. м та складається з літньої кухні, що використовується під житловий будинок літ. «Дд», сараів літ «Бб», «В», убиральні літ. Г та льоду літ. «Б1». Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 12 серпня 2014 року, складеного експертом - інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] вбачається, що домоволодіння № 39 по вул. Шкільна в м. Кіровограді розташовано на земельній ділянці площею 406,40 кв.м. та складається з будівель літ. «Дд» житловий будинок, літ. «Д1д1» погріб, літ «Б» літня кухня, літ. «В,Ж» сараї, літ. «Е» гараж, літ. «З» убиральня. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт купівлі [PERSON] у [PERSON] веранди за адресою м. Кіровоград по вул. Шкільна, 39 в 1979 році, після цього [PERSON] добудовував будинок за свій рахунок, проводив газ та воду. Приймаючи до уваги те, що з розписки [PERSON] від 07.06.1979 року про передачу грошових коштів за земельну ділянку з житловою побудовою по вул. Шкільна,39 в м. Кіровограді не вбачається визначення, перелік та технічні характеристики предмету договору купівлі продажу, [PERSON] на момент отримання коштів не набула права власності на майно, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору, у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості на житловий будинок № 39 по вул. Шкільна в м. Кіровограді відсутні, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] повинно бути відмовлено. В даному судовому засіданні судом встановлено, що згідно розписки [PERSON] від 07.06.1979 року вона продала [PERSON] за 2000 рублів свою земельну ділянку з житловою спорудою - сараю літ «Бб», площею 24.80 кв.м. по вул. Шкільна,39 в м. Кіровограді, який згідно технічного паспорту на житловий будинок № 39 по вул. Шкільна в м. Кіровограді, виданого Кіровоградським БТІ 17 лютого 1994 року зазначений побудованим в 1970 році, відповідно до технічного паспорту на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок від 12 серпня 2014 року, складеного експертом інженером нерухомого майна, ФОП [PERSON], даний сарай вже зазначений як літня кухня літ «Б» площею 24,80кв.м. Інші споруди, які складаються з будівель: літ. «Дд» житловий будинок, літ. «Д1д1» погріб, літ. « В, Ж» сараї, літ. «Е» гараж, літ. «З» убиральня були побудовані [PERSON]З на земельній ділянці площею 406,40 кв. м. за власні кошти. Як зазначено в технічному паспорті на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок від 12 серпня 2014 року, складеного експертом інженером нерухомого майна, ФОП [PERSON]В дані будівлі побудовані до 1992 року та згідно Інструкції про порядок проведення інвентаризаційних робіт, затвердженої наказом комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773 ( зі змінами ) не є самочинно побудованими. Згідно п.15 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У звязку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Враховуючи, що [PERSON]З згідно розписки [PERSON] від 07.06.1979 року купив у неї будівельні матеріали у вигляді сараю літ «Бб» (літньої кухні літ. «Б»), зареєстрований з 23 серпня 1979 року в будинку за адресою м. Кіровоград, вул. Шкільна, 39, факт укладання договору купівлі продажу з [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивача. У відповідності до ч.1 п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору як позивач - громадянин, віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial