Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

22 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, третя особа по справі [PERSON], у якому вказує, що вказуючи, що відповідач її батько та третя особа її мати перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 жовтня 1996 2004 року, від якого мають повнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка є студентом. Дитина знаходиться на утриманні матери, оскільки відповідач на навчання дитини матеріальної допомоги не надає. Сторони у судове засідання не зявились, позивачка та третя особа надали до суду заяви, просять розглянути справу за їх відсутність та позов задовольнити (а.с.55,57), відповідач [PERSON] був допитаний судом за місцем мешкання, позов визнав (а.с.51) Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ст. 27 ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час розгляду справи, судом встановлено, а також підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що батьки позивачці перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 жовтня 1996 2004 року (а.с.7), від якого мають повнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 56), яка є студентом 1-го курсу денної форми навчання факультету ЛУ, про що свідчить довідка № 313 від 13 травня 2015 року (а.с. 19). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3, від 15 травня 2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно дост.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N3, від 15 травня 2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач має можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. [PERSON] звернулася до суду 22 червня 2015 року, тому з цей дати суд присуджує аліменти. Згідно ст. 88 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу аліментів за один місяць. На підставі 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. ст. 10, 60, 88, 209, 210, 212-215 ЦПК України, , суд,-

Outcome: approved