Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

22.04.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до державного виконавця Молько Н.В. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначила, що 11.06.2013 року звернулась до виконавчої служби з виконавчим листом № 2/225/787/2013 від 03.06.2013 року, виданим Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1032 грн. щомісяця до досягнення донькою повноліття. 15.10.2013 року [PERSON] звернулась до державного виконавця Молько Н.В., оскільки [PERSON] пів року не сплачував аліменти та Молько Н.В. порадила їй звернутися в міліцію з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності у зв'язку з несплатою аліментів. 18.10.2013 року було порушено кримінальне провадження відносно [PERSON] 27.11.2013 справу було закрито. 25.11.2013 року [PERSON] знову звернулась до органів міліції з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності у зв'язку з несплатою аліментів. Однак [PERSON] надав квитанції про сплату аліментів на загальну суму 2000 грн. Молько Н.В. прийняла ці квитанції, хоча ця сплачена сума не відноситься до аліментів. [PERSON] знов звернулась до виконавчої служби за повним звітом про проведену роботі по стягнення аліментів з боржника. На думку позивача, зі звіту вбачається повна бездіяльність та халатність державного виконавця Молько Н.В. Тому позивач вважає, що з неї треба стягнути матеріальну шкоду, а сама суму аліментів, яку вона не отримала з вини державного виконавця в розмірі 6192 грн. та спричинену моральну шкоду, яку позивачка оцінює в розмірі 6000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник Державної виконавчої служби України в судовому засіданні позов не визнала, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Крім того надала суду свої письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що з 11.06.2013 року на виконанні у відділі державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2/225/787/2013 від 03.06.2013 року, виданого Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1032 грн. щомісяця до досягнення донькою повноліття, виконавче провадження ВП № 38447005. Копії постанови про відкриття провадження були надіслані сторонам 11.06.2013 року за вих.№ 13440, 13441. Заборгованість за виконавчим листом №2/225/787/13 від 03.06.2013 року станом на 01.04.2014 року складає 10274,40 грн., за виконавчим листом № 2/225/787/13 від 16.08.2013 року складає 4184,96 грн. Головним державним виконавцем Молько Н.В. виконувала свої посадові обов'язки щодо примусового виконання вказаних вище виконавчих документів, про що свідчать здійснені державним виконавцем заходи у виконавчому провадженні. Згідно ст.ст. 1166, 1173 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої влади та звернень учасників виконавчого провадження», при розгляді позовів фізичних осіб про відшкодування шкоди (збитків) заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і врахувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні державні органи Державного казначейства України. Згідно ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави, тобто, за рахунок коштів державного бюджету України. Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року №12-рп/2001 встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної виконавчої служби, їх посадовими та службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на зазначені вище органи державної влади. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2012 року, стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. З урахуванням зазначених норм законів, суд вважає безпідставними вимоги позивачки щодо відшкодування на її користь матеріальної шкоди, оскільки нею не доказана бездіяльність та незаконність дій державного виконавця. Крім того, у відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачкою не надано суду й доказів завдання їй з боку відповідача моральної шкоди, а також не доведено будь якими доказами заявлений нею розмір цієї шкоди. Тому суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 22, 625, 1166, 1173, 1174 ЦК України,

Outcome: dismissed