overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

23 вересня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 20 вересня 2011 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис №1157. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Від примирення сторони в судовому засіданні відмовилися, наполягаючи на розірванні шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з вересня 2015 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як пояснили сторони. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

23 вересня 2015 року заявник звернувся до суду з заявою про визнання спадщини - житлового будинку, загальною площею 44,9 кв.м., та господарських споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], смт. Дробишеве, Краснолиманський р-н, Донецька область та залишилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, відумерлою, та передачу її територіальній громаді Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області. Представник Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином ( а.с.22), в судове засідання не з»явився, однак надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви (а.с. 25). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином (а.с. 20), однак надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі (а.с.23). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою від 01.04.1988 року № 480, № 471 на праві власності належить житловий будинок загальною площею 44,9 кв.м. з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS], смт. Дробишеве Краснолиманського району Донецької області (а.с.5). [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до повідомлення Краснолиманської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та із заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався, тобто спадкоємці на її майно відсутні (а.с.24). Відповідно до ст.. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Стаття 1270 ЦК України встановлює шестимісячний строк для прийняття спадщини, який на момент розгляду справи закінчився, і в період якого спадкоємців на майно [PERSON] не встановлено. Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, поданої після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Крім того, згідно приписів ст. 278 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіпальній громаді за місцем відкриття спадщини, яким відповідно до ст.1221 ЦК України являється смт. Дробишеве на території Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області (а.с.7). Тому суд вважає заяву територіальної громади Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області про визнання спадщини відумерлою обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

23 вересня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.09.2015р. о 19 год. 36 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 22.09.2015р. о 19 год. 36 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого поведінка неадекватна. Дома був агресивним. Контакту малодоступний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

23 вересня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Ленінський р-н, вул.. Червоноармійська, 17-Б. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.09.2015 р. о 17 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.09.2015 р. о 17 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням рай. психіатра [PERSON] При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої контакт малопродуктивний, плаче, відчуває страхи, слухові омани сприйняття. Імпульсивна. Зламала двері. Не спить. Відмовляється від їжі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

23 вересня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД р-н, вул.. Червоного Казачества, 25/19. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.09.2015 р. о 13 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 22.09.2015 р. о 13 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що скарг не висловлює. Роздратований, негативі стичний. Звучать маячні ідеї відносини, збитку в адресу дружини [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

23 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 01 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносити між нею та відповідачем припинені з червня 2015 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також вказав, що на розірвання шлюбу згоден. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 255924, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 853. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

23 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач позов підтримала із підстав зазначених в ньому, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що Троянівською сільською радою Житомирського району Житомирської області 285 грудня 1999року, актовий запис №19 зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (дошлюбне Бойко) [PERSON]. [INFO] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження яких батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-6). Наявність порушення відповідачем своїх обовязків, як батька, утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

23 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому та просила стягувати з відповідача аліменти в сумі 500 гривень щомісячно до досягнення дитини повнолітнього віку. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти сплати аліментів в розмірі 500 гривень. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що Високопічською сільською радою Житомирського району Житомирської області 08 травня 1993 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (дошлюбне Пінчук) [PERSON], [INFO] (а.с.3). [PERSON] народилася 29 березня 2007 року в с.Садки, Житомирського району Житомирської області в свідоцтві про народження якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Дослідивши матеріали справи судом встановлено наявність порушення відповідачем своїх обовязків, як батька, утримувати свою неповнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, що є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

23 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 21 серпня 2004 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ними. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісність характерів та відсутності взаєморозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин, проживають сумісно. Подальше сімейне життя та збереження сімї вважає неможливим. Спору про розділ майна та місце проживання дитини немає. Позивач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 243536, виданого повторно 21 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Авдєєнко) [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2004 року, актовий запис №255. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО № 086223 виданого 10 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

23 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], який помер 27.08.2014. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], і позивач є єдиним спадкоємцем за законом. В звязку з тим, що позивач тривалий час лікувався, та не був обізнаний щодо процедури прийняття спадщини, тому пропустив встановлений законом строк у 6 місяців для подання заяви про прийняття спадщини, змушений звертатися до суду з даним позовом. Позивач до судового засідання, не зявився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання, не зявилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та згода з позовними вимогами. Дослідивши матеріали справи, у судовому засіданні були встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] його батько є [PERSON], актова запис № 2030 (а.с.8). Згідно свідоцтва про смерть 27 серпня 2014 [PERSON] помер (а.с.6). Так як, після смерті батька відкрилась спадщина, позивач звернувся до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з усною заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини (зворотний бік а.с. 6). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем докази, досліджені в судовому засіданні, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги той факт, що позивач пропустив встановлений законом строк з поважної причини оскільки він є юридично необізнаною особою та не знав, що повинен подати заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк. Суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визначити позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини два місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved