Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

22 березня 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Комунарів, 3; зобовязати Великоолександрівське відділення поліції Бериславського відділу поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Комунарів, 3. Позовна заява мотивована тим, що позивач э власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Комунарів, 3 (далі житловий будинок), в якому зареєстрований відповідач з 11 грудня 2012 року. 18 листопада 2014 року позивач придбав у відповідача житловий будинок згідно з договором купівлі-продажу, який було піддано державній реєстрації в Великоолександрівському БТІ внаслідок чого право власності відповідача на нього припинилось. Не зважаючи на це, відповідач не знявся з реєстраційного обліку і на даний його місцезнаходження не відоме. Щодо даного житлового будинку позивач отримує субсидію, а факт реєстрації відповідача чинитись у цьому перешкоди. В ньому проживає позивач із своєю сімєю і жодних домовленостей з відповідачем щодо користування та розпорядження ним досягнуто не було. Вважає, що попередній власник продавши йому житловий будинок втратив право користування ним і має бути виписаний з нього. Відзив на позов відповідачем не наданий. Під час розгляду справи заяви та клопотання від сторін не надходили. Ухвалою суду від 03 березня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаною позовною заявою без залучення третьої особи зазначеної у позові, оскільки підстав для такого залучення суд не вбачав, а відповідного клопотання від позивача не надходило. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведенні позивачем обставини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 18 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом та підданого державній реєстрації 18 листопада 2014 року за реєстраційним номером 504184365209, позивач придбав у відповідача у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Комунарів, 3 в якому на цій підставі він був зареєстрований в день укладення вказаного договору та проживає на теперішній час, що підтверджується записом в паспорті виданого на його імя позивача та записом в домовій книзі на вказаний житловий будинок. Із зазначеної домової книги також встановлено, що у житловому будинку був зареєстрований відповідач 12 грудня 2012 року, як його власник, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 листопада 2012 року, який на час розгляду справи не знятий з реєстрації. Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Комунарів, 3 складений 11 грудня 2012 року на імя відповідача. Відповідач не проживає за вказаною адресою протягом багатьох років, що підтверджується довідкою Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області від 16 березня 2018 року № 731. Згідно з розпорядженням селищного голови Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області від 17 лютого 2016 року № 20 назву вулиці «Комунарів», що знаходиться в смт. Велика Олександрівка перейменовано на нову назву «Вишнева». Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, не заперечувались сторонами, узгоджуються між собою та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу усунення перешкод у користуванні власністю, які врегульовані статтями 383, 391, 401 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі ЦК України), статтею 150 Житлового кодексу України від 29 листопада 2001 року (далі ЖК України), Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі Закон). Так, відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів свої сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до частини першої статті 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що власник майна має право вимагати від інших осіб усунення правових перешкод у користуванні належною йому власністю у випадку, якщо їх дії або бездіяльність щодо відповідного майна є неправомірними та порушують права власника. Суд установив, що позивач є власником житлового будинку, а отже він має право вимагати усунення перешкод у користуванні ним. Також право власності передбачає, що саме власник майна визначає коло осіб, яким слід надати право користування ним у порядку визначеному чинним законодавством. Це може відбуватись, зокрема шляхом надання згоди на реєстрацію у житловому будинку, що свою чергу передбачає і надання особі права користуватись ним. Зі змісту договору купівлі-продажу від 18 листопада 2014 року встановлено, що між його сторонами не було досягнуто згоди щодо надання відповідачу права користування житловим будинком після його відчуження, та інших доказів на спростування відповідних тверджень суду не надано. Відповідно до статті 150 ЖК України, статей 383, 401 ЦК України право користування чужим майном у особи може виникнути на підставі права власності щодо нього або на підставі сервітуту, який, в даному випадку, міг виникнути лише за умови відповідного волевиявлення власника майна. Вчинений сторонами правочин свідчить про те, що право власності відповідача щодо житлового будинку припинилось, а отже припинилось і його право користування ним. Інших домовленостей між сторонами не досягнуто, в тому числі і щодо сервітуту. Вимоги Закону зобовязують особу, право власності на житлове приміщення якої припинено, звернутись до органу реєстрації з заявою про зняття її з реєстраційного обліку за відповідною адресою, а отже бездіяльність особи, яка виявляється у невчиненні відповідних дій є неправомірною. Крім цього вказаний Закон передбачає можливість зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, порушені неправомірною бездіяльністю відповідача, оскільки власник майна при здійсненні користування ним обмежений волею відповідача, який не має щодо нього будь-яких прав. Отже, враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування ним, оскільки він втратив таке право із припиненням права власності щодо нього та не має такого права з інших підстав, що в свою чергу створює перешкоди позивачу у користуванні ним. Поряд з цим, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Вишнева (до 17 лютого 2016 року Комунарів), 3, тобто із зазначенням нової назви вулиці, що в свою чергу не буде виходом суду за межі позовних вимог, адже здійснено в їх межах та з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі ЦПК України). При цьому, позовні вимоги в частині зобовязання Великоолександрівського відділення поліції Бериславського відділу поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою не можуть бути задоволені, оскільки суд позбавлений можливості вирішувати питання про права та обовязки осіб, які не були залучені до участі у справі як відповідачі. Покладення відповідного обовязку на вказану особу з метою забезпечення можливості виконання судового рішення також є необґрунтованим, оскільки судове рішення щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до статті 7 Закону, є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої, частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору необхідно покласти на відповідача, оскільки позов задоволений, а позивач був змушений звернулась до суду внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача.

Outcome: partial