Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

22 травня 2014 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд, стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму відшкодування завданої майнової шкоди 7329,41 грн., витрати, пов'язані з оплатою послуг експерта 550 грн., моральну шкоду 5000 грн., стягнути з відповідача Одеської філії ПАТ УСК «Гарант-Авто» на свою користь суму відшкодування завданої майнової шкоди 18441,84 грн. та стягнути з обох відповідачів на свою користь суму судового збору 506,81 грн., мотивуючи це ДТП, яке мало місце 30.08.2013 р., внаслідок зіткнення його транспортного засобу марки «Тойота Камрі» д/н [NUMBER], яким керувала його невістка 3-тя особа [PERSON] і який зазнав значних механічних пошкоджень, суму яких було визначено експертним висновком та автомобілю марки «ВАЗ» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], якого постановою Овідіопольського райсуду від 30.09.2013 р. було визнано винним у скоєнні вказаного ДТП з накладенням штрафу у розмірі 340 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов і просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, просив суд, відмовити у його задоволенні, мотивуючи це обов'язком відшкодування позивачу [PERSON] всіх сум матеріальної шкоди, враховуючи моральну шкоду і витрати на проведення експертизи відповідачем Одеської філією УСК «Гарант-Авто», з якою у нього був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4680932, відповідно до умов якого ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну складає 50000 грн. Представник відповідача Одеської філії ПАТ УСК «Гарант-Авто» в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судових засідань двічі повідомлявся, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки з підписом про вручення судової повістки представника компанії та особистою розпискою зі штампом ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто», причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 38,39). 3-тя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, вважаючи його обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення - обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України вказує, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Однак, ст. 1194 ЦК України передбачено - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частина 2 статті 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає - якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.п. 3,4 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, які визнано винною у скоєнні ДТП. Умовами вказаної 22 статті зазначеного Закону передбачено, що при настанні страхового випадку - страховик відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 29 вказаного закону передбачає, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Суд встановив, що 30.08.2013 р. о 21:10 год., на проспекті М. Жукова в м. Одесі, відбулася ДТП за участю належного позичу на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з серії ВНС005265 автомобілю марки «Тойота Камрі» д/н [NUMBER], під керуванням 3-ої особи [PERSON] та автомобілю «ВАЗ» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], який, порушивши ПДР України, не врахував дорожні умови та не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Тойота Камрі», що підтверджується довідкою ДАІ від 30.08.2013 р. та постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 30.09.2013 р., якою водія [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищевказаної ДТП за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення 340 грн. (а.с. 6-8). Внаслідок ДТП, автомобілю позивача марки «Тойота Камрі» були спричинені механічні пошкодження, які були визначені експертним висновком № 5018 від 21.09.2013 р., згідно якого вартість відновлювального ремонту вказаного автомобілю складає - 25771,25 грн., вартість матеріальної шкоди, спричиненої [PERSON], як власнику автомобілю «Тойота Камрі» д/н [NUMBER], станом на 21.09.2013 р. складає - 18441,54 грн. (а.с. 9-27). Суд з`ясував, що на момент скоєння ДТП - відповідач застрахував свою цивільну відповідальність у ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4680932 від 02.11.2012 р. зі строком дії з 00:00 годин 02.11.2012 р. до 01.11.2013 р. на ім.`я [PERSON], відповідно до умов якого ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну складає 50000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 100000 грн. (а.с. 41). При чому, як відповідач [PERSON], так і представник ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» запрошувалися експертом на проведення оцінки пошкодженого а/м марки «Тойота Камрі», однак не з`явились у призначену дату, час і місце, що було відображено у висновку експерта та підтверджується письмовими повідомленнями телеграфом, надісланими на їхні адреси (а.с. 11 оборот,28,29). Суд встановив, що відповідач ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» була належним чином повідомлена про вищевказану ДТП і про настання страхового випадку, що підтверджується поясненнями позивача, відповідача [PERSON], який на вимогу страхової компанії надав їм пакет необхідних документів, які були витребувані представником ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» та 3-ої особи [PERSON], яка керувала пошкодженим внаслідок ДТП транспортним засобом марки «Тойота Камрі» д/н [NUMBER], який належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію т/з, а також підтверджується письмовим повідомленням судового експерта Федотова Ф.В. на адресу ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» про запрошення представника страхової компанії на огляд пошкодженого автомобілю марки «Тойота» д/н [NUMBER] на 10.09.2013 р. о 10:00 год. за адресою : м. Одеса, Тираспольське шосе, 16 СТО «Автоваз» зі штампом ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» про отримання вказаного повідомлення, на яке представник страхової компанії «Гарант-Авто» не з`явився, як і відповідач [PERSON], який пояснив суду , що в той час знаходився на роботі. Також, позивач та 3-тя особа [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, що неодноразово, телефоном зверталися до представників ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» з вимогою сплатити страхове відшкодування, яке відповідачами сплачено не було і ніяких рішень у наданні згоди чи відмови у виплаті страхового відшкодування позивач не отримував, що він підтвердив в судовому засіданні (а.с. 29). У зв'язку з викладеним суд вважає - відсутність рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування не може вважатися підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення таких виплат (страхового відшкодування, виплати), оскільки останнє може свідчити про зловживання страховиками ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» своїми правами та обов'язками та мати на меті навмисне затягування строків виконання своїх прямих зобов'язань перед позивачем [PERSON], що на думку суду, мало місце в даному конкретному випадку. Тобто, дії ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» щодо невиплати позивачу страхового відшкодування (виплати) - є навмисне затягування і бездіяльністю щодо фактичної відмови у виплаті страхового відшкодування. У зв'язку з запрошенням експерта, позивачем були понесені грошові витрати у сумі 550 грн., які були ним сплачені за проведення експертизи та надання експертного висновку (а.с. 30,31). Таким чином, враховуючи вищевказані норми діючого законодавства та страхову суму ліміту відповідальності на одного потерпілого, яка була чітко визначена ПАТ УСК «Гарант-Авто» у вищевказаному страховому полісі відповідача [PERSON] за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50000 грн., а сума відновлювального ремонту пошкодженого а/м марки «Тойота Камрі» складає 25771,25 грн., тобто не перевищує суму страхового ліміту, вказану суму належить у повному розмірі стягнути з відповідача ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» на користь позивача, а у стягненні матеріальної шкоди у розмірі 7329,41 грн. з відповідача [PERSON] слід відмовити. В той же час, на думку суду, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути вартість експертного висновку 550 грн. та моральну шкоду, яку на думку суду слід зменшити до 1000 грн., яку, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає обґрунтованою та достатньою позивачу [PERSON], враховуючи його моральні страждання. На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає необхідним присудити судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір 243,60 грн., а з відповідача ОФ ПАТ УСК «Гарант-Авто» судовий збір в сумі 257,71 грн.

Outcome: partial