Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

22 червня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ приміщення в користування, відкриття особового рахунку, вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою. Свої вимоги мотивують тим, що вони зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та мають право користування житловою площею в ній, проте їх проживання в одній квартирі з відповідачами неможливе. Квартира неприватизована. Позивачі проживають в квартирі, проте не сплачують комунальні та інші передбачені законом платежі. Сторони не мають спільного побуту, але відповідачі не бажають розділити особовий рахунок на квартиру та виділити жилу площу в користування. Відповідачі взагалі не надають доступу позивачам до квартири, чинять перешкоди в користуванні. Просять суд ухвалити рішення, яким: виділити позивачам в окреме користування приміщення житловою площею 11,4 кв. метри, місця загального користування залишити в спільному користуванні; відкрити окремий особовий рахунок на ім'я [PERSON] на кімнату, площею 11,4 кв. метри та 1/2 частину місць загального користування; вселити позивачів в спірну квартиру; зобов'язати відповідачів не чинити позивачам перешкод у користуванні жилими приміщенням та місцями загального користування. У судовому засіданні позивачі та представник позивача [PERSON] підтримали заявлені вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 71). Суд за згодою сторони позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони є наймачами квартири [ADDRESS] та зареєстровані в ній, що підтверджується довідкою форми № 3 від 19 червня 2015 року № 4051 (а.с. 4). Квартира неприватизована, складається з 2-х кімнат, житловою площею 28,6 кв. метри, загальна площа квартири - 44,56 кв. метри. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивачі просять виділити їм в користування окрему кімнату, площею 11, 4 кв. метри. Разом з тим, у спірній двокімнатній квартирі зареєстровані 9 осіб, і виділ у користування двом позивачам зазначеної кімнати призведе до порушення прав інших користувачів квартири. У такому випадку не підлягає задоволенню і вимога позивачів про відкриття окремого особового рахунку на ім'я [PERSON] на кімнату, площею 11,4 кв. метри та 1/2 частину місць загального користування. Згідно зі ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). У ст. 67 цього Кодексу вказано, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Крім того, така вимога заявлена безпосередньо до відповідачів, які не мають повноважень на поділ та відкриття особових рахунків по оплаті витрат та послуг. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 33 ЦПК України визначено, що замінити неналежного відповідача суд вправі лише за клопотанням позивача, яка заявлено не було. Порядок розподілу витрат на утримання квартири та житлово-комунальні послуги, за умови, що у квартирі мешкає декілька користувачів, та при наявності спору з цього питання, визначений Правилами користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45). Суд вважає, що підлягає задоволенню вимога позивачів про вселення в спірну квартиру та зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні нею. На підтвердження своїх доводів посилаються на письмові докази. У матеріалах справи міститься Висновок від 08 липня 2015 року ДІМ СДІМ 1-го відділу міліції по перевірці заяви [PERSON] У цьому висновку встановлено, що опитаний [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] пояснив, що він дійсно проживає за цією адресою з сім'єю. Він не дає ключі від квартири своєму брату через те, що не хоче, щоб разом з ним мешкав нерідний син [PERSON], який на його думку вживає наркотичні засоби, тому він хвилюється за свою сім'ю (а.с. 31). В іншому Висновку від 04 листопада 2015 року ДІМ СДІМ 1-го відділу міліції по перевірці заяви [PERSON] зазначено, що 15 жовтня 2015 року до чергової частини Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшла заява [PERSON], де вказано, що дядько не впускає його до квартири. При перевірці порушень громадського порядку виявлено не було, тому рекомендовано звернутись до суду (а.с. 68). З наданих документів та пояснень учасників судового розгляду вбачається, що між сторонами існує конфлікт щодо користування квартирою, і в зв'язку з цим позивачі не мають можливості мешкати в ній через перешкоди з боку відповідачів. За таких обставин, їх вимоги про вселення та усунення перешкод у користуванні підлягають задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: partial