Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

23.07.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на її користь середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні за період з 14.05.2014 року по 01.07.2015 року в розмірі 23796 грн. 26 коп., компенсацію за втрату частини заробітної плати за період з 28.01.2014 року по 01.07.2015 року в сумі 8165 грн. 51 коп. та моральної шкоди в сумі 2500грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 04.04.1985 року по 19.03.2014 працювала у відповідача та була звільнена в звязку зі скорочення чисельності штату працівників. На день звільнення з роботи відповідач не провів з нею остаточний розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі, в звязку з чим з відповідача за судовими рішеннями було стягнуто заборгованість, яка їй фактично була виплачена лише 01.07.2015 року. Оскільки дії відповідача щодо невиплати належної їй заробітної плати є неправомірними, то вважає, що є підстави для стягнення моральної шкоди, в зв'язку з перенесеними нею душевними стражданнями. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала у ПАТ Новоград-Волинський мясокомбінат та 19.03.2014 року була звільнена з роботи за скороченням (а.с.12,17). Судовим наказом від 28.01.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за жовтень-грудень 2013 року в розмірі 3458.22 грн.(а. с. 16). Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.05.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 2098 гривень 97 копійок, в тому числі: 580 грн. 49 коп. заборгованість за січень 2014 року, 1518 грн. 13 коп. - за березень 2014 року; грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за період з 10.02.2009 року по 19.03.2014 року в розмірі 5229 гривень 82 копійки; середній заробіток за весь затримки з виплати заробітної плати в сумі 1643 гривні 22 копійок, а всього - 8971 гривня 66 копійок (а. с. 13-15). \~\~\~\~ \~Статтею 116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Отже, у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач звільнена з роботи 19 березня 2014 року, виплата заборгованості із заробітної фактично проведена лише 01.07.2015 року. Згідно з наданою відповідачем довідкою (а. с. 18) середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення складала 60,86 грн., середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні за період з 14.05.2014 року (дата постановлення рішення суду) по 01.07.2015 року (день фактичного розрахунку) складає 23796,26 грн. (391 х 60,86), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), яка провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, і обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (ст.ст. 2,3 Закону). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації з урахуванням індексів інфляції з 28.01.2014 р. по 01.01.2015 р. (0,757 х 10786,68-сума несвоєчасно виплаченої заробітної плати а. с. 20,21,22), суд погоджується, що сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в даному випадку складає 8165,51 грн. Разом з цим, на підставі ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав\~ \~ призвели до моральних страждань, втрати\~ нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для\~ організації\~ свого життя. Вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 2500грн. суд вважає такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд погоджується з доводами позивача про заподіяння їй внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати моральної шкоди і вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнав позивач. Крім того, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial