Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

23 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10 березня 2010 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис №54. Вказувала на те, що від спільного шлюбу вони з відповідачем мають спільну малолітню дитину, доньку, - [PERSON], [INFO]. Зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, та вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, поновлювати шлюбні відносини не збираються, оскільки збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Посилалася на ті обставини, що спір стосовно місця проживання спільної малолітньої дитини та поділу спільно нажитого майна між нею та відповідачем на даний час відсутній. Тому просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до зали суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, також надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 10 березня 2010 року, між позивачем [PERSON] (а.с.4) та відповідачем [PERSON] (а.с.5, 6), був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис №54 (а.с.7). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину, доньку, - [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої сторони записані батьками дитини (а.с.8). У відповідності до положень ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З урахуванням вимог статті 112 Сімейного Кодексу України, судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, взято до уваги наявність спільної малолітньої дитини, ті обставини, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а також інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивачем [PERSON] у наданій до суду 13 січня 2017 року заяві про розгляд справи за її відсутності, заявлено вимогу про залишення за нею прізвища, взятого при реєстрації шлюбу, - «Правдун». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст.88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати по справі (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved