Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

22.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про усунення йому перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою. Справа судами розглядалась неодноразово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016 року попередні рішення судів в частині позовних вимог про вселення позивача в квартиру [ADDRESS] скасовані, а справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. Звертаючись до суду із позовом про вселення в квартиру [PERSON] посилався на те, що він, як власник квартири немає можливості користуватись нею та немає вільного доступу до квартири, оскільки його брат, співвласник квартири, відповідач [PERSON] змінив замки на вхідних дверях до квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив ухвалити рішення, яким вселити його у спірну квартиру. Пояснив, що спірна квартира перебуває у стані непридатному для проживання, відсутнє водопостачання, газопостачання, електропостачання. Він та відповідач у квартирі не проживають . Коли він звертався до суду із позовом про його вселення у квартиру , він не мав ключів від квартири та не мав можливості вільно зайти до квартири, але під час первісного розгляду справи судом першої інстанції , у червні 2015 року, відповідач віддав йому ключі від квартири, він вільно заходив до квартири і по необхідності користувався нею. Однак у жовтні 2015 року замки до квартири знову були змінені. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та пояснив, що ключі від квартири були передані позивачеві ще під час попереднього розгляду справи, у червні 2015 року, нових замків на вхідні двері спірної квартири він не встановлював. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 24.01.2014 року (а.с.8-9) сторони є власниками спірної квартири в рівних частках. В судовому засіданні встановлено , і цієї обставини не заперечував позивач, що під час попереднього розгляду справи у суді він отримав від відповідача ключі від вхідних дверей до квартири та користувався квартирою на власний розсуд. Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що саме на сторони покладений обов»язок надати докази у підтвердження заявлених ними позовних вимог чи заперечень. Як пояснив позивач у судовому засіданні він немає жодного доказу у підтвердження тієї обставини, що після передачі йому відповідачем ключів від спірної квартири він немає можливості зайти до квартири з тих, підстав,що відповідач у жовтні 2015 року змінив замок. Жодного доказу на підтвердження зміни замків у квартирі у жовтні 2015 року та позбавлення його можливості користуватись спірною квартирою з жовтня 2015 року позивач не надав. Суд не приймає як доказ щодо задоволення позовних вимог посилання позивача на його звернення до правоохоронних органів у 2014 році, оскільки сам позивач підтвердив у судовому засіданні , що у червні 2015 року він отримав від відповідача ключі від спірної квартири та користувався квартирою без будь-яких перешкод, а отже підстави на які він посилався на час звернення до суду 22 січня 2015 року на час розгляду справи відпали. Будь-яких інших підстав в обґрунтування позовних вимог про його вселення в квартиру позивач не наводив. Ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач звертався до суду із позовом про його вселення та усунення перешкод у користуванні спірною квартирою 22.01.2015 року. Перешкоди у користуванні квартирою, які існували на час звернення позивача до суду станом на час розгляду справи, після скасування рішення суду в цій частині касаційною інстанцією відпали, оскільки сам позивач підтвердив отримання ним ключів від спірної квартири від відповідача . Позивач, всупереч вимогам ст. 31 ЦПК України, до початку судового розгляду справи не змінював підстави задоволення його позовних вимог та не надав суду жодного доказу у підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу задоволення його позовних вимог, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed