Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

24.01.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідача Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікова Л.В . 27.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 27.02.2020 року. 27.02.2020 року закінчене підготовче судове засідання. До участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучена [PERSON] .Справа призначена до розгляду в судовому засідання на 26.03.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 26.03.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] тривалістю в два місяці з часу набрання рішенням законної сили. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 25 лютого 2015 року [PERSON] довіреністю уповноважив його представляти інтереси [PERSON] , у відповідних органах і організаціях, незалежно від організаційно-правової форми у тому числі з питань, пов`язаних з реєстрацією на ім`я [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 7.522 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району дніпропетровської області, яка належить [PERSON] , на праві приватної власності на підставі Держаного акту на право власності на землю серії ІІ-ДП № 113717, виданого на підставі рішення сесії Водянської сільської ради від 06.03.2001 року за № 94-15/ХХІІІ і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 501. Довіреність видана терміном на 5-ть років і була дійсною до 25.02.2020 року. В подальшому, приблизно 3-4 січня 2020 року у зв`язку з тим, що строк вищевказаної довіреності закінчується 25.02.2020 року та з метою складання нової довіреності з гр. [PERSON] , щодо продовження користування вищезазначеною земельною ділянкою, він намагався зустрітись із гр. [PERSON] , однак в Малоолександрівській сільській раді Верхньодніпровського району, на території якої проживав [PERSON] , йому повідомили, що [PERSON] , помер [INFO] . 05 січня 2020 року було встановлено співмешканку [PERSON] , [PERSON] , яка, під час зустрічі з нею надала йому нотаріально посвідчений письмовий заповіт [PERSON] , від 25.02.2015 року та повідомила, що даний документ передати йому на час смерті [PERSON] , вона не мала змоги через відсутність з ним будь-якого зв`язку. Оглянувши вказаний документ йому стало відомо, що [PERSON] , 25.02.2015 року склав письмовий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савельєвою Г.В., та яким заповів йому [PERSON] , земельну ділянку, площею 7.522 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району дніпропетровської області, яка належить [PERSON] , на праві приватної власності на підставі держаного акту на право власності на землю серії ІІ-ДП № 113717, виданого на підставі рішення сесії Водянської сільської ради від 06.03.2001 року за № 94-15/ХХІІІ і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 501. 11.01.2020 року він звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою державного нотаріуса від 11.01.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, що й стало причиною звернення до суду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Також пояснили, що позивачеві не було відомо ні про смерть [PERSON] ні про складання ним заповіту. За даних підстав позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідач, представник Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Письмових пояснень суду не надала. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, пояснивши. що вона не претендує на дану спадщину. З померлим вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Після його смерті у належному йому будинку вона бувала дуже рідко. Дійсно в січні цього року до неї звернувся позивач. Вони разом в будинку її покійного чоловіка знайшли заповіт на ім`я позивача, який вона добровільно віддала позивачеві і не перечує проти встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті проживав у с. Дубове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 25.02.2015 року приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савельєвою Г.В,, зареєстрований в реєстрі за № 228, відповідно до якого земельну ділянку, площею 7.522 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належить [PERSON] , на праві приватної власності на підставі держаного акту на право власності на землю серії ІІ-ДП № 113717, виданого на підставі рішення сесії Водянської сільської ради від 06.03.2001 року за № 94-15/ХХІІІ і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 501, заповів позивачеві [PERSON] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина в тому числі і у вигляді вищезазначеної земельної ділянки (паю ) . 11.01.2020 року позивач звернувся до Державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою державного нотаріуса від 11.01.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса. З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення його порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не знав про його смерть та про наявність заповіту на його ім`я. Судом встановлено, що [PERSON] , не був членом сім`ї позивача , не проживав з позивачем в одній місцевості. А взаємовідносини між позивачем та померлим будувались на підставі виданої померлим довіреності щодо управління належною [PERSON] , земельною ділянкою, строк чинності якої мав закінчитись 25.02.2020 року, що підтверджуються копією довіреності. Дані обставини підтверджуються пояснененями третьої особи [PERSON] ,. яка пояснила, що лише в січні 2020 року вона надала позивачеві заповіт, складений на належну померлому [PERSON] , земельну ділянку (пай) На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. В свою чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З матеріалів спадкової справи № 462/2015 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] ,. звернувся лише позивач [PERSON] . Тобто позивач є єдиним спадкоємцем , який бажає прийняти спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] . Також матеріали спадкової справи містять заявлену претензію кредитором ПАТ «Ідея Банк». До звернення [PERSON] ,. із заявою про прийняття спадщини спадкова справа після смерті [PERSON] ,. не відкривалась, відповідно нотаріус також не мала можливості повідомити спадкоємця за заповітом про наявність спадкової справи відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оскільки у нотаріуса також були відсутні відомості про смерть спадкодавця [PERSON] . За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того, виходячи з того, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , і будь-яка інша особа не претендує на спадщину, що залишилась після його смерті. Відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності та право власності позивача на майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в два місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, виходячи із заявлених позовних вимог, який буде достатнім для звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved