Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

22 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, в обґрунтування якого, послався на таке: за рішенням виконавчого комітету Первомайської районної ради народних депутатів Харківської області від 11.04.1986 року № 181 його матері [PERSON] на сімю з чотирьох осіб був наданий ордер на житлове приміщення № 020064 від 14 квітня 1986 року, а саме на однокімнатну квартиру за адресою: Харківська область, місто Первомайський, ? м-н.[ADDRESS]. В 1990 році мати зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на Кривосвітличну. На даний час в спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] в якості вітчима, а відповідач [PERSON] в якості сина, за зазначеною вище адресою, але тривалий час більше 2-х років там не мешкають. В 2014 році мати позивача померла і у звязку із цим була знята з реєстрації в спірній квартирі, а відповідачі хоча і виїхали з квартири,зібравши речі, але до цього часу залишилися в ній зареєстрованими. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідачів та не може оформити субсидію на ці послуги. Вважає, що відповідно до ст. 71,72 ЖК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від представника третьої особи надійшов лист з проханням розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позову.Відповідачі до судового засідання не прибули, хоча були належним чином сповіщені про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надали. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: рішенням виконавчого комітету Первомайської районної ради народних депутатів Харківської області від 11.04.1986 року № 181 матері позивача [PERSON] на сімю з чотирьох осіб був наданий ордер на житлове приміщення № 020064 від 14 квітня 1986 року, що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення, оригінал якого знаходиться у ВК Первомайської міської ради Харківської області (а.с.12), а саме на однокімнатну квартиру за адресою: Харківська область, місто Первомайський, ? м-н.[ADDRESS]. В 1990 році мати позивача зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на Кривосвітличну. На даний час в спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] в якості вітчима, а відповідач [PERSON] в якості сина, що вбачається з наданої довідки від 05.03.2018 року за № 1384, виданої відділом ЖКГ ВК Первомайської міської ради (а.с.10), але тривалий час більше 2-х років там не мешкають, згідно акту від 16.03.2018 року, складеного комісією в складі майстра РІС [PERSON], економіста по ДПР [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON]В.(а.с.9). В 2014 році мати позивача померла і у звязку із цим була знята з реєстрації в спірній квартирі, а відповідачі хоча і виїхали з квартири,зібравши речі, але до цього часу залишилися в ній зареєстрованими. Позивач не має можливості отримати субсидію зі сплати комунальних послуг, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобовязана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідачі, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше року, визначили для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст.ст.71,72 ЖК України за особами зберігається право на житлову площу протягом півроку, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту від 16.03.2018 року, складеного комісією в складі майстра РІС [PERSON], економіста по ДПР [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON]В.( а.с.9), що в спірній квартирі відповідачі не мешкають більше двох років. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідачів без поважних причин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved