Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

23 липня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони від жовтня 2007 року перебувають у шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер. Дитина мешкає разом з позивачем. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини разом з нею (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, а відповідач - не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 27.10.2007 р. (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку: [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем (а.с. 6). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від 01.04.2014 р. сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 1 статті 160, частиною 1 статті 161 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що місцем проживання дитини сторін за їх обопільною згодою є місце проживання позивача ([ADDRESS]). Позивач має добрі побутові умови, працевлаштована. Ураховуючи встановлені факти, а також позицію відповідача, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову і в частині визначення місця проживання дитини. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved