Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

22.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Універсальна Біржа «Південь», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якій просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 03 грудня 1999 року між нею [PERSON] (дошлюбне прізвище Місюкевич) та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири на Універсальній Біржі «Південь», зареєстрованого КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.02.2000 року за реєстровим № 15935, без подальшого нотаріального посвідчення зазначеного договору. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації». На сьогоднішній момент позивач володіє і користується спірною квартирою, веде господарство, сплачує необхідні платежі, однак нотаріально посвідчити зазначений договір, вона не має можливості, оскільки договір не був засвідчений нотаріально. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання представник позивачка не зявилася, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» редакції №7 від 16 лютого 2017 року, причину неявки не повідомила. Представник третьої особи до судового засідання неодноразово не зявлявся, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Взявши до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.1999 року на Універсальній Біржі «Південь» між [PERSON] з однієї сторони, та Місюкевич (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 557 квартири [ADDRESS], зареєстрованого КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.02.2000 року за реєстровим № 15935 без подальшого нотаріального посвідчення. При укладанні договору купівлі-продажу від 03.12.1999 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі позивач сплатив відповідачам ціну договору в повному обсязі, про що зазначено у договорі, а відповідачка передала позивачу предмет договору купівлі-продажу квартиру. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній момент позивач [PERSON] володіє і користується спірною квартирою, веде господарство, сплачує необхідні платежі та має намір розпорядитися належним їй майном. Проте нотаріально посвідчити зазначений договір, вона не має можливості. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна № 557 квартири [ADDRESS] було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивач добросовісно помилявся щодо відсутності необхідності його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку, що дана позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного суд вважає за можливе позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вимоги щодо стягнення судового збору не заявлялось. На підставі викладеного,

Outcome: approved