Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

23.12.2019р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] (подана через представника адвоката Стрижака Є.Ю., який діє на підставі ордеру від 06.12.2019р. а.с. 9) до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп») про відшкодування майнової шкоди, у якій позивач третіми особами визначив [PERSON] і [PERSON] (а.с. 1-7.) Ухвалою судді Наумової О.С. від 24.12.2019р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 59). Після усунення позивачем недоліків шляхом сплати судового збору (а.с. (61-62) ухвалою судді Наумової О.С. від 09.01.2020р. відкрите провадження по справі та відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 63-64). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.07.2016р. о 13 год. 15 хв. сталася ДТП за обставинами якої [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ-210930», р.н. [NUMBER] , рухався на перехресті вул. Запорізьке шосе та вул. Панікахи в м. Дніпропетровську, де виїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Хюндай», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , після чого автомобіль «Хюндай» продовжив некерований рух праворуч та здійснив наїзд на транспортний засіб «ВАЗ-2104», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що слідував в попутному напрямку. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2016р. у справі №201/11870/16-п [PERSON] визнано невинним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутністю складу правопорушення. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2016р. у справі №201/11871/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Однак постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2016р. скасована, а провадження у справі відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення. Експертним висновком № 18/10.1-49 від 01.09.2016р. встановлено наявність вини у діях водія автомобіля ВАЗ-210930 Михайлова В.М., які не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 (є) та 8.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною ДТП, які зумовили для [PERSON] аварійну ситуацію. Так само, експертним висновком № 5/10.1/158 від 03.04.2018р. встановлено наявність вини у діях [PERSON] 15.09.2016р.\~позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~ [PERSON] \~про стягнення\~майнової шкоди,\~завданої наслідками\~ДТП.\~Рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~27.02.2019р.\~по справі\~№ 201/13055/16-ц\~позовні вимоги\~задоволені частково,\~стягнуто з\~ [PERSON] \~майнову шкоду\~в сумі\~68\~675,91\~грн.,\~з урахуванням\~ступеню вини\~кожного учасників\~ДТП (70\~%\~ [PERSON] \~і 30 % [PERSON] ). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019р. по справі № 201/13055/16-ц рішення суду першої інстанції скасовано через те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладено на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування. В іншій частині рішення суду першої інстанції не спростовано. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ-210930 Михайлова В.М. застрахована ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» згідно з полісом АЕ №7930791, тому позивач пред`явив цей позов безпосередньо до [PERSON] . Висновком експертного дослідження автотоварознавця №3913 від 25.07.2016р. встановлено, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Hyundai Н-1», д.р.н. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 98\~108,44 грн. 02.09.2016р. [PERSON] звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» з вимогою про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є [PERSON] , проте відповіді не отримав. 05.12.2019р. позивач повторно звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» з вимогою про відшкодування шкоди, але його вимога залишилася без реагування. На підставі викладеного, просив стягнути з ПрАТ УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» 98\~108,44\~грн. матеріальної шкоди, компенсувати судові витрати у вигляд судового збору і витрат на проведення експертизи. Відповідач з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» позовні \~вимоги не\~ визнав.\~05.02.2020р.\~надавав відзив\~на позовну\~заяву (а.с. 67-117), в якому не погодився з тим, що він має відшкодовувати матеріальну шкоду, оскільки позивач не подав заяву про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для виплати страхового відшкодування згідно з п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказує, що 18.07.2016р. [PERSON] звернувся до страховика і надав письмові пояснення потерпілого щодо події. На виконання\~вимог п. 34.2.\~ст.\~34\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01.03.2018р. страховиком оглянуто автомобіль «Hyundai Н-1», д.р.н. [NUMBER] , складено протокол огляду, який підписаний потерпілим [PERSON] без зауважень. В контексті наведеного звернув увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018р. по справі № 910/7449/17 про те, що закріплене в положеннях п.п. 38.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню. Отже, позивач (потерпілий) відповідно до п.п. 1.3 ст. 3 Закону не скористався своїм правом на подання страховику заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. А згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 р. у справі № 753/5293/16 зазначений у п.п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України Про ОСЦПВ» строк є присічним і поновленню не підлягає. 09.10.2018р. страховик листом № 6328 прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону, оскільки станом на 03.10.2018р. потерпілим не було подано заяву про страхове відшкодування. \~ \~ \~ \~ 09.12.2019р. страховик листом № 16-74468-1 за наслідками розгляду вимоги від 05.12.2019р. також відмовив у виплаті страхового відшкодування з аналогічних підстав. На підставі зазначеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача 19.02.2020р. надав відповідь на відзив (а.с. 138 - 142), у якій наполягав на задоволенні позовних вимог, відмітивши, що відповідач як на підставу відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) посилається на пп. 37.1.4. ст. 37 Закону у зв`язку із неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, наводячи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2018р. по справі №753/5293/16, про те, що цей строк є присічним і поновленню не підлягає. Однак, до позову позивач долучив доказ надіслання ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» вимоги [PERSON] від 02.09.2016р. про відшкодування шкоди, на яку позивач відповіді не отримав і відповідачем ці докази у відзиві не спростовані. Окрім того, відповідач зазначає, що 09.10.2018р. листом №6328 прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4. ст. 37 Закону, оскільки станом на 03.10.2018р. потерпілим не подано заяву про страхове відшкодування. Проте позивач рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не отримував, а тому й не міг його оскаржити, а відповідач доказу надсилання цього рішення також не надав. Від третьої\~особи -\~ [PERSON] 17.12.2019р. надійшла заява (а.с. 126-127), у якій він не погодився із заявленим позовом, просив врахувати, що стосовно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите апеляційним судом, пр цьому висновок експерта від 01.09.2016р. № 18/10.1-49 судом визнаний неналежним доказом. А висновок автотехнічної експертизи експерта Дніпропетровського НДІКЦ МВС України від 03.04.2018р. № 5/10.1/158 не підписаний експертом. Від третьої особи [PERSON] , якому ухвала про відкриття провадження була надіслана судом, відзив (пояснення) протягом строку розгляду справи не надходили і конверт повернувся на адресу суду у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с. 150-151). Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи встановлено, що 17.07.2016р. о 13 год. 15 хв. по вул. Запорізьке шосе та вул. Панікахи в м. Дніпропетровську сталася ДТП за участю водія транспортного засобу ВАЗ-210930, р.н. [NUMBER] , [PERSON] , водія транспортного засобу «Хюндай», р.н. [NUMBER] , [PERSON] , та водія транспортного засобу «ВАЗ-2104», р.н. [NUMBER] , [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 128-131). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно [PERSON] також закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення (а.с. 132-133). Відповідно до полісу №АЕ/7930791 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.04.2016р., що діяв з 15.04.2016р. до 14.04.2017р. цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ-210930», д/н [NUMBER] , [PERSON] застрахована ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» (а.с. 72). Згідно з Висновком експертного дослідження автотоварознавця №3913 від 25.07.2016р. вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Hyundai Н-1», д.н. [NUMBER] , становить 98\~108,44\~грн. (а.с. 10-18). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019р. по справі № 201/13055/16/ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 68\~675,91 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження та судової експертизи в розмірі - 2\~305,97 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019р. скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Мотивуючи своє рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з такого. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо\~його цивільно-правова\~відповідальність застрахована,\~Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 04.07.2018р.\~у справі\~№ 755/18006/15-ц\~(провадження\~№ 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Тому ухвалюючи рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача 68 675,91 грн. майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, з огляду на наступне. Встановивши, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» та [PERSON] у ПрАТ «УПСК», суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду № 14-176цс18 від 04.07.2018р., постанові Верховного Суду № 61-32208св18 від 20.03.2019р. та постанові Верховного Суду № 61-12605св18 від 24.04.2019р. За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи встановлено, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 128-131). При розгляді цієї справи суд дійшов висновку про неналежність доказу - висновку експерта від 01.09.2016р. № 18/10.1-49 [PERSON] , оскільки він зроблений виключно на даних наданих [PERSON] . Постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. лише встановлює відсутність вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП з огляду на недоведеність обставини порушення останнім пункту 8.7.3 (е) ПДР та не спростовує наявність вини відповідача у завданні майнової шкоди. Як видно з установлених у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019р. по справі № 201/13055/16/ц обставин, які перевірені апеляційним судом на предмет законності і обґрунтованості в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України), судом апеляційної інстанції не спростовані обставини щодо наявності заподіяної шкоди позивачеві внаслідок винних дій [PERSON] . При цьому у цій справі не прийнято як допустимий доказ висновок автотехнічної експертизи експерта Дніпропетровського НДІКЦ МВС України [PERSON] від 03.04.2018р. № 5/10.1/158 (призначеної судом під час розгляду справи), оскільки він не підписаний експертом. І тому, питання вини відповідача у майновій шкоді заподіяній позивачу, питання встановлення причино-наслідкового зв`язку між порушенням водія (або водіїв) Правил дорожнього руху, суд вирішував на підставі пояснень сторін, свідчень [PERSON] та інших матеріалів справи. у т.ч. відповіді КП «Дніпродорсервіс» ДМР №452 від 25.08.2016р. про режим роботи світлофорного об`єкта та дійшов висновку, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 21093» [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п.8.7.3. («е») та 8.10 Правил дорожнього руху. Технічна можливість, при заданому механізмі пригоди, уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai H1» для водія автомобіля ВАЗ 21093 [PERSON] М. визначалася виконанням ним вимог п.п. 8.7.3. («е»)та 8.10 Правил дорожнього руху і в нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх. Оскільки рух транспортного засобу на жовтий сигнал світлофору заборонений, то дії водія автомобіля «ВАЗ 21093» [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 («е») та 8. 10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. У той же час, водій [PERSON] мав би діяти згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху, чого не зробив, а саме, під час проїзду перехрестя вул. Запорізьке шосе вул. Панікахі у м. Дніпрі вжити відповідні заходи щодо зменшення швидкості руху або безпечного об`їзду перешкоди у вигляді транспортного засобу «ВАЗ» під керуванням [PERSON] . При цьому, водію [PERSON] слід було врахувати, що це рівнозначне перехрестя, його автомобіль більший за розміром, вугол його зору зліва був обмежений невстановленим автомобілем «ВАЗ». Отже, всі перелічені факти дають суду можливість зробити висновок, що водій [PERSON] не вжив усіх можливих заходів задля уникнення зіткнення на перехресті. Між тим, порушення допущені [PERSON] (п.п.8.7.3. («е») та 8.10 ПДР) є більш суттєвими, такими, що знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Ступінь вини водіїв визначена як 70 % - у відповідача [PERSON] і 30 % - у позивача [PERSON] , а тому суд стягнув з [PERSON] на користь власника автомобіля «Hyndai Н1» [PERSON] пропорційно визначеного ступеню вини суму вартості матеріального збитку КТЗ 68\~675,91\~грн. (98\~108,44 грн. х 70%). Разом із тим, означена ступінь вини водіїв (70%/30%) не може братися до уваги при розгляді спору зі страховиком при визначення належної до сплати суми страхового відшкодування, оскільки правовідносини щодо порядку і підстав виплати страхового відшкодування регулюються нормами спеціального закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як встановлено судом і не заперечується відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» позивач наступного дня після ДТП (17.07.2016р.), а саме - 18.07.2016р. звернувся до нього з письмовими поясненнями потерпілого щодо події (а.с. 73-74). Згідно із п. 34.2. ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. До відзиву відповідач надав протокол огляду автомобіля «Hyundai Н-1», д.р.н. [NUMBER] від 21.07.2016р, який складений у присутності [PERSON] , представником страховика ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» Білого О.П. Варто відмітити, що відповідач у відзиві вказує, що автомобіль «Hyundai Н-1», д.р.н. [NUMBER] , оглянутий 01.03.2018р., проте протоколу огляду за цю дату до відзиву не додав. 21.07.2016р. ПП «Центр судових експертиз та оцінки» в особі оцінювача [PERSON] на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» складено звіт № 21071602 (дата оцінки 06.10.2016р.), яким визначна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Н-1», д.р.н. [NUMBER] , з урахуванням КФЗ в сумі 93\~056,57\~грн. (а.с. 84-88) \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Проте суд не може прийняти указаний звіт оцінювача [PERSON] , який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача № 5541 від 15.12.2007р., виданого ФДМУ й УЦПЗ «Експерт сервіс», посвідчення про підвищення кваліфікації від 11.02.2016р., оскільки означений звіт не є висновком експерта, який має відповідне кваліфікацію експерта з правом проведення експертиз з визначення розміру збитку заподіяного власникові транспортного засобу, а у відповідності до вимог ст.ст. 72, 76, 106 ЦПК України належним і допустимим доказом для суду є висновок експерта. На думку ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» відсутні передбачені законом підстави для виплати стразового відшкодування, оскільки позивач не звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП (17.07.2016р.). Згідно із п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про ОСЦПВ» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із п. 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Як свідчать матеріали справи, 02.09.2016р. (тобто, через два місця після ДТП) [PERSON] направив на адресу ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» вимогу про відшкодування шкоди, надавши висновок експертного дослідження автотоварознавця № 3913 від 25.07.2016р. та експертний висновок № 18/10.1-49 від 01.09.2016р., що підтверджується описом вкладення за 02.09.2016р. із штампом та підписом працівника підрозділу спеціального зв`язку та накладною № 4904009315446 від 02.09.2016р. «Укрпошти» (а.с. 54). 03.10.2018р. ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» складено страховий акт № 1600000074468 про відмову у виплаті страхового відшкодування. ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» до відзиву надано лист за № 6328 від 09.10.2018р., яким позивача повідомлено про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки станом на\~03.10.2018р. потерпілим не подано заяву про страхове відшкодування (а.с. 108). 05.12.2019р. позивач повторно направив на адресу ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» вимогу про відшкодування шкоди, надавши висновок експертного дослідження автотоварознавця № 3913 від 25.07.2016р., експертний висновок № 18/10.1-49 від 01.09.2016р. та експертний висновок № 5/10.1/158 від 03.04.2018р., що підтверджується описом вкладення за 05.12.2019р. із штампом та підписом працівника підрозділу спеціального зв`язку та накладною № 4910109209733 від 05.12.2019р. «Укрпошти» (а.с. 55). ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» до відзиву надано лист за № 16-74468-1 від 09.12.2018р., яким повідомлено про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4. ст. 37 Закону, оскільки станом на\~05.12.2019р. потерпілим не подано заяву про страхове відшкодування (а.с. 109). Отримання рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачем заперечується, а доказів надсилання позивачеві страхового акта та обох листів про відмову у виплаті страхового відшкодування страховик до відзиву не надав. Отже, з установлених судом обставина видно, що відповідач жодними доказами не спростував факт не отримання ним вимоги позивача від 02.09.2016р. Також не зрозумілим є те - з яких підстав страховик склав страховий акт саме 03.10.2018р. тобто через два роки після повідомлення про ДТП і також надав до відзиву лист за № 6328 від 09.10.2018р., яким повідомив позивача аж через два роки про відмову у виплаті страхового відшкодування, при тому, що жодних заяв від позивача після 02.09.2016р. і до 03.10.2018р. не надходило. З урахуванням встановлених обставин, суддя не приймає твердження страховика про те, що позивач не скористався своїм правом на подання страховику заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, серед іншого, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 14-176 цс 18. У пункті 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня\~отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» протягом 10-ти робочих днів після отримання повідомлення про ДТП (18.07.2016р.),\~а саме\~21.07.2019р., направило осіб, для визначення розміру шкоди, які склали протокол огляду пошкодженого транспортного засобу та визначили вартість заподіяної шкоди у ДТП в сумі 93\~056,57 грн., що свідчить про виконання страховиком вимог п. 34.2 ст. 34 Закону (а.с. 88) . Разом із тим, після того з боку страховика не було вчинено жодних дій, направлений на виплату страхового відшкодування, не дивлячись на те, що позивач через два місця після ДТП звернувся до страховика із такою вимогою, що страховиком не спростовано. Згідно зі п.п. 36.1., 36.2., 36.4. ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial