Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

23.05.2019 року [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 30.07.2002р. У даній квартирі зареєстрований [PERSON] , який там не проживає, не здійснює оплату за комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири. Також зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.11.2017 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано і в якому зазначено, що вони проживають окремо із вересня 2013 року і не ведуть спільне господарство, а тому змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. Відповідачем 07.06.2019 подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що спірна квартира [ADDRESS] набута подружжям у власність після реконструкції у травні 2017 року та право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради. Також зазначає, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] - відмовлено. Вважає позов безпідставним, а тому просить відмовити у задоволенні позову. 18.06.2019 позивачем подано відповідь на відзив в якому зазначає, що квартира є власністю [PERSON] , а тому вона вправі звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 19.06.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] ., яка діє на підставі довіреності від 29.10.2018 /арк.спр.42/ позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посили позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача [PERSON]., яка діє на підставі ордеру від 19.06.2019 /арк.спр.44/ в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, просили відмовити в позові з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. Заслухавши думку позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Суд встановив такі обставини справи. [PERSON] та [PERSON] є колишнє подружжя та перебували у шлюб з 06.11.1993 року і до 07.11.2017 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського суду м.Львова від 07.11.2017 року /арк.спр.10/. Відповідно до договору дарування квартири від 30 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, Попович Г., зареєстрованого в реєстрі за №991, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] Згідно із п.2 договору квартира складається з трьох кімнат житловою площею 36, 6 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири 46, 2 кв . м . Комора в підвалі 16, 8 кв.м./арк.спр.7/ Як вбачається з свідоцтва про право власності на квартиру від 23.05.2007 року № 338-Ж-Ш, виданого на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] В цілому квартира складається з чотирьох житлових кімнат, площею 72, 2 кв.м. Загальна площа квартири 98 , 3 кв.м. Комора в підвалі площею 19,4 кв.м./арк.спр.9/. Таким чином, матеріалами справи підтверджується той факт, що спірна квартира [ADDRESS] за час перебування сторін у шлюбі була реконструйована, оскільки згідно договору дарування від 30.07.2002 року загальна площа квартири становить 46,2 кв.м., а згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 23.05.2007 року загальна площа квартири становить вже 98,3 кв.м. Право власності на таку було зареєстровано на ім`я позивача під час перебування її у шлюбі з відповідачем. Дані обставини встановлені постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2018 року /арк.спр.29-37/. Сторони у справі також визнали той факт, що квартира реконструювалася одночасно з добудовою нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] з 2003 по 2010 роки під час перебування у шлюбі. Суд критично оцінює пояснення позивача про те, що реконструкція квартири здійснювалася за її кошти, т.я. на підтвердження такої позиції не подано жодного доказу. Позивачем, як підтвердження своїх позовних вимог надано суду довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданої ЛКП «Янів - 405» за № 1065 від 18.05.2019 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] передана у власність [PERSON] загальною площею - 98,30 кв.м. та складається з чотирьох кімнат житловою площею 72, 20 кв.м. В даній квартирі зареєстровано 4 осіб : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /арк. спр.11/ та акт ЛКП «Янів-405» № 127 від 18.05.2019 року про те, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , там не проживає /арк.спр.12/ Позивач не заперечує факту, що він тимчасово проживає за адресою [ADDRESS] , який належить на праві власності його сестрі. Ключі від спірної квартири він має і такі знаходяться в офісі, який примикає до будинку та вихд з офісу можливий через балкон до квартири. Отже, з вересня 2018 року - часу постановлення рішення апеляційним судом жоних змін, окрім наявності акту про фактичне непроживання відповідача з вересня 2018 і до травня 2019 за спірною адресою, до матеріалів не додано. Позивачем та її представником не доведено факт не проживання відповідача у спірній квартирі, т.я. батько спілкується з дітьми, офіс у якому працюють сторони і належить їм на праві власності примикає до будинку, де занаходиться квартириа. Разом з тим позивачем та її представником не доведено належними та допустими доказами факт того, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин, що відповідачу не чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою. Несплата відповідачем комунальних платежів не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, оскільки позивач не позбавлена права на стягнення сплачених нею коштів з відповідача на її користь. До того ж позивач зверталася до суду з позовом про стягнення комунальних послуг з відповідача, однак рішенням від 30 листопада 2017 року Шевченківського районного суду м.Львова у задовленні позову відмовлено. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що реєстрація [PERSON] у спірній квартирі перешкоджає їй вільно володіти та користуватися належною їй на праві власності квартирою. Також суд встановив та не заперечується сторонами, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа №466/6394/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, де, зокрема, однією із заявлених позовних вимог є визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі. Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи,, оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed