Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

23.03.2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/5 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] її батька - [PERSON] . В позовній заяві позивач посилалася на те, що 17 січня 2002 року члени Пологівської товарної біржі «Агропром- Інвест» [PERSON] , як продавець, та батько позивачки - [PERSON] , як покупець, склали договір про те, що продавець продав, а покупець купив 1/5 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» за реєстраційним номером ГН-8. Державну реєстрацію даного договору було проведено органом, який проводив державну реєстрацію договорів щодо відчуження, міни нерухомого майна - Пологівське бюро технічної інвентаризації. Договір купівлі-продажу було зареєстровано на паперових носіях книга № 15 реєстровий № 4823 від 22 січня 2002 року. Біржове оформлення договору було обрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному на той час законодавству. [INFO] батько позивача, [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.08.2020 року серія [NUMBER] . 19 лютого 2021 року позивач виготовила технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . 05.03.2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 05.03.2021 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. за результатом розгляду документів, наданих позивачем для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Отже, єдиним правовстановлюючим документом на вищезазначений будинок на сьогоднішній день у позивача є договір купівлі-продажу, укладений та зареєстрований на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест». Товариство з обмеженою відповідальністю Пологівська товарна біржа «Агропром-Тнвест» була ліквідована у зв`язку з банкрутством 28 квітня 2006 року. Відсутність правовстановлюючих документів на будинок перешкоджає [PERSON] оформити спадщину після померлого батька [PERSON] . Таким чином, [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 30.03.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання на 21.04.2021 року. У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, направила клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечує. Третя особа Приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Тетяна Миколаївна в судове засідання не з`явилася, направила до суду свої письмові пояснення, в яких просила розглянути справу без її участі, з заявленими позовними вимогами не погоджується. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.08.2020 року, виданого Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.12). [PERSON] був батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 20.03.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.10). 16.10.1993 року позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 11.12.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.11). За життя [PERSON] склав заповіт від 27.01.2020 року, що був посвідчений Демченко Т.М., приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде йому належати на момент смерті, він заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.27-28). 17.01.2002 року батько позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, за яким він купив 1/5 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Вказаний договір було зареєстровано на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» за реєстраційним номером ГН-8, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення (а.с.18). Біржове оформлення договору було обрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному на той час законодавству. 19.02.2021 року позивач виготовила технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-16). Як спадкоємець за заповітом, 05.03.2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, нотаріус постановою від 05.03.2021 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі продажу (а.с.19). До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу N 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Важливу роль у вирішенні конкретних питань, пов`язаних із застосуванням положень Конвенції, відіграє практика Європейського суду. Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. При вирішенні даної справи необхідно застосувати норми ЦК УРСР, в редакції 1963 року (далі ЦК УРСР), який діяв на час укладення договору купівлі-продажу вказаного будинку і на час реєстрації права власності на нього без нотаріального посвідчення та ЦК України. Так, згідно із ст.ст. 41, ч. 2 ст. 42, 47, 128, 224, 225, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року та діяв в період укладення позивачем договору купівлі-продажу будинку) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно, яке належить йому на праві власності, у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно, на яке набувається право з моменту передачі майна, та сплатити за нього визначену грошову суму, посвідчивши договір купівлі-продажу нерухомого майна у нотаріальному порядку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч.1, ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у постанові суду від 07 жовтня 2015 року у справі за № 1622цс15. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про визнання права власності на 1/5 частину спадкового житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved