Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

22.05.2015 року до суду звернулася [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 27 серпня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області будо видане свідоцтво про шлюб серії 1-КИ № 172896 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 05. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки в них з ним зовсім різні поняття про сімейні стосунки, які повинні бути між чоловіком та дружиною. Через відсутність взаємоповаги, любові з боку відповідача, різні склади характерів і різні погляди на сімейні стосунки, в сімї постійно виникали непорозуміння та сварки, які і призвели до розпаду сімї. Шлюбні відносини між ними припинені з 31 грудня 2014 року, проживають вони окремо, в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 308131 від 14.01.2011 року, який після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачкою. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та малолітньої дитини. Спору майнового характеру та спору по вихованню спільної дитини між сторонами немає. Після того як подружжя фактично припинили стосунки і не проживають разом, їх син знаходиться на повному утриманні позивачки. Вона не працює, майнового, земельного паю, внесків у банку немає. Питання щодо сплати аліментів відповідачем у добровільному порядку між ними не вирішено. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який був зареєстрований виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області 27.08.2010 року за актовим записом № 05. При оформленні розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Кущій». Стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на її користь для утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка на позовних вимогах наполягала, суду пояснила, що з чоловіком вони фактично не проживають з 31.12.2014 року. Вана на теперішній час проживає у своєї матері разом з малолітнім сином [PERSON]. Подружніх стосунків між сторонами немає. За таких обставин, позивачка не бажає, щоб судом був наданий строк для примирення. Утриманням сина вона займається самостійно. Позивачка є інвалідом третьої групи по зору і тимчасово не працює, її матір також є інвалідом. Пенсія позивачки складає 1000 грн. на місяць, якої не вистачає для задоволення її потреб та сина. З боку відповідача не надходять кошти на утримання їх спільного сина. Так як вона не заперечує щодо відвідування відповідачем сина і дає можливість їм бачитись, то тільки в такий період часу відповідач та його батьки забезпечують потреби її сина. В інший же період часу, коли дитина знаходиться у позивачки від відповідача допомога не надходить. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо його задоволення в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів, але заперечував щодо залишення позивачці для подальшого іменування прізвища «Кущій». Пояснив, що обставини, які викладені в позові не зовсім відповідають дійсності, але заперечувати він їх не буде. Він не відмовляється сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON], [INFO], хоче та буде підтримувати з ним стосунки. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 27 серпня 2010 року зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем, про що виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області видане свідоцтво про шлюб серії 1-КИ № 172896 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 05 (а. с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №308131, виданим виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 14.01.2011 року (а. с. 7). Згідно довідки виконавчого комітету Добропільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 192 від 08.06.2015 року [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] та має наступний склад сімї: син [PERSON], [INFO] (а.с.16). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0279755 від 16.04.1014 року [PERSON], [INFO], має третю групу інвалідності по зору, є інвалідом дитинства, строк на який встановлена інвалідність до 01.04.2017 року (а.с.15). З матеріалів справи та з пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися з 31 грудня 2014 року, спільного господарства вони не ведуть. З'ясовано, що з боку позивачки втрачено почуття любові і поваги до свого чоловіка. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю, не наполягали на наданні їм строку для примирення. Також, встановлено, що позивачка дійсно проживає окремо від відповідача та утримує їхнього спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідач намагається надавати допомогу на утримання сина, але тільки під час перебування останнього з ним. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони дійшли згоди, що дитина буде проживати разом із позивачкою [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час розгляду справи судом сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивачку [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст. 55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами фактично припинені з грудня 2014 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають, щоб судом їм був наданий строк для примирення. Спору майнового характеру і спору по вихованню сина на даний час між ними немає, тому шлюб між ними може бути розірваний. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його для подальшого іменування. Бажання залишити для подальшого іменування прізвище, яке позивач набула після реєстрації шлюбу вона зазначила в позові та заявила в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина сторін суд зазначає наступне. \~Згідно\~\~ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати\~\~дітей до досягнення ними повноліття.\~\~У силу ст.ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дітей, аліменти присуджуються за рішенням суду\~\~в долі від доходу їхньої матері, батька і (чи) у твердій грошовій сумі. Суд\~вважає,\~що відповідач\~зобов'язаний\~надавати\~дитині утримання, достатнє для задоволення її розумних потреб, виходячи зі\~стану\~здоров'я\~дитини, її матеріального становища. При цьому суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, та ту обставину, що він є працездатною особою. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймає до уваги те, що позивачка також не позбавляється обовязку здійснювати все необхідне для утримання її сина, матеріальне становище дитини, а\~\~саме\~\~те, що\~\~вона є\~\~малолітньою, не має іншого\~доходу і матеріальне становище відповідача, який є молодою, працездатною людиною, має задовільний стан здоровя, призваний до лав Збройних Сил України на виконання вимог Указу Президента України від 14.01.2015 року та отримує матеріальне забезпечення військовослужбовця, інших осіб на утриманні не має,\~прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивачки треба стягнути аліменти на утримання\~сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видій його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків\~\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам ч.2 ст. 182 СК України. Разом з тим, згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд роз'яснює сторонам, що позивачка та\~\~відповідач не позбавлені права у подальшому звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України.\~\~ Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із вхідним штампом Гуляйпільського районного суду Запорізької області позивачка звернулася до суду із позовною заявою 22.05.2015 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти на утримання неповнолітньої дитини потрібно стягувати з відповідача, починаючи з вказаної дати. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат і вважає за необхідне стягнути з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», що набрав чинності 01.11.2011 року в доход держави судовий\~\~збір в розмірі 243 грн. 60 коп..\~\~

Outcome: approved