Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

23.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому прохає: стягнути з [PERSON] на його користь 121805,41 грн. заборгованості за договором купівлі продажу № 5 від 02.03.2012 року. Позовна заява мотивована тим, що 02 березня 2012 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та ТОВ ТТК «Бізнес-Клас» було укладено договір купівлі-продажу №5 зі змінами від 03.01.2013 року (додаткова угода №1) та від 03.01.2014 р. (додаткова угода №2), відповідно до п. 1.1 якого відповідач зобовязався продати, а ТОВ «ТТК «Бізнес клас» купити запасні частини до автомобілів та сільськогосподарської техніки, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються у накладних, що є додатками до цього договору, та на умовах, що викладені в даному договорі. Термін дії договору: з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2015 р., але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань по договору (п. 5.1. Договору).За період з березня 2014 року по вересень 2014 року Позивачем по Договору згідно відповідних платіжних доручень було здійснено оплату за товар на загальну суму 153 100,00 грн. В свою чергу, Відповідач здійснив продаж (поставку) товару на суму 31294,59 грн. Таким чином, вартість недопоставленого товару та відповідно залишок заборгованості за непоставлений товар складає 121 805,41 грн.13 травня 2015 року ФОП [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність.21 березня 2017 року між ТОВ ТТК «Бізнес-Клас» як Первісним кредитором та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги №2, за змістом якого Первісний кредитор відступив свої вимоги за Договором купівлі - продажу №5 від 02.03.2012 року. 29 березня 2017 року на адресу [PERSON] було направлено відповідне повідомлення за вих. №28/03/17-2 від 28.03.2017 р. про факт відступлення прав вимог ТОВ ТТК «Бізнес-Клас» за Договором до [PERSON] квітня 2017 року [PERSON], як новий кредитор у зобовязанні направив власну вимогу за Договором на адресу [PERSON], згідно якої вимагав також здійснити поставку Товару, а за неможливості - повернути кошти, яка залишилася не виконаною. Позивач вважає, що в силу норми ч.2 ст. 693 ЦК України у покупця виникло право на повернення суми попередньої оплати. Зважаючи на те, що вимога [PERSON] про повернення коштів попередньої оплати у розмірі 121 805,41 грн. виконана не була, останній змушений звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх порушених прав. 29.06.2017 року [PERSON] звернувся до Глобинського районного суду з зустрічним позовом до [PERSON], ТОВ «Техніко транспортна компанія «Бізнес - Клас» про визнання правочину нікчемним, в якому прохає: визнати нікчемним договір про відступлення права вимоги від 21 березня 2017 року № 2, укладений між ТОВ «ТТК «Бізнес Клас» та [PERSON]. Зустрічний позов мотивований тим, що замість вжиття дій щодо обернення відповідного активу у грошові кошти шляхом стягнення вказаної заборгованості, підприємство укладає договір уступки прав вимоги від 21 березня 2017 року №2, згідно якого до фізичної особи [PERSON], який є директором ТОВ «ТТК «Бізнес Клас» переходить право отримати від [PERSON] вказані кошти. Таким чином, кошти, які повинно отримати підприємство, будуть стягнуті на користь фізичної особи. Зазначений договір не передбачає будь яких виплат від [PERSON] на користь ТОВ «ТТК «Бізнес Клас», тобто відповідний актив відчужено безоплатно. Крім тго, у ТОВ ТТК «Бізнес Клас» є борги, підприємство ухиляється від виконання судових рішень, в тому числі і шляхом укладення оспорюваного договору про уступку права вимоги. Наведені обставини свідчать про те, що оспорюваний правочин договір про відступлення права вимоги від 21 березня 2017 року № 2 є таким, що порушує публічний порядок, отже є нікчемним. Ухвалою Глобинського районного суду від 29 червня 2017 року зустрічну та первісну позовні заяви обєднано в одне провадження. Позивач по первісному позову ( відповідач по зустрічному позову) [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] по первісному позову (відповідача по зустрічному позову) [PERSON], [PERSON] первісний позов підтримали, посилаючись на підстави та обставини, викладені у ньому й просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач по первісному позову (позивач по зустрічному позову) [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представники [PERSON] [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, Зустрічний позов прохали задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в ньому. Представник відповідача по зустрічному позову ТОВ ТТК «Бізнес клас» в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов. Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як встановлено судом, 02 березня 2012 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Техніко транспортна компанія «Бізнес Клас» (далі ТОВ «ТТК «Бізнес Клас») (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №5. Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець зобовязується продати , а Покупець купити запасні частини до автомобілів та сільськогосподарської техніки, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються в накладних, що є додатками до Договору, та на умовах, що викладені в даному договорі. П. 5.1 Договору передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2012 року, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх обовязків. Згідно п. п. 6.1, 6.2 Договору № 5 від 02.03.2012 року, у разі порушення умов даного договору, винна у такому порушенні сторона відшкодовує іншій стороні збитки, спричинені її діями чи бездіяльністю. Відшкодуванню підлягає тільки пряма дійсна шкода. П. 7. 1 Договору встановлено, що зміни в Договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додаткової угодою до Договору. Вказаний договір підписаний сторонами. В подальшому, 03.01.2013 року та 03.01.2014 року сторонами було укладено додаткові угоди до договору купівлі продажу № 5 від 02.03.2012 року, якими продовжено термін дії договору до 31 грудня 2015 року, додаткові угоди підписані сторонами. За період з березня 2014 року по вересень 2014 року ТОВ «ТТК «Бізнес Клас» по Договору, згідно відповідних платіжних доручень, було здійснено оплату за товар на загальну суму 153 100,00 грн. В свою чергу, ФОП [PERSON] здійснив продаж (поставку) товару на суму 31294,59 грн. Таким чином, вартість недопоставленого товару та відповідно залишок заборгованості за непоставлений товар складає 121 805,41 грн. 13 травня 2015 року ФОП [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність. Зазначені вище обставини були встановлені господарським судом Полтавської області у рішенні від 16.06.2015 року по справі №917/707/15 за позовом ТОВ ТТК «Бізнес-Клас» до ФОП [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 121 805,41 грн., яке було залишено без змін згідно постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 року. За нормою ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 26.09.2016 р. та 28.12.2016 р. від ТОВ ТТК «Бізнес-Клас» направлялися вимоги до [PERSON] з проханням здійснити поставку Товару, а за неможливості - повернути кошти, які залишилися без задоволення. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити па користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор мас право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконав зобовязання з поставки товару у строк до 31.12.2015 року, у ТОВ ТТК «Бізнес-Клас» виникло право вимоги у поверненні суми попередньої оплати за Товар. 21 березня 2017 року між ТОВ ТТК «Бізнес-Клас» ( первісний кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) було укладено Договір про відступленнн права вимоги №2 . П. п. 1.1, 1.2 вказаного Договору передбачено, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором купівлі продажу № 5 від 02.03.2012 року зі змінами та доповненнями від 03.01.2013 та від 03.01.2014 року, укладеним між первісним кредитором та ФОП [PERSON] За цим Договором новий кредитор одержує право ( замість первісного кредитора) вимагати від Боржника належного та реального виконання всіх зобовязань за основним договором. Відповідно п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги № 2, до нового кредитора переходять всі права вимоги первісного кредитора за основним договором, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а також всі права, які можуть виникнути або виникнуть у первісного кредитора із зазначеного договору на майбутнє. П. 2.1.1 встановлено, що перехід прав вимоги Первісного кредитора за основним договором до Нового кредитора здійснюється в момент підписання сторонами договору. 29 березня 2017 року [PERSON] було направлено повідомлення за № 28\\03\\17-2 від 28.03.2017 року про факт відступлення прав вимоги ТОВ «ТТК «Бізнес Клас» за Договором до [PERSON] 07 квітня 2017 року [PERSON] направив вимогу [PERSON], згідно якої вимагав повернути кошти в сумі 121805, 41 грн, яка залишилася без виконання. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що станом на час розгляду справи [PERSON] не виконав зобовязань щодо поставки товарів згідно умов договору купівлі продажу № 5 від 02.03.2012 року,суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] на його користь 121805,41 грн заборгованості за договором купівлі продажу № 5 від 02.03.2012 року є обґрунтованими й підлягають задоволенню. В той же час, суд вважає, що вимоги зустрічного позову про визнання нікчемним договору про відступлення права вимоги від 21 березня 2017 року № 2, укладеного між ТОВ «ТТК «Бізнес клас» та [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами статті\~202, статті\~204, частини першої статті\~215 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою\~статті 203 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.\~ Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що встановлено ст. 627 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину. Посилання позивача по зустрічному позов [PERSON] у позовній заяві як на підставу нікчемності правочину на порушення сторонами договору вимог ч.ч. 1, 3 ст. 228 ЦК України, в звязку з тим, що договір уступки права вимоги від 21.03.2017 року № 2 є таким, що порушує публічний порядок, суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам є безпідставними, оскільки суду не надано достатніх і переконливих доказів на підтвердження цих тверджень. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Даний правочин є недійсним в силу припису закону. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Належних доказів позивачем у відповідності до ст.ст.10, 58,59, 60 ЦПК України щодо наявності вини відповідачів при вчиненні оспорюваного правочину до суду не надано, тому суд позбавлений можливості задовольнити позов з підстав, заявлених позивачем. Право ТОВ «ТТК «Бізнес Клас» відступити [PERSON] право вимоги за договором купівлі продажу № 5 від від 02.03.2012 року позивачем [PERSON] не спростовано. Твердження в позовній заяві про те, що ТОВ «ТТК «Бізнес Клас» маючи зобовязання по виконанню судових рішень, ухиляється від їх виконання, в тому числі шляхом укладання оспорюваного договору про уступку права вимоги, що свідчить про наявність в діях директора підприємства і відповідача по зустрічному позову ознак злочину, передбаченого ст. 382 КК України, є передчасним, оскільки звернення за вказаним фактом до Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області на час розгляду справи в суді вирішення в кримінальному порядку не знайшло. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї статті доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Договір про відступлення права вимоги № 2 від 21.03.2017 року, укладений між ТОВ «ТТК «Бізнес клас» та [PERSON] відповідає вимогам ст.ст. 513, 514 ЦК України та містить істотні умови, які є необхідними для договорів даного виду, в тому числі, в них зазначено обсяг прав, які переходять іншому кредиторові, є укладеним на умовах та в порядку, визначеному чинним законодавством України, з дотриманням принципу свободи, а також встановлених законом вимог щодо письмової форми та змісту, а тому відсутні будь-які законні підстави для визнання його нікчемним. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем [PERSON] не наведено, в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів, для захисту яких він звернувся до суду, у звязку із укладенням між відповідачами договору про відступлення права вимоги № 2 від 21.03.2017 року. Суд, з врахуванням наведенного, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову і відмови в зустрічній позовній заяві. Відповідно вимог, встановлених ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документальнео підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, понесені позивачем [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн підлягають стягненню з відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved