Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

22 грудня 2020 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що [PERSON] 14 вересня 2009 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим підтвердила згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Заявою відповідача підтверджено, що вона ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та витягом з «Тарифів» в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. За умовами Договору Банк надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач своє зобов`язання щодо повернення витраченої частини кредитного ліміту щомісячними платежами не виконала. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 вересня 2009 року, яка станом на 18 жовтня 2020 року складає 13\~416,39 грн., з яких: 9\~373,04 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3\~401,58 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 641,77 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. У визначений в ухвалі суду строк від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилася. Про день місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, письмових заяв від відповідача не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 14\~вересня 2009\~року [PERSON] підписала заяву (а.с. 15), відповідно до якої відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена та згодна, та примірник якого погодилася отримати шляхом роздрукування з сайту https://privatbank.ua. 14 вересня 2009 року відповідачем також підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 16). Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого в неї виникла заборгованість, яка станом на 18 жовтня 2020 року складає 13\~416,39 грн., з яких: 9\~373,04 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3\~401,58 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 641,77 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України (а.с. 12). Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, суд виходив із наступного. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] (а.с. 35-43), відповідач користувалася кредитними коштами. Окрім того, у заяві, яка була підписана [PERSON] та у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», сторони погодили визначення базової процентної ставки за кредитом у розмірі 3% на місяць (а.с. 15,16). Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що заборгованість станом на 18 жовтня 2020 року за простроченим тілом кредиту у розмірі 9\~373,04 грн. та за простроченими відсотками у розмірі 3\~401,58 грн., підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Положеннями статті 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються тоді, коли інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не погодили інший розмір процентів річних. Разом з тим, у випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, у заяві № б/н від 14 вересня 2009 року, а також у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», сторони погодили визначення базової процентної ставки за кредитом у розмірі 3% на місяць, а тому зазначений розмір відсотків за користування кредитом слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість та недоведеність. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9\~373,04 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3\~401,58 грн., а всього 12\~774,62 грн., та їх відсутність для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2\~001,45 грн. (12\~774,62 грн. х 2 102 грн. : 13\~416,39 грн.). Враховуючи викладене,

Outcome: partial