Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

22 грудня 2016 року [PERSON] предявив позов до Публічного акціонерного товариства «Місто Банк» (далі ПАТ «Місто Банк», Банк) про стягнення заборгованості з орендної плати. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що йому на праві власності належить вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 218,80 кв.м, розташоване за адресою: 83055, м. Донецьк, вул. Рози Люксембург, б.1. 22.07.2008 р. між ним та КБ ТОВ «Місто Банк», правонаступником якого є ПАТ «Місто Банк», було укладено договір без номеру оренди нежитлового приміщення, а саме 78,6/100 частини вбудованого приміщення загальною площею 374,8 кв.м., що складає 294,5 кв.м., і розташоване за вищезазначеною адресою. Відповідно до договору та додаткових угод до нього вище визначене приміщення було в оренді та використовувалось ПАТ «Місто Банк» з 23.07.2008 року по 14.09.2016 року та було повернуто 14.09.2016 року. Чинна орендна плата відповідно до додаткової угоди № 2 від 01.07.2014 року та додаткової угоди № 3 від 01 квітня 2016 року складає 13000,00 грн. на місяць. Відповідно до виписки/особового рахунку з 17.11.2015 року по 04.10.2016 року відповідач тільки в грудні 2015 року сплатив заборгованість з орендної плати за період липень-грудень 2014 року, упродовж 2016 року відповідачем була сплачена орендна плата за січень-лютий 2015 року та січень-травень 2016 року. Однак, орендна плата за періоди березень-грудень 2015 року та з 01 червня по 14 вересня 2016 року сплачена відповідачем не була, внаслідок чого виникла основна заборгованість у сумі 175 066,67 грн. Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому інфляційні збитки, пеню та 3% річних. Просив стягнути з ПАТ « Місто Банк» на його користь грошові кошти у розмірі 175 066,67 грн. - заборгованості з орендної плати, 51 111,82 грн. - пені, 19 904,88 грн. - інфляційних витрат, 5487,04 грн. - 3 % річних, а разом 251 570,41 грн. та судовий збір у розмірі 2515,70 грн. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 23 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Місто Банк» (далі ПАТ «Місто Банк», Банк) про стягнення заборгованості з орендної плати задоволено. Стягнуто з ПАТ «Місто-Банк на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати - 175 066(сто сімдесят п`ять тисяч шістдесят шість)67 коп., пеня - 51 111(п`ятдесят одна тисяча сто одинадцять) грн. 82 коп., інфляційні витрати - 19 904(дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот чотири) грн. 88 коп., 3 % річних 5487(п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн.. 04 коп., а разом 251 570( двісті п`ятдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят) грн. 41 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22 березня 2017 року заяву представника ПАТ «Місто Банк» про перегляд заочного рішення від 23 лютого 2017 року залишено без задоволення. В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування заочного рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. Вважає, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, підтверджені належними і допустимими доказами, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Для відносин оренди за участю АТ «Місто Банк» в цій справі мали місце обставини непереборної сили, що підтверджується сертифікатом ТПП України №7362 від 6 березня 2017 року вих. №2003-14/154. Діяльність АТ «Місто Банк» в м. Донецьку та інших банків України була зупинена Національним банком України через вказані форс-мажорні обставини. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, позовні вимоги не відповідають обставинам справи, оскільки були наявні умови, підтверджені наведеним сертифікатом. Вважає також, що суд безпідставно відмовив в перегляді заочного рішення. Судом не було витребувано оригіналів доказів договору оренди та додаткових угод №2, 3 до нього, оскільки у відповідача були сумніви щодо дійсності підписів у ньому. Позивач неодноразово вимагав гроші, погрожував банку силовими примусовими діями представників терористичного угрупування. За таких обставин, позовні вимоги є незаконними та безпідставними. В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Місто Банк» просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати і у задоволені позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині спору про стягнення пені та 3% річних скасуванню, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконав свої зобовязання щодо сплати орендної плати, прострочив виконання грошового зобовязання. Тому має повернути позивачу заборгованість з орендної плати, пеню, індекс інфляції та 3% річних. Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можливо. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. У відповідності до ст.ст. 526, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і є обовязковим до виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом - ст. 525 ЦК України. Відповідно до статті 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, згідно зі ст.ст. 526, 627, 628, 629 і 638 Цивільного кодексу України, погоджений і підписаний сторонами договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між [PERSON] та КБ ТОВ «Місто Банк», правонаступником якого є ПАТ «Місто Банк», було укладено договір № б/н оренди нежитлового приміщення, а саме 78,6/100 частини вбудованого приміщення загальною площею 374,8 кв.м., що складає 294,5 кв.м., і яке розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Рози Люксембург, буд.1. Строк оренди встановлюється 11 місяців з 23 липня 2008 року. Плата за оренду приміщення нараховується з дати підписання сторонами цього договору. Датою припинення нарахувань орендної плати вважається дата підписання акту передачі майна його власнику. В подальшому між Банком та відповідачем було укладено договір №2 від 1 червня 2009 року про внесення змін до договору оренди від 22 липня 2008 року, відповідно до якого строк оренди встановлено 17 місяців, з 23 липня 2008 року по 31 грудня 2009 року. Плата за оренду приміщення нараховується з дати підписання сторонами цього договору. Датою припинення нарахувань орендної плати вважається дата підписання акту прийому-передачі майна власнику. Сума орендної плати, починаючи з 1 липня 2009 року складає 19 000,00 грн. Пункт 3.2 договору оренди, який передбачає нарахування індексації орендної плати, виключено (а. с. 14). Додатковою угодою № 1 до договору оренди нежитлового приміщення від 22 липня 2008 року, укладеною 30 грудня 2011 року, строк оренди встановлено з 01 січня 2012 року по 29 грудня 2014 року. Плата за оренду приміщення нараховується з дати підписання сторонами цього договору. Датою припинення нарахувань орендної плати вважається дата підписання акту прийому-передачі майна власнику. Сума щомісячної орендної плати складає 26000,00 грн. без НДС. За згодою сторін кожен календарний рік орендна плата може бути переглянута з урахуванням ринкової вартості (а. с. 15). Додатковою угодою № 2 до договору оренди нежитлового приміщення від 22 липня 2008 року, укладеною 01 липня 2014 року, строк оренди встановлено з 01 липня 2014 року по 31 березня 2016 року. Плата за оренду приміщення нараховується з дати підписання сторонами договору. Датою припинення нарахувань орендної плати вважається дата підписання акту прийому-передачі майна власнику. Сума щомісячної орендної плати складає 13000,00 грн. без НДС (а. с. 16). Додатковою угодою № 3 до договору оренди нежитлового приміщення від 22 липня 2008 року, укладеною 01 квітня 2016 р., строк оренди встановлено з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року. Плата за оренду приміщення нараховується з дати підписання сторонами договору. Датою припинення нарахувань орендної плати вважається дата підписання акту прийому-передачі майна власнику (а. с. 17). Відповідно до Акту прийому передачі від 14 вересня 2016 року Донецькою філією ПАТ «Місто Банк» в особі директора [PERSON] передано [PERSON] нежитлове (офісне) приміщення за адресою: м. Донецьк, вул. Р.Люксембург, б.1. Сплата та заборгованість за орендою приміщення відшкодовується згідно договору оренди (а. с. 18). Судом встановлено, відповідно до виписки/особового рахунку з 17 листопада 2015 року по 04 жовтня 2016 року ПАТ «Місто Банк» в грудні 2015 року сплатив заборгованість з орендної плати за період липень-грудень 2014 року. Упродовж 2016 року відповідачем була сплачена орендна плата за січень-лютий 2015 року та січень-травень 2016 року. Орендна плата за періоди березень-грудень 2015 року та з 01 червня по 14 вересня 2016 року відповідачем не сплачена (а. с. 19-21). Представником [PERSON] на адресу ПАТ «Місто Банк» 19 жовтня 2016 року було направлено претензію № 1, в якій він просив сплатити заборгованість з орендної плати за періоди з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 червня 2016 року по 14 вересня 2016 року, що складає 175066,67 грн., включаючи податки протягом 30 днів з моменту отримання претензії (а. с. 23-24), яке було вручено представнику ПАТ «Місто Банк» 28.10.2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а. с. 27). Згідно розрахунків, наданих позивачем , заборгованість з орендної плати складає 175 066,67 грн., пеня - 51 111,82 грн., інфляційні витрати - 19 904,88 грн., 3 % річних - 5487,04 грн. (арк. справи 28-57). Так, відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України). Вимогами ч.1 ст.762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (ч.1 ст.793 ЦК України). Відповідно до п. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Статтями 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Із виписки /особового рахунку відомо, що Банком сплачено заборгованість орендної плати в грудні 2015 року за період липень-грудень 2014 рік, а також за січень-лютий 2015 року та за січень-травень 2016 року. Орендна плата за періоди березень-грудень 2015 року та з 01 червня по 14 вересня 2016 року не сплачена. Враховуючи те, що в період березень-грудень 2015 року та з 01 червня по 14 вересня 2016 року орендна плата визначена в розмірі 13 000 грн., то за цей період підлягало сплаті 175066,67 грн. (13 міс. 14 дн. х 13000). Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, допустивши заборгованість перед [PERSON] з орендної плати в розмірі 175 066,67 грн. Тому суд першої інстанції правильно стягнув вказану суму з Банку на користь позивача у примусовому порядку. Доводи відповідача про те, що форма договору оренди нежитлового приміщення сторонами не дотримана, що підписи на договорі від імені відповідача виконані невідомою особою не можуть бути прийняті судом і покладені в основу рішення про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що сам договір оренди і додаткові угоди до нього підписані сторонами, скріплені печаткою Банку і відповідно до ст.ст. 526, 627, 628, 629 і 638 Цивільного кодексу України, вважається погодженим сторонами, є обовязковим для виконання ними. До того ж відповідачем вказаний договір не оспорений у порядку, передбаченому законом, питання про визнання договору оренди, або його окремих частин в суді не порушувалось. Відповідно до статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, представник Банку посилався на те, що договір оренди, що укладений сторонами у справі, є нікчемним через те, що не посвідчений в нотаріальній конторі і не має державної реєстрації. Але і ці заперечення не є підставою для відмови позивачу у стягненні заборгованості з орендної плати. Судом встановлено, що сторони у справі ніколи не укладали договір оренди нежитлового приміщення на строк три і більше років. Первинно строк дії договору оренди без номеру під час його укладання 22 липня 2008 року передбачений сторонами у 11 місяців з 23 липня 2008 року. Тобто менше, ніж три роки. В подальшому сторони укладали додаткові угоди і передбачали строк дії договору на новий строк. Але жодного разу цей строк сторонами не визначався у три або більше роки. Тому підстав зробити висновок про те, що сторони не дотримались вимог закону щодо форми договору і його державної реєстрації у суду першої інстанції не було. Відповідно до пункту 3.2 Договору Оренди, індексація орендної плати здійснюється відповідно офіційному щомісячному індексу інфляції шляхом множення орендної плати за попередній місяць на відповідний індекс інфляції за минулий місяць. Індексація проводиться раз на місяць без додаткової згоди та оформлення сторонами (а. с. 107). Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно вказаного пункту Умов представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідача, відповідає Умовам укладеного договору. За таких обставин, судом першої інстанції правильно вирішено спір в цій частині, та стягнуто з відповідача суми інфляційних втрат, понесених позивачем у зв'язку із несплатою суми орендної плати за період з 11 квітня 2015 року по 13 грудня 2016 року в розмірі 19 904,88 грн . Вказані дії суду не суперечать вимогам частини 2 статті 625 ЦКА України. Розрахунок суми інфляції відповідачем не оспорений. Доводи відповідача про те, що з серпня 2014 року до теперішній час Банк не здійснював свою діяльність в місті Донецьку і тому фактично не користувався приміщенням позивача також не є підставою для відмови [PERSON] у стягненні заборгованості з орендної плати і інфляційних витрат. Дійсно, у період, що вказаний відповідачем, в місті Донецьку за місцем розташування приміщення [PERSON], проводиться антитерористична операція. Вказана територія тимчасово не контролюється українською владою. Проте, Банк у зазначений час неодноразово підписував з позивачем додаткові угоди до договору оренди без номеру від 22 липня 2008 року, продовжуючи строк дії договору. Остання додаткова угода№3 підписана сторонами 01 квітня 2016 р. Строк оренди встановлено з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року. Плата за оренду приміщення нараховується з дати підписання сторонами договору. Датою припинення нарахувань орендної плати вважається дата підписання акту прийому-передачі майна власнику (а. с. 17). Судом першої інстанції визначено, та не суперечить матеріалам справи, що відповідач протягом дії договору погоджувався із щомісячною сумою орендної плати, сплачував її, підписував укладенні додаткові угоди на продовження строку, зміну суми орендної плати та зміну реквізитів орендодавця, орендоване приміщення повернув відповідно до акту прийому-передачі і жодного разу не зазначав сумніви щодо невідповідності закону договору оренди чи додаткових угод. І тільки 14 вересня 2016 року Донецькою філією ПАТ «Місто Банк» в особі директора [PERSON] передано [PERSON] нежитлове (офісне) приміщення за адресою: м. Донецьк, вул. Р.Люксембург, б.1., підписавши Акт прийому передачі нежитлового приміщення від Банку [PERSON] цієї додатковою угодою передбачено, що сплата за договором і повернення заборгованості за орендою приміщення відшкодовується згідно договору оренди (а. с. 18). Доводи Банку про те, що позивач не надав суду оригінали договору оренди та додаткові угоди до нього є безпідставними. В судовому засіданні апеляційного суду такі оригінали були надані і сторони у справі мали можливість пересвідчитися не тільки у їх наявності, а ще й в текстах угод. Таким чином суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що нарахування орендної плати за договором має здійснюватися за весь час дії договору і додаткових угод до нього і підстав для звільнення банку від його виконання не встановлено. Рішення суду першої інстанції в наведеній частині є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування не має. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законів, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За змістом ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до пункту 6.2. Договору Оренди, стягнення заборгованості з орендної плати проводиться в установленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки від суми заборгованості за кожен день прострочення (а. с. 108). Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягуючи на користь [PERSON] з Банку пеню в сумі 51111.82 грн. і три проценти річних в сумі 5487,02 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги ґрунтуються на законі. Апеляційний суд не погоджується з цим висновком суду першої інстанції. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Банк посилався на те, що на території міста Донецька проводиться антитерористична операція, вказана територія тимчасово не контролюється українською владою, що є обставинами непереборної сили і перешкоджало використовувати орендоване приміщення за призначенням. На підтвердження своїх доводів Банк надав суду сертифікат №7362 від 6 березня 2017 року Одеської регіональної торгівельно-промислової палати про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили). З вказаного сертифікату видно, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виникли у Банку у звязку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції 7 серпня 2014 року і закінчилися 14 вересня 2017 року (а.с.6 том 2). Відповідно до частини 2 статті 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд вважає, що вказаний доказ сертифікат №7362 від 6 березня 2017 року не був наданий Банком суду з поважних причин. Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність відповідача і ухвалив заочне рішення. (а.с.147-152 том 1). При цьому Банк не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. З матеріалів справи видно, що 14 лютого 2017 року відбулось засідання суду першої інстанції, на якому не був присутній представник Банку. Про це свідчить журнал судового засідання від 14 лютого 2017 року (а.с.110 том 1). Після вчинення окремих процесуальних дій суд першої інстанції оголосив по справі перерву до 23 лютого 2017 року. Відповідно до статті 74 ЦК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази повідомлення відповідача про перенесення слухання справи на 23 лютого 2017 року. Тому розгляд справи у зазначений день відбувався з порушенням прав та інтересів відповідача ПАТ «Місто Банк». У звязку з цим Банк позбавлений був можливості здійснювати свої процесуальні права та обовязки . Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Порушуючи приведені норми закону, суд першої інстанції не тільки не розяснив представнику Банку про необхідність підтвердження його заперечень позову наданням суду сертифікату про форс-мажорні обставини, а ще й розглянув справу у відсутність представника Банку, своєчасно не повідомивши його про час та місце розгляду справи. З наданого Банком сертифікату видно, що питання про наявність або відсутність у Банку обставин непереборної сили регіональним відділенням торгово-промислової палати вирішувалось за заявою Банку з 7 лютого 2017 року, тобто ще у час перебування цивільної справи в провадженні суду першої інстанції. Відсутність у Банку повідомлень про час та місце розгляду справи місцевим судом позбавила Банк заявити клопотання про відкладання розгляду справи до отримання сертифікату, що відбулося 6 березня 2017 року. Крім того, факт відсутності на території міста Донецька тимчасово української влади і факт проведення там антитерористичної операції є загальновідомим фактом, що спонукало суд до розяснень Банку необхідності надати суду сертифікат для підтвердження наявності непереборної сили. Тому апеляційний суд вважає, що неподання до суду першої інстанції такого доказу, яким є сертифікат №7362, було зумовлено поважними причинами у звязку з чим апеляційний суд приймає цей новий доказ. Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Із змісту приведеної норми закону видно, що сертифікат № 7362 від 6 березня 2017 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, і не є підставою для звільнення відповідача від виконання самого зобовязання. Тому на підставі статті 617 ЦК України суд мав звільнити Банк від відповідальності за невиконання грошового зобовязання у звязку з наявністю обставин непереборної сили у вигляді сплати пені і 3% річних . Рішення суду першої інстанції у наведеній частині позову не відповідає вимога закону і відповідно до статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Апеляційний суд визначив, що стягненню підлягають суми: 175066.67 грн. заборгованість з орендної плати і 19904.88 грн. індекс інфляції. Загальна сума стягнень 194971.55 грн. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2515.70 (а.с.59 том 1). Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1949.71 грн.

Outcome: partial