Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

22.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільради Миколаївського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нежитлову будівлю. Позивач зазначив, що 10.10.2003 року він придбав у ліквідаційної комісії ЗАТ Андріївське будівлю майстерні, розташовану в с. Ясна Поляна Миколаївського району Миколаївської області. На виконання договору купівлі-продажу він сплатив л/к ЗАТ Андріївське грошові кошти, а на підтвердження угоди отримав від останнього квитанцію до прибуткового касового ордера та податкову накладну. Посилаючись на виконання сторонами угоди всіх її умов позивач просить визнати договір купівлі-продажу майстерні дійсним. Також просить визнати за ним право власності на приміщення майстерні, оскільки відповідач [PERSON] сільрада не надала йому свідоцтво про право власності на неї у відповідності до вимог наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що діяв на той час. Позивач в судовому засіданні позов підтримав і підтвердив викладені в заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився. При цьому подав письмову заяву про визнання позову, у якій також клопотав про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши в судовому засіданні пояснення присутніх сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 10.10.2003 року позивач та ліквідаційна комісія Закритого акціонерного товариства Андріївське уклали договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав за 1000 грн. будівлю майстерні, розташовану в с. Ясна Поляна Миколаївського району Миколаївської області. Даний договір укладений шляхом обміну документами, що підтверджують факт оплати за придбану нежитлову будівлю, та не суперечить формі визначеній ст. 154 ч. 2 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення розглядуваних правовідносин. (а.с. 4) В подальшому договір купівлі-продажу позивачем в порядку ст. 227 ЦК України (в ред. 1963 р.) не реєструвався у виконкомі місцевої Ради народних депутатів, оскільки на той час така вимога існувала тільки для житлового будинку (квартири). (а.с. 6) Суд також вважає, що позивачем вірно визначений відповідач [PERSON] сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, оскільки ЗАТ Андріївське ліквідоване, і на підставі п. 8.1. наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, оскільки оформлення права власності на нерухоме майно проводилося з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам, які в разі припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що припиняється. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу нежитлової будівлі сторони за угодою домовилися щодо усіх істотних умов і повністю її виконали, то на підставі ст. 47 ч. 2 ЦК УРСР цей договір купівлі-продажу належить визнати дійсним. У зв'язку з цим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про визнання за ним права власності на будівлю майстерні, то суд виходить з такого. Так в силу ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в редакції на цей час, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Така державна реєстрація здійснюється органами визначеними у ст. 6 названого закону. Ст. 9 ч. 2 п. 6 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що до компетенції державного реєстратора, окрім іншого, входить видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону (ст. 18 ч. 1 п. 4 фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується). З огляду на те, що вищевказаним законом визначений порядок набуття власності на нерухоме майно, який позивачем не реалізований, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на нежитлову будівлю придбану позивачем. До того ж державний реєстратор не бере участі у справі, а силу ст. 33 ЦПК України суд не вправі за власною ініціативою залучати іншого відповідача.

Outcome: partial