Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

22.02.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - прийняти позовну заяву до розгляду; - визнати в порядку спадкування за законом право власності на нерухоме майно, яке складається із будинку [ADDRESS], за ним, - [PERSON]. 22.02.2017 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 23.02.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 02.03.2017 року. 02.03.2017 року слухання даної справи було знато з розгляду в зв»язку з перебуванням головуючого судді по даній справі у відпустці, одночасно призначено справу до судового розгляду на 27.03.2017 року. В судове засідання, яке відбулося 27.03.2017 року, позивач [PERSON] та його представник, - [PERSON] не з»явилися, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява представника позивача, - [PERSON], в якій вона просить суд слухати справу без її участі та участі її довірителя, - [PERSON], позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 27.03.2017 року, представник відповідача, - Мирівської сільської ради не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання даної справи, окрім того, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без участі його представника. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення заочного рішеня, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред»являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповдно, предметом позову в даному випадку є нерухоме майно, - житловий будинок який розташовано за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. [INFO] помер батько позивача [PERSON], [PERSON], 1939 року народження. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане [INFO] виконавчим комітетом Чабанівської сільської ради Києво - Святошинського району, в якому зазначено, що [PERSON] помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис про смерть, - № 10 від 03.02.2015 року. Місце смерті, - село Новосілки Києво - Святошинського району Київської області. Відповідно, з моменту смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Так, згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно довідки № 921, яка видана 09 листопада 2016 року виконкомом Мирівської сільської ради Кагарлицького району [PERSON] дійсно проживав в [ADDRESS], і був головою домогосподарства, згідно запису по господарських книг. Підстава: по господарська книга № 8, господарства [NUMBER] за 2011 - 2015 роки. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: - домогосподарство [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт складений не був. За відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З урахуванням вищевикладеної норми ЦК України позивач [PERSON], як рідний син померлого [PERSON], спадкодавця по даній справі, належить до спадкоємців першої черги, і є спадкоємцем майна померлого батька. Інших спадкоємців першої черги немає. Для отримання спадщини позивач [PERSON] не зміг у встановлений сгрок звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, і звернувся до нотаріуса лише 17 грудня 2016 року. У нотаріальній конторі позивачу [PERSON] повідомили про те, що строк для прийнятгя спадщини нимю пропущений, та порекомендували звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини згідно із ст. 1272 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] звернувся до суду із Позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, і Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 28.12.2016 року позивачу по даній справі, - [PERSON] було визначено додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом. 07.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Кагарлицького нотаріального округу Київської області - Мозгового Є.В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого 07.02.2017 року приватним нотаріусом Мозговим Є.В. було заведено спадкову справу за реєстровим номером 60206605 (реєстровий номер у нотаріуса 3/2017). Проте, свідоцтво про право на спадщину позивач [PERSON] не отримав, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме, - на спірний житловий будинок, що унеможливило видачу нотаріусом вказаного свідоцтва, про що позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Кагарлицького нотаріального округу Київської області - Мозговим Є.В., було надіслано лист., вих. № 42/01-16 від 07.02.2017. У вказаному листі була рекомендація звернутися до суду із заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Таким чином, позивач [PERSON] не може реалізувати своє право власності, яке виникає на підставі спадкування за законом, на домогосподарство [ADDRESS]. Ст. 41 Конституції України гарантує кожному громадянину України непорушність права приватної власності, і ніхто не може бути протиправно позбавлений його права власності. Ч. 3 ст.1296 Цивільного кодексу України вказує нате, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а отже і права власності на нього. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент смерті [PERSON], спадкодавець по даній справі, та, відповідно, батько позивача, - [PERSON], був головою домогосподарства [ADDRESS]. Даний факт підтверджується записами погосподарської книги, а також довідко Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Згідно довідки Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області в користуванні [PERSON] з 1990 року перебувала земельна ділянка загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування господарських будівель та господарських споруд, яка розташована по [ADDRESS]. Су зазначає в даному випадку, що по господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалися в Україні (УРСР) із 1979 року. Зідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів , затвердженого ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, документами погосподарського обліку є, (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1), «Погосподарська книга». Відповідно ст. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Але, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, батько позивача [PERSON], - [PERSON], спадкодавець по даній справі, своє право власності на вказаний житловий будинок в БТІ не зареєстрував. Господарсько - побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УРСР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Державна реєстрація права власності па об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. До компетенції виконкомів місцевих рад на той час відносилось питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, запис померлого [PERSON] в книзі погосподарського обліку в якості голови двору підтверджує факт належності будинку під номером [ADDRESS] саме йому, і даним будинком померлий користувався та володів на праві власності. Отже, за правилом, встановленим ст. 1218 ЦК України, право власності на дане нерухоме майно у повному обсязі перейшло до спадкоємця за законом першої черги, яким є позвач, - [PERSON]. За цих обставин, у відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, позивач по справі, - [PERSON] набув права власності на спадкове нерухоме майно. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 23 ППВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видасться за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, та право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово- експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Оскільки свідоцтва про право власності на вищезгаданий будинок не існує, позивач [PERSON] не має можливості оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є будинок [ADDRESS], та реалізувати своє право власності на нього. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов»язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме, - право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ( в редакції Закону № 5037 - VІ від 04.07.2012 року), державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Таким чином, станом на даний час зареєструвати в установленому Законом порядку право власності покійного [PERSON] на будинок неможливо, в зв»язку з смертю особи, якій фактично належало нерухоме майно, так як згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент смерті, тому спадкодавець [PERSON], відповідно, не може самостійно зареєструвати своє право власності на нерухоме майно чи уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію. Згідно п. 4.15. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджено наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правоустановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті фізичної особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008року відповідачамиу такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved