Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

22.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебувають в шлюбі з 2001 року, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Зазначає, що стосунки з [PERSON]В припинені. Відповідач вже багато років їздить на заробітки, проте ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати неповнолітніх дітей, не надає будь якої матеріальної допомоги та не приймає участі у їх вихованні. Добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалось, а тому позивач змушена звернутися до суду для вирішення питання про примусове стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 8000 гривень щомісяця на двох дітей, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей. Ухвалою суду від 06.07.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, просила суд їх задовольнити, вказала що проти заочного розгляду справи не заперечує. Також підтвердила факт надання відповідачем періодичної матеріальної допомоги для дітей, сума якої не є достатньою. Обґрунтовуючи розмір аліментів, які просить стягнути з відповідача, зазначила, що 8000 грн. (по 4000 грн. на кожну дитину) є тією сумою, яка необхідна для повного забезпечення потреб дітей. Звернула увагу, що вона не працює, доходів не отримує, а тому з відповідача слід стягнути аліменти саме в такому розмірі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про місце, день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов, а також письмової заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. У відповідності до положень ст.ст.280-281 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БВ №055993, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ізяславського районного управління юстиції 10.11.2001 року. З копій свідоцтв про народження серії 1-БВ №162784 від 15.03.2004 року та серії 1-БВ №223562 від 22.05.2014 року вбачається, що позивач та відповідач у справі є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідно. З наданої суду копії трудової книжки позивача серії АХ №492588 вбачається, що остання з 2002 року ніде не працює. Згідно довідки Ізяславського ясла садка №1 Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області від 29.08.2018 року №60 встановлено, що син позивача [PERSON] зарахований до Ізяславського ясла садка №1 в серпні 2017 року. Протягом року дитина відвідувала дошкільний заклад 39 днів. Тривалий час дитина не відвідувала дошкільний заклад через хвороби. Крім того, згідно довідки КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» від 22.08.2018 року №460, по обліку районного бюро технічної інвентаризації в м. Ізяслав Хмельницької області будинок, домоволодіння, яке належить на праві особистої власності за [PERSON] не зареєстроване. Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов'язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст.6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.\~18\~Конвенції ООН\~про права\~дитини від\~20\~листопада 1989\~року,\~яку ратифіковано\~Постановою ВР\~№ 789-XII\~від 27.02.1991\~р.\~та яка\~набула чинності\~в Україні\~з 27\~вересня 1991\~року,\~держава докладає\~всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно чч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 цього ж Кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум з 01.07.2018 року для дітей віком до 6 років - 1559 гривень, дітей віком від 6 до 18 років - 1944 гривні. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідно до довідки КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» від 17.08.2018 року №149, за [PERSON], [INFO], нерухоме майно не зареєстровано. Крім того, судом, за клопотанням позивача, перевірено її твердження про належність нерухомого майна в м.Ізяславі на праві власності відповідачу. Зазначене спростоване відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків Ізяславського відділення Славутської ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області від 21.08.2018 року №11410, інформація про доходи фізичної особи [PERSON] за період з 1 кварталу 2014 року по 2 квартал 2018 року відсутня. Крім того, відповідно до повідомлення територіального сервісного центру №6845 від 30.08.2018 року №31/22/5-1004 зазначено, що згідно Єдиного державного реєстру МВС за гр. [PERSON], [INFO], транспортних засобів не зареєстровано. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем доходів за останні 4,5 роки, належності йому нерухомого майна, транспортних засобів. При цьому суд критично відноситься до наданої позивачем в судовому засіданні заяви від 09.09.2018 року, яка за твердженням останньої підписана [PERSON], так як подана вона не відповідачем в судовому засіданні або через канцелярію суду, а тому суд (працівник апарату суду) позбавлений можливості встановити особу, яка підписала вказану заяву. Твердження позивача про те, що вказана заява надійшла їй поштовим звязком від [PERSON] для передачі в суд, жодними доказами не доведено. Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, або неналежного стану його здоровя, зважаючи, що він є особою працездатного віку, але при цьому доходів не отримує, нерухомого майна, транспортних засобів не має, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та\~з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.06.2018 року і до їх повноліття. Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з того, що відповідач, як батько зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Суд враховує і те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відсутність доходу не звільняє батьків від вказаного обов'язку. При цьому розмір стягуваних за рішенням суду аліментів буде достатнім для забезпечення потреб дітей, їх гармонійного розвитку. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає на необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду на викладене, з відповідача по справі на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), від сплати якого при поданні позовної заяви до суду звільнена позивач.

Outcome: partial