Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

23 квітня 2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Концерну «МТМ» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач за період часу з квітня 2014 року по вересень 2017 року включно надав відповідачам, яким належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачі не виконують своїх зобов'язань по оплаті наданих послуг, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у сумі 34 804, 33 грн. Просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 34 804, 33 грн. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. Ухвалою суду від 30 травня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судовий розгляд на 21 червня 2018 року. Одночасно зроблено запит до Комунарського районного у м. Запоріжжя ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області щодо підтвердження або спростування факту смерті [PERSON] 21 червня 2018 року розгляд справи відкладено на 06 липня 2018 року для повторного виклику відповідачів та отримання відповіді на запит. Ухвалою суду від 06 липня 2018 року провадження у справі в частині стягнення заборгованості з [PERSON] закрито, оскільки [PERSON] помер [INFO], а спірні правовідносини не допускають правонаступництво. Розгляд справи відкладено на 26 липня 2018 року. У судове засідання представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність, вказав, що вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлені належним чином, у судове засідання не з'явилися, причини їх неявки суду не відомі. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідачів, повідомлених належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (від 26 квітня 2014 року у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії. Відповідно до п. 2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 99р від 08 квітня 2013 року, основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно зі ч. 3 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» позивач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. В судовому засіданні встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11 серпня 2006 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою позивачем надаються житлово-комунальні послуги, у зв'язку із чим сторони перебувають у договірних відносинах з надання послуг. З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13), споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не належним чином виконували свої обов'язки щодо своєчасної оплати за комунальні послуги, у зв'язку з чим станом на 01 жовтня 2017 року сума заборгованості за період з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2017 року складає 34 804, 33 грн., що підтверджується довідкою. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є доведеним обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. У зв'язку із задоволенням основної вимоги, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved