Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

22.01.2016 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити останню права користування квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві власності. В даній квартирі [PERSON], його колишня дружина, була зареєстрована у якості члена його сім'ї. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу він та відповідач проживають окремо. Відповідач у вказаній квартирі не проживає більше одного року, її речей у квартирі не має, дій які б свідчили про наміри та бажання зберегти за собою право користування житловим приміщенням не вчиняє, витрат по утриманню житла не несе. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача подав суду заяву, якій просить розглядати справу у його відсутності, просить позов задовольнити, згодний на розгляд справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України. Про причини своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомила. Третя особа, Солом'янський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, в судове засідання свого представника не направив про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно із заявою просить розглядати справу у відсутності свого представника. При таких даних, суд у відповідності до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, знаходить можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін та представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 29 січня 2004 року, Колесніченком О.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстр. №193. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС», № 617 від 18 грудня 2015, на даний час в квартирі зареєстровані: позивач - [PERSON], його діти - [PERSON] та [PERSON], а також відповідач - [PERSON] Як видно з матеріалів справи, відповідач була зареєстрована у спірній квартирі як дружина позивача у якості члена його сім'ї. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач не проживає в квартирі більше одного року, її особисті речі у квартирі відсутні, витрат по утриманню квартири не несе. Факт не проживання відповідача у квартирі позивача більше одного року підтверджується наданим суду письмовими доказами, а саме, актами про не проживання особи від 10.12.2015, від 23.06.2015, від 17.12.2014, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] договором оренди від 12.02.2015, відповідно до якого позивач передав належну йому квартиру в користування [PERSON] Обставин, які б вказували на те, що позивач чинить відповідачеві перешкоди в користуванні спірною квартирою, та обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад один рік судом не встановлено. Правовідносини сторін стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним урегульовано положеннями статті 405 ЦК України. За змістом частини першої вказаної статті, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. У якості способу захисту своїх прав позивачем обрано позбавлення відповідача права користування квартирою [ADDRESS]. Разом з тим, такий спосіб захисту прав позивача є вочевидь не відповідним, з огляду на встановлені вище обставини справи. За своєю суттю право відповідача на користування квартирою позивача є сервітутом, а тому виходячи з приписів ст. 406 ЦК може бути припиненим у випадках встановлених законом. В даному випадку, належним способом захисту прав позивача є визнання судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Саме до цього зводиться вимога позивача про позбавлення відповідача права користування квартирою. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача належить задовольнити частково, визнавши відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Разом з цим, вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку не відповідає можливим способам захисту його прав у контексті обставин даної справи. Зняття особи з реєстраційного обліку являє собою сукупність певних дій, вчинення яких віднесено до виключної компетенції органів Державної міграційної служби України. Підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідним органом ДМС серед інших є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому порядку можуть бути оскаржені дії органу ДМС щодо відмови у знятті особи з реєстраційного обліку. В даному випадку, належним способом захисту прав позивача є визнання судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішення про визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом і буде правовою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою. Виходячи з наведеного вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою задоволенню не пядлягають. З огляду на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог та з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати - сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial