Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

\~ 23 вересня 2015 року ( відправка поштою 21.09.2015 року ) позивач \~звернувся в суд із позовом, яким просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №KGXRRX10640046 від 29 січня 2008 року в розмірі- 92 568,61 грн., а також 1 388,53 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. \~Зазначила, що строк позовної давності банком не пропущено. Відповідач,\~ його представник в \~судовому засіданні клопотала про застосування строку позовної давності. Крім того, посилається на те, що позивач не наводить жодних обґрунтованих розрахунків щодо того, з яких саме сум складається борг в розмірі 92 568,61 грн. \~\~Договір було укладено 29.01.2008 року строком дії до 29.01.2010 року. Жодного подовження строків позовної давності, шляхом укладання письмового договору між сторонами не було. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), що були надані позивачем при подачі позову не можуть бути належним доказом по справі і стати підґрунтям для збільшення строку позовної давності до пяти років, як передбачено вказаними умовами, оскільки на них відсутні підписи сторін. На момент укладення договору №KGXRRX10640046 від 29 січня 2008 року діяли інші Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), які надавались позивачем до суду при винесенні Кіровським районним судом м. Кіровограда судового наказу від 05.09.2008 року справа №2н-1186/08. В умовах, що діяли на момент укладення вказаного договору відсутній пункт щодо збільшення строків позовної давності. Строки позовної давності, які застосовуються до стягнення штрафних санкцій (пені) встановлюються ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності, який складає три роки. Однак, цим же Кодексом встановлено, що до пені законом може бути встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 258 ЦК України, до пені застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач знав про порушення свого права починаючи з 20.07.2008 року ( підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем). Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2016 року по справі №404/3244/13-ц ( номер провадження 2/404/1641/16) у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приват Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено у повному обсязі. В рішенні зазначено, що зважаючи на строк виконання зобовязань по кредитному договору (29.01.2010 року), строк позовної давності закінчився 29.01.2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 02.04.2013 року, про що свідчить штамп Кіровського районного суду м. Кіровограда про одержання даного позову, тобто строк предявлення позову сплив. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, в даному позові - стягнення неустойки, зазначене вище правило застосовується \~і до додаткових вимог банку. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так зясовано, що 29.01.2008 року\~ між Закритим акціонерним товариством\~ комерційний банк Приватбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк та\~ [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №KGXRRX10640046, відповідно якого позичальнику\~ надано строковий\~ кредит\~ у сумі 12 259,17 грн. на строк 24 місяців , з 29.01.2008 року по 29.01.2010 року, включно, на наступні цілі: придбання товару, а також у \~розмірі 470,37 грн. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 964,8 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 294,22 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам\~ (Розстрочка) (Стандарт) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж ) у сумі 872,26 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. У заяві про надання кредиту зазначено, що укладений між банком і відповідачем кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифів (а.с.7). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Цивільне законодавство не встановлює обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одночасне стягнення з боржника, який порушив умови договору, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формою неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. \~ При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів, як це передбачено ч. 2 ст. 509 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. У даних правовідносинах виконанням зобовязання є повна сплата відповідачем суми кредиту та нарахованих відсотків за весь час користування кредитними коштами. Так, судовим наказом Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2008 року стягнуто з боржника: [PERSON] на користь стягувача: ЗАТ КБ ПриватБанк-11 653 грн. боргу\~ по даному кредиту, а також 73,27 грн. судових витрат. Крім того, заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда в справі №404/3244/13-ц ( номер провадження 2/404/1633/13) від 20 травня 2013 року було стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], який зареєстрований за адресою м. Кіровоград, [PERSON], 64А, кв. 7 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 11177 грн. 60 коп. - основного боргу, 754 грн. 53 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2647 грн. 98 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 73915 грн. 71 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, а також відповідно до пункту 1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штрафу /фіксована частина/ та 4424 грн. 79 коп. штрафу /процентна складова/ та 934 грн. 21 коп. судового збору (а.с.4, 5). В порушення умов Договору відповідач зобовязання свої не виконує, в звязку з чим станом на 04.09.2015 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 92 568,61 грн. ( з вирахуванням вказаної суми по заочному рішенню). Тобто, заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором \~на суму -87 684,39 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.-штраф (фіксована частина), 4 383,22 грн.- штраф ( процентна складова), розрахунок якої додається (а.с. 6), загалом 92 568,61 грн. (а.с. 6). Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні вказала на те, що позовна заява подана ними в межах строку позовної давності. У заявах \~\~від 27 жовтня 2015 року, 04 лютого 2016 року та в судовому засіданні представник відповідача просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~\~ (стаття 257 ЦК України). \~ Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. \~ Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ЦК України). \~ При цьому, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2016 року, ухваленим у справі №404/3244/13-ц ( номер провадження 2/404/1641/16), після скасування вище зазначеного заочного рішення від 20 травня 2013 року, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовлено у повному обсязі. Встановлено, що зважаючи на строк виконання зобовязань по кредитному договору (29.01.2010 року), строк позовної давності закінчився 29.01.2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 02.04.2013 року, про що свідчить штамп Кіровського районного суду м. Кіровограда про одержання даного позову, тобто строк предявлення позову сплив. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, в даному позові - стягнення неустойки, зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку. Вказане рішення набрало законної сили та сторонами не оскаржувалося. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що при підписанні сторонами кредитного договору від 29 січня 2008 року діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувались (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доводи представника Банку про те, що строк позовної давності Банком щодо стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів з відповідача не пропущено, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на доказах і на законі. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідач, його представник просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Таким чином, оскільки заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2013 року скасовано ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2016 року. Разом з тим, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовлено у повному обсязі. ПАТ КБ «Приват банк» звернувся до суду лише 21.09.2015 року, тобто зі спливом позовної давності, визначеної ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а відтак, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача, в зв»язку із спливом строків \~позовної давності. Тому,

Outcome: dismissed