Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

23 листопада 2016 року позивач Дніпропетровська міська рада звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про виселення особи, що самоправно зайняла жиле приміщення. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] мешкає та зареєстрований в кімнаті [ADDRESS], який належить територіальній громаді міста Дніпро в особі Дніпропетровської міської ради на праві комунальної власності. Відповідач зайняв вказане приміщення незаконно, без достатніх правових підстав, тому підлягає виселенню З урахуванням викладеного, позивач просить суд виселити відповідача з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відстність позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прити винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Як вбачається з матеріалів справи, гуртожиток за адресою [ADDRESS] належить територіальній громаді міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на праві комунальної власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.11.2016 року. Громадянин [PERSON] зареєстрований в кімнаті [ADDRESS] з 17.05.2016 року, що підтверджується довідкою № 2024 КП ДМР «Жилсервіс-5», довідкою ліквідаційної комісії КП «Жилсервіс-5» та копією паспорта відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету комсомолу. Статтею 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27.04.2015 року затвердженого Положення про гуртожитки, яке встановлює порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування нею та виселення з гуртожитків. Пунктом 1 розділу ІІ зазначеного Положення встановлено, що вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в Додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 ЖК Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 108 від 15 березня 2016 року затверджено Порядок надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, відповідно до п.4 якого вселення до гуртожитків комунальної власності проводиться власником гуртожитку на підставі ордера. Пунктом 9 зазначеного Порядку встановлено, що на підставі наданих документів комісія з питань надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська приймає рішення, відповідно до якого Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради видає розпорядження про надання житлової площі в гуртожитку і ордер на житлову площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в гуртожиток, чи обґрунтована відмова в наданні житлової площі. Житлові приміщення в гуртожитках надаються виключено за рішенням комісії. Таким чином,в відсутність рішення комісії про надання житлової площі в гуртожитку та ордера, виданого на підставі такого рішення, свідчить про самовільне зайняття громадянином житлового приміщення. Позивач стверджує, що комісією з питань надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська рішення щодо надання відповідачу житлової кімнати [ADDRESS], не приймалось, департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради, який є правонаступником управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, розпорядження щодо надання відповідачу житлової площі в даному гуртожитку і відповідний ордер на житлову площу на видавались. Відповідачем не надано доказів, що вселення на спірну житлову площу ним здійснено на законних підставах, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved