Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

23 жовтня 2018 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], який був головою колгоспного двору в [ADDRESS]. Членами колгоспного двору станом на 01 липня 1990 року були дружина померлого - [PERSON], його дочки - [PERSON], [PERSON], син - [PERSON] та внук - [PERSON] Спірне будинковолодіння в рівних частках належало усім членам колгоспного двору, по 1/6 частці кожному. Згідно заповіту, складеного 27 липня 2011 року в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області, на випадок своєї смерті [PERSON] належну йому на праві власності частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], заповів [PERSON] У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріус відмовив [PERSON] в оформленні її спадкових прав з підстав того, що за померлим [PERSON] 1/6 частка житлового будинку за вищевказаною адресою не зареєстрована. З підстав, наведених вище, [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], що в цілому складається з житлового будинку - «А», літньої кухні - «Б», хліва - «В», господарської будівлі - «Г», вбиральні - «Д», хліва - «Е», навіса - «Є», септика - «С», криниці - «кр», огорожі - 1-2, 4-5, вимощення - «І», в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області. Ухвалою судді від 25 жовтня 2018 року відкрито провадження в даній цивільній справі, підготовче судове засідання призначено на 09 листопада 2018 року на 10 год. 00 коп. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не подав, однак звернувся до суду з листом про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. також в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду лист про розгляд справи у її відсутності, по наявних в справі документах. При прийнятті рішення покладається на думку суду. Заслухавши доводи позивача, її представника, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 14 березня 2018 року Виконавчим комітетом Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області), який є батьком позивача. [PERSON] станом на 01 липня 1990 року був головою колгоспного двору, членами якого також були його дружина [PERSON], дочки - [PERSON], [PERSON], син - [PERSON] та внук - [PERSON], що підтверджується довідкою №644 від 13 вересня 2018 року, виданою Великолуцькою сільською радою. Заборона (арешт) на вищезгаданий житловий будинок відсутня. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР від 16 листопада 1990 року на підставі рішення виконкому №209 від 30 жовтня 1991 року, жилий будинок по [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, що складається з 6-х членів, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності. Дане будинковолодіння зареєстроване в Тернопільському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 6 чоловік, головою якого є [PERSON] (запис в реєстровій книзі №2 за реєстровим №157). Інформаційна довідка № 500 від 10 травня 2018 року, видана Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, засвідчує те, що станом на 01 січня 2013 року будинок [ADDRESS] зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 08 травня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, будинковолодіння за вказаною вище адресою складається з житлового будинку - «А», літньої кухні - «Б», хліва - «В», господарської будівлі - «Г», вбиральні - «Д», хліва - «Е», навіса - «Є», септика - «С», криниці - «кр», огорожі - 1-2, 4-5, вимощення - «І». Інформаційна довідка про технічний стан нерухомого майна № 505 від 14 травня 2018 року, видана Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, містить інформацію про те, що станом на 08 травня 2018 року будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не здійснювалося. Згідно заповіту від 27 липня 2011 року, посвідченого секретарем виконкому Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] заповів належну йому на праві приватної власності частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], [PERSON] 08 жовтня 2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. з метою оформлення своїх спадкових прав, отримання свідоцтва про право на спадщину (1/6 житлового будинку) за заповітом, однак нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, аргументуючи свої дії необхідністю подання правовстановлюючих документів про належність нерухомого майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави за даними відповідних реєстрів. Якщо первинна реєстрація власності не проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення власності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) має вирішуватися у судовому порядку, про що зазначено у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії №689/02-31 від 08 жовтня 2018 року. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Cудом встановлено, що померлий [INFO] [PERSON] склав заповіт в користь дочки - позивача по справі [PERSON], якій заповів частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області по вул. І.Франка. Однак, у зв'язку з тим, що державна реєстрація права власності на будинковолодіння спадкодавцем не проведена, оскільки на момент побудови житлового будинку (1971 рік) діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав, які і не визначена частка [PERSON] у вказаному майні, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому спадкоємець звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно. З матеріалів судової справи вбачається, що частина будинковолодіння за вже вказаною адресою є майном колгоспного двору, а тому суд застосовує нормиЦК УРСР. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є спадкоємицею частки майна колгоспного двору, яка залишилась після смерті її батька [PERSON], на підставі заповіту, яку суд, виходячи з рівності часток усіх членів двору, визначає в розмірі 1/6. За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі, а тому слід визнати за позивачем право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], що в цілому складається з житлового будинку - «А», літньої кухні - «Б», хліва - «В», господарської будівлі - «Г», вбиральні - «Д», хліва - «Е», навіса «Є», септика - «С», криниці - «кр», огорожі - 1-2, 4-5, вимощення - «І», в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області.

Outcome: approved