Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

22.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсною приватизацію квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] та [PERSON] та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане Миколаївською міською радою на підставі розпорядження №1488-р від 06.09.2012 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 11.12.2012 року [PERSON], [PERSON] з [PERSON], вселити його до спірної квартири та зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні цією квартирою. 25.06.2015 р. Заводським районним судом м. Миколаєва судом ухвалено рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Миколаївської міської ради, Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, треті особи - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Миколаївській області, управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., Національний банк України про визнання недійсною приватизації житлового приміщення, скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, та вселення - відмовлено. 22.07.2015 р. зазначену справу направлено до апеляційного суду Миколаївської області з апеляційною скаргою представника [PERSON] За ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27.07.2015 р. цивільну справу за позовом [PERSON] повернуто до Заводського районного суду м. Миколаєва для виконання вимог ст. 220 ЦПК України. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України справу розглянуто за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] заявлялись вимоги про визнання недійсною приватизації житлового приміщення, скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою. Однак, ухвалюючи рішення, судом не вирішена позовна вимога про зобов'язання не чинити перешкод у користування квартирою. Так, як встановлено судом, з приводу вказаної вимоги сторони подавали докази та надавали пояснення, згадана вимога розглядалась в сукупності з іншими вимогами позивача та оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, а вимога про зобов'язання не чинити перешкод у користування квартирою є похідною від вимоги про вселення в квартиру, тому в задоволенні позову [PERSON] в цій частині також слід відмовити. Крім того, позивачем пред'явлено позов з п'ятьма вимогами немайнового характеру, проте при подачі позову сплачено судовий збір лише за три вимоги та ухвалюючи рішення, судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON]. на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 487,20 грн. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, яким слід відмовити позивачу в задоволенні вимоги про зобов'язання не чинити перешкод у користування квартирою та стягнути на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved