Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~23 травня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєструвала шлюб 09 серпня 2014 року. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Основою розпаду сім`ї позивач зазначає те, що шлюбні відносини між ними погіршились та в подальшому припинені остаточно, відсутнє порозуміння, утрачені первісні почуття. Вказує, що подружнє життя не склалось через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. Вказані обставини призвели до припинення шлюбних відносин між ними. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, так як суперечить її інтересам, тому вона звернулась до суду з даним позовом і просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою від 05 червня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 19). 28 серпня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а. с. 35 ). У судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що на сьогодні сімейні відносини між нею та відповідачем не покращилися, оскільки між ними втрачено довіру. Крім того, намірів зберегти шлюб у неї немає, тому наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що подальше існування шлюбу в майбутньому буде суперечити її інтересам. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважає, що заявлені у позові підстави для розірвання шлюбу не відповідають дійсності та надумані позивачкою для того, щоб розлучитися із ним, хоча об`єктивних причин для розірвання шлюбу у своїй поведінці він він не вбачає. Просить суд не задовольняти позовну заяву, оскільки заявлена вимога про розірвання шлюбу не відповідає волевиявленню [PERSON] , на яку можливо впливають треті особи. Таким чином вважає за необхідне дослідити дійсні причини, які призвели до звернення позивачки до суду, оскільки має наміри змінити своє ставлення до [PERSON] у сімейних відносинах. Заслухавши сторони, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Частина 2 ст. 16 Декларації ООН «Загальна декларація прав людини» від 10 грудня 1948 року містить положення, за якими шлюб може укладатись тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України, в силу якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положенням частин 3 і 4 статті 56 СК України за кожним з подружжя визнано право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, як і примушення до їх припинення, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Відповідно до \~ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 серпня 2014 року у Зарічному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 529. Після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище дружини Тішин, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 11). Від подружнього життя сторони не мають спільних дітей. Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на критерії шлюбу, життя, сім`ю, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач [PERSON] скористалась даним правом та звернулась до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Вважає, що примушування її до шлюбних відносин буде суперечувати її волевиявленню. Суд зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено у судовому засіданні із пояснень [PERSON] , вона не має наміру зберегти шлюб. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам позивача. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивач не змінювала прізвище під час реєстрації шлюбу, у неї є право надалі іменуватись своїм прізвищем. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved