Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

24.07.2015 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 255, мотивуючи тим, що вони більше року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. Вважає примирення неможливим. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 07.05.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07 травня 2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Від шлюбу мають малолітніх синів - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим 18.03.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 18.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Сторони більше року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 1 статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей, а саме щоб місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], було визначено по місцю проживання матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], було визначено по місцю проживання батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved