Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

22.03.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 12.03.2009 між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Ще до шлюбу ним було придбано житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS]. Оскільки сімейні відносини між ним та відповідачкою не склалися 06.03.2017 шлюб між ними було розірвано. На протязі останніх 14 місяців, починаючи з 19.01.2016 відповідач перебуває за межами України та за її словами, подала заяву на отримання політичного притулку в США. Однак виїжджаючи за кордон відповідач не знялася з реєстрації з будинку, який належить йому на праві власності. Тому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, давши аналогічні доводам позовної заяви пояснення, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання повторно не з'явилися, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача [PERSON], проти чого не заперечив позивач. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №38678885 від 08.06.2015 року, виданого Реєстраційною службою Яворівського районного управління юстиції Львівської області, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Як вбачається із даних реєстраційного обліку в спірному будинку зареєстрована відповідач по справі [PERSON], яка є колишньою дружиною позивача. Згідно акту обстеження фактичного місця проживання [PERSON] від 27.02.2017 №13, комісія в складі голови Ясниської сільської ради Ковпака М.С., військового обліковця Ясниської сільської ради [PERSON], касира [PERSON], встановила, що [PERSON] з 19.01.2016 не проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були пов'язані із позбавленням володіння. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач по справі [PERSON] 24.10.2015 була зареєстрована в будинку [ADDRESS] як член сім'ї власника, оскільки на той час була його дружиною. На даний час шлюб між сторонами розірвано, відповідач понад два роки знаходиться за межами України, житлом не користується, а відтак втратила право на користування житловим приміщенням. Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачем на право користування житловим будинком, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідач втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке шляхом зняття з реєстрації наміру не виявляє, тому суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратила право на користування житлом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає до стягнення з відповідача [PERSON]

Outcome: approved