Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

23 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 38 827,95 грн. процентів за користування грошовими коштами, 42 813, 94 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 7 801,64 грн., а також судові витрати у розмірі 895 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 05 квітня 2012 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно з якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000 грн. Відповідно до даного Договору позичальник [PERSON] зобов`язався повернути йому кошти до 30 травня 2012 року. Однак, у зазначений строк відповідач кошти не повернув, чим порушив взяте на себе зобов`язання. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 40 000 грн. основного боргу, 1002,74 грн. процентів за користування грошовими коштами, інфляційних втрат у розмірі 38,71 грн., та 3% річних у розмірі 401,10 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2016 року вищевказаний позов було задоволено повністю. Враховуючи те, що станом на момент звернення до суду з даним позовом відповідач жодних коштів йому не повернув, останній зобов`язаний сплатити йому проценти за користування грошовими коштами, інфляційні втрати та 3% річних за період з жовтня 2012 року по березень 2019 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 11 жовтня 2019 року о 11.00 год., не з`явилися. Однак, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, з якої вбачається, що він підтримує позовні вимоги, просить суд розглядати справу за його відсутності та проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи та не подав відзив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. У відповідності до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання 11 жовтня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частинами 1, 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 2012 року позивач [PERSON] за усним договором позики передав відповідачу [PERSON] у позику грошову суму у розмірі 40 000 грн. Даний договір оформлений письмовою розпискою відповідача від 05 квітня 2012 року. Кінцевий строк повернення позики був до 30 травня 2012 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 05 квітня 2012 року, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 38,71 грн., 3 % річних у розмірі 401,10 грн. та проценти за користування грошовими коштами в розмірі 1002, 74 грн. а також судовий збір у розмірі 415 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2016 року заборгованість відповідача за договором позики від 05 квітня 2012 року з урахуванням індексу інфляції виникла за період з червня 2012 року по вересень 2012 року. Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Оскільки відповідачем борг згідно з договору позики на виконання рішення суду позивачу не повернуто, то за період з жовтня 2012 року по березень 2019 року відповідач має сплатити на користь позивача проценти за користування грошовими коштами у розмірі 38 827,95 грн., 3% річних у розмірі 7 801,64 грн. та інфляційні втрати у розмірі 42 813,94 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved