Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

22 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 247288,27 грн. за кредитним договором № 1584-МК від 13.12.2007 року. Свої вимоги мотивує тим, що 13.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 1584-мк, згідно якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 100000,00 грн. зі сплатою 30% річних та з кінцевим терміном повернення 12.12.2009 року. В забезпечення виконання зобовязання за договором № 1584-мк між ПАТ КБ «Приват Банк» і [PERSON] було укладено договір поруки №. 1584-МК від 13.12.2007 року, відповідно до якого [PERSON] несе солідарну відповідальність за порушення позичальником виконання зобовязань за вказаним договором у повному обсязі. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконував, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У звязку з цим відповідач [PERSON] станом на 28.10.2015 р. має заборгованість за кредитом в сумі 332788,76 грн. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.09.2009 р. з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість за даним кредитним договором, яка виникла станом на 29.04.2009 р. в сумі 85500,49 грн. \~Тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору в сумі 247288,27 грн. як різницю між сумою заборгованості станом на 28.10.2015 р. в розмірі 332788,76 грн. та сумою у розмірі 85500,49 грн., яка була стягнута рішенням Охтирського міськрайонного суду від 14.09.2009 р. 12 лютого 2016 року відповідач [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання поруки припиненою, в якому просить суд визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки № 1584-мк від 13.12.2007 р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 1584-мк від 13.12.2007 р. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2016 р. вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання поруки припиненою обєднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав та мотивує їх тим, що зобовязання за кредитним договором було збільшено без згоди поручителя на збільшення обсягу її відповідальності, крім того, починаючи з моменту несплати відповідачем [PERSON] заборгованості за кредитом, банк до 2014 року жодного разу не звертався до відповідачки [PERSON] з вимогою щодо погашення заборгованості за кредитом. Первісні позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги необхідно задовольнити, а первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 13.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1584-мк, за яким [PERSON] зобов'язався\~надати відповідачу [PERSON] кредит в сумі 100000,00 (сто тисяч) грн. Строк повернення кредиту, процентів і винагороди - згідно Графіку погашення кредиту, процентів і винагороди (додаток № 1 до договору), але не пізніше 12.12.2009 р. Кредит надається на придбання автомобіля. За користування кредитом позичальник зобовязувався сплачувати відсотки в розмірі 30% річних ( п. 4.1 кредитного договору). При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 60% (п.4.3 кредитного договору). Позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до Графіку погашення кредиту, процентів і винагороди (додаток № 1 до договору) (п. 2.2.2 2.2.5 кредитного договору). Відповідно до п.6.1 кредитного договору - при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті процентів за користуваня кредитом, строків повернення кредиту, винагороди позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня. Строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, по даному договору встановлюється тривалістю 5 років (п. 6.7 кредитного договору). \~З метою забезпечення належного виконання зобовязання за даним кредитним договором, 13.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 13.12.2007 року № 1584-мк, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 100000,00 грн. Відповідно до п. 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1\~ ст.527 ЦК України\~ боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти\~виконання\~особисто,\~ якщо інше не встановлено договором\~або законом,\~не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит у розмірі 100000,00 грн. У порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором від 13.12.2007 року належним чином не виконав, станом на 28.10.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 332788,76 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, в тому числі: - заборгованість за кредитом 66285,51 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом 120770,75 грн., - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 145732,50 грн. З матеріалів справи також вбачається, що у звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором 12.05.2009 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 2-1223/09). Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду по цивільній справі № 2-1223/09 від 14.09.2009 р. за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Приват Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 85500,49 грн. Доказів про те, що до теперішнього часу за рішенням Охтирського міськрайонного суду від 14.09.2009 р. відповідачами [PERSON] та [PERSON] сплачувались на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти сторонами суду не надано. Враховуючи суму заборгованості, яка стягнена за рішенням Охтирського міськрайонного суду від 14.09.2009 р., станом на 28.10.2015 р. заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 247288,27 грн. (332788,76 грн. - 85500,49 грн. = 247288,27 грн.). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 247288,27 грн. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України\~). Нормою частини третьої\~статті 267 ЦК України\~встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави стверджувати, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі суд не застосовує позовну давність. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме: передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Під час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] не заявляв про застосування позовної давності відповідно до вимог частини третьої\~статті 267 ЦК України. Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність не може застосовуватися за жодних обставин, оскільки можливість її застосування пов'язується лише з наявністю про це заяви сторони у спорі. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-738цс15, від 18 березня 2015 р. у справі № 6-25цс15. Таким чином, заява представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності не може бути підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] у звязку з пропуском строку позовної, так як під час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] не заявляв про застосування позовної давності. При вирішенні заявленого у справі позову до поручителя [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п.10 договору поруки №1584-мк від 13.12.2007 р., укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], - договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~- строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами\~\~\~\~ (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті\~251\~та частина друга статті\~252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки\~\~про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій\~статті 252 цього Кодексу, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої\~\~\~статті 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). При укладенні кредитного договору № 1584-мк від 13.12.2007 р. сторони домовились, що кінцевий строк повернення кредиту - не пізніше 12 грудня 2009 року (пункт 1.3 кредитного договору). Відповідно до п. 7.1 кредитного договору договір вступає в силу з моменту підписання даного договору обома сторонами та діє до повного виконання зобовязань сторонами по даному договору. Пунктом 2.3.3 кредитного договору передбачене право банку у разі порушення позичальником вимог цього договору вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за цим договором: повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобовязань за договором в повному обсязі, а позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, сплатити банку проценти за фактичний строк користування кредитом, повністю виконати інші зобовязання по даному договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв'язку з порушенням відповідачами зобов'язань за кредитним договором, а саме простроченою станом на 29.04.2009 р. заборгованістю, ПАТ КБ «ПриватБанк» 12.05.2009 р. було пред'явлено позов до відповідачів (позичальника та поручителя) з вимогою про повернення кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів та штрафних санкцій (пені), загальна сума яких станом на 29 квітня 2009 року складала 85500,49 грн., рішенням Охтирського міськрайонного суду від 14.09.2009 р. позов був задоволений, що свідчить про те, що банком було реалізовано право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 р. у справі № 6-190цс14, № 6-18цс16 від 03.02.2016 року, № 6-106цс14 від 24 вересня 2014 року). Таким чином, ПАТ КБ «ПривтБанк» відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 2.3.3. кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання. Відтак, настання строку виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати з 2009 року. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. В той же час у матеріалах справи відсутні докази про те, що банк звертався до поручителя з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений банком відповідно до п. 2.3.3. кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом до [PERSON], а саме, станом 17 грудня 2015 року, - укладений ними договір поруки припинився. Припинення поруки у разі відсутності спору відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду. За наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12). Враховуючи викладене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання поруки припиненою підлягають задоволенню, а позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за наведених мотивів задоволенню не підлягає. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі в сумі 3709,32 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 251, 252, 526, 527, 530, 559, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial