Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

23 січня 2018 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Словянської міської ради, Словянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання права власності в порядку погашення заборгованості по сплаті аліментів, обґрунтованим тим, що недієздатний [PERSON], [INFO], та неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є їх з відповідачем дітьми. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12.11.1994 року по 13.03.2014 року. Рішенням суду від 13.01.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку. На теперішній час заборгованість по аліментам становить 81114,00 грн. У звязку з заборгованістю по аліментам на майно відповідача виконавчою службою був накладений арешт. З осені 2013 року по теперішній час діти перебувають на утриманні позивача. Рішенням суду від 30.06.2017 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно їх з позивачем дітей. За рішенням суду від 05.05.2017 року житловий будинок №50 з прилеглими будівлями та спорудами по пров. Маяковського м. Словянська був визнаний обєктом спільної сумісної власності подружжя і за позивачем було визнано право власності на 1/2 частку вказаного будинку. Відповідач в добровільному порядку заборгованість по аліментам погашати не бажає, від добровільно укладення договору про передання майна у власність дітям у рахунок погашення заборгованості по аліментам ухиляється. В звязку з викладеним просить визнати за їх з відповідачем дітьми право власності на 1/2 частку житлового будинку №50 по пров. Маяковського м. Словянська, як на майно, отримане в рахунок погашення заборгованості за аліментами; припинити право власності відповідача на вказане майно; в звязку з набуттям дітьми права власності на майно зняти з житлового будинку арешт, накладений виконавчою службою; в звязку з переданням дітям права власності на нерухоме майно, припинити їх право на отримання аліментів. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила суд вимоги задовольнити, справу слухати за її відсутності. Відповідач, [PERSON], належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, просила винести рішення на розсуд суду. Третя особа, Орган опіки та піклування Словянської міської ради, надав заяву про розгляд справи без участі свого представника, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 13.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвами про народження дітей серії І-НО №016532 від 24.09.1997 року, серії І-НО №242294 від 25.09.2001 року, серії І-НО №301622 від 29.10.2002 року та серії І-НО №466691 від 18.04.2012 року відповідно. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 30.03.2016 року [PERSON] визнано недієздатним, над [PERSON] встановлено опіку та призначено його опікуном [PERSON] Згідно з рішенням Словянського міськрайонного суду від 30.06.2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Згідно з рішенням Словянського міськрайонного суду від 13.01.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 50% його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, після чого аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на кожну дитину, яка досягла повноліття, до повноліття останньої дитини. 14.02.2014 року було відкрито виконавче провадження щодо виконання вищевказаного рішення суду про стягнення аліментів, що підтверджується відповідною постановою ВП №42005704. Згідно з довідкою Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.03.2018 року по вищевказаному виконавчому провадженню заборгованість по аліментам станом на 01.03.2018 року складає 81114,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку , посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] від 17.02.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №531, [PERSON] придбав житловий будинок №50 по пров. Маяковського м. Словянська Донецької області. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 05.05.2017 року житловий будинок №50 по пров. Маяковського м. Словянська Донецької області визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 20.08.2014 року Словянським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на все нерухоме майно [PERSON] було накладено арешт. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.01.2018 року відомості про зареєстроване право власності на житловий будинок №50 по пров. Маяковського м. Словянська Донецької області відсутні. Відповідно до ст.190 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за рішенням суду» батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації (ст. 190 СК України). Укласти вищевказаний договір про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно сторони не можуть, оскільки місцезнаходження та проживання відповідача невідоме, по місцю реєстрації він фактично не проживає, крім того, встановлено, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Свобода договору є однією з загальних засад цивільного законодавства ( ст. 3 ЦК України). Виходячи з наведеного, суд вважає, що припинення права власності відповідача на ? частку даного житлового будинку з припиненням права на аліменти для дитини можливо тільки за наявності вільного волевиявлення відповідача. Крім того, порядок стягнення аліментів встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно з яким передбачено звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Згідно з ч.1 ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на обєкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо зясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на обєкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Відповідно до вимог ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у\~частині восьмій\~статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому\~статтею 57\~цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому\~статтею 57\~цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобовязаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що позов [PERSON] необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed