Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

22.05.2018 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просить суд визнати за ним право власності у порядку спадкування на земельну частку (пай), що розташована на території Мусійківської сільської ради Іванківського району Київської області, розміром 4, 95 га без визначення меж цієї частки в натурі, що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право земельної частки (пай) серії [NUMBER] Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON]. На випадок своєї смерті заповіту не уклава. На праві особистої приватної власності [PERSON] мав право на земельну частку (пай). Позивач звернулася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на майно. В зв'язку з цим позивач змушена звертатись до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Відповідач Мусійківська сільська рада Іванківського району Київської області надіслала на адресу суду заяву про визнання позову та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, в зв'язку з неявкою в судове засідання сторін. Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], його батьком є [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] актовий запис № 14. Його дружина - [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 850. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно постанови державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори від 15.05.2018 року № 529/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (пай) КСП ім.. Ватутіна, що належала [PERSON] в зв'язку з відсутністю сертифікату. Також, державний нотаріус зазначив, що інших спадкоємців окрім [PERSON] не має. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до витягу власників сертифікатів по Мусійківській сільській раді Іванківського району Київської області, які виявили отримати земельні частки (паї) і державні акти на право приватної власності на землю, на ім'я [PERSON], [INFO] року народженняч видавався сертифікат серії [NUMBER], ділянка № 003. Також це підтверджується листом Відділу в Іванківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області. В газеті «Трибуна праці» від 18.11.2017 року було розміщено оголошення про те, що загублений сертифікат на земельну частку 9пай) серії [NUMBER] площею 4, 95 га, виданий 24.02.1997 року на ім'я [PERSON], вважати недійсним. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи те, що спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі - набув лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну ділянку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивач, [PERSON] здійснив всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно після смерті свого батька: земельну частку (пай), тому його позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Позивач просить суд судові витрати покласти на нього. На підставі наведеного,

Outcome: approved