Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

23.02.2016 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Дубищенської сільської ради Чуднівського району Житомирської областіпро визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті заповідача [PERSON], який помер 24.03.2015 року, відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок розташований за адресою: вул. Садова, буд.29, с. Дубище, Чуднівського району, Житомирської області. Позивач звернувся із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач Дубищенськасільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява за підписом голови сільської ради [PERSON], згідно якої Дубищенськасільська рада проти задоволення позову не заперечує, просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.03.2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ №318901 виданого 24.03.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.6) Відповідно до заповіту [PERSON], складеного 22.12.2006 року в с. Дубище Чуднівського району Житомирської області\~\~посвідченого секретарем Дубищенської сільської ради [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №41, спадкодавець [PERSON] все своє майно, належне йому на день смерті, заповів позивачу (а.с. 8). З метою отримання відомостей про реєстрацію спірного житлового будинку за померлим [PERSON], позивач звернувся до Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації, і йому було повідомлено, що правовстановлюючі документи на житловий будинок, який розташований за адресою:вул. Садова, буд.29, с. Дубище, Чуднівського району, Житомирської області, не зареєстровані (а.с. 14). Судом встановлено, що позивач звертався з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Чуднівської державної нотаріальної контори Житомирської області, однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, заяв від інших спадкоємців не надходило (а.с. 5). Судом встановлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований і проживав одиноко за адресою: вул. Садова, буд.29, с. Дубище, Чуднівського району, Житомирської області, документи на підставі яких був зроблений запис у господарській книзі щодо власника будинку розташованого за вищевказаною адресою не збереглись, [PERSON] станом на 01.04.1991 року був головою колгоспного двору за вищезазначеною адресою, що підтверджується довідками №327 від 06.04.2015 року, №№210,211 від 23.02.2016 року (а.с. 16-17). Судом також було встановлено, що осіб, які оспорювали б право власності позивача на даний будинок, немає. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З таких підстав суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню як обґрунтовані, а тому необхідно визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: вул. Садова, буд.29, с. Дубище, Чуднівського району, Житомирської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 24 березня 2015 року. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved