Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

22 грудня 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 27 грудня 2017 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження, на підставі статті 274 ЦПК України /а. с. 26-27/. 05 січня 2018 року відповідач ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, мотивуючи їх неоднозначною судовою практикою, значимістю справи для відповідача та можливістю заявлення клопотання про призначення судової незалежної експертизи, витребування у позивача додаткових доказів (актів виконаних робіт і т. п.), відсутністю в обґрунтуванні позовних вимог зазначення які порушення були допущені збоку відповідача, що може бути з`ясовано лише у порядку загального позовного провадження шляхом допиту позивача /а. с. 30-31/. Ухвалою судді від 09 січня 2018 року задоволено заяву відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження /а. с. 35-36/. 26 січня 2018 року представником відповідача [PERSON] подано суду відзив на позов, на який позивач засобами поштового зв`язку направив відповідь, яка надійшла до суду 19 березня 2018 року /а. с. 46-49, 79-78/. 16 квітня 2018 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на виконання якої 07 червня 2018 року матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз /а. с. 83-85, 88-89, 94/. 01 серпня 2018 року на адресу суду надійшов лист від представника позивача [PERSON] - [PERSON] разом з фотоматеріалами, які є додатками до звіту № 450/7-17 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ «Citroen Berlingo» ( [NUMBER] ), сформованого СОД ФОП [PERSON] , де зафіксовані пошкодження вказаному автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які судом направлено 15 серпня 2018 року до експертної установи. 16 січня 2019 року з експертної установи було повернуто матеріали справи з додатками разом з висновком експерта від 04 січня 2019 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку (шкоди), спричинений власнику автомобіля марки «Citroen Berlingo» ( [NUMBER] ), внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 липня 2017 року, міг становити 69 960, 26 грн. При складанні калькуляції враховувалися лише ті пошкодження, які вдалося визначити на ілюстративних зображеннях та фотознімках, що були надані на експертизу. Можлива наявність скритих або не зафіксованих дефектів. 01 лютого 2019 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, а саме сума стягнення у розмірі 29 576, 37 грн, що складається з пені у розмірі 12 835, 99 грн, витрати від інфляції у розмірі 3 908, 53 грн, 3 % річних - 1 167, 00 грн та судовий збір, на яку представником відповідача також засобами поштового зв`язку направлено відзив, у якому посилається на пропуск позивачем строку позовної давності щодо похідних вимог від вимоги про стягнення страхового відшкодування - стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат /а. с. 131-134, 136-138/. Ухвалою судді від 18 січня 2019 року провадження поновлено у справі, яке раніше ухвалою про призначення судової експертизи було зупинено /а. с. 123-124/. 01 лютого 2019 року до суду від представника відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог /а. с. 136-138/. Ухвалою судді від 27 лютого 2019 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /а. с. 149-150/. 12 березня 2019 року представником позивача подано відповідь на відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог /а. с. 152-153/. 19 червня 2019 року суд на місці, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалив задовольнити клопотання представника позивача про виклик у судове засідання судового експерта Баєва М. С. для надання роз`яснень свого висновку, проте у судове засідання на виклик суду експерт не з`явився, оскільки перебував у щорічній основній відпустці /а. с. 162, 163/. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у справі заперечував проти задоволення позову, просив відмовити. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 09 липня 2017 року у м. Києві на проспекті В. Лобановського (буд. 196-Б) відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Citroen Berlingo», д/н [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності, та автомобіля «Богдан А09202», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/14285/17 від 21 липня 2017 року, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави. З вказаної постанови вбачається, що 09 липня 2017 року, о 07:55 год., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Богдан А09202», д/н [NUMBER] , по проспекту В. Лобановського, 196-Б, у місті Києві, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Citroen Berlingo», д/н [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з полісом цивільно-правової відповідальності АК/2434843, про що свідчить витяг з бази даних Моторно-транспортного (страхового) бюро про чинність полісу на дату дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Згідно з полісом АК/2434843 розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становить 100 000, 00 грн. Згідно абзацу 1 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи, не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та експлуатований особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ДТП від 09 липня 2017 року за участю транспортних засобів позивача та [PERSON] є страховим випадком та передбачає для відповідача наслідки обумовлені ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (відшкодування шкоди). На виконання вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до страховика (відповідача) з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, та додав необхідні документи, у тому числі заяву про отримання страхового відшкодування до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за вх. № ЦВ/17/2491 із постановою Голосіївського районного суду м. Києва № 752/14285/17 від 21 липня 2017 року. На виконання укладеного договору № 450/7-17 про проведення експертної оцінки від 14 липня 2017 року, СОД ФОП Баранковим О. О. 19 липня 2017 року був складений звіт № 450/7-17 про оцінку вартості матеріального збитку, згідно якого вартість матеріального збитку складає 69 782, 69 грн. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідач перерахував позивачеві страхове відшкодування 04 жовтня 2017 року у розмірі - 31 502, 61 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку за 04 жовтня 2017 року і не оспорюється сторонами. Так позивач звернувся до суду із позовом, у якому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог просив стягнути суму страхового відшкодування, яка повинна бути сплачена на його користь відповідачем, - 38 280, 08 грн, що становить різницю між підрахованою сумою матеріального збитку та здійсненою виплатою - 31 502, 61 грн. Загалом звертаючись до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача суму у розмірі 29 576, 37 грн, що складається з пені у розмірі 12 835, 99 грн, витрати від інфляції у розмірі 3 908, 53 грн, 3 % річних - 1 167 грн та судовий збір /а. с. 131-134/. Відповідно до висновку експерта № 12-2/570 від 04 січня 2019 року, встановлено, що розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Citroen», д/н [NUMBER] , міг становити 69 960, 26 грн, тоді як вартість відновлювального ремонту встановлена у розмірі 94 923, 61 грн. Експерт у складеному висновку визначив, що до вартості запасних частин та вартості матеріалів було додано суму податку на додану вартість, щодо якої позивач, згідно із заявою від 28 січня 2019 року, вимог не пред`являє. Відтак, вартість матеріалів у розмірі 15 215, 28 грн зменшується на 20 % податку на додану вартість, тобто 3 043, 06 грн, і становить - 12 172, 22 грн. Вартість запасних частин з урахування коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 46 360, 50 грн зменшена на 20 % податку на додану вартість, а саме 9 272, 10 грн, і становить 37 088, 40 грн. Загальна вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Citroen», д/н [NUMBER] , без урахування ПДВ, відповідно до висновку експерта, становить 57 645, 10 грн, виходячи з розрахунку 4 998, 00 грн + 1 960, 00 грн + 1 426, 48 грн + 12 172, 22 грн + 37 088, 40 грн. Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим у частині стягнення суми різниці між сумою матеріального збитку без ПДВ, вже здійсненою виплатою страхового відшкодування, франшизою, відповідно до умов полісу № АК/2334843 і сумою страхового відшкодування, тобто - 25 142, 49 грн. Окрім цього, суд враховує висловлені у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог доводи щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо похідних вимог від основної про стягнення страхового відшкодування. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, у відповідності до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку, згідно з частиною п`ятою статті 261 Цивільного кодексу України. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 Цивільного кодексу України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено, станом на 04 жовтня 2017 року - тобто, в момент отримання страхового відшкодування у розмірі, який було розраховано страховиком, позивач довідався про порушення свого права. 05 жовтня 2017 року листом за вих. № 12/3512 позивача було повідомлено про прийняте рішення. Частиною четвертою ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «Юкос проти Росії», пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат 28 січня 2019 року, тобто пропустивши строк позовної давності відносно вимог такого виду, суд, враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків пропуску, відмовляє у їх задоволенні на цій підставі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). У відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640, 00 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial