Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

23.08.2018 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; - змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , за рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05.05.2014 з 900,00 грн. на 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 03.07.2010 перебувала у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05.05.2014 шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 900,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.01.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що дитина проживає та перебуває на її утриманні, батько дитиною не цікавиться та батьківської турботи не проявляє, аліменти не сплачує. Позивач вважає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому просить суд позбавити останнього батьківських прав. Крім того, вважає, що розмір аліментів на утримання дитини повинен бути змінений та визначений з 900,00 грн. на 1/4 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.11.2018 виділено в самостійне провадження позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.11.2018 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Квасилівська селищна рада Рівненського району про позбавлення батьківських прав передано до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. 12.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 14.12.2018 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 15.03.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 03.05.2019 задовольнив клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка яка відправлялася на адресу відповідача, не була йому вручена, повернулася на адресу суду в зв`язку з закінченням терміну зберігання Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.7). Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05.05.2014 шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 900,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.01.2014 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі у вихованні. Також встановлено, що утриманням та вихованням дитини займається позивач, тобто без участі відповідача [PERSON] , оскільки останній ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Як вбачається з матеріалів справи, дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 28.02.2018 заборгованість [PERSON] за виконавчим листом № 570/377/14-ц від 04.06.2014 складає 44216, 13 грн. (а.с.13-14). Відповідно до Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Квасилівської селищної ради № 47 від 24.04.2018 виконком Квасилівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Як вбачається з висновку, [PERSON] не спілкується з сином, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, не відвідує батьківські збори та не цікавиться навчанням, а також має заборгованість по аліментам. Суд вважає Висновок обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 704,80 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved