Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

22 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який розірваний 01 липня 1998 року. Від шлюбу мають спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який являється непрацездатним, оскільки є інвалідом другої групи з дитинства, має спадкове порушення обміну амінокислот (гомоцистинурія) з ураженням ЦНС - олігофренія в ступені дебільності зі значним поведінчеським порушенням, лікворо-гіпертензіоним синдромом. Непрацездатний син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, потребує постійного лікування, її коштів на утримання сина не вистачає. Відповідач коштів на утримання сина в добровільному порядку не надає. На підставі вищевикладеного, позивачка в остаточних вимогах просила стягнути з [PERSON] на її користь для утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] аліменти у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного непрацездатного сина в розмірі 800 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила в позові відмовити, посилаючись на те, що відповідач неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, оскільки офіційно не працевлаштований, на теперішній час перебуває на заробітках за межами України. Крім того, на його утриманні знаходяться батьки, які є пенсіонерами. Батько відповідача переніс ішемічний інсульт, а тому потребує лікування та догляду за ним. Вона також не працює, після встановлення діагнозу - онкологія, перенесла дві тяжкі операції: в березні 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної допомоги, в травні 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні в госпіталі м. Відень Австрії. На даний час захворювання в стані ремісії, вона проходить реабілітаційний курс. Оскільки лікування та реабілітація є дорогими, вона із чоловіком [PERSON] змушені брати грошові кошти у борг. На даний час відповідач також має заборгованість за кредитом в ПАТ «Платінум Банк». Кредитні кошти були витрачені на її лікування та лікування батька. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає,що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є інвалідом ІІ групи із дитинства, страждає на спадкове порушення обміну амінокислот (гомоцистинурія) з ураженням ЦНС - олігофренія в ступені дебільності зі значним поведінчеським порушенням, лікворо-гіпертензіоним синдромом. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 709029 [PERSON] з 01 липня 2014 року встановлена ІІ група інвалідності безстроково, та рекомендовано домашній труд. Тобто, [PERSON] відноситься до категрії непрацездатних осіб. [PERSON] проживає разом із матірю за адресою: [ADDRESS]. З огляду на наведене, правовідносини сторін регулюються нормами ст. ст. 198 - 201 СК України, оскільки йдеться про стягнення аліментів на сина [PERSON], який досягнув повноліття, однак є непрацездатним. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сину). При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення ( ст. ст. 182, 200 СК України). Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд враховує матеріальний стан платника - батька, який з 2013 року є фізичною особою-підприємцем (вид господарської діяльності: оптова торгівля м'ясом і м'ясними продуктами, іншими продуктами харчування, оптова торгівля машинами та устаткуваннями, діяльність туристичних агентств), наявність у останнього на утриманні непрацюючої дружини, яка перенесла онкологічне захворювання та потребує реабілітації, а також непрацездатних батьків. Крім того, суд враховує обов'язок позивача у справі, яка є особою працездатного віку, утримувати непрацездатного повнолітнього сина [PERSON], оскільки кожен з батьків несе однаковий обов'язок по його утриманню. Оцінюючи матеріальний стан самого непрацездатного, суд зауважує, що останній отримує державну соціальну пенсію інвалідам дитинства ІІ групи у розмірі 1 160 гривень. Таким чином, його пенсія відповідає прожитковому мінімуму, встановленому ЗУ «Про державний бюджет на 2016 рік», який становить для осіб, які втратили працездатність, за період з 01 травня 2016 року по 30 листопада 2016 року 1130 гривень. Натомість, критерієм визначення прожиткового мінімуму є потреба особи в матеріальній допомозі, якщо сукупний дохід непрацездатного не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності. Судом встановлено, що непрацездатний [PERSON] страждає на психічне захворювання та потребує за рекомендаціями лікаря медикаментозного лікування, що свідчить про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі. При цьому, з огляду на роз'яснення, викладені у п. 20 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за якими залучення непрацездатного повнолітнього на користь якого стягуються аліменти є правом, а не обов'язком суду, суд, враховуючи психічне захворювання [PERSON], не вважає за необхідне його залучення до участі у справі. З огляду на наведене, враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підвердження того, що він не має можливості надавати допомогу на повнолітнього непрацездатного сина, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 22 серпня 2016 року та довічно. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо наявності у відповідача грошових зобов'язань, оскільки наявність, зокрема, заборгованості за кредитом не свідчить про неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial