Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

23.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Лиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав. До участі у справі допущено прокурора Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області за відповідною заявою від 07.06.2016 року №83-5254 вих. 16, оскільки зазначена справа стосується соціальних прав та правового статусу малолітньої дитини (а.с.52). В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що з 2009 року по 2010 рік вони з відповідачем проживали однією родиною, без реєстрації шлюбу. Від сумісного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в установленому законом порядку визнав своє батьківство. Відповідач покинув родину, коли дитині було 7 місяців, дитина залишилася з позивачем. На утримання дитини з відповідача рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 лютого 2011 року стягнуті аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 01 лютого 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти відповідач не виплачує багато років, заборгованість складає 28440 грн., він притягався до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. Відповідач з часу припинення шлюбних відносин життям дитини не цікавився, не спілкувався з ним, не приймав участі у його вихованні, взагалі за все життя дитини тільки двічі його бачив. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Пояснила, що фактично з 2010 року відповідач життям і здоров'ям дитини взагалі не цікавиться, аліменти дитині не сплачує, іншим чином матеріальної допомоги не надає. Дитина також не цікавиться батьком. Зараз позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який добре ставиться до [PERSON], займається його вихованням, турбується про дитину як справжній батько. [PERSON] відповідає йому взаємністю. Просила позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідача [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 74 ЦПК України було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи шляхом направлення судової повістки (а.с.47). Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. В судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області Голєв С.І. (який діє за довіреністю) вважав, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Пояснив, що відповідач [PERSON] до органу опіки та піклування не звертався. В теперішній час позивач [PERSON] разом з сином мешкає за адресою: [ADDRESS]. Комісією були обстежені умови проживання родини за цією адресою, встановлено, що позивачем створені всі умови для проживання дитини, стосунки в родині добрі. Оскільки батько [PERSON] повністю свідомо відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків, орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області підготував відповідний висновок щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Прокурор Городницька А.І. позовні вимоги визнала обґрунтованими, висловила думку що вони підлягають до задоволення. Свідки [PERSON], [PERSON] (кожна окремо) суду показали, що знають позивача [PERSON] як гарну матір, яка виховує сина [PERSON] 6 років. Дитина завжди чисто та охайно одягнена, весела, жвава, розвинена. Вони ніколи не бачили батька хлопчика, та не знають його. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, прокурора, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолианського міського управління юстиції Донецької області 28.04.2010 року [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.15). Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], що його видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області 07.03.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.03.2015 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.16). Згідно з відомостей з [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (а.с.17-18). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 лютого 2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 01 лютого 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Вироком Краснолиманського міського суду від 20.09.2013 року [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 164 КК України на 2 роки обмеження волі за злісне ухилення від сплати аліментів (а.с.25-28). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 05.04.2016 року, що складений головним державним виконавцем ВДВС Краснолиманського міського управління юстиції складає 28440,43 грн. (а.с.32-34). Згідно акту обстеження умов проживання від 29.04.2016 року, комісія Лиманської міської ради здійснила перевірку проживання [PERSON] за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] встановлено, що останній за вказаною адресою не проживає (а.с.36). Дитина [PERSON] знаходяться на утриманні матері, відвідує дошкільний дитячий заклад №4, за повідомленням завідувача тільки мати займається вихованням сина, батько жодного разу в дитячому закладі не з'являвся, долею сина не цікавився (а.с.12). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що з 2010 року [PERSON] дитину не відвідував, не телефонував, життям і здоров'ям дитини не цікавився, що підтверджується довідками на дитину з дошкільного дитячого закладу №4 (а.с.12), актом за місцем проживання дитини (а.с.19), актом обстеження умов проживання (а.с.35). Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, який тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку №10 від 04.05.2016 року органу опіки і піклування Лиманської міської ради «Про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]», орган опіки і піклування Лиманської міської ради вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 9). Суд погоджується з даним висновком. Суду надані достатні докази, що відповідач [PERSON] злісно ухилявся і продовжує ухилятися від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, в наслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини. Позивач не заявляла вимогу щодо відшкодування їй понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved