Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

24.06.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]А.« Про усуненні перешкод в користування житловим приміщенням шляхом вселення, визнання порядку користування житловим приміщенням, зміни договору найму житлового приміщення », в якому посилалася на те, що спірним житловим приміщенням є двокімнатна квартира № 63, розташована в будинку № 1-А по вулиці Ахсарова у Дзержинському районі м. Харкова, наймачами якої є вона та її син відповідач [PERSON]. З 1993 року в спірному житловому приміщенні відповідач постійно не мешкає, так як проживає в квартирі своєї дружини. Вона разом з чоловіком з 2007 року більше часу мешкала в садовому будинку, розташованому в садовому товаристві, так як спірне житло знаходиться на 16 поверсі житлового будинку, що за станом її здоров»я, створювало значні труднощі в користуванні квартирою. В квартирі тимчасово мешкала родина сина відповідача. 12.01.2015 року помер її чоловік, у зв»язку з чим, вона мала намір в подальшому мешкати за адресою своєї реєстрації. Однак відповідач перешкоджає її користуватись спірною квартирою, так як після проведеного ремонту та встановлення нових вхідних дверей, відмовляється надати її ключі від житлового приміщення. Крім, того відповідач відмовляється надати свою згоду на приватизацію спірної квартири, або зміну умов договору найму житлового приміщення, що унеможливлює визначити для її користування ізольовану житлову кімнату жилою площею 18 м-2 з подальшим відкриттям на відокремлене житлове приміщення окремого особового рахунку. При таких обставинах, позивач [PERSON] просить суд усунути перешкоди в користування житловим приміщенням шляхом її вселення в спірну квартиру, визнати порядку користування житловим приміщенням, шляхом виділення в її користування кімнати жилою площею 18 м-2, змінити договір найму житлового приміщення, зобов»язавши Харківську міську раду укласти з нею договір найму житлового приміщення, щодо кімнати жилою площею 18 м-2 та відкрити на ї ім.»я окремий особовий рахунок. Заперечуючи проти вказаних позовних вимог, 13.10.2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] « Про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням », в якому посилався на те, що в спірному житловому приміщенні він зареєстрований та постійно мешкає, утримуючи квартиру в належному стані, шляхом проведення за власні кошти капітального ремонту, сплачує кошти на утримання квартири, використовуючи її для власних потреб. Його мати [PERSON] на протязі тривалого часу участі в утриманні спірного житла не приймає, спірним житлом не цікавиться. Незважаючи на наявність реєстрації, [PERSON] в спірному житловому приміщенні, починаючи з квітня 2009 року, постійно не проживає, так як спочатку за життя чоловіка мешкала в садовому будинку, а після його смерті мешкає в квартирі своєї доньки. В квартирі відсутнє особисте майно матері, її спальне місце, тощо. При таких обставина, з урахуванням того, що [PERSON] не мешкає за місцем реєстрації в спірному житловому приміщенні більш ніж 6 місяців без поважних причини, [PERSON] просить визнати останню такою, що втратила право користування спірною квартирою. ( а.с.а.с. 39-41 ). В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, надавши право представляти свої інтереси в суді своїм представникам [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності ( а.с.а.с. 16, 28 ). В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], підтримали вимоги за основним позовом, просив його задовольнити, з підстав, на які позивача посилається в своєї позовної заяві, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували, пояснив про те, що в квартирі мешкає син відповідача, разом зі своєю родиною, на що [PERSON] своєї згоди не надавала. Відповідач мешкає за іншою адресою. Після проведення ремонту відповідач відмовився надати позивачу ключі від квартири та перешкоджає її вселенню. Все належне позивачу майно, без її згоди відповідач вивіз з квартири під час проведення ремонту, який виконав без згоди позивача. Дійсно з 2009 року до дня смерті чоловіка, позивач періодично мешкала в садовому будинку розташованому в садовому товаристві, в якому її чоловік працював охоронцем. Однак вказане житло є тимчасовим, так як не благоустроєне, в ньому відсутні елементарні побутові зручності. Тому в холодну пору року позивач поверталась мешкати до спірної квартири. На теперішній час [PERSON] є особою похилого віку, страждає низкою тяжких, хронічних захворювань та потребує за станом здоров»я сторонньої допомоги, які її в змозі надати її дочка. Крім спірного, позивач іншого житла не має, тому її потрібне в користування жиле приміщення жилою площею саме 18 м-2. З приводу перешкод в користуванні житлом [PERSON] зверталась до поліції. З 25.10.2015 року [PERSON], при сприянні поліції, вселилась в квартиру та в ній мешкає. Однак з 19.11.2015 року по теперішній час [PERSON] в квартирі не мешкає, доступу до квартири у неї немає, через відсутність всіх ключів від дверей квартири. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги ( а.с.а.с. 29, 30 ), в судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнали, просив в їх задоволенні відмовити з підстав, на які позивача посилається в своїх запереченнях ( а.с.а.с. 54-55 ), свої зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, на які вони посилаються в своєї зустрічній позовній заяві. При цьому пояснили про те, що до смерті чоловіка позивач [PERSON] мешкала разом з ним на протязі біля 7 років в садовому будинку, так як працювали охоронцями садового товариства. Садовий будинок не благоустроєний, в ньому відсутні зручності, з пічним опаленням. В період 2013 - 2014 років він, за власні кошти, за згодою батьків, провів в квартирі капітальний ремонт, облаштувавши житло новими меблями та побутовими пристроями. Проведення ремонту було обумовлено тим, що квартира знаходилась в нежилому стані, за технічним станом в неї неможливо було нормально жити. Майно належне батькам було вивезено з квартири. Ключів від квартири у [PERSON] не було, так як вона їх надати не вимагала. До проведення ремонту в квартирі він мешкав періодично, так як проживав в квартирі своєї дружини. Після закінчення ремонту в квартирі тимчасово мешкав його син з дружиною та дітьми. Він не заперечує проти того, щоб мати вселилась та мешкала в квартирі, однак не згоден щоб в квартирі разом з матір»ю знаходилась її дочка та інші особи. Він в змозі сам надавати матері необхідну допомогу. Після смерті батька він пропонував матері жити разом з ним в квартирі. Більш того, з 25.10.2015 року його мати, за допомогою дочки та онуки та при сприянні поліції, вселилась в квартиру та в неї мешкає, має ключі від житлового приміщення. Мати страждає низкою хронічних захворювань, за станом здоров»я потребує сторонньої допомоги. В разі надання матері кімнати жилою площею 18-м-2 будуть суттєво порушені його житлові права. Звернення з зустрічними позовними вимогами до суду було обумовлено зверненням матері до суду з основним позовом, в разі його відсутності, він би не ставив питання про визнання матері такою, що втратила право користування квартирою. На теперішній час, з 19.11.2015 року мати знов в квартирі не мешкає, так як з її кімнати були викрадені речі майна, з приводу чого він звертався до поліції. Доступу в квартиру мати не має, так як він не надав її всі ключі від дверей квартири. Дійсно, перед проведенням ремонту, на протязі 6 років, батьки, з його згоди, здавали в оренду спірну квартиру різним особам, він в той час мешкав за іншою адресою. Після проведення ремонту він не заперечував мешкати в квартирі разом з батьками. В судовому засіданні третя особа [PERSON], в частині взаємовідносин між сторонами та обставин вказаної цивільної справи, дав пояснення, аналогічні поясненням відповідача [PERSON]. При цьому наголошував на тому, що сторони по справі є відповідно його баба та батько. Спірна квартира, до проведення капітального ремонту знаходилась в нежилому стані. Після закінчення ремонту, деякий час в квартирі мешкав він зі своєю родиною. 25.10.2015 року [PERSON] вселилась в квартиру, мешкала в меншій кімнаті. За станом здоров»я [PERSON] потребує сторонньої допомоги. Свідок [PERSON], яка є онукою та донькою відповідно [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні в частині взаємовідносин між сторонами та обставин вказаної цивільної справи, дала пояснення, аналогічні поясненням позивача [PERSON] та її представників. При цьому наголошувала на тому, що відповідач перешкоджав своєї матері в користуванні спірною квартирою, відмовляючись надати її ключі від квартири. У зв»язку з чим, вона була вимушена звернутись до суду з приводу вселення. З 25.10.2015 року [PERSON] вселилась в квартиру за допомогою поліції, її були надані ключі. В садовому будинку вона з чоловіком мешкали тимчасово в літній період, після чого поверталися до своєї квартири. За станом здоров»я позивач потребує сторонньої допомоги, тому її необхідно виділити в користування більшого розмірі ізольовану кімнату. Свідки [PERSON] та [PERSON], які мешкають в будинку, в якому розташована спірна квартира, в судовому засіданні пояснили, що в спірному житловому приміщенні позивач [PERSON] мешкала разом з чоловіком десь до 2003 року, потім вони переїхала мешкати до садового будинку, особисте майно забрати з собою. До 2013 року квартира здавалась в оренду різним особам, позивач та її чоловік відвідували квартиру, хто отримував орендну плату їм невідомо. Квартира знаходилась в нежилому стані, практично, за технічним станом, в неї були відсутні умови для нормального мешкання. В 2013 році відповідач [PERSON] зробив в квартирі ремонт та в ній мешкає. В квартиру вона вхожа не була, які взаємовідношення в родині її невідомо. Останній раз в квартирі вона була на прохання відповідача біля року тому, позивача в квартирі не було, про що були складені відповідні акти. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що з листопада 2015 року в квартирі мешкає позивач [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з родиною сторін вона підтримує відносили на протязі близько 40 років. До смерті чоловіка позивача, остання тимчасово, в літній період мешкала в садовому будинку, так як її чоловік працював охоронцем садового товариства. Садовий будинок не благоустроєний, без зручностей, з пічним опаленням. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не мешкав. Позивач за станом здоров»я потребувала сторонньої допомоги, так як страждала на хронічні захворювання. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає основний позов, в частині вселення, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, в частині інших основних позовних вимог, вважає ї необґрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню, позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до приписів ст.ст. 61, 63, 64 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Предметом договору найма жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з одної чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. З копії ордеру на надання жилого приміщення, довідок наданої КП « Жилкомсервіс », викопіювання з поверхового плану будинку, копії свідоцтва про смерть, копій свідоцтв загальногромадянських паспортів сторін, довідки з [PERSON] УДМС України в Х\\О, вбачається те, що спірна квартира № 63 яка розташована в будинку № 1-А по вулиці Ахсарова в м. Харкові перебуває належить територіальної громаді м. Харкова та перебуває на балансі КП « Жилкомсервіс ». Квартира державна, розташована на 16 поверсі 16-поверхового будинку, складається : з двох ізольованих кімнат відповідної жилої площі 18,0 м-2 та 11,9 м-2 та відповідних побутових приміщень : коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні, комори. Квартира була надана на склад сім»ї : позивачу [PERSON], чоловіку позивача [PERSON], який помер 12.01.2015 року, та сину позивача - відповідачу [PERSON] В квартирі зареєстровані : позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] відповідно з 19.01.1983 року та 03.03.1993 року. Особовий рахунок на квартиру відкритий на ім»я позивача [PERSON] на підставі ордеру № 838 серій А від 05.08.1982 року. ( а.с.а.с. 6, 8, 9-11, 12, 19, 42, 43, 49-53, 136-138 ). У судовому засіданні встановлено, що сторонам по справі спірне жиле приміщення надане згідно з вимогами житлового законодавства, при цьому сторони були вселенні в спірне жиле приміщення в визначеному законом порядку. Крім того, сторони зареєстровані в спірному жилому приміщенні на правах членів однієї родини, так як позивач [PERSON] є матір»ю відповідача [PERSON], що встановлено в судовому засіданні з показань сторін та інших досліджених доказів. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених термінів провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » від 12.04.1985 року, з наступними змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разу їх поважності, в тому числі і в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім»ї, тощо, суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаною позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Відповідно до актів обстеження житлово побутових умов від 25.01.2015 року та від 02.02.2015 року, посвідчених посадовою особою дільниці № 1 КП « Жилкомсервіс », позивач [PERSON] в спірному житловому приміщенні квартирі № 63, яка розташована в будинку № 1-А по вулиці Ахсарова в м. Харкові не мешкає на протязі п»яти років, її особистих речей в квартирі немає. ( а.с.а.с. 44, 45 ). При цьому вказаний акт від 25.01.2015 року було посвідчено посадовою особою житлового органу не на підставі дійсного обстеження житлово побутових умов у спірної квартирі, а лише на підставі пояснень з вказаного приводу сусідів. Тому судом вказані акти розцінюються критично, як такі що в повної мірі не відповідають дійсним обставинам вказаної справи. Так з наданих відповідачем [PERSON] копій квитанцій по сплаті коштів на утримання квартири та комунальних послуг, а також відповідних квитанцій на придбання матеріалів та обладнання для виконання ремонтних робіт в квартирі вбачається, що відповідачем вносились вказані платежі та за власні кошти був виконаний капітальний ремонт квартири. ( а.с.а.с. 56-91 ) Суд не приймає до уваги вказані документи, як свідчення відсутності у позивача [PERSON] інтересу до спірного житлового приміщення, так як, в судовому засіданні з показань сторін та досліджених доказів вбачається, що рішення про одноособову сплату коштів на утримання спірного житла, відповідач взяв на себе добровільно, також ним було прийнято рішення про виконання ремонтних робіт в квартирі за власний рахунок. До звернення в суд [PERSON] з вказаним позовом, будь яких претензій з цього приводу, до матері відповідач [PERSON] не мав. Вказані обставини не заперечувались в судовому засіданні відповідачем [PERSON] Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON] та третьої особи [PERSON] в частині відсутності без поважних причин позивача [PERSON] за місцем реєстрації в спірному житловому приміщенні понад встановлених ЖК України строків, вважаючи, що вказані свідки сумлінно помиляються, щодо обставин вказаної цивільної справи, тому, що з родиною сторін вони не підтримували будь яких стосунків, в квартирі бували дуже рідко, не тривалий час, їх перебування було обумовлено виникненням невідкладних потреб чи проханням відповідача [PERSON]. Стосунки, які склалися в родині сторін, зокрема з приводу утримання та користування спірною квартирою, свідкам невідомі. Третя особа [PERSON], є сином відповідача [PERSON], залучена для участі в справі саме з боку відповідача, тому її показання є необ»єктивними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідно до виписних епікризів з історій хвороб наданих лікарняними закладами та висновку лікарсько консультативної КЗОЗ « Харківська міська поліклініка № 18 » за № 7892 від 05.11.2015 року, вбачається, що позивач [PERSON], є особою похилого віку та страждає низкою тяжких, хронічних захворювань, у зв»язку з чим перебувала на стаціонарному лікування в лікарняних закладах. За станом здоров»я [PERSON] потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, так як не має можливості себе само обслуговувати. ( а.с.а.с. 14, 15,118 ). Вказана обставина не заперечувалась в судовому засіданні як представниками позивача, третьою особою [PERSON], так і самим відповідачем [PERSON] Суд також не приймає до уваги надані відповідачем [PERSON] довідки з Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Х\\О та з КП « Жилкомсервіс » з приводу того, що до вказаних установ позивач [PERSON] за період з квітня 2009 року до початку лютого 2015 року, з будь яких питань не зверталась ( а.с.а.с. 46, 47, 106 ), так як в судовому засіданні з показань сторін та досліджених доказів, встановлено , що до смерті чоловіка позивача [PERSON], яка мала місце 12.01.2015 року, між сторонами існували нормальні родинні відносини, будь яких спорів, щодо користування спірним житловим приміщенням між ними не виникало, тому в той час у [PERSON] була відсутні причини для звернення за захистом свого житлового права до відповідних органів. Крім того, до компетенції КП « Жилкомсервіс » не віднесено контроль за фактичним мешканням наймачів жилих приміщень. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів, наданих Дзержинським ВП м. Харкова ГУНП в Х\\О вбачається, що з приводу наявного житлового спору між сторонами та їх членами родин, останні зверталися 07.11.2015 року та 08.11.2015 року до відділу поліції. 07.11.2015 року позивач після проведення співбесіди співробітниками поліції з відповідачем [PERSON], була вселена в спірне житлове приміщення. При цьому, в своїх поясненнях [PERSON] не заперечував проти мешкання матері в квартирі, однак категорично був незгоден з находженням в квартирі інших членів її родини. Відповідно до копії заяви позивача [PERSON] до Дзержинського ВП м. Харкова ГУНП в Х\\О від 20.12.2015 року, остання звернулась з вказаною заявою до відділу поліції з приводу того, що відповідач [PERSON] знову змінив замок на дверях спірного житлового приміщення, чим перешкоджає її в користування квартирою. ( а.с. 140 ). Вказані обставина в судовому засіданні були визнані та не заперечувались відповідачем [PERSON] Крім того, судом наголошується, що підставою для звернення відповідача [PERSON] з зустрічними позовними вимога, є те, що позивач [PERSON] звернулась до суду з основним позовом. Як зазначав в судовому засіданні відповідач [PERSON], він не заперечував проти мешкання матері за місцем реєстрації та надання ним її відповідної допомоги, що свідчить про те, що спір, з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві, щодо житлового приміщення виник між сторонами лише після смерті чоловіка позивача та звернення її до суду з відповідним основним позовом. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також у судовому засіданні з наведених показань сторін, свідків та досліджених доказів вбачається те, що позивач [PERSON] з спірному житловому приміщенні постійно не мешкала з об»єктивних поважних причин, а саме : не можливість мешкати [PERSON] в квартирі через її незадовільні житлово побутові умови, так як квартира до проведення ремонту, фактично знаходилась в нежилому стані; неможливість користуватися жилим приміщення, після проведення ремонту в квартирі, через вселення та мешкання в ній онука [PERSON], разом з дружиною та двома малолітніми дітьми; необхідність тимчасового перебування разом з чоловіком в садовому товаристві з зв»язку з виконанням ними трудового обов»язку по охороні товариства; похилий вік та наявність хронічних тяжких захворювань, які перешкоджали мешканню в незадовільних житлових умовах; проведення [PERSON] на протязі півтора року капітального ремонту квартири, з заміною всіх побутових приладів та комунікацій; відсутність до смерті чоловіка будь яких суперечок між [PERSON] та сином, з приводу користування та утримання спірного житла. Вказані обставини судом визнаються як об»єктивними перешкодами, які не давали можливості позивачу [PERSON] в повної мірі користуватися наданим її в користування жилим приміщенням, чим суттєво обмежуються її житлові права, що на той час унеможливлювало постійне проживання останньої за місцем своєї реєстрації. Докази, які б спростовували вказані факти відповідачем [PERSON] суду не надані. Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] крім спірної квартири іншого житла не має, вимушена мешкати на теперішній час тимчасово за іншою адресою, тому вказана спірна квартира є єдиним житлом яким вона на теперішній час забезпечена. Зазначені обставини, на думку суду свідчать про те, що [PERSON] інтересу до спірного житлового приміщення не втратила, та відноситься до нього як до єдиного можливого свого постійного місця мешкання. Суд не приймає до уваги показання відповідача [PERSON] в частині того, що [PERSON] не мешкає в спірній квартирі без поважних причин, так як вказані доводи відповідача не грунтуються на доказах які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні був достовірно встановлений факт того, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] в користування спірною квартирою, так як після її вселення, з грудня 2015 року по теперішній час, остання знову, з вини відповідача, позбавлена можливості користуватися квартирою, так як [PERSON] відмовляється її надати ключ від квартири.. Докази, які б спростовували вказані факти відповідачем [PERSON] суду не надані. При цьому, в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив вказаний факт протидії з його сторони вселенню [PERSON] в спірну квартиру, що свідчить про те, що вказана особа своїми діями перешкоджає користуванню позивачем жилим приміщенням, що унеможливлює проживання останньої за місту своєї реєстрації та суттєво обмежує житлові права позивача, при цьому у відповідача відсутні будь-які законні підстави перешкоджати у вселенні [PERSON] в спірне жиле приміщення. При таких обставинах, приймаючи до уваги наведене [PERSON] підлягає вселенню в спірне жиле приміщення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON], щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягають, так як не ґрунтуються на приписах ЖК України. У відповідності ст.104 ЖК України, член сім»ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім»ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. У разі відмовлення членів сім»ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмовлення наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 зі змінами та доповненнями « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України », « суд вправі задовольнити вимоги члена сім»ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу прощу, що припадає на нього ( або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням ), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якої не менш встановленого для надання однієї особі. При цьому при поділі жилого приміщення на вимогу члена сім»ї наймача йому може біти виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршання житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. » Як вбачається з матеріалів справи ідеальна доля кожного із сторін в спірному житловому приміщенні складає 14,95 м-2 житлової площі квартири. Спірна квартира є благоустроєною, має 2 ізольовані кімнати відповідно жилою площею 18 м-2 та 11,9 м-2. У разі надання в користування позивачу [PERSON] кімнати жилою площею 18 м-2, відхилення від рівності часткою на її користь складає 3,05 м-2 що до іншого наймача житлового приміщення відповідача [PERSON] При таких обставинах, судом вказане відхилення від рівності часток на користь [PERSON] визнається суттєвим и таким яке ущемляє житлові умови та права наймача [PERSON]. Крім того, визначення порядку користування за вказаним варіантом не може бути допущений, так як проти його заперечує відповідач [PERSON], тому, що це призведе до штучного погіршання житлових умов останнього. Таким чином, в частині визнання порядку користування житловим приміщенням, а саме в наданні в користування кімнати жилою площею 18 м-2, основні позовні вимоги [PERSON] є не обгрунтованим та таким який не підлягає задоволенню з вищевказаних підстав. Позовні вимоги [PERSON] з частині зміни договору найму житлового приміщення та зобов»язання Харківську міську раду укласти з нею договір найму житлового приміщення та відкрити на ї ім»я окремий особовий рахунок, також задоволенню не підлягають, так як є похідними від вимог про визнання порядку користування житловим приміщенням. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 26, 30 ЦПК України, у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем [PERSON] в своєї позовної заяві Харківську міську раду зазначено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Таким чином, процесуальним законодавством, покладення судовим рішення відповідних обов»язків, передбачено лише на відповідача по цивільній справі, а не на інших осіб, які беруть участь у справі. При зверненні до суду з основним позовом позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір в загальній сумі 487,2 гривни. ( а.с.а.с. 1, 95 ). Розподіляючи судові витрати між сторонами, у відповідності до ст.ст. 86, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 162,4 гривни вказаних судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного ст. 47 Конституції України, ст.ст. 61, 63, 64, 71, 72, 104 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 зі змінами та доповненнями « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України »,

Outcome: partial