Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

22 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 25 вересня 1993 року зареєстрували шлюб в Міському Відділ ЗАГС міста Маріуполя Донецької області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинені рік тому. Розлад сімейного життя стався через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування, оскільки примирення між ними неможливе. Просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія VІ-НО № 334709, виданим Міським Відділом ЗАГС міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 2059. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносин припинені рік тому, до того ж примирення позивач вважає неможливим, а відповідач взагалі не зявився до суду, не побажавши реалізувати своє право щодо надання доводів або заперечень проти позову, що свідчить про визнання ним позову. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved