Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

23.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб зареєстрований 04.05.1993 року Більшівцівською селищною радою Галицького району. 16.01.2018 року позивач подала уточнюючу заяву в якій просила після розірвання шлюбу залишити дітей проживати з нею; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. З позовної заяви поданої позивачем, вбачається, що 04.05.1993 року Більшівцівською селищною радою Галицького району було зареєстровано шлюб між сторонами. У шлюбі народилося четверо дітей, двоє з них на даний час вже повнолітні та двоє неповнолітні: син, [PERSON], [INFO] та дочка, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося по тій причині, що у них, як в подружжя відсутнє взаєморозуміння, виникають сімейні конфлікти. Різні погляди на життя, все це негативно впливає на сімейну атмосферу, що і призвело до розпаду сім'ї. Разом не проживають, примирення та збереження шлюбу не доцільне, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким має малолітнього сина, Дмитра, 2016р.н. Просить позовні вимоги задовольнити з викладених у позові підстав, дітей залишити проживати разом із нею та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримує повністю і просить справу розглянути без її участі. Відповідач, [PERSON] також в судове засідання не з'явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання. Із поданої ним заяви вбачається, що відповідач не заперечує проти позовних вимог позивача, позов визнає повністю і просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.05.1993 року Більшівцівською селищною радою Галицького району, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 393495 від 04.05.1993 року (а.с.8). У шлюбі народилося четверо дітей, двоє з яких повнолітні та двоє неповнолітніх дітей: син, [PERSON], [INFO] та дочка, [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Сімейне життя у подружжя не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що виникають конфлікти. Шлюбно-сімейні відносини припинилися, сім'я розпалася остаточно. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Дітей залишити проживати із матірю. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved