Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

23 червня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 09 грудня 1995 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони не мають неповнолітніх дітей. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть більше п'яти років. В позові позивач зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні 19 жовтня 2016 року за клопотанням відповідача [PERSON] подружжю було надано строк для примирення тривалістю один місяць, до 18 листопада 2016 року. В судове засідання 18 листопада 2016 року з'явився представник позивача, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 18 листопада 2016 року не з'явився, направив заяву, в якій повідомив, що за станом здоров'я не може з'явитися до суду, та подав письмові заперечення, в яких просив повторно надати строк на примирення три місяці, оскільки сторона позивача не надала контактних засобів зв'язку, тобто від незалежних від нього причин примирення не відбулося. Просив зобов'язати представника позивача надати засоби зв'язку [PERSON] Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 02 грудня 1995 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 2360, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб виданої повторно (а. с. 6). Від шлюбу сторони дітей не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Суд вживав заходів щодо примирення подружжя, надавши за клопотанням відповідача строк на примирення, однак таке примирення не відбулось, про що свідчить подана позивачем заява, та наявність її категоричного заперечення проти збереження шлюбу. Доводи відповідача, що примирення не відбулося по незалежним від нього причинам і сторонам потрібен додатковий час для примирення - суд до уваги не бере, оскільки відповідачем самостійно не здійснено будь-яких дій щодо примирення, і не надано будь-яких доказів на підтвердження таких дій. Неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання суд розцінює як відсутність з його боку заінтересованості у збереженні сім'ї. Крім того, в своєму запереченні відповідач чітко висловив своє відношення до існуючого шлюбу, назвавши його «дивакуватим» (а.с.70). Ці обставини свідчать про дійсне відношення відповідача до шлюбу, та ставлять під сумнів щирість його намірів щодо примирення. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов'язок збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені протягом останніх п'яти років, примирення не відбулось, в позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати: судовий збір у сумі 551,20 грн. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved