Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

23 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 26.04.2011 в сумі 117000,00грн., судового збору в розмірі 1762,00грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.04.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі, що встановлений «Тарифами Банку». У порушення зазначених вимог відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 31.12.2017 відповідач має заборгованість у розмірі 117000,00грн., яка складається з наступного: 9782,50грн. заборгованість за кредитом; 107217,50грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2018 року справу передано для розгляду до Харківського районного суду Харківської області з урахуванням вимог територіальної підсудності. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 01 листопада 2018 року о 14 год. 00 хв. Представником позивача [PERSON] подано до суду клопотання про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю та відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що строк дії картки ніде не зазначений, тож перебіг строків позовної давності почався саме з дати дії картки, заявлений позов подано з порушенням строків позовної давності, незаконно було змінено позивачем протягом 2014-2015 років в односторонньому порядку розмір процентів, тож і нараховано проценти на суму боргу незаконно, пеню та комісію Також заначив, що він не ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, оскільки підпис позичальника у цих документах відсутній, просить суд при вирішенні справи застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. Представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач повинен виконати взяті на себе грошові зобовязання, що строк дії карткового рахунку подовжувався відповідачу, оскілки він його використовував, позичальник ознайомлюється з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку шляхом підписання заяви на отримання кредиту, у всіх документах міститься підпис відповідача, тарифи розміщені на офіційному сайті Банку, строк позовної давності не сплив, оскільки картка згідно кредитного договору була видана відповідачу зі строком дії до останнього дня лютого місяця 2015 року. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у відповідності до укладеного договору б/н від 26.04.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі, що встановлений «Тарифами Банку», на його імя було відкрито картковий рахунок № 5577212706486167. Як вбачається з довідки позивача, доданої до відповіді на відзив на імя [PERSON], 26.04.2011 було відкрито картковий рахунок № 5577212706486167 з терміном дії лютий 2015 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, залишок заборгованості за наданим кредитом виник 26 серпня 2011 року в сумі 3755,00грн., який не був погашений відповідачем. Тож право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості виникло з 26 серпня 2011 року. Частиною 1 ст.\~1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 525, ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 256 ЦК України\~передбачено, що це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність. Загальна позовна давність відповідно до ст.\~257\~ЦК України встановлюється тривалістю у три роки, при цьому відповідно до ч. 5 ст.\~261\~ЦК за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заборгованість за кредитом виникла 26 серпня 2011 року, яка не була погашена відповідачем. Судом також встановлено, що позивач до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу звернувся 22 лютого 2018 року. З урахуванням правил ст.\~264\~ЦК України початком перебігу позовної давності для позивача за кредитним договором є відповідно 26 серпня 2011 року. Враховуючи, що для заявлених вимог встановлена загальна позовна давність, а позивач звернувся до суду 22 лютого 2018 року позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на припис ч. 1 ст. 267 ЦК України, при цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що строк повернення коштів на картковий рахунок не сплив, оскільки письмових доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не надав, відповідач вказані обставини у письмовій заяві заперечує, оскільки строк дії карти не встановлений, а відповідно до ст.\~218\~ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Позивачем не спростовано доводів відповідача про те, що звернення до суду було здійснено поза межами строків позовної давності. Також позивачем не подавалось клопотання про поновлення строків звернення до суду. Інших обставин, які об'єктивно перешкоджали позивачу протягом трьох років (особисто або за участі представника) пред'явити позов, позивачем не зазначено. Враховуючи викладене, суд за заявою відповідача застосовує позовну давність та відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу через сплив позовної давності. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір у звязку з відмовою у задоволенні заявлених вимог суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed