Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

23 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, зазначивши, що він з 1974 року працював на підприємстві вугільної промисловості Інгульська шахта ДП Східний гірничо збагачувальний комбінат спочатку підземним електрослюсарем, а потім підземним машиністом скреперної лебідки. 11 грудня 1985 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що складений акт форми Н-1, зареєстрований 13.12.1985 року за № 07-05/2895. В результаті трудового каліцтва згідно висновку МСЕК він втратив 50% працездатності, йому встановлена 3 група інвалідностіі безтерміново, що підтверджується довідкою серії 10ААВ № 761783 та довідкою серії 10ААА № 263230 від 15.01.2014 року. Періодично він змушений знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні із-за наслідків перенесеної виробничої травми у формі посттравматичної нейропатії правого ліктьового та серединного нервів з вираженим порушенням правої кисті та нейродистрофії, що підтверджується складеною індивідуальною програмою реабілітації інваліда обласною МСЕК. Заподіяна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, тобто ДП Східний гірничо збагачувальний комбінат. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час травмування та і ті, котрі він переносить і по теперішній час. Його життя після травми зазнало суттєвих змін. Він був звільнений з роботи у звязку з неможливістю за станом здоровя продовжувати дану роботу, яка була єдиним джерелом існування для нього та його сімї, його систематично турбує біль через що він періодично звертається за допомогою до лікарів і проходить лікування. Так як на його утриманні знаходиться сімя, то він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що відповідно до ч.1 п.3 ст.268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди, позовна даність не поширюється. Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завданої пошкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків в розмірі 20 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в судовому засіданні 06 лютого 2015 року позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові, зазначив, що він працював на Інгульській шахті ДП Східний гірничо збагачувальний комбінат з 1974 року по 1998 рік, нещасний випадок стався 11.12.1985 році, в жовтні 1986 року перший раз була встановлена група інвалідності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовних вимогах. Представник відповідача ДП СГЗК у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити, пояснила суду, що нещасний випадок з відповідачем стався 11.12.1985 році, він втратив 50% професійної працездатності. Законодавчий акт, а саме ЗУ «Про охорону праці», яким вперше було встановлено обовязок роботодавця відшкодувати моральну шкоду працівникам за ушкодження здоровя на виробництві, набрав законної сили з 24.11.1992 року. Стійку втрату працездатності позивачу вперше встановлено 03.10.1986 році відповідно до рішення ВТЕК МСО-19 № 784, тобто до набрання чинності 24.11.1992 році законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва. Крім цього, у відповідності до ст.1 ст.267 ЦК України та ст. 233 КЗпП України просить застосувати до позовних вимог [PERSON] тримісячний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно працював на шахті Інгульська Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат з 25 квітня 1974 року по 09 листопада 1998 року на різних посадах, 09.11.1998 року позивача звільнено з роботи по згоді сторін згідно п.1 ст.36 КЗПП України. Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 03.10.1986 року за № 784 вбачається, що у [PERSON] у звязку з нещасним випадком на виробництві від 11 грудня 1985 року втрата професійної працездатності складає 60 % строком з 03.10.1986 по 03.10.1987 року ( а.с. 44). У відповідності до постанови № 161 від 22 червня 2001 року відділення виконавчої дирекції в м. Кіровограді Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України встановлено, що документи на [PERSON] передані особовою справою № 161 по акту приймання передачі № 16 від 18 червня 2001 року. Відповідно до «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених постановою КМУ від 23 червня 1994 року № 472 (із змінами і доповненнями до них, внесеними постановами КМУ від 08 лютого 1994 року № 71, 18 липня 1994 року № 492 та 03 жовтня 1997 року № 1100) та «Правил відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 3 липня 1984 року № 690, а також висновку МСЕК від 25 грудня 2000 року № 121/3 при стійкій втраті професійної працездатності 50% з повторним оглядом 03 жовтня 2001 року [PERSON] Інгульська шахта Схід ГЗК на 18 червня 2001 року сплачує розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку залежно від ступеня втрати професійної працездатності в сумі 273,39 грн., даною постановою продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату в сумі 273,39 грн.(а.с.43). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 761783 від 15.01.2014 року [PERSON] при повторному огляді призначена третя група інвалідності по трудовому каліцтву безтерміново, протипоказана робота з навантаженням на праву в/кінцівку в несприятливих кліматичних умовах. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА № 263230 [PERSON] встановлена при огляді 15.01.2014 року третя група інвалідності повторно, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 50% по трудовому каліцтву, безтерміново на підставі акту огляду МСЕК № 47/5. Частиною 2 ст. 153 КЗпП України в редакції Закону № 3694-12 від 15 грудня 1993 року визначено, що забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч.8 ст.36 розділу V « Загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України ( Кодекс доповнено згідно з Законом № 1356-ХIV від 24.12.1999 року) відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У відповідності до розяснень п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму ВС України № 5 від 25.05.2001 року судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно п.15 вищевказаної постанови судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обовязок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що нещасний випадок з [PERSON] стався 11.12.1985 року, стійку втрату працездатності позивачу вперше встановлено 03.10.1986 році відповідно до рішення ВТЕК № 784, питання виплати моральної шкоди при втраті працездатності було врегульовано в Законі України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року, тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed