Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

22.02.2018р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с. № 2-3). Ухвалою суду від 22.05.2018р. [PERSON] було повернуто зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з підстав ст.193-194 ЦПК України (а.с. № 79-81, 111). В позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально її не утримує. Враховуючи викладене, позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 5 000 грн. щомісяця. В наданій суду 13.09.2018р. заяві представник позивачки - [PERSON] (діє за довіреністю від 22.01.2018р. а.с. № 108) позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с.№138). Представник відповідача - [PERSON] (діє за довіреністю від 29.05.2017р. а.с. № 106) в судове засідання 13.09.2018р. також надала заяву, в якій просила справу просила розглядати за її відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами, заперечувала проти задоволення позову та визнала позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 900 грн. щомісячно (а.с. № 139). За таких обставин, враховуючи письмові заяви представників сторін від 13.09.2018р., суд розглянув цивільну справу по суті 13.09.2018р. за відсутності сторін (їх представників). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд розглянув справу 13.09.2018р. з винесенням рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 6 розділу III ЦПК України, оскільки відсутні підстави для винесення заочного рішення суду, передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач надав письмові заперечення проти позову та його думка щодо часткового визнання позовних вимог буде врахована поряд з іншими доказами по справі. Розглядаючи цю справу судом прийнято до уваги, що сторони обмінялись письмовим відзивом на позов за правилами ст.ст. 178, 179 ЦПК України (а.с. № 65), відповіддю на відзив (а.с. № 117), позивачкою було заявлено клопотання про витребуванням доказів, яке було задоволено 22.05.2018р. та виконано (а.с. № 110, 127-131). Підготовче засідання у цій справі проведено відповідно до вимог ст.ст. 197-198 ЦПК України 11.07.2018р. (а.с. № 59, 135). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, батьком малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. № 8). Дитина мешкає зі своєю матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018р.» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018р. - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Судом при розгляді справи оцінювались заперечення відповідача від 02.04.2018р. з додатками до нього поряд з іншими доказами по справі (а.с. № 65-78). Крім, того на ухвалу суду від 22.05.2018р. про витребування доказів ГУ ДФС у Дніпропетровській області суду надано інформацію щодо розміру задекларованого та отриманого [PERSON] доходу за період з 01.01.1998р. по 31.03.2018р. (станом на момент надання відповіді), в якій відсутня інформація щодо отриманого відповідачем доходу з 1998р. по 3-й квартал 2013р. взагалі, за 4-й квартал 2013р. ним отримано 127грн, за 2-й квартал 2014р. ним отримано - 126 грн. за 2018р., далі з 3-го кварталу 2014р. по 3-й квартал 2017р. та за 1-й квартал 2018р.- відомості про доходи також відсутні. У відповідача значиться дохід за 4-й квартал 2017р., отриманий ним від продажу рухомого майна в розмірі 73 088грн. (а.с. № 127-131). Між тим, позивачкою до позову додані підтвердження здійснення відповідачем підприємницької діяльності у сфері проведення різноманітних майстер-класів на різні теми за різні періоди (а.с. № 53-58). Отже суд критично відноситься до тверджень відповідача щодо відсутності в нього доходу, який дозволяє сплачувати аліменти тільки у розмірі 900 грн. на місяць. Суд також критично оцінює посилання відповідача на те, що на його утримання знаходиться малолітня дитина його цивільної дружини, з якою він мешкає на даний час, оскільки жодних належних та допустимих доказів того, що ця дитина знаходиться на утриманні саме відповідача, суду не надано та судом не встановлено. Заперечення відповідача стосовно того, що позивачкою до позовної заяви ймовірно додані квитанції про придбання продуктів харчування, одягу які придбавалися не нею, а двоюрідною сестрою, суд також залишає поза увагою, оскільки по-перше, це припущення, по-друге, у суду не має сумнівів щодо того, що малолітня дитина у віці 4-х років повинна харчуватися від 3-х до 5-ти разів на день для забезпечення життєдіяльності організму, так само дитина забезпечується елементарним необхідним одягом за кожним сезоном року. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років на 2018р. встановлено у вищезазначених розмірах, відповідач є працездатного віку, дієздатним, жодних доказів про існування обставин, які б унеможливлювали надання належного матеріального забезпечення малолітній [PERSON] (інвалідність, хронічні захворювання, тощо) судом не встановлено, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 22.02.2018р. і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягуються до повноліття дитини, розмір прожиткового мінімуму протягом 2019р. тричі збільшено, отже вже наприкінці 2019році позивачка на дитину може отримувати фактично прожитковий мінімум, бо вже з грудня 2018р. він становить 1626грн. Такий розмір аліментів також повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.). При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, судом враховано й те, що позивачка також повинна брати участь в утриманні дитини. За вищезазначеного в задоволенні позовних вимог в іншій частині (позивачка наполягала на стягненні щомісячно аліменти у розмірі 5 000 грн.) слід відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial