Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

23.12.2019 року Комунальна установа охорони здоров`я «Краматорський будинок дитини «Антошка» (далі КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка») звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька в свідоцтва про народження дитини внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України. З 18.09.2018 року малолітній [PERSON] , [INFO] , за заявою відповідача був влаштований до КУОЗ «Краматорський будинок дитини « Антошка », однак остання після закінчення терміну перебування дитини в установі не забрала, про що було складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України по дитину покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 19.03.2019 року. З 26.03.2019 року малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на первинному обліку дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей Лиманської міської ради. За весь час перебування малолітньої дитини в установі відповідач її не відвідувала, його життям, розвитком та подальшою долею не цікавилася, матеріальної допомоги на його утримання не надавала. Питання щодо повернення малолітнього сина на виховання до родини відповідач не порушувала, до державних органів із зазначеного питання не зверталася, жодних заходів для повернення дитини до родини не здійснювала, що свідчить про її стійке небажання виконувати батьківські обов`язки. Фактично, відповідач порушує норми чинного законодавства щодо виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього синів та свідомо нехтує ними. Наразі виникла необхідність вирішити питання визначення соціального статусу малолітнього [PERSON] , [INFO] , що дасть можливість реалізувати право дитини на подальше сімейне виховання. В судове засідання представник позивача Соловйова К.П. не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у зв`язку з чим, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але в судове засідання свого представника не направила, надала до суду свій висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] .. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.03.2018 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №63 від 16.03.2018 року, його матір`ю вказана [PERSON] .. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька [PERSON] зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На підставі заяви [PERSON] виконавчим комітетом Лиманської міської ради 16.05.2018 року прийнято рішення №181 про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , до державного закладу на повне державне забезпечення строком на 6 місяців. Згідно змісту даного рішення відповідач [PERSON] була попереджена, що у разі необґрунтованої відмови забрати дитину в зазначений строк, орган опіки та піклування Лиманської міської ради може передати дитину для усиновлення іншим особам без згоди матері, згідно п. 2 ст. 219 СК України. 19.03.2019 року складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я про те, що в КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка» виявлена покинута дитина [PERSON] , [INFO] , строк перебування якого в закладі закінчився 18.03.2019 року. Рішенням виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області №183 від 17.04.2019 року малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, а рішення №189 від 17.04.2019 року вирішено влаштувати його до КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка» на повне державне забезпечення. Згідно Акту КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 10.12.2019 року №01/07-801 за час перебування [PERSON] , [INFO] в установі мати дитини [PERSON] його долею, життям та здоров`ям не цікавилася, не відвідувала, не телефонувала, листів не надсилала, не виявляла батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надавала, заходів для повернення дитини до родини не здійснювала. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання покладених на неї ст.150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач дитиною не цікавиться, за відсутності об`єктивних перешкод не забрала її з КУОЗ «Краматорський будинок дитини « Антошка », де він знаходиться з 18.09.2018 року, і все це свідчить, що змінити поведінку відповідача [PERSON] у кращу сторону неможливо, вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками у відношенні малолітнього сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення буде відповідати найкращим інтересам дитини. В судовому засіданні не з`ясовувалась думка малолітньої дитини щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки вона за віком не здатна в повній мірі усвідомлювати значення позовних вимог, які розглядаються в суді. Згідно висновку від 20.10.2020 року Орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як вона повністю відсторонилася від виховання та матеріального забезпечення дитини. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідач є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на користь малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2019 року до повноліття дитини. За таких обставин позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1681,60 грн. за майнові та немайнові вимоги підлягає стягненню з відповідачки до доходу держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved