Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

22.07.2019 року заявник [PERSON] в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа: Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області. В обґрунтування своїх вимог, заявник посилається на те, що [INFO] у віці 66 років, помер [PERSON] , причиною смерті стала - ракова інтоксикація. У зв`язку з хворобою чоловік не мав можливості постійно підтверджувати свою ідентифікацію, через що у березні 2016 року йому було припинено виплату пенсії. З урахуванням припинення виплати пенсії утворилась заборгованість з невиплаченої пенсії та залишилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії, яку заявник вважає, що фактично прийняла, оскільки на момент смерті чоловіка проживала з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті. Заявник є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, інші спадкоємці відсутні. Встановлення даного факту заявнику необхідно для вступу в права спадкоємця після смерті [PERSON] Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до судового розгляду справи надала заяву про розгляд справи без її участі та участі заявника, на задоволенні заяви наполягає (а.с.89-90). Представник заінтересованої особи Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання не з`явився, до судового розгляду справи надав клопотання про розгляд справи у відсутність представника управління, рішення винести на розсуд суду (а.с.87). Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи, за наявними у суду матеріалами. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Згідно копії паспорту заявниці [NUMBER] від 05.11.1998 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.2). Так, судом встановлено, що [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] , [INFO] , з яким заявниця перебувала в шлюбі з 20.01.1973 року, який зареєстровано в «Дворец Счастья Ворошиловград», актовий запис №196 (а.с.4-5). Після смерті чоловіка заявниці залишилось спадкове майно, а саме недоотримана пенсія. На час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , шо підтверджується актом про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті №9, довідкою про склад сім`ї, які видані на тимчасово окупованій території України органами які є непідконтрольними українській владі (а.с.6-7). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного, суд вважає надані заявником документи, як доказ постійного проживання на час відкриття спадщини належними та допустимими, не дивлячись на те, що установа, яка видала ці документи, знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про-живав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання заявниці [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на момент смерті останнього, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved