Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

22.11.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з означеним вище позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона на праві приватної власності є власником будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстровані її колишня невістка [PERSON] , її син [PERSON] та дочка [PERSON] , яка їй онучкою. Після розірвання шлюбу з її сином [PERSON] разом з своїми дітьми виселилась з її будинку, та на даний час більше двох років проживають за іншою адресою. Просить визнати [PERSON] , [PERSON] та малолітню [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Представник позивача адвокат Зайцев М. П. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, та пояснила, що вона разом із сином [PERSON] вже знялися з реєстрації у будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою. Проти визнання її малолітньої доньки [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщення заперечує, оскільки вона зареєстрована за вказаною адресою за місцем реєстрації та проживання свого батька [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку приходить до наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.3). Відповідно до висновку служби у справах дітей Новотроїцької РДА Херсонської області №01-26-555 від 26.02.2019 року, комісія вважає недоцільним позбавлення малолітньої [PERSON] , [INFO] права користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно адресної картки осіб [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, виходячи із встановлених обставин, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 39 постанови постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , її син [PERSON] були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , однак знялися з реєстрації та зареєструвалися за адресою [ADDRESS] в спірному будинку залишилася зареєстрованою малолітня [PERSON] .. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання батьків, або одного з них, з ким проживає дитина, якщо інше не встановлено за згодою між батьками та дитино, або організацією, що виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 14 Правил реєстрації місць проживання, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016р. №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Враховуючи те, що відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] у добровільному порядку знялися з реєстрації у будинку за адресою [ADDRESS] відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. Отже, виходячи з положень спеціальних законів, які регламентують захист прав неповнолітніх та малолітніх осіб, зокрема ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», з метою захисту прав дитини у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed