Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

23.04.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він являється власником будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Зазначає, що в будинку також зареєстрована його (позивача) дочка [PERSON], відповідачка по справі та діти такої, зокрема дочка [PERSON], 2002 р.н. та син [PERSON], 2014 р.н. Відповідачка фактично не проживає у вказаному будинку понад 10 років, покинувши такий добровільно. На даний час така проживає за адресою: [ADDRESS]. Покликається на те, що через формальну прописку в його будинку відповідачки та її дітей змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що негативно впливає на його матеріальний стан. Стверджує, що факт не проживання відповідачки [PERSON] та її дітей в належному йому на праві власності житловому будинку підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання його (позивача) сім'ї. З огляду на наведене, просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] та її дітей: дочку [PERSON], 2002 р.н. і сина [PERSON], 2014 р.н. такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - будинком, що належить йому (позивачу) та який розташований в [ADDRESS] і зняти з реєстрації зазначених осіб із вказаного будинку. Вимоги позивача його представником-адвокатом Тимчишиним М.Й. підтримано в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, а надіслала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі і просить розглянути справу за її відсутності. Представники третіх осіб - Малнівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області та Мостиської РДА, як органу опіки та піклування в судовому засіданні зазначили, що проти позовних вимог позивача [PERSON] не заперечують. Заслухавши пояснення представника позивача Тимчишина М.Й. та представників третіх осіб - Онохової О.В. і Даниляк М.М., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] згідно витягу про державну реєстрацію прав від 26.07.2012 року, виданого Комунальним підприємством «Мостиським РБТІ». У вказаному житловому будинку, окрім позивача, зареєстрована також його дочка [PERSON], відповідачка по справі та діти такої: дочка [PERSON], 2002 р.н. та син [PERSON], 2014 р.н. Відповідачка [PERSON] фактично там не проживає понад 10 років. Вказаний будинок остання покинула добровільно, участі у витратах по утриманню такого не приймає, а залишається там разом з дітьми по даний час формально зареєстрованою. Судом не встановлено обставин створення відповідачці [PERSON] та її дітям: дочці [PERSON] та сину [PERSON] будь-яких перешкод в користуванні спірним жилим приміщенням з боку позивача [PERSON] чи інших осіб. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин не проживання вказаних осіб в спірному житловому будинку. Вказані обставини підтверджуються: поясненнями представника позивача Тимчишина М.Й.; поясненнями представників третіх осіб - Малнівськоволянської сільської ради Мостиського району і Мостиської РДА, як органу опіки та піклування - Даниляка М.М. і Онохової О.В.; копією витягу про державну реєстрацію прав від 26.07.2012 року; актами обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача [PERSON]; довідкою, виданою Малнівськоволянською сільською радою про склад сім'ї позивача [PERSON] та копією паспорта позивача. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 Цивільного Кодексу України передбачає, що позивач як власник має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 зазначеного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно, повно, об'єктивно і безпосередньо дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, враховуючи ті обставини, що відповідачка [PERSON] та її діти: дочка [PERSON], 2002 р.н. та син [PERSON], 2014 р.н. відсутні за зареєстрованим місцем проживання - у спірному житловому будинку без поважних причин та більше строку, встановленого ст.405 ЦК України, а саме понад один рік, значаться там лише зареєстрованими, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку, що належить позивачу та який розташований по [ADDRESS]. Щодо позовних вимог в частині зняття з реєстрації відповідачів за вказаною адресою, то вирішення цього питання залежить, зокрема, від вирішення питання про їх право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто питання зняття особи з реєстрації місця проживання є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Наявність же остаточного рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. З огляду на наведене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстрації місця проживання.

Outcome: dismissed