Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

23.10.2015 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради (далі по тексту відповідач) про визнання права власності на спадкове нерухоме майно (а.с.2-3). Так, позивач просить суд: - встановити факт приналежності гаражу під № 16, блок № 7 по вул. Перемоги у місті Білгороді-Дністровському Одеської області, що в цілому складається із: гаражу літ. «А» під № 16, блок № 7 загальною площею 23,82 кв.м, та підвалу під ним літ. «а», загальною площею 22,20 кв.м., спадкодавцю [PERSON], який помер 03 травня 2012 року. - визнати за [PERSON] право власності на спадкове нерухоме майно у вигляді гаражу літ. « А» під №16, блок №7 по вул. Перемоги у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, що в цілому складається із: Гаражу літ. «А» №16, блок №7 загальною площею 23,82 кв.м, та підвалу під ним літ. «а», загальною площею 22,20 кв.м. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.20). Представник відповідача Білгород-Дністровської МР, відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судове засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною розпискою (а.с.19). Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе, у відповідності до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 03 травня 2012 року помер дідусь [PERSON] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №305760, виданим 03.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Б-Дністровського МУЮ в Одеській області, актовий запис № 292 (а.с.4). За життя [PERSON] було складено заповіт від 11.07.2011 року, який зареєстровано в реєстрі за № 1764, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати [PERSON] і на що він за законом матиме право, [PERSON] заповів [PERSON], [INFO]. Даний заповіт за життя [PERSON] не був змінений і не скасований (а.с.6). Отже, після смерті 03.05.2012 року [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема у вигляді гаражу літ. « А» під №16, блок №7 по вул. Перемоги у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, що в цілому складається із: Гаражу літ. «А» №16, блок №7 загальною площею 23,82 кв.м, та підвалу під ним літ. «а», загальною площею 22,20 кв.м. При зверненні до приватного нотаріусу Білгород-Дністровського нотаріального округу [PERSON] з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] було відмовлено та винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом не надано правовстановлюючого документа на гараж. Рекомендовано звернутись до суду (а.с.5). Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спори про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно абзацу другого п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, наведений ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності необхідних умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Згідно із ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем [PERSON] (померлого 03.05.2012 року) за заповітом, який претендує на спадщину є його онучка [PERSON], [INFO]. Положеннями ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Outcome: approved