Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

22 листопада 2017 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. Просила шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 05 березня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції за актовим записом № 112 розірвати. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що сторони знаходяться у шлюбі з 05 березня 2005 року. Від подружнього життя сторони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Суперечок про місце проживання дітей немає. Причиною розпаду сімї стали різні погляди на подружнє життя. Відповідач ніколи не враховував думку позивача, постійно у всьому звинувачував її, виявилося, що у сторін різні цілі у житті. Відповідач неодноразово застосовував у відношенні позивача фізичну силу, постійно зловживав спиртними напоями. У судове засідання позивачка не зявилась, надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, позивачка надала до суду письмову заяву, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов, у силу ст. ст. 104-107 Сімейного Кодексу України, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 05 березня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 112 (а. с. 3). Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 12 липня 2005 року Серія 1-КИ №023887 (а. с. 27) та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 29 квітня 2009 року Серія 1-КИ №226819 (а. с. 28). Шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2017 року, що підтверджується заявою позивачки (а. с. 23). Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. Фактично взаємини сторін як подружжя відсутні, тому суд вважає за можливе їх шлюб в якому є двоє дітей розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved