Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

23 квітня 2020 року позивачка [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані в її\~ квартирі, однак фактично не проживають в ній. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що відповідач [PERSON] є її сином, [PERSON] невісткою, а [PERSON] сином невістки від першого шлюбу.\~ Вони ніколи не проживали в її квартирі, прописка була формальною. Відповідачі попросили прописати їх на місяць, поки вони не куплять житло. А потім вона дізналася, що вони поїхали до АРК, перед від`їздом її не повідомили про це. Згодом за телефоном зазначили, що не заперечують, щоб вона їх виписала із квартири, про що передали перевізчиком відповідну заяву. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідачі, будучи у встановленому порядку повідомлені про час і місце розгляду справи за місцем їх реєстрації, у судове засідання не прибули, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надали. Разом із позовною заявою до суду надана заява від відповідачів про розгляд справи в їх відсутності та про згоду із позовом у повному обсязі. Крім того, надані копії російських паспортів на ім`я відповідачів із зазначенням реєстрації: [ADDRESS] , проведеної 05 червня 2019 року. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення у відсутності відповдічів. Вислухавши пояснення\~ позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності,\~ на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2012 року, зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 28 листопада 2012 року, належить позивачці [PERSON] , про що свідчать витяг з Державного реєстру правочинів та витяг з МКП «МБТІ» (а.с. 4,5). З копії особового рахунку № [NUMBER] від 16.03.2020 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] (квартиронаймач), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (невістка), та [PERSON] , [INFO] (онук) (а.с. 6). З копій паспортів Російської Федерації відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони зареєстровані з 05 червня 2019 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8, 9). Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є донькою позивачки та сестрою відповідача [PERSON] Брат із сім`єю ніколи не проживали в квартирі матері, попросили позивачку їх прописати до себе на час пошуку житла. Потім поїхали на постійне місце проживання до АРК, а із квартири не виписалися. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки. Відповідачів вона не знає, вони ніколи у квартирі позивачки не проживали. Зазначила, що вона навіть не знала, що [PERSON] [PERSON] є син. Відповідачі у заяві, доданої до позову, визнають позовні вимоги у повному обсязі. Отже, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством строки відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень, по 280,30 з кожного.

Outcome: approved