Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

22.08.2013 року в Іллічівський міський суд звернулась [PERSON] з зазначеним позовом (а. с. 4-6). 17.10.2013 року і 07.11.2013 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги (а.с. 20-22; 48-50). Позивач просить суд постановити рішення,яким встановити: - факт постійного проживання однією сім'єю померлого [PERSON] з нею ([PERSON]) без реєстрації шлюбу; - визнати за нею ([PERSON]) право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; - встановити їй ([PERSON]) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у шість місяців. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року помер [PERSON] з яким вона [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 1980 року, більше 32 роки. З померлим [PERSON] вони всі ці роки проживали у квартирі, що належала їй([PERSON])вони вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, як за її квартиру так і за його, здійснювали відповідні поліпшення їхнього майна, тобто проживали однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки останні 5 років [PERSON] хворів, переніс операцію, а у вересні 2012 року переніс інсульт, в зв'язку з чим вона за ним доглядала дома та у лікарні. За час спільного проживання [PERSON] отримав у власність квартиру що знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності. За цією квартирою вони спільно доглядали робили поточні та капітальні ремонти, вкладали кошти загального бюджету. Відповідно до сч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Отже зазначене майно є спільним майном, що набуте ними ([PERSON] та померлим [PERSON]) за час постійного(спільного) проживання однією сім'єю. Згідно ч.2 ст.21 СК проживання однією сім'єю жінки та чоловіки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Однак відповідно до ст..74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно,набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 цього кодексу. Як свідчить аналіз змісту ст..74 СК України, це положення може розглядатися лише загальне правило. Проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно набуте за час спільного проживання. Водночас оскільки згідно ч.2 ст.74 СК на подружжя поширюються усі положення глави 8 СК України « Право спільної сумісної власності подружжя», вони як і зареєстроване подружжя, мають право за договором передбачати що таке майно є об'єктом спільної часткової власності або особистої власності кожного з них. Отже зазначена правова норма передбачає виникнення прав та обов'язків у жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю без шлюбу. Термін «проживання однією сім'єю» не слід розуміти буквально, адже факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною ні головною ні обов'язковою ознакою наявності фактичного шлюбу як відзначає верховний суд України «при застосуванні ст. 74 СК України судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини що притаманні подружжю. За ч.2 ст. 3 СК України сімґю складають особи,які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Вони ([PERSON] та померлий [PERSON].)вели спільне господарство, сплачували спільне господарство, сплачували комунальні послуги, як за мою квартиру так і за його, здійснювали відповідні поліпшення нашого майна, що кореспондуються з вищенаведеними нормами матеріального права. В день смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності. 16.07.2013 року Державний нотаріус Іллічівської міської нотаріальної контори Повідомленням вих..№680від 16.07.2013 повідомили її про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, та рекомендувати звернутися до суду. Водночас звертаю увагу суду що 18.10.2013 р. спливає шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити його додатковий строк, достатньої для подання ним заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд України вказав, що поважними є ті причини, які пов'язані з об'єктивними непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (абзац 6. пункт 24 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування») Оскільки вона вчасно звернулась до нотаріуса за заявою про прийняття спадщини, однак Державний нотаріус Іллічівської міської державної нотаріальної контори Повідомленням вих.. №680 від 16.07.2013 р. повідомив її про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину та рекомендував звернутися до суду. В зв'язку з чим вимушена звернутися до суду, оскільки в нашому випадку встановлення факту постійного проживання однією сім'єю померлого [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу потрібен у зв'язку із необхідністю надати відповідні документи нотаріусу для оформлення спадщини. Чинне законодавство не передбачає іншої можливості, як тільки через рішення суду встановити факт постійного проживання однією сім'єю. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Однак відповідно до приписів ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, оскільки вона ([PERSON] ) проживала однією сім'єю чоловіка та жінки з померлим [PERSON] , що не спростовується відповідачем (згідно його заперечень), а саме: здійснювала опіку над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); надавала іншу допомогу спадкодавцеві, тобто таку допомогу, яка матеріалізований вираз - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; а останні п'ять років взагалі доглядала його оскільки безпорадний стан спадкодавця, зобов'язував її це робити, тобто такий стан, під час якого померлий [PERSON] неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком та тяжкою хворобою. Таким чином сукупність перелічених вище юридичних фактів є підставою для задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, яка без посередньо заклякається до спадкування. В судовому засіданні позивачка і її довірена особа підтримали вимоги позову і просять задовольнити їх при цьому нічим не обґрунтували вимоги позову щодо визнання [PERSON] спадкоємцем другої черги за законом. Відповідачка і її довірена особа частково заперечують проти вимог позову. Признає факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON], але заперечують проти всіх інших вимог, надали суду свої письмові заперечення. За клопотанням сторін судом були опитані у якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт проживання позивачки [PERSON] з померлим [PERSON], але їм нічого не відомо про безпомічний стан померлого, про надання йому позивачкою матеріальної допомоги, утримання його. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] року у віці 78 років (а.с.7). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1998 року померлий [PERSON] на праві приватної власності мав квартиру [ADDRESS] (а.с. 10), яка і стала спадковим майном. В липні 2013 року [PERSON] звернулась в Іллічівську міську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], але їй було відмовлено в видачі свідоцтва на спадщину, так як вона не знаходилась з померлим спадкодавцем ([PERSON].) в шлюбних відносинах (а.с.11). Факт проживання позивачки з померлим спадкоємцем однією сім'єю ні ким не спростовується, а доказаний зібраними по справі доказами. За нормою ст..60 ЦПК України кожна сторона судового процесу зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Позивачка не надала жодного будь-якого доказу - підстав, щодо визнання її спадкоємцем другої черги спадкоємців за законом у відповідності з ч.2 ст.1259 ЦК України. У листі - роз'ясненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, зазначається, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК. Викладене свідчить про те, що позивачка без всяких на те підстав вимагає визнати її спадкоємцем другої черги, тоді як Закон не передбачає такої можливості. У відповідності зі ст..1264 ЦК України, - у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Позивачка довела суду, що вона проживала з спадкоємцем однією сім'єю більше 30 років, а тому її вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, підлягає задоволенню. Інші позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, не доведеними і не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial