Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

23 червня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 11 лютого 1999 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діяв від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], [PERSON], що діяв зі згоди батьків: [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], було укладено договір міни нерухомого майна, згідно умов якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], отримали право власності на домоволодіння [ADDRESS], що належало [PERSON] [INFO] співвласниця вищезазначеного домоволодіння [PERSON] померла. На момент її смерті вона була зареєстрована та проживала разом з єдиним спадкоємцем - сином - [PERSON] та іншими відповідачами за вказаною адресою. 10 січня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачами було укладено договір займу, згідно якого позивач надав відповідачам грошові кошти у сумі 100 000 грн., з терміном повернення до 10 вересня 2017 року, однак відповідачі умови договору займу не виконали. 23 вересня 2017 року між позивачем та відповідачами було укладено договір новації (про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням), за умовами якого було досягнуто домовленості щодо припинення зобов'язання, що виникала внаслідок договору займу від 10 січня 2017 року та визначено нове зобов'язання, згідно якого відповідачі зобов'язувалися в строк до 01 березня 2018 року здійснити за свій рахунок капітальний ремонт житлового будинку [ADDRESS] (заміну покрівлі даху, заміна вікон, вхідних та міжкімнатний дверей, утеплення будинку та встановлення паркану), а у випадку невиконання умов зазначеного договору, сторони погодили переоформлення прав власності на житловий будинок [ADDRESS] на позивача. У встановлений законом строк умови і цього договору відповідачами не були виконанні. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м. та складається з житлового будинку (літ.А-1), житловою площею 19,9 кв.м., загальною площею 51,4 кв.м., сараю (літ.Б), убиральні (літ. Д), сараю ( літ.В.), сараю (літ.Г), господарських споруд(а.с.2-4). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти позову та пояснили, що договір зобов'язання (займу) від 10 січня 2017 року вони не можуть виконати, оскільки кошти були витрачені на інші потреби, в подальшому подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, зазначивши, що не заперечують проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі зазначивши в ній, що не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Суд встановив, що 11 лютого 1999 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діяв від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], [PERSON], що діяв зі згоди батьків: [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], було укладено договір міни нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] передає [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] домоволодіння [ADDRESS], а вони в свою чергу передають їй квартиру [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно реєстраційного посвідчення КП ДМБТІ від 24 лютого 1999 року та відповіді КП «ДМБТІ» від 26.07.2018 року, домоволодіння [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], на підставі договору міни від 11 лютого 1999 року (а.с.7). Відповідно до технічного паспорту від 17.04.1998 року, домоволодіння [ADDRESS] складається з житлового будинку (літ.А-1), житловою площею 19,9 кв.м., загальною площею 51,4 кв.м., сараю (літ.Б), убиральні (літ. Д), сараю ( літ.В.), сараю (літ.Г), душ (літ.Е), огорожа (№1-3), водо колонка (№4), цоколь (літ.ф). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. Після її смерті спадщину фактично прийняв за законом її син - відповідач [PERSON], який з нею постійно проживав за адресою [ADDRESS], про що свідчить також копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2006 року, видане державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори. 10 січня 2017 року між позивачем та відповідачами було укладено договір займу, згідно якого позивач надав відповідачам грошові кошти в сумі 100 000 грн., з терміном повернення до 10 вересня 2017 року (а.с.42). Згідно п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідачами у встановлений договором займу строк грошові кошти не були повернуті. Проте, між ними та позивачем було укладено договір про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новація) від 23 вересня 2017 року, відповідно до якого сторони погодили, що у зв'язку з неможливістю повернення боргу за договором займу від 10 січня 2017 року, вони дійшли згоди про заміну зобов'язання відповідачів, що випливає з договору займу від 10 січня 2017 року новим зобов'язанням, згідно якого відповідачі зобов'язувалися в строк до 01 березня 2018 року здійснити за свій рахунок капітальний ремонт житлового будинку [ADDRESS] (заміну покрівлі даху, заміна вікон, вхідних та міжкімнатний дверей, утеплення будинку та встановлення паркану), а у випадку невиконання умов зазначеного договору, сторони погодили переоформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] на позивача. Відповідно ч.1 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Згідно ч.2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація, як спосіб припинення зобов'язання, відповідає основними засадам цивільного права - диспозитивності, свободі договору та іншим. Новація характеризується подвійною правовою природою, адже вона виступає одночасно підставою для виникнення зобов'язальних правовідносин та підставою їх припинення. Новація породжує нові зобов'язальні правовідносини, отже виступає правостворюючим юридичним фактом та одночасно правоприпиняючим - припиняючи первісне зобов'язання. Неодмінна вимога до новації - збереження суб?єктного складу зобов?язання (у первісному і знову виниклому зобов?язанні виступають той же кредитор і той же боржник). Як вбачається з умов п. 5 договору про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новації) від 23 вересня 2017 року, суб'єктивний склад зобов'язання (як первісного так і знов виниклого) - є незмінним, оскільки відповідачі (як боржники) зобов'язалися у строк до 01.03.2018 року здійснити за свій рахунок капітальний ремонт житлового будинку [ADDRESS] (заміну покрівлі даху, заміна вікон, вхідних та міжкімнатних дверей, утеплення будинку та встановлення нового паркану), а у випадку невиконання умов зазначеного договору, сторони погодили переоформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] на позивача (як кредитора). Умови вказаного договору не підпадають під обмеження, встановлені ч. 3 ст. 604 ЦК України. Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Всім суб'єктам права власності гарантоване право захисту. Власник, який має підстави вважати, що його право порушено іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про захист відповідного суб'єктивного майнового права. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, що передбачено ч. 1 ст. 386 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, який полягає в усуненні невизначеності у відносинах між суб'єктами, створення необхідних умов для його реалізації та запобігання з боку третіх осіб дій, що перешкоджають його нормальному здійсненню. До того ж такий спосіб захисту порушеного права, як визнання права власності передбачений ст. 392 ЦК України, зокрема власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Виходячи з того, що фактично нове зобов'язання, яке виникло з умов договору про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новації) від 23 вересня 2017 року - не було виконане відповідачами у спосіб, визначений п. 5 цього договору, а в результаті його невиконання повинно було відбутися переоформлення права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] на ім'я позивача, але не відбулося з вини відповідачів, чого останні самі не заперечували в судовому засіданні, суд вважає, що не визнане ними право власності позивача на вказаний будинок, підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на це майно. Приходячи до такого висновку, суд враховує те, що такий спосіб захисту права не порушує права, свободи та інтереси інших осіб або держави, а тому може бути застосований у спірних правовідносинах.

Outcome: approved