Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

22.10.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] В зазначеному будинку крім позивачки зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивачки. Шлюбні стосунки сторони розірвали 23 травня 2000 року рішенням Кілійського районного суду Одеської області, в органах РАГСУ розірвання шлюбу зареєструвала в 2014 році. З червня 2015 року відповідач в даному домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] не проживає без поважних на те причин, особистих речей відповідача в даному будинку не має, участі в утриманні майна, оплаті комунальних послуг не приймає. Позивачка неодноразово просила відповідача знятись з реєстрації, однак відповідач відмовляється. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власниці житлового будинку розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в зв'язку з чим вона просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та з підстав зазначених у позові просила позов задовольнити. Представник [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, надала додаткові пояснення в яких зазначила, що 10.09.2014 року відділом ДРАЦС Веселинівського РУЮ Миколаївської області зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами. З того часу відповідач не являється членом родини позивачки. В зв'язку з тим, що [PERSON] не проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], більше шести місяців без поважних на те причин, просила визнати його таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних причин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Право власності [PERSON] на житловий будинок підтверджено договором купівлі-продажу від 02 грудня 2003 року, посвідченого нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори, за реєстраційним № 1339 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 27 грудня 2003 року. Згідно будинкової книги для прописки громадян, в зазначеному будинку крім позивачки зареєстровані відповідач [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], про що 10 вересня 2014 року відділом ДРАЦС Веселинівського РУЮ у Миколаївській області було зроблено відповідний актовий запис № 12. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач з червня 2015 року і до теперішнього часу не проживає у зазначеному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує, але не знімається з реєстрації за місцем проживання, відповідач добровільно залишив дане житлове приміщення у зв'язку із припиненням шлюбних стосунків з позивачкою, забрав свої речі та виїхав. Вказані факти знайшли підтвердження в судовому засіданні, згідно з поясненнями позивача, представника позивача та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні, у матеріалах справи відсутні. На сьогоднішній день позивачка, як власниця житлового будинку має намір розпорядитися своїм майном на власний розсуд, однак реєстрація відповідача у її будинку перешкоджає їй у цьому, а тому вона звернулась до суду. Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному житловому будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, без поважних на те причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не є членом родини власника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], добровільно залишив даний житловий будинок та не проживає в ньому більше шести місяців, без поважних на те причин та у нього відсутні договірні відносини щодо користування житлом з власником будинку, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved