Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

24.03.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті батьків - [PERSON], яка померла 03.01.2010р. та [PERSON], який помер 08.06.2011р. року залишилось спадкове майно, а саме земельні ділянки площами 1,26626га та 0,57782га відповідно, що розташовані на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки серій ЛВ за №№021057, №021058. Стверджує, що він як спадкоємець першої черги спадкування за законом спадщину після смерті батьків прийняв, оскільки проживав разом з ними на час їхньої смерті. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів (втрати спадкодавцями таких) на право власності на зазначені земельні ділянки не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права, у звязку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене просить суд визнати за ним право власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батьків - [PERSON] та [PERSON] В попереднє судове засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області у попереднє судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у попереднє судове засідання не зявився проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області у попереднє судове засідання не зявився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що 03.01.2010 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача [PERSON]Є.). До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 1,28626 га, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки 4622485200:04:000:0174), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №021057 від 31.08.2004року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON], який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Із довідки, виданої Пнікутською сільською радою №2149 від 17.12.2015року відомо, що спадкодавець [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] і на час смерті, разом з нею, проживав та був зареєстрований лише її чоловік [PERSON] Також згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №43472911 від 04.04.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім її чоловіка [PERSON], немає. Таким чином, після смерті [PERSON] її право власності на спірну земельну ділянку перейшло за загальними правилами в порядку спадкування до чоловіка [PERSON] як до спадкоємця першої черги спадкування за законом, який прийняв спадщину. Судом також встановлено, що 08.06.2011 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача [PERSON]Є.). До складу даної спадщини, крім вищевказаного права власності на спірну земельну ділянку площею 1,28626 га, яке перейшло в порядку спадкування від [PERSON], входить також право власності на земельну ділянку площею 0,57782 га, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки 4622485200:04:000:0175), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №021058 від 31.08.2004року. Проте оригінали вищевказаних державних актів було втрачено і такі не можуть бути відновлені на даний час у передбаченому законом порядку у звязку із смертю їх власника. Із матеріалів справи слідує, що за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є син померлого [PERSON] (позивач у справі), який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Із довідки, виданої Пнікутською сільською радою №2148 від 17.12.2015року відомо, що спадкодавець [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в [INFO] і на час смерті, разом з ним, проживав лише його син [PERSON] Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №43472984 від 04.04.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендують на таку, крім позивача [PERSON], немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (оригіналів вищевказаних державних актів) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №021057 від 31.08.2004року; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №021058 від 31.08.2004року; довідками, виданими Пнікутською сільською радою №2148 та №2149 від 17.12.2015року; Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру «спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» та зі Спадкового реєстру «заповіти/спадкові договори» щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] від 04.04.2016року та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини про те, що спадкодавцю [PERSON] на час смерті належали спірні земельні ділянки, та те, що позивач [PERSON], син померлого, є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та прийняв спадщину після смерті батька, інших спадкоємців, що прийняли спадщину чи претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки у порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved