Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

22 травня 2019 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання малолітньої дитини, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини з нею; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого має доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем було розірвано, наразі донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Стверджує, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має реальну можливість її надавати. З вказаних вище підстав, вона і звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшла заява з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розглянувши справу у його відсутність. Згоден на заочний розгляд справи . Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалою від 04 грудня 2019 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, причина неявки суду невідома. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.09.2017 року. /л.с. 11/ Від шлюбу у позивача та відповідача народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . /л.с. 12/ Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/ осіб № 175 від 12.05.2019 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї /зареєстрованих осіб/ входять: донька - [PERSON] , [INFO] . Дитина заходиться при матері. /л.с. 10/ Позивач вказує, що наразі дитина проживає разом із нею, проте виникла необхідність визначення місця проживання дитини із матір`ю з мотивів, викладених у її заяві про вчинення кримінального правопорушення до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 24.10.2018 року, у якій зокрема вказано про погрози її колишнього чоловіка викрасти малолітню дочку. Відповідно до статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Задля повного всебічного та об`єктивного розгляду справи, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було витребувано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Так, згідно висновку, що надійшов до суду 17.09.2019 року, виходячи з інтересів та віку дитини, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно висновку виконавчого комітету встановлено, що батько [PERSON] відповідально відноситься до виконання батьківських обов`язків, бажає спілкуватись з донькою. Проте, більшу участь у вихованні доньки приймає мати дитини, яка відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини та групи, переймається доглядом та здоров`ям дитини, її лікуванням, тощо. У висновку також зазначено, що батько дитини не заперечує проти того, щоб донька Софія постійно проживала із матір`ю. За таких обставин, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, вік дитини, з урахуванням достатньої участі у житті та вихованні доньки саме матір`ю, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку, що дійсно правильним буде визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , а тому її позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь аліментів, суд приходить до наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено з 01 грудня 2019 року прожитковий мінімум дітей віком з 6 років - 2218 грн., для дітей віком до 6 років - 1779 грн. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дитини, враховуючи, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, прийнявши до уваги вікову категорію дитини та її потреби, враховуючи встановлене місця проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з батька аліментів на утримання дитини проте, не у розмірі, визначеному у позові, а у рекомендованому встановленому чинним законодавством розмірі на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 1779 грн, а отже позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач не надала жодного доказу того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі 5000 грн щомісячно, що є порушенням вимог ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів згідно вимог чинного законодавства, то їх стягнення підлягає з відповідача. У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача щодо місця проживання дитини, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений нею згідно квитанції № 222-25251D/1 від 13.05.2019 року у розмірі 768, 40 грн. У відповідності до ч.3 п.1,2 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Таким чином, з відповідача також слід стягнути витрати, понесені позивачем у зв`язку з необхідністю укладання договору на правову допомогу у розмірі 500 грн, згідно квитанції № 1 від 13.05.2019 року На підставі викладеного,

Outcome: partial