Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

24.03. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява КС «Вигода» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Вигода» заборгованості по договору кредиту № А31286 від 15.05.2012 року, яка виникла станом на 28.02.2015 року в сумі 5453, 62 грн. (Пять тисяч чотириста пятдесят три грн. 62 коп.), а також сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 15.05.2012 року між Кредитною Спілкою «Вигода» та [PERSON] було укладено договір кредиту №А31286 про надання відповідачу кредиту в розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) строком на 24 місяці зі сплатою 41 % річних від суми залишку кредитом за кожний день користування кредитом. На забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №А31286 від 15.05.2012 року між КС «Вигода» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки №190 №191 №192 від 15.05.2012 року. 14.05.2014 р. укладено додаткову угоду №1, згідно якої продовжено термін дії договору до 14 травня 2015 року. Позивач стверджує, що повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту №А31286 від 15.05.2012 року, а відповідач своїх зобовязань не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість на загальну суму 23 396,57 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просить задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, і зважаючи на те, що була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надала, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявилася, позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявилася, позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявилася, позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечила. Заслухавши пояснення учасників процесу, які присутні при судовому розгляді справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: 15.05.2012 року між Кредитною Спілкою «Вигода» та [PERSON] було укладено договір кредиту №А31286 про надання відповідачеві [PERSON] кредиту в розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) строком на 24 місяці зі сплатою 41 % річних від суми залишку кредитом за кожний день користування кредитом. 14.05.2014 року було укладено Додаткову угоду №1, згідно якої продовжено термін дії договору до 14 травня 2015. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 15.05.2012 року було укладено: договір поруки № 190 згідно якого [PERSON] взяла на себе обовязок солідарно відповідати за забовязаннями відповідача, що випливають із договору кредиту №А31286 від 15.05.2012 року; договір поруки №191 згідно якого [PERSON] взяла на себе обовязок солідарно відповідати за забовязаннями відповідача, що випливають із договору кредиту №А31286 від 15.05.2012 року; договір поруки №192 згідно якого [PERSON] взяла на себе обовязок солідарно відповідати за забовязаннями відповідача, що випливають із договору кредиту №А31286 від 15.05.2012 року. Судом встановлено, що позивач видав відповідачеві зазначену в договорі №А31286 грошову суму, а саме 20000 грн., що підтверджується видатковим ордером №624 від 15.05.2012 року, тоді як відповідач своїх зобовязань за договором не виконав внаслідок чого станом на 28.02.2015 року у нього виникла заборгованість на суму 5453, 62 грн. (пять тисяч чотириста пятдесят три грн. 62 коп.), з них 4942,81 грн. ( чотири тисячі девятсот сорок дві грн. 81 коп.) по основній сумі, 510,81 грн. (пятсот десять грн. 81 коп.) - відсотки, що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином, беззаперечним є факт невиконання відповідачем [PERSON] боргових зобовязань перед позивачем за договір кредиту №А31286. Тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 536, ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 1046, п. 1 ч. 1 ст. 1049, ст. 1054 ЦК України зазначена заборгованість підлягає стягненню із [PERSON]. В свою чергу заборгованість за договором кредиту №А31286 не підлягає солідарному стягненню з поручителі [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Такий висновок суду слідує із наступного: вимогами позивача про солідарне стягнення з поручителів заборгованості не узгоджуються із ст. 554 ЦК та умовами договорів поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У справі, яка розглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні. За змістом ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Зазначена вище позиція суду погоджується із позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові від 17 грудня 2014 року в справі № 6-185цс14. Крім того, суд вважає, що у разі солідарного стягнення заборгованості із основного боржника та кожного поручителя окремо призведе до подвійної відповідальності основного боржника [PERSON], що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved