Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

24.03.2021 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк 6 місяців із заборонами щодо: перебування в місці реєстрації та проживання (перебування) заявника; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів із заявником або контактування через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вимог вказує, що перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 05.04.1999 року по 17.09.2019 року, але продовжує проживати з колишнім чоловіком за адресою: [ADDRESS] , оскільки будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Зазначила, що протягом останніх років потерпає від домашнього насильства зі сторони [PERSON] , який вчиняє конфлікти, зловживає спиртними напоями, виганяє з дому, погрожує фізичною розправою, в зв`язку з чим притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Під час сварок заявник дуже переживає за своє життя та здоров`я, боїться проживати із [PERSON] в одному будинку, виходе із своєї кімнати лише коли його немає вдома. Діти проживають окремо. Переконана, що вірогідність продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї та настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, тому вимушена звернутися до суду із даною заявою, оскільки попередні заходи, вчинені поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили заявника від насильства. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Вказала, що не може дійти домовленості з відповідачем щодо поділу житлового будинку в натурі, тому бажає, щоб його виселили до іншого будинку, а за 6 місяців дії обмежувального припису вона знайде варіанти поділу майна. Звернула увагу, що [PERSON] співвласник житлового будинку, але не сплачує комунальні послуги, не здійснює поточний ремонт, не допомагає дітям матеріально. [PERSON] категорично заперечив проти задоволення заяви, посилаючись на те, що викладені заявником обставини не відповідають дійсності, оскільки сплачує комунальні послуги. Навпаки заявник постійно вривається до його кімнати та вчиняє ґвалт, на підтвердження чого має записи в телефоні, які продемонстрував в судовому засіданні. Вказав, що все життя, коли заробляв гроші, був потрібен, на даний час 70-річний пенсіонер, який має ряд захворювань, нікому не потрібен. Зауважив, що нікого не ображав, до того ж діти живуть окремо. Вбачає в діях заявника наміри заволодіти будинком та викинути його на вулицю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про право власності на житло від 06.11.2001 року. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №110 від 22.03.2021 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але як зазначено у акті обстеження сумісного місця проживання №09 від 22.03.2021 року, [PERSON] та [PERSON] фактично за вказаною адресою не проживають. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 17.09.2019 року у справі №615/914/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Постановою Валківського районного суду Харківської області від 11.02.2021 року у справі №615/1442/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. На підставі ст.22 КУпАП від адміністративної відповідальності [PERSON] звільнено, обмежившись усним зауваженням. При цьому [PERSON] вказав, що змушений був виразитися нецензурною лайкою, оскільки колишня дружина відключила опалення будинку та ще й забрала обігрівач. Звернув увагу, що з потерпілою проживають досить тривалий час. Іншого житла не має. Наполягав, що сплачує частину комунальних послуг. Зазначив, що колишня дружина постійно до нього чіпляється безпричинно, можливо має намір виселити. Просив закрити провадження, так як ніякого насильства не вчиняв. Навпаки, вимушений жити в холодній кімнаті. Спільне господарство не ведуть. Потерпіла [PERSON] вказала, що дійсно проживає разом із колишнім чоловіком [PERSON] , з яким виникла сварка, оскільки останній відмовляється давати гроші для сплати комунальних послуг, тому відключила опалення, а обігрівач забрала, так як не платить за електроенергію. Проти закриття провадження у справі не заперечувала. Ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстави звільнення від доказування передбачені ст.82 ЦПК України, зокрема, не підлягають доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої її ухвалено, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Згідно положень ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Враховуючи наведені норми, суд не приймає як належні та допустимі докази надані заявником копії довідок Валківського ВП ГУ НП в Харківській області 23.09.2019 року, 21.10.2019 року та 23.11.2020 року щодо звернень [PERSON] до поліції з приводу нібито вчинення [PERSON] домашнього насильства. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Ст. 1 Закону визначено значення термінів, які вживаються в законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ча.1 ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1 Закону). Ч.3 ст.26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону). Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року по справі №756/2072/18. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції України) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Отже, аналізуючи наведені норми суд приймає до уваги, що конфлікт - це рівнозначне з`ясування стосунків між сторонами. Сварка - це суперечка взаємними докорами, образами, на підвищених тонах, що не відноситься до поняття домашнього насильства. Насильство - умисні дії особи, яка прагне спричинити шкоду, порушити права іншої особи, має перевагу сили, більше влади. Разом з тим, суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed