Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

22.02.2018 р. позивач звернувся у суд з позовом, у якому з урахуванням уточнених вимог, просить зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкування з дочкою [PERSON], [INFO], та встановити спосіб участі у вихованні дитини шляхом спілкування щосуботи з 12:00 год. по 19:00 год. без участі матері. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача зазначив, що остання згідна на спосіб спілкування позивача, що визначений органом опіки і піклування. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Вислухавши учасників справи, оцінивши докази, суд прийшов до такого висновку. Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 31.05.2016 р., що набрало законної сили 11.06.2016 р., шлюб між цими ж сторонами було розірвано та вирішено стягувати з позивача аліменти на користь відповідачки на утримання доньки. Як видно з довідки № 7377 від 25.04.2018 р., дитина проживає разом з відповідачкою. Відповідно до рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 110 від 29.05.2018 р., участь позивача у вихованні дочки є доцільною щосуботи з 12 по 19 години. Згідно з довідками № 24 від 21.05.2018 р., № 368 від 26.04.2018 р., від 02.05.2018 р. позивач працевлаштований, має постійне місце проживання, не перебуває на обліках у лікарів психіатра чи нарколога. В силу ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Рівність прав батьків щодо дитини закріплена у нормі ст.141 Сімейного Кодексу України, де також зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного Кодексу України закріплене право батька на безперешкодне спілкування з дитиною. Згідно із ч.2, 3 ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається зі змісту ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до змісту ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З наданих суду доказів вбачається, що позивач має бажання та необхідні умови для участі у вихованні дочки, піклуванні про неї. Обмежень, які могли би перешкоджати їх спілкуванню, суд не знаходить. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що участь позивача у вихованні своєї неповнолітньої дочки є доцільною, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved