Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

23 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою визнати за нею право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] у виді 1/3 частки нерухомого майна квартири № 5, розташованої у будинку № 4 Єреванського кварталу м. Славутича Київської області, яка належить йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2013 року, виданого згідно розпорядження міського голови № 120 від 1 жовтня 2013 року, мотивуючи його неможливістю державної реєстрації за померлим права власності на вказане майно, яке не було зареєстровано за його життя, оскільки для вчинення цієї дії необхідна присутність самого співвласника з необхідними для реєстрації документами. 9 березня 2016 року позивач змінила предмет позову, подавши позовну заяву в новій редакції з вимогою до реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області визнати за нею право на звернення із заявою про державну реєстрацію права власності [PERSON], який помер 4 березня 2014 року, на 1/3 частку нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області. У звязку з цим ухвалою від 9 березня 2016 року замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача реєстраційну службу Славутицького міського управління юстиції головного територіального управління юстиції в Київській області та залучено до участі у справі як третю особу Славутицьку міську державну нотаріальну контору Київської області. У судове засідання зявилася представник позивача, яка просила про задоволення позову з посиланням на зазначені у позовній заяві в новій редакції підстави позову. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, надіславши до суду заперечення на позовну заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності його представника та визнати його неналежним відповідачем у звязку з тим, що позивачка не зверталася із заявою про державну реєстрацію права власності її чоловіка [PERSON] на 1/3 частку квартири, а 12 лютого 2016 року звернулася лише із заявою про надання інформації щодо реєстрації частки за померлим, на що заявнику була надана обгрунтована відповідь. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надіславши копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] та лист з проханням провести слухання справи без участі її представника та винести рішення згідно законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача, встановивши обставини справи, оцінивши доводи заперечень, визначивши відповідні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради згідно розпорядження про приватизацію житла № 120 від 01.10.2013 р., власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], форма власності: спільна часткова, частка: 1/3 у кожного. Загальна площа 61,0 кв. м., житлова площа 30,7 кв.м., квартира складається з 2-х кімнат. Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] помер 4 березня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 23 від 07.03.2014 р.. За змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.08.2015 р., виданого на підставі заяви [PERSON], [PERSON], поданої 10.08.2015 р., державним реєстратором Реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15.10.2013 р. виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності з розміром частки 1/3 [PERSON], номер запису про право власності 10933062, а також прийнято рішення про реєстрацію про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності з розміром частки 1/3 [PERSON], номер запису про право власності 10933092. Таким чином право власності третього співвласника приватизованої квартири [PERSON], який помер, не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно наданої копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], уклали шлюб 19 серпня 1989 року, про що зроблено запис за № 12. Після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку [PERSON]; дружині [PERSON]. Згідно наданої копії свідоцтва про народження [PERSON] народився 8 березня 1990 року в м. Славутичі, про що зроблено відповідний актовий запис № 169 від 26.04.1990 р.. Його батьками записані [PERSON] і [PERSON]. Як видно з довідки ф. 3 від 09.03.2016 р. [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на день смерті останнього проживали і були зареєстровані спільно за адресою: [ADDRESS]. 16 квітня 2014 року [PERSON] подала до Славутицької міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON], у якій повідомила, що приймає спадщину після його смерті та вказала, що іншими спадкоємцями за законом є мати померлого [PERSON] та його син [PERSON]. На підставі цієї заяви державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа № 30/2014, копія якої надіслана суду та долучена до матеріалів цієї справи. 16 квітня 2014 року [PERSON] подав до Славутицької міської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] на користь дружини померлого [PERSON]. Листом від 5 серпня 2015 року завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори [PERSON] повідомлено, що згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права, обмеження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, що здійснюється відповідним уповноваженим органом, у даному випадку Реєстраційною службою Славутицького міського управління юстиції Київської області. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином право власності на 1/3 частку квартири у [PERSON] ще не виникло., тому 1/3 частка квартири не входить до складу спадщини. На підставі цього рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання, після чого надати копію рішення суду. 18 лютого 2016 року представник [PERSON] за довіреністю звернулася із заявою до реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції про надання інформації щодо реєстрації 1/3 частини квартири за померлим [PERSON], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Листом від 18.02.2016 р. у відповідь на заяву начальником реєстраційної служби заявниці повідомлено про неможливість реєстрації частки квартири за померлим з наступних причин. Відповідно до п. 1 ст. 20 Закону заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядку) уповноважена особа субєкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву у двох примірниках, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) та особа, яка сформувала таку заяву, проставляють підписи. Один примірник заяви надається заявникові, а другий долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав. Відповідно до п. 8 Порядку під час формування та реєстрації заяви уповноважена особа встановлює особу заявника за документами, що посвідчують особу та перевіряє обсяг повноважень такої особи за документом, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного правового регулювання спірних відносин. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2). Згідно ст. 345 цього Кодексу фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (ч. 1). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно правила ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця і не входять до складу спадщини, наведений у ст. 1219 ЦК України. У цьому переліку право на звернення із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця відсутнє. Згідно правила ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилом ч. 5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1). Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомого майна є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (ч. 2). Відмова в державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду (ч. 3). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно правила ч. 7 цієї статті державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування обєкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини пятої цієї статті. Відповідно до ст. 16 цього Закону заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом (ч. 1). Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку (ч. 3). При отриманні заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, проводиться реєстрація заяви у базі даних про реєстрацію заяв та запитів із зазначенням дати і часу реєстрації (ч. 5). Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом (ч. 7). Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна предявити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб (ч. 11). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень, у державному та комунальному житловому фонді. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 24 цього Закону однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути звернення неналежної особи із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У п. 5 і 6 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам дані, зокрема, такі розяснення. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Виходячи з викладеного, позивачці в порядку спадкування за законом належать майнові права щодо обєкта спадкування, яким є 1/3 частка спадкодавця у праві спільної часткової власності на приватизовану квартиру, що виникли на підставі свідоцтва про право власності, зокрема, право володіння та користування, а також право вчиняти дії щодо оформлення права власності на нього, в т.ч. права на звернення із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця на обєкт спадкування, яке не було зареєстроване за його життя. Як видно зі змісту листа відповідача на адресу представника позивачки за довіреністю від 18.02.2016 р. у відповідь на її заяву про надання інформації щодо реєстрації 1/3 частки квартири за померлим [PERSON], їй було повідомлено про неможливість такої реєстрації, тобто відповідачем не визнається право на подання заяви про реєстрацію права власності на частку приватизованої квартири за спадкодавцем, яке не було зареєстроване за його життя, що необхідно для подальшого оформлення нотаріусом її права власності на спадкове майно як обєкт нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 4 цього Кодексу при здійсненні правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Виходячи з цього, суд вважає, що позов ґрунтується на положеннях цивільного законодавства, що регулюють спірні відносини та наданих доказах і підлягає задоволенню. Заперечення відповідача про те, що позивачка не зверталася із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/3 частку квартири за спадкодавцем [PERSON], а лише із заявою про надання інформації щодо реєстрації його права власності є надуманими і спростовуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.08.2015 р., виданого на підставі заяви [PERSON], [PERSON], поданої 10.08.2015 р., державним реєстратором Реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15.10.2013 р. виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, яким прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності з розміром частки 1/3 [PERSON], номер запису про право власності 10933062, а також прийнято рішення про реєстрацію про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності з розміром частки 1/3 [PERSON], номер запису про право власності 10933092. Разом з тим, право власності третього співвласника приватизованої квартири [PERSON], який помер, не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зі змісту листа видно, що відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядку) уповноважена особа субєкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву у двох примірниках, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) та особа, яка сформувала таку заяву, проставляють підписи. Один примірник заяви надається заявникові, а другий долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав. Таким чином, відповідно до п. 6 та п. 7 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком, який сам формує та роздруковує заяву, а заявник тільки її підписує. Виходячи з викладеного, заперечення проти позову його не спростовують і не можуть бути підставою для відмови у його задоволенні. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за ставкою п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», яка діяла на час подання позовної заяви до суду, що становить 487,20 грн., від сплати якого позивачка звільнена відповідно до п. 9 ст. 5 цього Закону.

Outcome: approved