Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

24.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним 01.11.2009 року між ним та [PERSON], у якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг в сумі 50000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.11.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути позивачу вказані грошові кошти до 15.12.2009 року, а потім протягом двох місяців з 24.07.2016 року. Разом з тим, у визначений вказаним договором строк грошові кошти відповідачем у добровільному порядку позивачу повернуті не були. Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 50000,00 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 01.11.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути позивачу вказані грошові кошти до 15.12.2009 року, а потім протягом двох місяців з 24.07.2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що отримані грошові кошти відповідач у визначений в договорі позики строк не повернув, в результаті чого має борг перед позивачем в сумі 50000,00 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що 01.11.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу грошових коштів, останній взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі 50000,00 грн. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50640,00 грн. (50000,00 грн. + 640,00 грн.).

Outcome: approved