Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

23 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. В позовній заяві просив суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відсотки за користування позикою за період з 01.10.2019 по 01.03.2021 у розмірі 24 268,24 грн. та три відсотки річних за період з 01.10.2019 по 01.03.2021 у розмірі 7956,11 грн., а загалом 32 224,52 грн. Свої вимоги обгрунтовував тим, що рішенням від 17.08.2015 Шевченківського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики в розмірі 145792,00 грн., три проценти річних в сумі 2738,93 грн., штраф за прострочення повернення позики в сумі 8704,00 грн, всього 157234,93 грн. В подальшому рішеннями Новосанжарського районного суду від 29 серпня 2016 року, 29 травня 2018 року, 09 січня 2020 року було стягнуто 3% річних та відсотки за користування позикою у загальному розмірі 160 350,76 грн. У позові та у додаткових письмових поясненнях вказував, що відповідно до повідомлень державного виконавця Новосанжарського РВ ДВС №№ 3012, 3013, 3014, 3015 від 03.03.2001, станом на 01.03.2021 з відповідача було стягнуто 58 177,29 гривень: -у виконавчому провадженні № 61817687 - 0 грн.; -у виконавчому провадженні № 57211401 - 0 грн.; -у виконавчому провадженні № 53107716 - 58 043,79 грн.; -у виконавчому провадженні № 51920133 -133,50 грн. Крім того в позові зазначив, що залишок непогашених процентів та штрафних санкцій станом на 01.03.2021 складає: 160 350,76 - 58177,29 = 102 173,47 гривень, а сума основного боргу, на яку здійснюється нарахування відсотків та штрафних санкцій, залишається незмінною. Зазначив, що останнім рішенням від 09 січня 2020 року Новосанжарський районний суд Полтавської області у цивільній справі за № 542/1339/19 (провадження № 2/542/22/20) стягнув 3% річних та відсотки за користування позикою за період з 22.03.2018 по 30.09.2019. Вказував, що подальший розрахунок відсотків за користування позикою та 3% річних має здійснюватися з 01.10.2019. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.18). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 травня 2021 року судом було витребувано докази, в порядку частини 7 статті 81 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 14.06.2021 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі статтями 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Шевченківським районним судом м. Києва, при ухваленні рішення 17.08.2015 встановлено, що сума заборгованості за договором позики становить 6700,00 доларів США. Цим же рішенням було стягнуто суму боргу з визначенням за офіційним курсом НБУ еквіваленту у національній валюті гривні. Вказане рішення суду набрало законної сили 28.08.2015. Судом виданий виконавчий лист і 11.08.2016 відкрито виконавче провадження № 51920133. В подальшому рішеннями Новосанжарського районного суду від 29 серпня 2016 року, 29 травня 2018 року, 09 січня 2020 року було стягнуто відсотки за користування позикою та 3% річних за періоди відповідно, з 17.08.2015 по 22.07.2016 , з 23.07.2016 по 21.03.2018, з 22.03.2018 по 30.09.2019 з визначенням за офіційним курсом НБУ еквіваленту у національній валюті України. У своєму позові позивач посилався на положення статтей 625 та 1048 ЦК України та вказував, що підлягають стягненню відсотки за користування позикою та 3% річних за наступний період, а саме: з 01.10.2019 по 01.03.2021 у таких розмірах: відсотки за користування позикою у розмірі 868,41 доларів США, що є еквівалентом 24 268,24 грн.; три відсотки річних у розмірі 284,70 доларів США, що є еквівалентом 7956,11 грн.. Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, підлягають встановленню обставини у якій валюті має виконуватися зобов`язання у разі, якщо у позику передавалась іноземна валюта. Так, зі змісту рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17.08.2015 вбачається, що предметом договору позики була іноземна валюта - долари США, судом було визначено суму заборгованості за вказаним договором позики, а саме: 6700,00 доларів США. Відтак, зобов`язання за вказаним договором позики має виконуватись у іноземній валюті у доларах США. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, та вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було погашено заборгованості за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17.08.2015 про стягнення грошових коштів за договором позики. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо правомірності нарахування 3% річних на суму заборгованості за договором позики саме у іноземній валюті, яка була предметом договору позики. Враховуючи наведене, з огляду на положення ст. 625 ЦК України, розрахунок 3% річних за період з 01.10.2019 по 01.03.2021 становить: - сума боргу в доларах США - 6700,00; - період прострочення - з 01.10.2019 по 01.03.2021; - кількість днів прострочення - 518; - сума 3% річних в доларах США - 284,70. Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: Сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Таким чином, сума 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, склала 284 (двісті вісімдесят чотири) доларів США 70 центів. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми 3% річних в національній валюті, слід зазначити таке. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 № 761/12665/14-ц. Отже сума 3% річних підлягає стягненню у валюті, в якій було визначено суму боргу та становить згідно з розрахунком - 284,70 доларів США. Щодо стягнення з боржника відсотків за користування позикою за період з 01.10.2019 по 01.03.2021 у розмірі 868,41 доларів США, що є еквівалентом 24 268,24 гривень, нарахованими відповідно за офіційним курсом НБУ, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що предметом договору позики була іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами передбачено не було. Правова позиція про наявність права на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, навіть у тому випадку, якщо договором не передбачено нарахування та одержання зазначених коштів висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14. Однак частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У своєму позові позивач, здійснюючи розрахунок відсотків за користування позикою виходив із рівня облікової ставки НБУ. Однак, суд не погоджується з таким розрахунком позивача, з огляду на наступне. Так, за змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року№ 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV). Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема, про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку. Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Розділом ІІ Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 21 квітня 2016 року № 277 (далі - Положення № 277) визначено, що облікова ставка Національного банку (далі - облікова ставка) - ключова процентна ставка Національного банку, яка є основним індикатором змін у грошово-кредитній політиці та орієнтиром вартості залучених та розміщених грошових коштів для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку. Облікова ставка встановлюється на основі комплексного аналізу та прогнозу макроекономічного, монетарного та фінансового розвитку, підготовленого Національним банком. Рішення щодо розміру облікової ставки затверджується Правлінням Національного банку України на засіданні з питань монетарної політики на підставі пропозицій Департаменту монетарної політики та економічного аналізу після обговорення на засіданні Комітету з монетарної політики. Національний банк щодня публікує розмір облікової ставки в засобах масової інформації та/або оприлюднює через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації, у тому числі на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку. Із зазначеного можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц. Таким чином, в частині вимог щодо стягнення суми відсотків за користування позикою за період з 01.10.2019 по 01.03.2021, слід відмовити. З огляду на наведене позов підлягає частковому задоволенню Оскільки позивач, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, згідно з п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial