Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

22 липня 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення боргу в сумі 8650 грн. 00 коп. (вісім тисяч шістсот п'ятдесят гривень 00 копійок). Свої вимоги обґрунтувала тим, що 24 січня 2014 року позивач надала відповідачу в тимчасове користування грошові кошти в сумі 9500 грн. 00 коп. (дев'ять тисяч п'ятсот гривень 00 копійок), що підтверджується відповідною розпискою, проте відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань не виконала та суму заборгованості в повному обсязі не повернула. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнала, оскільки кошти повинна повертати частинами, а в розписці строк повернення не оговорений, крім того, на даний час вона такої суми не має. Факт отримання коштів, написання розписки та отримання листа від позивача не заперечувала. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач отримала від позивача грошові кошти в загальній сумі 9500 грн. 00 коп. (дев'ять тисяч п'ятсот гривень 00 копійок), які зобов'язалась повернути останній, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.5) В розписці сторони строк повернення коштів не визначили. Факт передачі коштів, сума заборгованості сторонами визнається і відповідно до частини першої статті 61 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягає доказуванню. 30 травня 2014 року позивачем відповідачу було направлено письмову вимогу про повернення суми заборгованості, що підтверджується відповідним листом та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.4). Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт отримання відповідачем коштів в борг та не повернення коштів в повному обсязі позивачу. Вказані обставини в судовому засіданні також підтвердив свідок [PERSON] З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Виходячи із частини другої ставтті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Таким чином, між сторонами виникли відносини позики, як один із видів зобовязальних відносин. Виходячи із змісту частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов'язань, заборговану суму після отримання вимоги позивача в повному обсязі не повернула. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов'язань перед позивачем, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та спростовували позовні вимоги взагалі. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із квитанцією № 193 (а.с.1) позивачем було сплачено 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved