Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

22.05.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 19 червня 1999 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області (актовий запис №35); витрати, пов'язані зі сплатою нею судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., покласти на відповідача, після розірвання шлюбу її прізвище не змінювати. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що спільне життя з [PERSON] не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та ігнорування відповідачем своїх обов'язків по збереженню сім'ї, шлюбні відносини між ними фактично припинені з 01.01.2014 року. Спору про розділ майна немає. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягала на задоволені позову, просила розірвати шлюб, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтв про шлюб та про народження, копій паспортів сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.06.1999 року, мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 3-4, 5-6, 7, 8, 9, 27). З поданих сторонами заяв вбачається, що ними визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спору про розділ майна та місце проживання дитини між сторонами немає. Згідно ч. 1 ст. 110 ЦК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів , що є необхідними в інтересах дітей . Враховуючи, що позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки питання щодо розірвання шлюбу можливо вирішити лише в судовому порядку, то судові витрати по розгляду справи належить розподілити між сторонами в рівних частках. [PERSON] сплатив судовий збір під час подання первісного позову, який, після подання зустрічного позову [PERSON], за його заявою був залишений без розгляду. Таким чином, сторонами понесені судові витрати в рівних частках і не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved