Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

24.05.2017 року [PERSON] звернулась до Погребищенського районного суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину і утримання дружини. Позивач посилається на те, що вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб 14 липня 2015 року. Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 34. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. В позовнійзаяві [PERSON] зазначає, що подальше спільне проживання не можливе, в сім'ї склалась психологічна несумісність, що призводить до постійних конфліктів. Позивач зазначила, що надання терміну для примирення вважає недоцільним. Також в позові [PERSON] заявила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі 1426 грн. щомісяця з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього позивачем була заявлена вимога про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини в сумі 1684 грн. Позивач в судовому засіданні змінила позовні вимоги, а саме: від вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини відмовилась, вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, що зазначені в заяві наполягала задовольнити. Щодо розірвання шлюбу позовні вимоги залишила без змін, просила розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні відповідач пояснив, що погоджується розірвати шлюб та сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що змінені вимоги підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Сторони уклали шлюб 14 липня 2015 року. Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 34 (а.с. 9). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Добровільно домовитись про розірвання шлюбу сторонам не вдалося, тому позивач була вимушена звернутися до суду. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Також судом встановлено, що сторонам не вдалось добровільно домовитись про сплату аліментів на утримання дитини. Відповідач офіційно ніде не працює, отримує нерегулярний мінливий дохід, згоден щодо сплати аліментів в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разірозірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ст. 180Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, дослідивши всі докази у їх сукупності, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь [PERSON]\~ витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави 640 гривень судових витрат по оплаті судового збору.

Outcome: partial