Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

23.03.2020р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, який мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2002р. Шлюб розірвано за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2020р. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився мешкати разом з батьком та [PERSON] , [INFO] , який залишився проживати з нею та на даний час знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON] добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки здоровий, має стабільне матеріальне становище та постійний стабільний дохід, інших утриманців, крім старшого сина [PERSON] , немає. Вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньогосина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Ухвалою від 24.03.2020р. відкрито спрощене позовне провадження за даним позовом та призначено відкрите судове засідання на 16.04.2020р.. 14.04.2020р. до суду надійшов зустрічний позов відповідача [PERSON] , який він мотивує тим, що з відповідачкою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2002р. по 26.02.2020р. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Після припинення шлюбних відносин старший син [PERSON] залишився проживати з ним та на даний час знаходиться на його утриманні. Син [PERSON] проживає з матір`ю. На даний час вони з відповідачкою не змогли домовитись про спосіб утримання їх синів, у зв`язку з чим цей спір вирішується в суді. У зв`язку з тим, що син [PERSON] проживає з ним, а відповідачка зобов`язана його утримувати, є працездатною, будь-якими тяжкими хворобами не страждає, вважає, що вона може сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Ухвалою суду від 16.04.2020р. зустрічний позов прийнятий до судового розгляду та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.06.2020р. підготовче провадження закрито і справа призначена до розгляду по суті у відкритому с удовому засіданні. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Завгородня В.В. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю, просять його задовольнити, зустрічний позов визнали частково і додатково суду пояснили, що [PERSON] не заперечує свого обов`язку щодо утримання сина [PERSON] , який після розірвання шлюбу проживає разом з батьком. Однак не згодна з розміром аліментів, які [PERSON] просить з неї стягнути. Вона згодна сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини, оскільки офіційно не працює, працює реалізатором неофіційно, має нестабільний дохід орієнтовно 3тис.грн в місяць, страждає на тяжкі захворювання, потребує лікування, в т.ч. лазерної корекції зору, що є вартісною процедурою. На праві власності їй належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] , інші 1/3 належить відповідачу. Також на неї оформлений легковий автомобіль « Славута » та дачна ділянка, але це майно є спільним сумісним з відповідачем. У сина [PERSON] дійсно є певне захворювання і він потребує лікування, син [PERSON] спостерігається на даний час у гастроентеролога, але на диспансерному обліку діти не перебувають. Власних доходів діти не мають. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнав повністю, свій зустрічний позов також підтримав повністю, просить його задовольнити і додатково суду пояснив, що він не заперечує свого обов`язку як батька утримувати синів, згоден платити аліменти на утримання сина [PERSON] , який проживає з матір`ю, в розмірі 1/4 частини свого доходу, але вважає, що [PERSON] також повинна сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , який проживає з ним, в такому ж розмірі. Посилання на наявність у неї захворювання та потребу в операційному втручанні є безпідставними. Проведення лазерної корекції зору це власна ініціатива позивачки. Він також страждає на ряд захворювань, в минулому році лікувався в стаціонарі з приводу гіпертонічної хвороби, постійно спостерігається у лікарів, приймає ліки. Син [PERSON] також потребує лікування і на це необхідні певні кошти. Дійсно вони мають з позивачкою спільне сумісне майно і зараз вирішують питання його поділу. Через неприязні стосунки з позивачкою він з сином [PERSON] змушені були поїхати з спільної квартири, зараз проживають у його друзів. Він працює неофіційно і його дохід орієнтовно становить 7тис.грн. Син [PERSON] закінчив в цьому році ліцей, в якому перебував на неповному державному забезпеченні, хоча фактично з березня місця через карантин не навчається і постійно перебуває вдома. Діти власних доходів не мають. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини,які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2002р. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2020р., яке набрало законної сили 28.03.2020р., шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Після припинення шлюбних відносин між сторонами неповнолітній син [PERSON] мешкає разом з батьком - відповідачем [PERSON] , а син [PERSON] з матір`ю - позивачкою [PERSON] . З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість як первісного, так і зустрічного позову, у зв`язку з чим вони підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд враховує, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є абсолютним, тобто беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. За змістом вимог ст.181 СК України право вибору способу стягнення аліментів - у частці від заробітку або в твердій грошовій сумі належить одержувачу аліментів. В даному випадку сторони не заперечують свого батьківства/материнства та відповідно свого обов`язку як батьків утримувати неповнолітніх дітей до досягнення повноліття. Разом з тим, обставини справи однозначно свідчать, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим кожний з них звернувся з позовом до іншого про стягнення аліментів на утримання того сина, який проживає з ним, визначивши спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку платника. При цьому, суд не приймає повне визнання первісного позову відповідачем [PERSON] , оскільки за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України суд може ухвалити рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Однак, розглядаючи справу відповідно до ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд встановив, що між сторонами фактично існує спір щодо визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх синів, що виключає задоволення позовних вимог [PERSON] без з`ясування усіх обставин та дослідженняґ доказів. Вирішуючи наявний між сторонами спір щодо розміру аліментів, суд виходить з вимог ст.182 СК України, згідно з якою при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , суд відповідно до ст.182 СК України враховує вік дитини - 9 років, дитина матеріально не забезпечена, власних доходів та нерухомого/цінного рухомого майна не має, на диспансерному обліку у лікарів з будь-якими хронічними захворюваннями не перебуває. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] працездатний, офіційно не працевлаштований, але має нерегулярний та мінливий дохід з неофіційних джерел в орієнтовному розмірі 7 тис.грн.щомісячно, є власником частки нерухомого майна - спільної з позивачкою [PERSON] квартири, в якій на даний момент разом з сином [PERSON] не проживає, а також має інше спільне сумісне майно з позивачкою [PERSON] - легковий автомобіль «Славута» та дачну ділянку, питання щодо поділу якого на даний час вирішується між ними. Відповідач [PERSON] на диспансерному обліку у лікарів не перебуває, але звертався за медичною допомогою та проходив в 2019р. стаціонарне лікування з приводу гіпертонічної хвороби та інших супутних захворювань, перебуває під наглядом лікарів, потребує медикаментозного лікування. Інших утриманців, крім неповнолітнього сина [PERSON] , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, він не має. За вказаних обставин, які сторонами фактично не оспорюються, виходячи з принципу розумності та справедливості, рівності прав обох синів та обов`язків обох сторін як батьків, з максимально можливим урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходу, як просить позивачка, на думку суду, не відповідає фактичним обставинам справи і не підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , суд відповідно до ст.182 СК України враховує вік дитини - 17 років, дитина матеріально не забезпечена, власних доходів та нерухомого/цінного рухомого майна не має, в 2019р. закінчив ліцей-інтернат, де перебував на казарменому становищі та неповному державному забезпеченні, на диспансерному обліку у лікарів з будь-якими хронічними захворюваннями не перебуває, але має захворювання - хвороба Пейроні , яке потребує певного лікування. Також суд враховує, що позивачка [PERSON] працездатна, офіційно не працевлаштована, але має нерегулярний та мінливий дохід з неофіційних джерел в орієнтовному розмірі 3 тис.грн.щомісячно, перебуває на обліку як безробітна в міському центру зайнятості, але відповідну допомогу не отримує, є власником частки нерухомого майна - спільної з відповідачем [PERSON] квартирою, в якій на даний момент проживає разом з сином [PERSON] , також має інше спільне сумісне майно з відповідачем [PERSON] - легковий автомобіль «Славута» та дачну ділянку, питання щодо поділу якого на даний час вирішується між ними. Позивачка [PERSON] на диспансерному обліку у лікарів не перебуває, але перебуває під наглядом сімейного лікаря та лікарів невролога, ендокринолога з приводу певних захворювань - гастрит, остеохондроз, дрібні вузли щелепної залози, в 2019р. двічі перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні, потребує медикаментозного лікування. Також в 2019р. зверталась до лікарняних установ з приводу погіршення зору, рекомендована лазерна корекція зору. Інших утриманців, крім неповнолітнього сина [PERSON] , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, позивачка не має. За вказаних обставин, які сторонами фактично не оспорюються, виходячи з принципу розумності та справедливості, рівності прав обох синів та обов`язків обох сторін як батьків, з максимально можливим урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним стягнути з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивачки. Стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходу, як просить відповідач, та 1/8 частини доходу, як просить позивачка, на думку суду, не відповідає фактичним обставинам справи і не підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами. Таким чином, первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити кожний частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] та відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 840,80грн. з кожного. Згідно із ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial