Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

23 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS]. Крім позивачки, з 28 травня 2002 року в будинку був прописаний її співмешканець - відповідач [PERSON] Однак сім'я розпалась, і у квітні 2012 року відповідач зібрав свої особисті речі та переїхав на інше постійне місце проживання, після того більше не повертався до будинку позивачки. З квітня 2012 року відповідач в її будинку не проживає і його особистих речей там немає, він мешкає за іншою адресою: [ADDRESS], але він не бажає добровільно знятись з реєстрації в будинку позивачки. Посилаючись на ст. 405 ЦК України, позивачка вказує, що відповідач більше року без поважних причин не проживає в її будинку, і просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що їй необхідно виписати відповідача для того, щоб оформити субсидію. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що в справі є підтвердження (а.с.22,23,24), будь-яких письмових заяв, пояснень чи заперечень відповідач до суду не подавав. За вказаних обставин, враховуючи думку позивачки, яка не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, заслухавши показання свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування від 02.02.1991 року (а.с.10-11). Як вбачається з будинкової книги, в будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], 1957 року народження, [PERSON], 1994 року народження, [PERSON], 1970 року народження (а.с.12-14). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з довідок та актів, складених головою квартального комітету, засвідчених Глухівською міською радою, від 21.08.2013 року, 12.09.2013 року, 03.10.2013 року, 28.10.2013 року, 18.11.2013 року, 10.12.2013 року, при обстеженні житлового будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що громадянин [PERSON] з 30 квітня 2012 року не проживає у вказаному будинку і його особистих речей в будинку немає (а.с.4-9). Як вказує позивачка, між нею як власницею будинку та відповідачем як членом її сім'ї (колишнім цивільним чоловіком) не було ніякої домовленості щодо подальшого користування будинком. Виходячи з норми закону ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим будинком, так як він більше року був відсутній в ньому без поважних причин. Відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що він проживав в будинку по [ADDRESS] протягом останнього року, не надав доказів і того, що якісь поважні причини заважали йому проживати в цьому будинку. Більше того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивачки і проживають в сусідніх будинках по вул. Червоноармійській, пояснили суду, що з квітня 2012 року відповідач [PERSON] не проживає в будинку [PERSON], так як вони розійшлися і не проживають разом як чоловік та жінка. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, і відповідач [PERSON] втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] в зв'язку з його відсутністю і не проживанням в даному будинку більше одного року без поважних причин. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею та підтверджені документально судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 229,40 гривен. На підставі ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved