Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

22 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян, в якому просила: визнати [PERSON] , 1978 р.н., такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , через інше постійне місце проживання, зобов`язати Покровський районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] , 1978 р.н., з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтовування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири , квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано КП ДОР « Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Приблизно з осені 2008 року її син [PERSON] , став проживати однією сім`єю з відповідачкою [PERSON] , через що вона зареєструвала відповідачку 22 грудня 2008 року в належній їй квартирі. З березня 2018 року відповідач припинила шлюбні стосунки із сином позивача, та забравши особисті речі переїхала в інше місце. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Всі комунальні послуги сплачує позивачка, у зв`язку із чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою від 10 червня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 19 червня 2019 року. 19 червня 2019 року розгляд справи відкладено , для виклику відповідача та третьої особи у судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву , в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ( а.с.8-9) Згідно акту про не проживання, в квартирі [ADDRESS] , який посвідчений «ЖБК» РАССВЕТ-21», відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з березня 2018 року, мешкає за іншою адресою. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування цим житлом, та право позивача, яке порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Оскільки, виконання рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом тягне за собою автоматичне скасування її реєстрації, на думку суду в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial