Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

22.08.2019 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] кошти в розмірі понесених витрат 11 600 грн. 74 коп. та понесені судові витрати в розмірі 1 921 грн. 00 коп. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 13.11.2015 року о 18:50 год на 36 км.+90 м відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, Skoda, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] та Fiat, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно постанови Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2016 року відповідача було визнано винним та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль Fiat, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Fiat, державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 10 800, 74 грн. Зазначена шкода особисто відповідачем не була відшкодована власнику транспортного засобу Fiat. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4292731. Позивач 19.08.2016 року здійснив виплату відшкодування власнику пошкодженого автомобіля в розмірі 11 600,74 грн. Позивач звернувся до відповідача з листом-претензією про відшкодування витрат в добровільному порядку, однак відповідачем витрати сплачені не були, тому позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів з вищевказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 16.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засіданні позивач не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, про причину неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін, на підставі наявних доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] 13.11.2015 року близько 18 год. 50 хв., на 36 км+90 дороги Р-01, Київ-Обухів, керуючи автомобілем Skoda, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожні та погодні умови, не обрав безпечну швидкість руху, інтервал та дистанцію та при виникненні перешкод в русі, які водій був спроможний об`єктивно виявити, не прийняв мір для уникнення зіткнення, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілями «AUDI, державний номерний знак [NUMBER] та FIAT, державний номерний знак [NUMBER] , які знаходились попереду. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями, що виразились в порушенні вимог пункту 10.1, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, [PERSON] скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова набрала законної сили 03.03.2016 року. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. 30.05.2016 року власник транспортного засобу FIAT, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.11.2015 року. Згідно копії звіту № 12558 від 20.01.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля FIAT, державний номерний знак [NUMBER] склала 11 268,11 грн. Відповідно до копії наказу Моторне (транспортне) страхове бюро України № 6453 від 17.08.2016 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, наказано фінансовому управлінню сплатити на рахунок [PERSON] 11 600,74 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а відповідно до платіжного доручення № 6453рв від 19.08.2016 року, вказані кошти в сумі 11 600,74 грн. були перераховані на рахунок [PERSON] . Моторне (транспортне) страхове бюро України направило на адресу відповідача [PERSON] лист з вимогою про сплату витрат, понесених страховою з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, що складає 11 600,74 грн. Однак, відповідачем вказана сума сплачена не була. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою потерпілому у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача. Відповідно до пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до пункту першого статті 22 зазначеного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 29 зазначеного Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана також й з залученням аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених ст. 41 цього Закону. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню; обставин, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1 921 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved