Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

22.11.2017р. позивач [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулась до Пустомитівського районного суду з позовом до відповідачів, який уточнений 23.03.2018р. , та просить скасувати рішення №272 Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 березня 2012 року в частині погодження технічної документації і надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,20 га у с.Відники Пустомитівського району Львівської області, та виданий 13.11.2012 року [PERSON] на підставі даного рішення Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] Також просить скасувати реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порядку спадкування майна померлої [INFO] [PERSON], [PERSON] набула право власності на майно спадкодавця, яке знаходиться у с.Відники Пустомитівського району Львівської області, а саме: житловий будинок , до складу якого входять вбиральня, сарай, огорожа. Під час оформлення права власності на землю під даним будинком, на запит від 26.09.2017р. вона отримала інформаційну довідку з ДРРП про те, що власники сусіднього будинковолодіння - [PERSON] та [PERSON] оформили на себе в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,20 га, на якій знаходиться також частина її нерухомого майна. Зазначає, що [PERSON] у 1947 р. разом зі своїми батьками були виселені з с.Відники, які були реабілітовані та у 1992р. повернулися у с.Відники, яким в тому ж році було повернуто незаконно вилучене майно, а саме: цегляну хату разом з господарськими будівлями та спорудами-сарай (шопа), на яке 28.07.1997р. видано Свідоцтво про право власності. Крім того, після повернення родини [PERSON] у с.Відники, частину їх земельної ділянки займав [PERSON], тому за Рішенням сесії Звенигородської сільської ради №7 від 18.08.1994р. було проведено, за погодженням з [PERSON] та [PERSON], розподіл даної ділянки, про що свідчать їх підписи на Акті та Абрисі. Зокрема, згідно Акту від 26.08.1994р. площа присадибної земельної ділянки [PERSON] становить 0,14 га, а [PERSON] - 0,06 га, що в послідуючому підтверджувалося Довідками та Актом за 1996 - 1999 роки. Також зазначає, що після виселення сім'ї [PERSON], [PERSON] на частині земельної ділянки, якою користувалась сім'я [PERSON], звів власний будинок і господарські споруди, якому рішенням Звенигородської сільської ради №272 від 23.03.2012р. погоджено технічну документацію земельної ділянки для передачі у власність та передано у власність земельну ділянку площею 0,20 га, яку після його смерті успадкували діти-відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] Однак на частині даної земельної ділянки знаходиться частина успадкованого [PERSON] нерухомого майна, що не було враховано Звенигородською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення. Вважає, що приймаючи дане рішення , сільська рада порушила вимоги ст.198 ЗК України, Інструкції про встановлення (відновлення ) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якими визначено, що при оформленні прав власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт(кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають, в тому числі: встановлення меж земельних ділянок в натурі, закріплення їх межовими знаками, складання Акту прийому-передачі та інше, за погодженням з суміжними землевласниками та землекористувачами. Однак в даному випадку з [PERSON] не узгоджувались межі земельних ділянок, що призвело до порушення прав позивачки. В судовому засіданні представники позивача за довіреностями [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали поданий позов з зазначених в ньому мотивів, який просять задовольнити. Крім того зазначили, що при підготовці матеріалів з технічної документації, всупереч ст.56 ЗУ «Про землеустрій» не розроблявся проект землеустрою, що в даному випадку обов'язково необхідно було здійснити, оскільки на той час земельна ділянка не була сформована. З метою перевірки просторового розміщення спірної ділянки та її співвідношення згідно системи координат із суміжними ділянками та нерухомим майном, на їх замовлення у травні 2018р. інженером-геодезистомбуло проведено топографо-геодезичну зйомку, якою підтверджується, що земельна ділянка, надана у власність [PERSON], частково накладається на належний [PERSON] житловий будинок. Також просять врахувати, що факт перебування в користуванні [PERSON] земельної ділянки розміром 0,14 га підтверджується копіями з погосподарських книг за 2011-2014 роки, наданих на їх запит у 2018 році Звенигородською сільською радою. Стверджують, що станом на 2012 р. ні [PERSON], ні [PERSON] не являлися власниками суміжних земельних ділянок, а тому при прийнятті рішення сільська рада повинна була виходи із принципів законності, добросусідства і справедливості. Однак цього не було дотримано та не було враховано: Акт розмежування за 1994 рік; що земельна ділянка, як перебувала у користуванні [PERSON], у неї не вилучалась; що межі суміжних ділянок не були узгоджені; що межа земельної ділянки, переданої у власність [PERSON], проходить через житловий будинок [PERSON]. Щодо тверджень відповідачів про застосування строку позовної давності, то вважають, що такий позивачем не пропущений і підстав для його застосування немає. Відповідач 1 [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, в задоволенні якого просить відмовити, оскільки вважає, що її батьку [PERSON] спірна земельна ділянка була передана у власність на законних підставах, частину якої вона успадкувала. Відповідач 2 [PERSON] у своєму відзиві на позов та в судовому засіданні заявлений позов не визнав, в задоволенні якого просить відмовити з наступних підстав. Його батько [PERSON] працював в с.Відники фельдшером та проживав з 1955 по 1970 роки разом з сім'єю у фельдшерсько-акушерському пункту(скорочено-ФАП) - будинку, конфіскованому у сім'ї [PERSON], та який у 1970 р. збудував біля приміщення ФАПу свій власний будинок разом з господарськими спорудами. З картографічних даних за 1957 рік та довідки радгоспу «Звенигородський» №58 від 13.11.1992р. слідує, що у шнуркових книгах за 1973 рік значиться запис про те, що в користуванні [PERSON] знаходиться присадибна ділянка 0,20 га. Такий же запис значиться в книзі впорядкування присадибних і громадських земель с.Відники за 1979 рік. Просить врахувати, що Рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих громадян від 26.11.1992р. та від 20.10.1994р. [PERSON] повернуто їх колишнє помешкання у приміщенні ФАПу, але жодних інших приміщень не поверталось, а також нараховано грошову компенсацію за конфісковане майно. У серпні 1992 р. [PERSON] вселилася у приміщення ФАПу та самовільно переставила огорожу у сторону зменшення частини земельної ділянки, яку використовував його батько, що зумовило виникнення судового процесу по справі №2-383. Рішенням Пустомитівського районного суду від 2.11.1993 року зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні його присадибною земельною ділянкою розміром 0,20 га та господарськими будівлями, відображеними у плані-схемі забудови. Вважає, що рішенням суду у даній цивільній справі доведено, що у власності [PERSON] не перебувало жодної господарської споруди. Стверджує, що [PERSON] пропонували підписати акт узгодження меж і така була обізнана з розподілом земельних ділянок, але з невідомих для нього причин, чомусь той акт не підписала. Крім того вважає, що позивач пропустила строк для звернення до суду, а тому просить застосувати позовну давність при розгляді справи. Також відповідач [PERSON] 16 та 26 липня 2018р. подав до суду клопотання та просить врахувати при прийняті рішення, що предметом позову є скасування права власності на земельну ділянку площею 0,20 га кадастровий номер [NUMBER], однак на його думку, земельної ділянки з таким кадастровим номером не існує, на даній площі існує дві інші земельні ділянки: площею 0,1833 га кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0167 га - кадастровий номер [NUMBER] Представник відповідача 2 [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, в задоволені якого просить відмовити повністю. Вважає, що відсутні докази про те, що [PERSON] набула право володіння чи користування спірною земельною ділянкою, оскільки рішенням суду за 1993 рік підтверджено, що [PERSON] мав у користуванні земельну ділянку площею 0,20 га. Стверджує, що позивач пропустила строк звернення до суду, а тому в даній справі просить застосувати позовну давність. Представник відповідача 3 [PERSON] в судовому засіданні спочатку позов не визнав, в задоволенні якого просив відмовити, оскільки вважав оскаржуване рішення Звенигородської сільської ради законним. По завершенню розгляду справи, виступаючи в судових дебатах, змінив своє відношення до позову та зазначив, що при прийнятті рішення покладається на суд. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов'язком суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що [PERSON], його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] у 1947 р. були виселені з с.ВідникиПустомитівського району Львівської області, які на підставі ЗУ від 17.04.1991р. ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» реабілітовані( т.1 а.с.8). Згідно матеріалів Справи №2-15/105, у [PERSON] у 1947 році було конфісковано в с.Водники, в тому числі: хата 1912 р. цегляна, покрита бляхою, розміром 12х6х2,9; веранда дерев'яна під бляхою розміром 2х3х2,5; шопа 1930 р. з досок під соломою, розміром 3,6х3,7х2,8 ( т.1 а.с.15-18). У відповідності до Протоколу спільного засідання депутатської групи с.Відники і Відниківської Ради ( сільського комітету) від 26.08.1992 р. та Рішення №26 Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Пустомитівської районної ради народних депутатів від 26.11.1992 р., вирішено забезпечити поселення [PERSON] в колишнє її помешкання , повернути їй житловий будинок та зобов'язано виконком Звенигородської сільської ради внести відповідні зміни в подвірних книгах сільської ради.( т.1 а.с.12, 94-95). Рішенням Звенигородської сільської ради народних депутатів №26 від 26.11.1992 року та від 19.08.1994 року [PERSON] повернуто житловий будинок в с.Відники, який знаходився на балансі сільської ради, погоджено оформлення права власності на даний житловий будинок за [PERSON], якій 27.07.1997р. видано свідоцтво про право особистої власності на даний житловий будинок( т.1 а.с.13, 19, 23). 18.08.1994 року сесія Звенигородської сільською ради прийняла рішення №7 «Про розподіл присадибної ділянки між жителем с.Відники [PERSON] та реабілітованою [PERSON].», згідно якого зобов'язала членів земельно-погоджувальної комісії провести обстеження присадибної ділянки [PERSON] та [PERSON], зробити акт обстеження, абрис земельної ділянки і схему розподілу, та провести розподіл даної ділянки ( т.1 а.с.37). Згідно Акту від 26.08.1994 р., комісія Звенигородської сільської ради на підставі вище зазначеного рішення сесії, провела на місцевості обміри присадибних ділянок та встановила, що площа присадибної ділянки [PERSON] становить 0,08 га (на будівельному паспорті -0,06 га), а площа присадибної ділянки [PERSON] становить 0,14 га. До даного Акту додано Абрис присадибних ділянок [PERSON] та [PERSON], ними же підписаний, з зазначенням їх меж, розмірів та схематичного нанесення місця розміщення споруд та будівель на цих ділянках ( т.1 а.с.38) Згідно Довідок про склад сім'ї та землекористування, виданих Звенигородською сільською радою 22.01.1996р. №109, 16.01.1998р. №32, та Акту обстеження житлово- побутових умов від 10.12.1999 року, [PERSON] проживала у с.Відники одна у власному будинку та в її користуванні знаходилась земельна ділянка площею 0,14 га ( т.1 а.с.39,40,41) Як слідує з наданих Звенигородською сільською радою копії погосподарської книги (об'єкт№1006), у 2011,2012,2013 та 2014 роках за домогосподарством [PERSON] значилось в користуванні, в тому числі, 0,14 га землі, призначеної для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд ( т.1 а.с.204,207). Статтею 19 ЗУ «Про Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» (в редакції, чинній з 01.01.1991р. до 12.06.1997р.) визначено, що виключно до компетенції сесії Ради народних депутатів віднесено регулювання земельних відносин. Згідно ст.9 ЗК України 1990 року ( в редакції, чинній з 01.01.1991р. по 01.01.2002р.), до відома сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин належить, в тому числі (пункти 1 та 12) - передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому ст.19 цього Кодексу; вирішення земельних спорів. А статтею 19 цього Кодексу визначено, що сільські Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб, в тому числі, пов'язаних з веденням особистого підсобного господарства, індивідуального житлового будівництва та інше. Таким чином, з системного аналізу діючого станом на 1994 рік законодавства та вище зазначених обставин, підтверджених дослідженими письмовими доказами слідує, що [PERSON], як власник житлового будинку в с.Відники, на законних підставах отримала у 1994 р. в користування , та до часу смерті - [INFO], мала у своєму користуванні 0,14 га землі, призначеної для будівництва, обслуговування даного житлового будинку, господарських споруд. Судом не здобуто даних про можливу відмову [PERSON] від цієї земельної ділянки площею 0,14 га, чи можливе вилучення такої у користувача в передбаченому законом порядку. Згідно матеріалів спадкової справи №61/2012, [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років в с.Відники Пустомитівського району Львівської області. 24.12.2012 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], та їй 27.11.2013 р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно - житловий будинок №1006 загальною площею 63,4 кв.м, який знаходиться в с.Відники Пустомитівського району, до якого відносяться вбиральня та огорожа. Право власності на успадковане майно зареєстровано за [PERSON] 27.11.2013р.( т.1 а.с.118-157, т.2 с.а.66-137). Згідно наданої БТІтаЕО копії Інвентаризаційної справи належного [PERSON] будинковолодіння у с.Відники, та наявного в ньому зведеного акту за 1997 рік, дане будинковолодіння складалося з житлового будинку, примикаючи до нього двох веранд, вбиральні та огорожі ( т.2 а.с.167-201). З копії Технічного паспорту на житловий будинок в с.Відники, виготовленого 29.08.2017 року Львівським БТІтаЕО слідує, що будинок збудований у 1912 році, його загальна площа 63,4 кв.м, до будинку відносяться веранди, вбиральня, сарай(підвал), огорожа, хвіртка (т.1 а.с.33-36). Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст.120 ЗК України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні,то в разі набутті права власності на ці об'єкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Тому до [PERSON], з набуттям в порядку спадкування права власності на житловий будинок та споруди, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача - спадкодавця [PERSON], а саме в розмірі 0,14 га. Також встановлено, що 07.07.1995р. [PERSON], на підставі рішення Звенигородської сільської ради від 19.08.1994 року, було видано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок №588 в с. Відники Пустомитівського району, на який 22.06.1995р. був виготовлений Технічний паспорт (т.1 а.с.98, 102-103). Згідно копії погосподарської книги (об'єкт№1005), у 2011,2012,2013 та 2014 роках за домогосподарством [PERSON] значилось , в том у числі 0,18 га землі в користуванні, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських споруд ( т.1 а.с.203). 23.12.2011 року Звенигородська сільська рада рішенням №236 надала [PERSON] згоду на розробку технічної документації для передачі у власність земельних ділянок площею 0,2000 га - для БіОЖБ та 0,2000 га - для ОСГ ( т.1 а.с.30). Згідно Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, така виготовлена ПП «КАЙЛАС-К» у лютому 2012 році на замовлення [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], в якій наявний, зокрема, Акт встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), датований 13.02.2012 року, в якому відсутній підпис суміжного землекористувача [PERSON].(т.1 а.с.208-242). 23.03.2012р. Звенигородська сільська рада прийняла рішення №272, яким погодила технічну документацію земельних ділянок для передачі їх у власність та передала безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянки площею 0,2000 га для БіОЖБ та 0,1954 га - для ОСГ , які знаходяться у с.Відники (т.1 а.с.24-31) 13.11.2012р. Звенигородська сільська рада, на підставі свого рішення від 23.03.2012р. видала на ім'я [PERSON] Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер [NUMBER], площею 0,20, цільове призначення якої будівництво, обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка розташована у [ADDRESS] ( т.1 а.с.253). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої станом на 26.09.2017р., земельна ділянка площею 0,20 га, кадастровий номер [NUMBER], на підставі виданого 26.08.2016р. свідоцтва про право на спадщину, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по ?) ( т.1а.с.10-11). Як слідує з топографо-географічної зйомки земельної ділянки, виготовленої інженером-геодезистом [PERSON] станом на 06.06.2018р., в результаті уточнення плану земельної ділянки [PERSON] ( згідно матеріалів технічної документації із землеустрою за 2012 рік) виявлено, що дана ділянка захоплює частину веранди будинку,належного [PERSON] ( т.2 а.с.41-42,142). З наданих в судовому засіданні роз'яснень спеціаліста [PERSON] слідує, що у травні 2018р. він виїздив у с.Відники та здійснював топографо-геодезичну зйомку земельної ділянки, на якій знаходиться належний [PERSON] будинок. При виконанні замовлення ним використовувався тахометр та план земельної ділянки [PERSON] за 2012 рік, та на місці встановлено, що межа земельної ділянки [PERSON] проходить через веранду будинку [PERSON], тому до будинку фактично неможливо під'їхати. Таким чином, при візуальному порівнянні плану суміжних присадибних земельних ділянок [PERSON] ( площа 0,06 га) та [PERSON] ( площа 0,14 га), зазначених в Абрисі, складеному станом на 26.08.1994 року ( т.1 а.с.38) , та плану земельної ділянки, складеної за результатами кадастрової зйомки, здійсненої у лютому 2012 року ( т.1.а.с.231) слідує, що межа даних суміжних ділянок зміщена в сторону будинку [PERSON], в результаті чого зменшено розмір земельної ділянки [PERSON] з 0,14 га до розміру 0,0282 га, що схематично підтверджується топографо-геодезичною зйомкою, складеною станом на 06.06.2018р.( т.1 а.с.142). Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України. Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України ( надалі-в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ) визначено, що до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить, в тому числі: передача земельних ділянок у власність громадян відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів та інше. У відповідності до ст.ст.181-184 ЗК України землеустрій, це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин, який передбачає, в тому числі: встановлення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів; складання проектів відведення земельних ділянок(проект землеустрою); встановлення в натурі ( на місцевості) меж земельних ділянок; підготовка документів, що посвідчують право власності або право користування землею. Згідно ст.ст. 193- 198 ЗК України , державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий статус цих ділянок, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Земельний кадастр призначений для забезпечення необхідною інформацією органів влади та громадян з метою регулювання земельних відносин, завданням якого є, в тому числі, забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки та застосування єдиної системи просторових координат та системи ідентифікації земельних ділянок. Державний земельний кадастр включає кадастрове зонування, кадастрові зйомки та інше. Кадастрова зйомка включає, в тому числі: геодезичне встановлення меж земельних ділянок; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості та інше. Статтею 56 ЗУ «Про землеустрій» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, має включати, в тому числі: матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; кадастровий план земельної ділянки; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Крім того, діючими на час виникнення спірних правовідносин ( 2012 р.) нормативними актами, зокрема: «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» , затверджено Наказ Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 р. N 43( чинна до 23.08.2013р.) , та «Інструкцією по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженою наказом Держкомзему №376 від 18.05.2010р. встановлено, що при оформленні права власності на земельну ділянку передбачається проведення комплексу робіт , які включають , в тому числі, проведення кадастрової зйомки, погодження та встановлення меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Зокрема, згідно пункту 2.8 Інструкції №376, після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, складається акт при йому-передачі межових знаків на зберігання, які містять описи суміжних землевласників ( землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно пункту 3.12 даної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника ( користувача) земельної ділянки , власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт з закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше 5 робочих днів до початку робіт. Повідомлення надсилається рекомендованим листом , кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників ( користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Як вбачається з вище зазначеної Технічної документації із землеустрою, виготовленої у лютому 2012 році на замовлення [PERSON], в такій відсутні підписи землекористувача суміжної земельної ділянки [PERSON] на Акті встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки, а також відсутні будь-які дані щодо повідомлення [PERSON] про дату і час проведення робіт з закріплення межовими знаками меж земельної ділянки [PERSON] в натурі ( на місцевості), а також відсутня відмітка у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання про те, що [PERSON] не з'явилась для проведення таких робіт ( т1 а.с.208-242). Крім того, зазначена в даній документації межа земельної ділянки, переданої у власність [PERSON], проходить по частині житлового будинку суміжного землекористувача [PERSON], в результаті чого частина належного [PERSON] майна ( веренда), перебуває на земельній ділянці, переданій у власність [PERSON]. Оскільки Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, складена ПП «КАЙЛАС-К» у лютому 2012 році на замовлення [PERSON] на земельну ділянку площею 0,20 кадастровий номер [NUMBER] виготовлена без дотримання вище зазначених вимог законодавства, тому така не підлягала погодженню органом місцевого самоврядування та, відповідно, дана земельна ділянка не підлягала передачі [PERSON] у власність. Згідно ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист цих прав здійснюється шляхом, в тому числі, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. З врахуванням встановленого суд приходить до висновку, що Звенигородська сільська рада, приймаючи 23.03.2012р. рішення №272 в частині погодження технічної документації та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,20 га у с.ВідникиПустомитівського району Львівської області, діяла не на підставі вище зазначених норм права та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Тому рішення в цій частині являється незаконним та підлягає скасуванню. У зв»язку із скасуванням рішення №272, підлягають також скасуванню і виданий [PERSON] 13.11.2012 року на підставі даного рішення Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], а також реєстрація права власності на дане майно. Оскільки на час прийняття судом рішення у справі власниками земельної ділянки площею 0,20 га з 26.08.2016р. являються [PERSON] та [PERSON] - на праві спільної часткової власності (по ? частині ), тому слід скасувати за ними таку реєстраціюправа власності. Колишній власник спірної земельної ділянки [PERSON] помер у [INFO], цивільна правоздатність якого, згідно ст.25 ЦК України , припинилася у момент смерті, і з цих підстав в задоволенні позову в частині скасування права власності на земельну ділянку за [PERSON], слід відмовити. Щодо обставин, на які посилаються відповідачі у своїх запереченнях проти позову, суд виходить з наступного. Посилання відповідачів на рішення Пустомитівського районного суду від 02.11.1993р. суд вважає недоречним в даному випадку, оскільки предметом позову в даній справі є рішення органу місцевого самоврядування від 23.03.2012 року щодо законності погодження технічної документації і передача у власність [PERSON] земельної ділянки, скасування виданого на підставі даного рішення Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку і, як похідне від цього, скасування проведеної у 2016 році реєстрації права власності на дану земельну ділянку за спадкоємцями. Крім того суд вважає, що надані відповідачами копія рішення суду від 02.11.1993р. та копії довідок, план забудови, на які суд посилався у даному рішенні, лише свідчать про існування на той час спору між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], який по суті був вирішений не на підставі даного судового рішення, а тільки після прийнятого 18.08.1994 року сесією Звенигородської сільської ради рішення про розподіл присадибної ділянки між[PERSON] та [PERSON], та проведених на підставі цього рішення 26.08.1994 р. обмірів земельних ділянок, за результатами яких і було встановлено площу присадибної ділянки [PERSON] у розмірі 0,08 га , а площу присадибної ділянки [PERSON] у розмірі - 0,14 га, що зафіксовано в Акті та доданому до нього Абрисі цих присадибних ділянок, з зазначенням їх розмірів та схематичного нанесення місця розміщення споруд та будівель. Не заслуговують на увагу твердження відповідачів про те, що рішення суду від 02.11.1993 р. було виконано 12.05.1998 р., так як в результаті виконання даного рішення суду у [PERSON] не вилучалась земельна ділянка площею 0,14 га. В даному випадку судом враховано, що згадане рішення сільської ради від 18.08.1994 року та проведений на підставі нього фактичний розподіл земельних ділянок, ніким не оспорювались та не скасовувались в законному порядку та, зокрема, з таким був згідний при житті [PERSON] Щодо тверджень відповідача [PERSON]. про те, що на даний час земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] не існує, то такі суд не приймає до уваги, оскільки наданими ним Витягами з ДРРП від 20.07.2018р. не підтверджується ця обставина. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тому суд не приймає до уваги твердження відповідачів та посилання на докази, що не стосуються предмету доказування, зокрема: щодо отримання родиною [PERSON] компенсації за конфісковане майно; щодо відсутності на спірній ділянці інших споруд, крім успадкованого житлового будинку; щодо картографічних даних та інших документів, виданих до часу прийнятого у 1994 р. рішення з розподілу земельних ділянок,та інше. Щодо тверджень відповідачів про сплив строку звернення позивача до суду з даним позовом та застосування у зв'зку з цим строку позовної давності, то суд вважає такі безпідставними з врахуванням наступних обставин. Згідно ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права. Нормою ст. 257 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Згідно наявних в матеріалах спадкової справи копій документів, позивач [PERSON] являється громадянкою Казахстану, яка з 2004 р. проживає в Республіці Німеччина, від імені якої справу з оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] здійснювала на підставі довіреності гр-ка[PERSON]. ( т.1 а.с.119-137). Сторонами не надано, а судом не здобуто будь-яких даних про те, що після прийняття у 2013 році спадщини, [PERSON] було відомо до 2017 року про прийняте сільською радою оскаржене нею рішення. При тому судом враховано, що позивач [PERSON] до та після смерті спадкодавця не проживала в успадкованому будинку та, відповідно, не користувалась належною до нього земельною ділянкою, і з цих підстав не могла знати раніше про її зменшення до розміру 0,0282 га, і як наслідок цього, порушення її права користування успадкованим майном. З врахуванням встановленого,

Outcome: partial