Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

23 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Білогіря Агро-М» (далі по тексту ТОВ «Білогіря Агро-М») звернулося в суд з позовом до Приватного підприємства «Білогірський край» (далі по тексту ПП «Білогірський край»), [PERSON] про визнання недійсною угоди № б/н від 10 липня 2014 року, укладеної між [PERSON] та ТОВ «Білогіря Агро-М» про припинення дії договору оренди землі № 43 від 26 червня 2013 року, визнання недійсною угоди № б/н від 10 липня 2014 року, укладеної між [PERSON] та ТОВ «Білогіря Агро-М» про припинення дії договору оренди землі № 59 від 25 серпня 2013 року, визнання недійсним договору оренди землі (кадастровий № 6820386500:03:007:0195) № б/н від 10 березня 2015 року, укладеного між [PERSON] та ПП «Білогірський край», та визнання недійсним договору оренди землі (кадастровий № 6820386500:03:007:0001) № б/н від 10 березня 2015 року, укладеного між [PERSON] та ПП «Білогірський край» (а.с. 2-3). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в 2013 році між [PERSON] та ТОВ «Білогіря Агро-М» було укладено два договори оренди землі строком на 5 років, а саме: 26 червня 2013 року за № 43 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,3916 га, яка розташована на території Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області (кадастровий № 6820386500:03:007:0001) та 25 серпня 2013 року за № 59 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,3366 га, яка розташована на території Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області (кадастровий № 6820386500:03:007:0195). Вказані договори оренди землі 10 вересня 2013 року були зареєстровані реєстраційною службою Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про що зроблено відповідні записи за № 2472837 та № 2472530. Однак, на наступний рік після укладення договорів оренди (до закінчення 5-річного строку дії договорів), між [PERSON] та ТОВ «Білогіря Агро-М» в особі директора [PERSON] було укладено угоди від 10 липня 2014 року про розірвання раніше укладених договорів оренди землі від 26 червня 2013 року за № 43 та від 25 серпня 2013 року № 59. Позивач зазначає, що директор ТОВ «Білогіря Агро-М» [PERSON], підписуючи оспорювані угоди про розірвання договорів оренди землі без попередньої згоди Зборів Учасників, перевищив надані йому повноваження, які обумовлені в п. 6.2.12 та п. 7.5.4 Статуту товариства. Крім того, вказує, що розірвавши договори оренди землі без достатніх на це повноважень, 10 березня 2015 року [PERSON], перебуваючи вже на посаді директора ПП «Білогірський край», переуклав договори оренди землі із [PERSON] на ПП «Білогірський край». За таких обставин, позивач вважає, що дані договори від 10 березня 2015 року були укладені відповідачами з порушенням вимог чинного законодавства, при повному знанні та розумінні того, що угоди про розірвання договорів оренди землі від 10 липня 2014 року підписані з перевищенням повноважень директора ТОВ «Білогіря Агро-М», а відтак в силу ст. ст. 203, 215 ЦК України ці угоди є недійсними. Представник позивача ТОВ «Білогіря Агро-М» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, підтримала повністю, просила позов задовольнити. Крім того, пояснила, що [PERSON] був прийнятий на посаду директора ТОВ «Білогіря Агро-М» 11 травня 2011 року та звільнений із займаної посади за згодою сторін 11 липня 2014 року. Вказала, що директор [PERSON], в силу своїх повноважень та посадових обовязків, зобовязаний був знати положення Статуту та використовувати їх в роботі, однак, розірвавши договори оренди землі, укладені між [PERSON] та ТОВ «Білогіря Агро-М», перевищив визначені Статутом повноваження. Також, зазначила, що на виконання п. 6.2.12 Статуту контроль за діяльністю директора [PERSON] здійснювався належним чином, однак всі рішення, які приймалися Зборами Учасників в частині надання згоди директору укладати чи розривати договори оренди землі, доводилися до відома останньому виключно в усному порядку. Пояснила, що починаючи з 2014 року по даний час обробіток належних відповідачу [PERSON] земельних ділянок ТОВ «Білогіря Агро-М» не здійснює, востаннє орендна плата [PERSON] виплачувалася в 2014 році. Представник відповідача ПП «Білогірський край» [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними по тій причині, що він, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Білогіря Агро-М» з 11 травня 2011 року по 11 липня 2014 року, діяв виключно в інтересах даного підприємства і розірвання договорів оренди землі від 26 червня 2013 року за № 43 та від 25 серпня 2013 року № 59 відбулося за взаємною згодою сторін у відповідності до вимог чинного законодавства. Зазначив, що вказані його дії жодним чином не зашкодили діяльності ТОВ «Білогіря Агро-М», що не доводиться протилежне позивачем, а навпаки вичерпали інформаційний конфлікт, який назрівав через засоби масової інформації та контролюючі органи влади з приводу неналежного виконання засновниками підприємства своїх зобовязань перед орендодавцями Білогірського району. Крім того, зазначив, що зі Статутом він ознайомлений не був, за період своєї діяльності на посаді директора жодних письмових чи усних вказівок на вчинення правочинів або ж заборону на їх вчинення від Зборів Учасників не отримував, в межах своєї компетенції діяв від імені товариства без довіреності та відповідно представляв його інтереси з будь-якими державними органами, юридичним та фізичними особами. При цьому, зазначив, що розірвання оспорюваних угод відбулося задовго до його призначення на посаду директора в іншому підприємстві, яким є ПП «Білогірський край», а тому посилання позивача на те, що він розірвав договори оренди землі з метою подальшого переукладення таких договорів із ввіреним йому підприємством є голослівними, які жодним чином не підтверджуються належними доказами. Вказав, що з 2015 року обробіток належних відповідачу [PERSON] земельних ділянок здійснює ПП «Білогірський край», за що орендодавець отримує належну орендну плату і жодних претензій з цього приводу до даного підприємства немає. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, заперечень проти позову не подав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що дії реєстраційної служби при реєстрації оспорюваних угод та договорів оренди землі відповідають вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання оспорюваних угод недійсними. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 18 червня 2013 року, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,3916 га (кадастровий № 6820386500:03:007:0001) та земельної ділянки площею 1,3366 га (кадастровий № 6820386500:03:007:0195), які розташовані на території Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області (а.с. 74-75). 26 червня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Білогіря Агро-М» в особі директора [PERSON] було укладено два договори оренди землі строком на 5 років, а саме: 26 червня 2013 року за № 43 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,3916 га (кадастровий № 6820386500:03:007:0001) та 25 серпня 2013 року за № 59 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,3366 га (кадастровий № 6820386500:03:007:0195), які зареєстровані реєстраційною службою Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області 10 вересня 2013 року, номера запису: 2472837, 2472530 (а.с. 12-13). Згідно ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Пунктами 38 Договорів від 26 червня 2013 року за № 43 та від 25 серпня 2013 року № 59 в позиції «Зміна умов договору і припинення його дії» зазначено, що дія договору припиняється, зокрема, шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін. Так, 10 липня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Білогіря Агро-М» в особі директора [PERSON] було укладено угоду про припинення дії договору оренди земельної ділянки з кадастровим № 6820386500:03:007:0001 (договір оренди від 26 червня 2013 року № 43) та угоду про припинення дії договору оренди земельної ділянки з кадастровим № 6820386500:03:007:0195 (договір оренди від 25 серпня 2013 року № 59), які зареєстровані реєстраційною службою Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області рішеннями від 26 червня 2015 року за № 22416301 та № 22417531 (а.с. 8-9, 67, 71). В подальшому, 10 березня 2015 року між [PERSON] та ПП «Білогірський край» було укладено два договори оренди землі строком на 7 років, а саме: договір оренди земельної ділянки площею 2,3916 га (кадастровий № 6820386500:03:007:0001) та договір оренди земельної ділянки площею 1,3366 га (кадастровий № 6820386500:03:007:0195), які зареєстровані реєстраційною службою Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області 26 червня 2015 року, номера запису: 10197678, 10197038 (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами (стороною) цих вимог. З огляду на загальні засади цивільного та земельного законодавства, викладених в договорах оренди землі необхідних умов їх припинення, суд вважає, що в результаті укладення директором угоди про розірвання договору оренди землі не відбулось порушення прав та законних інтересів ТОВ «Білогіря Агро-М», а відтак відсутні підстави для визнання недійсними оспорюваних угод та договорів оренди землі. При цьому, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів, які вказують на те, що [PERSON], перебуваючи на посаді директора ТОВ «Білогіря Агро-М», був ознайомлений з положеннями Статуту, які обмежують повноваження керівника, не наведено та не надано доказів, які б підтверджували той факт, що директор ТОВ «Білогіря Агро-М» за період своєї діяльності на посаді керівника отримував письмові чи усні вказівки на вчинення правочинів або ж заборону на їх вчинення від Зборів Учасників. Крім того, представник позивача в судовому засіданні не змогла пояснити, як на підставі п. 6.2.12 Статуту здійснюється контроль за діяльністю директора і яка ж саме процедура передбачена в ТОВ «Білогіря Агро-М» доведення Зборами Учасників до відома директора своїх рішень на вчинення чи утримання від вчинення правочинів. Також, слід зауважити, що відповідач [PERSON], як добросовісний орендодавець, на момент укладення угоди про розірвання договору оренди землі не знав та не міг передбачити той факт, що в директора ТОВ «Білогіря Агро-М» [PERSON] можливо відсутні повноваження на вчинення даного правочину, доказів на підтвердження таких фактів позивачем суду не надано, а тому посилання позивача в позовній заяві на те, що директор ТОВ «Білогіря Агро-М» та [PERSON] діяли з порушенням вимог чинного законодавства, а саме знали та розуміли про відсутність належних повноважень у керівника, без достатнього обґрунтування та підтвердження належними доказами не є безумовною підставою для визнання оспорюваних угод недійсними, що в інакшому випадку призведе до порушення прав вільного розпорядження [PERSON] власною земельною ділянкою. До того ж, як слідує з п. 7.5 Статуту директор в межах своєї компетенції діяв від імені товариства без довіреності та відповідно представляв його інтереси з будь-якими державними органами, юридичним та фізичними особами. Також, суд вважає, що посилання представника позивача на те, що оскільки угоди від 10 липня 2014 року про припинення дії договорів оренди землі від 26 червня 2013 року № 43 та від 25 серпня 2013 року № 59 були зареєстровані в реєстраційній службі лише 26 червня 2015 року, а відтак відповідач [PERSON] з цієї підстави не мав права 10 березня 2015 року укладати нові договори оренди землі з ПП «Білогірський край», не узгоджуються з положеннями, які викладені в ст. 653 ЦК України. Так, згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. При цьому, у відповідності до ч. 3 цієї ж статті ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Крім того, слід врахувати, що в силу ч. 2 ст. 31 ЦПК України зміна підстав позову допускається шляхом подання позивачем письмової заяви до початку розгляду справи по суті, а в поданій позивачем позовній заяві підставою позову зазначено лише порушення відповідачами положень ч. 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України (відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності). При цьому, до початку розгляду справи по суті позивачем підстави позову належним чином змінені не були, а тому доповнення представником позивача позовних вимог іншою вищезазначеною підставою після зясування всіх обставин справи та дослідження доказів є неприйнятною, оскільки порушується принцип диспозитивності та змагальності сторін. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про недодержання загальних вимог, необхідних для чинності оспорюваних правочинів (ст. 203 ЦК України), зокрема того, що директор ТОВ «Білогіря Агро-М» [PERSON] в момент укладення угод про розірвання договорів оренди землі із орендодавцем [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, позивачем суду не надано та в судове засідання не представлено. Таким чином, враховуючи, що суд, розглядаючи справу в порядку позовного провадження, позбавлений можливості з власної ініціативи збирати докази і на виконання вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31 ЦПК України сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи та процесуальним правам сторін, а також те, що позивач всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що в задоволенні позову про визнання недійсними угод про припинення дії договорів оренди землі та визнання недійсними договорів оренди землі слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідачів на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed