Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

23 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому зазначила, що з 08 липня 2008 року по 02 липня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ними розірваний. Відповідач участі в утриманні сина не приймає, матеріальну допомогу надає нерегулярно, зареєстрований як приватний підприємець і має нерегулярний та мінливий дохід. У зв'язку з цим, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття та зобов'язати відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, пов'язані з хворобою. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч.1 ст.182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 08 серпня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON]та [PERSON] уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №302, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). [INFO] року у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 26 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.4). 02 липня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року (а.с.5). Судом встановлено, що аліменти на утримання інших малолітніх чи неповнолітніх дітей відповідач не сплачує, на утриманні непрацездатних осіб не має, зареєстрований як приватний підприємець, має мінливий дохід. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] відповідно до ст.181 СК України з визначенням його розміру у твердій частці. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону. Сімейним кодексом України, а саме в ч.1 ст.182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч.2 ст.182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. В ч.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. за № 606-XIV (606-14) «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень (одна тисяча п'ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на скрутне матеріальне становище позивачки, вік дитини, хвороби дитини, необхідність її матеріального утримання та росту цін на споживчі товари та послуги, що свідчать про достатність підстав для призначення аліментів саме у вказаному судом розмірі. В силу ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В силу ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданого позивачкою висновку ЛКК вбачається, що неповнолітній син [PERSON] потребує домашнього режиму індивідуального догляду матері з 15.09.2015 року по 15.03.2016 року (а.с.23). Позивачкою не зазначено, яка сума необхідна для лікування дитини та підлягає стягненню з відповідача. Зважаючи на вищевикладене у задоволенні іншої частини позовних вимог заявлених [PERSON] необхідно відмовити за їх недоведеністю. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивач на підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial