Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

23 лютого 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Мостобудівельний загін №112» і просить стягнути з відповідача на свою користь 80181 грн. 33 коп. заборгованості по заробітній платі, а також 40090 грн. 66 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 15 серпня 2006 року по 31 жовтня 2014 року працював водієм в ТОВ «Мостобудівельний загін №112». При звільненні йому не виплатили заробітну плату за 32 місяці роботи, зокрема, частково за 2012 рік, повністю за 2013 рік та частково за 2014 рік, у якому заробітна плата сплачувалась лише за останніх два місяці до дня звільнення. Розмір його заробітної плати у 2012 році становив 2591 грн., у 2013 році 2205 грн., у 2014 році 2721 грн., а тому за 32 місяці роботи йому мали виплатити 80181 грн. заробітної плати. 31 жовтня 2014 року він був звільнений із займаної посади за угодою сторін, однак на порушення вимог ст.116 КЗпП України розрахунку при звільнені відповідач з ним не провів. А тому, на підставі ст.117 КЗпП України відповідач, окрім заробітної плати в сумі 80181 грн. 33 коп., повинен виплатити йому 40090 грн. 66 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за 16 місяців, а саме за період з 31 жовтня 2014 року по даний час. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за 2012 рік залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що за період роботи в ТОВ «Мостобудівельний загін №112» заробітна плата позивачу виплачувалась не регулярно та в різному розмірі, а тому він не знав дійсного розміру всіх належних до виплати сум. Вказує, що він в усній та письмовій формі звертався до керівництва про надання йому довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, однак відповіді не отримав, а тому у лютому 2016 року звернувся з позовом до суду. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 25 листопада 2016 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ «Мостобудівельний загін №112» на посаді водія 2 класу з 15 серпня 2006 року по 31 жовтня 2014 року. Наказом №96-к від 31 жовтня 2014 року [PERSON] звільнено з займаної посади з 31 жовтня 2014 року за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії БТ-І №3764342 від 15 жовтня 1982 року. Згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] з роботи відповідач не провів з ним розрахунок у повному обсязі по заробітній платі, зокрема не виплатив заробітну плату за період з січня 2013 року по серпень 2014 року включно. Жодних доказів на підтвердження виплати [PERSON] заробітної плати за вищезазначений період відповідач суду не надав, хоча обов»язок по доведенню виплати заробітної плати працівникові лежить саме на роботодавцеві. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено факт проведення повного розрахунку по заробітній платі із [PERSON], а тому на його користь підлягає стягненню невиплачена заробітна плата за період з січня 2013 року по серпень 2014 року включно в розмірі 31617 грн. 80 коп., яка визначена судом без утримання податку та інших обов»язкових платежів. При визначені цього розміру суд виходить із даних, зазначених в індивідуальній відомості про застраховану особу [PERSON], виданій 12 серпня 2016 року управлінням Пенсійного фонду України у Старокостянтинівському районі Хмельницької облсті, де вказано помісячно розмір заробітної плати позивача для нарахування пенсії за період з січня 2013 року по серпень 2014 року включно (а.с.42), а також довідки ТОВ «Мостобудівельний загін №112» №29 від 05 листопада 2014 року про розмір заробітної плати позивача за липень-грудень 2013 року. Виходячи із вищезазначених даних, розмір заробітної плати, що підлягає стягненню на користь [PERSON] становить 31617 грн. 80 коп. (855,17 грн. за січень 2013 року + 2993,10 грн. за лютий 2013 року + 1646,21 грн. за березень 2013 року + 1693,24 грн. за квітень 2013 року + 2120,94 грн. за травень 2013 року + 1705,91 грн. за червень 2013 року + 3175,88 грн. за липень 2013 року + 100 грн. за серпень 2013 року + 1068,96 грн. за вересень 2013 року + 2993,10 грн. за жовтень 2013 року + 2814,94 грн. за листопад 2013 року + 3260,40 грн. за грудень 2013 року + 3260,40 грн. за лютий 2014 року + 1455,90 грн. за березень 2014 року + 1169,49 грн. за липень 2014 року + 1304,16 грн. за серпень 2014 року). У січні, квітні, травні та червні 2014 року [PERSON] не працював, що вбачається із індивідуальної відомості про застраховану особу, яка видана 12 серпня 2016 року управлінням Пенсійного фонду України у Старокостянтинівському районі Хмельницької області, а тому за ці місяці заробітна плата не стягується. Будь-якого іншого розрахунку розміру невиплаченої заробітної плати позивачу, відповідач суду не надав. Згідно роз»ясень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов»язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов»язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Виходячи із зазначених нормативних положень, при виплаті позивачу 31617 грн. 80 коп. заробітної плати, відповідачу слід утримати з цієї суми прибутковий податок та інші обов»язкові платежі. Відповідно до положень ст.47 КЗпП України роботодавець зобов»язаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, грошова компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені цьому працівникові в день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок і виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Згідно роз»ясень, даних у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з подальшими змінами). Відповідно до п.8 вищезазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число робочих відпрацьованих днів. Для розрахунку суд бере заробітну плату за останні повні відпрацьовані позивачем місяці перед звільненням, тобто за вересень та жовтень 2014 року. Розмір заробітної плати [PERSON] згідно індивідуальної відомості про застраховану особу, яка видана 12 серпня 2016 року управлінням Пенсійного фонду України у Старокостянтинівському районі, у вересні 2014 року склав 3408,60 грн., у жовтні 2014 року 2337,47 грн. За цих два місяці число робочих днів склало: у вересні 22 дня, у жовтні 23 дня. А тому розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 127 грн. 69 коп. ((3408,60 грн. + 2337,47 грн.) : (22 дня +23 дня) = 127 грн. 69 коп.). Оскільки днем фактичного розрахунку із відповідачем є дата ухвалення судом даного рішення, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2014 року по 25 листопада 2016 року, що складає 520 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 66398 грн. 80 коп. (127,69 грн. х 520 днів = 66398,80 грн.). Оскільки при подачі позову [PERSON] звільнявся від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому згідно ч.3 ст.88 ЦПК України він стягується з відповідача на користь держави в розмірі 980,17 грн. (98016,60 грн. розмір задоволених позовних вимог х 1% = 980,17 грн.).

Outcome: approved