Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

23 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь 6 800 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду. В обґрунтування позову вказує, що 17.03.2005 року начальником відділення «03» СВ УМВС України в Рівненській області майором міліції Негреєм О.М. було порушено кримінальну справу № 80/08-05 за фактом розтрати коштів службовими особами Рівненського обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення ( далі по тексту «РОСДРЗН») за ч.2 ст. 191 КК У країни. 04.05.2005 року в порядку ст. 115 КПК України, її було затримано, на підставі чого першим заступником начальника СВ УМВС України в Рівненській області Негреєм О.М була винесена постанова. Вказує, що вона утримувалась в ізоляторі тимчасового тримання MB УМВС в Рівненській області і 07.05.2005 р. була звільнена під заставу в сумі 10000,00 грн. Постановою Рівненського міського суду від 16.05.2005 р. була задоволена скарга адвоката Савчука Б.Б. та визнано незаконним її затримання 04.05.2005 р. першим заступником начальника СВ УМВС України в Рівненській області Негреєм О.М. Постановою Рівненського міського суд від 26.07.2005 р. постанова від 17.03.2005 р. про порушення кримінальної справи за фактом розтрати коштів службовими особами Рівненського обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення скасована. 27.07.2005 року СВ УМВС України в Рівненській області відносно неї та інших осіб - лікарів РОСДРЗ було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. 29.07.2005 року СВ УМВС України в Рівненській області її дії були перекваліфіковані з ч.2 ст.191 КК України на ч.4 ст.191 КК України та порушено відносно неї кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України. Постановою слідчого в ОВС відділення «03» СВ УМВС України в Рівненські області Подунаєм О.М. від 06.08.2005 р. накладено арешт на все її майно, де б воно не знаходилось. На підставі даної постанови 11.08.2005 р. був внесений запис в Державний реєстр обтяжень нерухомого майна. Окрім цього, зазначає, що 27.08.2005 р. був проведений обшук її помешкання та накладено арешт на рухоме майно, яке передано її на відповідальне зберігання. 19.08.2005 року кримінальну справу № 80/08-15 прийнято до провадження ГСУ МВС України та присвоєно реєстраційний номер 24-243. 07.09.2005 року було проведено обшук її службового кабінету. На підставі постанови заступника генпрокурора України від 21.09.2005 р. її було відсторонено від займаної посади завідувачки відділенням терапії № 1 на час проведення досудового слідства. 22.11.2005 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України відносно неї порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України. 02.03.2007 р. заступником Генерального прокурора України Пшонкою В.П. строк досудового слідства в кримінальній справі продовжено до 22 місяців, тобто до 15 квітня 2007 р. 05 квітня 2007 року заступником Генерального прокурора України державним радником юстиції 1 класу Пшонка В.П. було затверджено обвинувальний акт у кримінальній справі № 24-243 та направлено справу на розгляд до Рівненського міського суду. Постановою Рівненського міського суду від 08.04.2015 р. , залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16.09.2015 р. кримінальна справа № 1- 247/11 про обвинувачення її та інших лікарів РОСДРЗН була направлена для організації проведення додаткового розслідування прокурору Рівненської області, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд щодо неї скасовано. Слідчим управлінням УМВС України в Рівненській області 05.10.2015 р. внесено відомості до ЄРДР за № 12015180000000330 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, за № 12015180000000331 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, за № 12015180000000332 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, за № 12015180000000333 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.366 КК України, за № 12015180000000334 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за №12015180000000335 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за №12015180000000336 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за №12015180000000337 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за №12015180000000338 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за №12015180000000339 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за №12015180000000340 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за №12015180000000341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України. Процесуальним керівником 29.10.2015 р. вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження № 1201518000000153. Постановою слідчого СУ ГУНП в Рівненській області Самолюк Г.В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015180000000153 від 20.05.2015 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 ст.191 КК України закриті в зв`язку з відсутністю в діях лікарів РОСДРЗН, зокрема її ознак складу злочинів, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Зазначає, що вона перебувала під слідством та судом з 04 травня 2005 року по 22 листопада 2016 року, тобто 136 повних місяців. Незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури та суду призвели до тривалого, протягом більше 11 років, порушення її нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї значних додаткових зусиль для організації свого життя, призвели до погіршення її стану здоров`я як фізичного так і психічного, призвели до погіршення стосунків з оточуючими, до погіршення її ділової репутації як лікаря і як наслідок до зменшення кількості її пацієнтів. В момент її затримання та поміщення в ІТТ, під час порушення щодо неї двох кримінальних справ і оголошення її обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк до 8 років, під час проведення досудового та судового слідства по даних кримінальних справах, під час проведення обшуків в її помешканні та службовому кабінеті, під час оголошення її про її відсторонення від посади завідувачки відділенням, під час накладення на все її майно арешту, вона пережила емоційні стреси, які супроводжувались почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я, життя та майбутнє, порушенням сну. Вказує, що вона змушена була змінити місце проживання, оскільки сусіди сторонились її і уникали спілкування. Всі її знайомі також перестали спілкуватись з нею. По місцю її роботи, в неї зменшилась кількість осіб, які звертались до неї як лікаря, за медичною допомогою. Після звільнення з ІТТ стан її здоров`я погіршився, вона почала часто хворіти простудними захворюваннями, зверталась зі скаргами до кардіолога. 09 квітня 2006 року машиною швидкої медичної допомоги вона була доставлена на прийом в ЦПЗН зі скаргами на слабкість, в`ялість, наплив негативних думок, внутрішню напругу, розгубленість, порушений сон, що виникли внаслідок стресової ситуації на роботі - заведена кримінальна справа. 10.04.2006 р. її був поставлений діагноз: затяжна депресивна реакція ситуативного ґенезу. Впродовж певного періоду лікування, вона була непрацездатна, вона досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, переживає щодо своєї соціальної репутації. Були порушені її актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів. Наслідки незаконного порушення щодо неї кримінальних справ, звинувачення її у вчинені тяжких злочинів, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання та подальшому прийом нею заспокійливих та снодійних препаратів. Тривале перебування під досудовим та судовим слідством із обмеженням у виді підписки про невиїзд, унеможливило також створення нею сімї, так як наречений був громадянином іншої держави. А після закриття даної кримінальної справи, вся наявна в мережі Інтернет та друкованих джерелах інформація по даній справі з указанням її прізвища, імені та «тяжкості» злочину, сприяла затягуванню і значному ускладненню у вирішенні питання щодо всиновлення нею дитини, бо була використана так званими громадськими активістами для паплюження її імені та перешкоджала об`єктивному ходу самого процесу всиновлення і повторно набула розголосу. У зв`язку з цим звертається до суд з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та висновку експерта. Предстанвик Головного управління Національної поліції в Рівненській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. Предстанвиник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання були повідомлені. Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 17.03.2005 року начальником відділення «03» СВ УМВС України в Рівненській області майором міліції Негреєм О.М. було порушено кримінальну справу № 80/08-05 за фактом розтрати коштів службовими особами Рівненського обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення за ч.2 ст. 191 КК України. 04.05.2005 року в порядку ст. 115 КПК України, [PERSON] було затримано, на підставі чого першим заступником начальника СВ УМВС України в Рівненській області Негреєм О.М була винесена постанова. [PERSON] утримувалась в ізоляторі тимчасового тримання MB УМВС в Рівненській області і 07.05.2005 р. була звільнена під заставу в сумі 10000,00 грн. Постановою Рівненського міського суду від 16.05.2005 р. була задоволена скарга адвоката Савчука Б.Б. та визнано незаконним затримання 04.05.2005 р. першим заступником начальника СВ УМВС України в Рівненській області Негреєм О.М. Постановою Рівненського міського суд від 26.07.2005 р. постанова від 17.03.2005 р. про порушення кримінальної справи за фактом розтрати коштів службовими особами Рівненського обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення скасована. 27.07.2005 року СВ УМВС України в Рівненській області відносно [PERSON] та інших осіб - лікарів РОСДРЗ було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. 29.07.2005 року СВ УМВС України в Рівненській області дії [PERSON] були перекваліфіковані з ч.2 ст.191 КК України на ч.4 ст.191 КК України та порушено відносно неї кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України. Постановою слідчого в ОВС відділення «03» СВ УМВС України в Рівненські області Подунаєм О.М. від 06.08.2005 р. накладено арешт на все майно позивачки, де б воно не знаходилось. На підставі даної постанови 11.08.2005 р. був внесений запис в Державний реєстр обтяжень нерухомого майна. 27.08.2005 р. був проведений обшук помешкання [PERSON] та накладено арешт на рухоме майно, яке передано на відповідальне зберігання. 19.08.2005 року кримінальну справу № 80/08-15 прийнято до провадження ГСУ МВС України та присвоєно реєстраційний номер 24-243. 07.09.2005 року було проведено обшук службового кабінету позивачки. На підставі постанови заступника генпрокурора України від 21.09.2005 р. [PERSON] було відсторонено від займаної посади завідувачки відділенням терапії № 1 на час проведення досудового слідства. 22.11.2005 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України відносно неї порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України. 02.03.2007 р. заступником Генерального прокурора України Пшонкою В.П. строк досудового слідства в кримінальній справі продовжено до 22 місяців, тобто до 15 квітня 2007 р. 05 квітня 2007 року заступником Генерального прокурора України державним радником юстиції 1 класу Пшонка В.П. було затверджено обвинувальний акт у кримінальній справі № 24-243 та направлено справу на розгляд до Рівненського міського суду. Постановою Рівненського міського суду від 08.04.2015 р. , залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16.09.2015 р. кримінальна справа № 1- 247/11 про обвинувачення її та інших лікарів РОСДРЗН була направлена для організації проведення додаткового розслідування прокурору Рівненської області, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд щодо неї скасовано. Слідчим управлінням УМВС України в Рівненській області 05.10.2015 р. внесено відомості до ЄРДР за № 12015180000000330 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, за № 12015180000000331 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, за № 12015180000000332 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, за № 12015180000000333 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.366 КК України, за № 12015180000000334 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за №12015180000000335 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за №12015180000000336 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за №12015180000000337 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за №12015180000000338 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за №12015180000000339 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за №12015180000000340 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за №12015180000000341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України. Процесуальним керівником 29.10.2015 р. вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження № 1201518000000153. Постановою слідчого СУ ГУНП в Рівненській області Самолюк Г.В. від 22.11.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015180000000153 від 20.05.2015 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 ст.191 КК України закриті в зв`язку з відсутністю в діях лікарів РОСДРЗН, зокрема її ознак складу злочинів, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 644/9923/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 405/6920/16, від 20 грудня 2019 року у справі № 465/5299/15-ц, від 11 жовтня 2019 року у справі 757/53996/17. Так, згідно висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №2380/3848 від 08.07.2020 експертом встановлено, що орієнтовно-рекомендаційний розмір грошової компенсації за завдану [PERSON] моральну шкоду становить 1387,98 мінімальних заробітних плат. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату встановлено на рівні 6 000,00 грн., а тому суд приходить до висновку, про те, що гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди становить 831800,00 грн. (6000,00 грн. х 137 місяців 49 днів=831800,00 грн.). Урахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану, тривалий термін досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи щодо позивача (137 місяців та 49 дні), та зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, а тому сама ця довготривала життєва ситуація об`єктивно свідчить про глибокі душевні страждання позивача, суд приходить до висновку про те, що внаслідок завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом на її користь підлягає стягненню відшкодування у розмірі 831800.00 грн., саме такимй розмір моральної шкоди є виправданим у цій ситуації. На підставі викладеного,

Outcome: partial