Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

21 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 21 серпня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №384. Від спільного шлюбу сторони мають двох спільних дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. У зв`язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені, можливості зберегти сім`ю немає. Подружені відносини припинились з 2017 року. З цього часу спільне господарство не ведеться. Вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, спору про спільне майно не мають. Діти постійно проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Вона неодноразово протягом останнього часу намагалася говорити з відповідачем про їх особисті сімейні проблеми, пропонувала спокійно вирішувати їх, однак ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося з часу народження синів, хоча вона прикладала до цього максимально зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їх розмов, вона дійшла до висновку, що розлучення, це єдиний вихід для їх побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їх спільних дітей. За таких обставин, подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дітей. Шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем та збереження їх сім`ї є неможливим. Просить розірвати шлюб. 03 червня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.16). Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Від відповідача також до початку судового засідання надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позов визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено,\~що сторони\~перебувають у\~шлюбі з\~21\~серпня 2004\~року,\~шлюб зареєстрований\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Красногвардійського\~районного управління\~юстиції міста\~Дніпропетровська,\~актовий запис\~№384\~(а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). Також судом\~встановлено,\~що між\~сторонами по\~даній справі сімейні стосунки припинились з 2017 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. \~ \~ \~ \~Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved