Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

22.09.2016 року до Мар`їнського районного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.09.2007 року позивачка та відповідач перебували в шлюбних відносинах. За час шлюбу сторонами набуте спільне майно, а саме автомобіль DAF, який оформлений на ім`я відповідача. Рішенням суду від 11.12.2013 року шлюб розірвано, однак питання розподілу спільного майна подружжя не розглядалось. У зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди в позасудовому порядку розподілити спільне майно, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 26.09.2016 року відрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання. Ухвалою суду від 25.10.2016 року задоволено клопотання [PERSON] та витребувано з Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області наявну інформацію за спірним транспортним засобом. Ухвалою суду від 23.11.2016 року цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 07.02.2017 року від [PERSON] надійшла зава про зміну її прізвища на « [PERSON] », на підтвердження надано копію свідоцтва про зміну імені Серія [NUMBER] . Ухвалою суду від 28.02.2017 року призначено по справі товарознавчу експертизу, для визначення ринкової вартості автомобіля, проведення якої доручено Донецькому НДЕКЦ МВС України. Справу повернуто до суду з повідомленням про неможливість проведення дослідження. Ухвалою суду від 27.07.2018 року зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду справи № 237/1754/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним, витребування майна. Ухвалою суду від 10.12.2019 року відновлено провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 17.12.2019 року заяву представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Витребувано в якості доказів інформацію з територіального сервісного центру про власника транспортного засобу. Ухвалою суду від 17.12.2019 року в якості забезпечення позову накладено арешт на автомобіль DAF. 17.05.2021 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про доручення доказів по справі, а саме копію звіту про експертну оцінку транспортного засобу. У судове засідання призначене на 15.11.2021 року, за допомогою власних технічних засобів, з використанням відеоконференції, з`явились позивач та представник позивача. Позивачка та її представниця, кожна окремо, просили заявлені позовні вимоги задовольнити. У судовому засідання позивачка просила виділити майно подружжя шляхом стягнення з [PERSON] на її користь грошові кошти в якості компенсації Ѕ частини автомобіля, просили врахувати висновки Верховного суду. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 15.11.2021 року від [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату та про участь її в наступному судовому засіданні з використанням власних технічних засобів. Однак, з матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги № 76 від 12.10.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] строком на 3 роки (п. 5.1.), а отже станом на дату судового засідання сплив. Доказів на підтвердження укладення нового договору або продовження попереднього до суду не надано. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи встановив наступне. 01.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 11.12.2013 року шлюб між [PERSON] , 1986 року народження, та [PERSON] , 1984 року народження, зареєстрований 01.09.2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Мар`їнського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 92 розірвано. 13.07.2012 року [PERSON] , [INFO] , придбав автомобіль DAF XF95.430, 2006 року випуску, шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 16.04.2019 року по справі № 237/1754/17 встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, в результаті якого власником автомобіля DAF XF95.430, 2006 року випускустав [PERSON] . Вказаним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобілю, укладений між [PERSON] та [PERSON] , оформлений у вигляді довідки-рахунку та витребувано автомобіль з чужого незаконного володіння. Постановою Донецького апеляційного суду від 06.08.2019 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Мар`їнського районного суду в частині витребування з чужого незаконного володіння автомобілю скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відпову в задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. В решті рішення залишено без змін. Постановою Верховного суду від 29.01.2020 року касаційну скаргу залишено без задоволення. Постанову Донецького апеляційного суду від 06.08.2019 року залишено без змін. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). Щодо письмових пояснень позивачки від 15.11.2021 року. Відповідно до правової позиції Верховного суду у постанові від 07.04.2021 року за № 127/6929/13-ц, згідно якої при розгляді вимог про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судовим рішенням встановлено, що [PERSON] здійснив відчуження належного сторонам автомобіля без згоди позивачки та на свою користь. Позивачка вказує, що у зв`язку з доведеністю відчуження спірного транспортного засобу, спір про поділ майна має бути вирішено шляхом розподілу вартості спірного автомобіля, встановленої на момент розірвання шлюбних відносин. Водночас суд не погоджується з твердженням позивачки. По-перше, договір про відчуження транспортного засобу, укладений відповідачем не в інтересах сім`ї визнано недійсним в судовому порядку та рішення суду набрало законної сили, а отже транспортний засіб на праві власності належить відповідачу. По-друге, правова позиція Верховного суду вказує, що при дослідженні спільного майна подружжя, необхідно брати до уваги й об`єкти, які могли бути відчужені та враховувати їх при поділі, однак жодним чином не вказує на необхідність стягнення саме вартості майна замість присудження його частини. Таким чином, у зв`язку з тим, що спірний транспортний засіб набутий у власність відповідачем у період перебування в шлюбі, то автомобіль є спільним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами порівну. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що жодною із сторін не внесено грошових коштів на депозитний рахунок суду за для виплати компенсації іншій стороні спору, а отже суд вважає, що транспортний засіб підлягає розподілу по Ѕ ідеальній частці неподільного майна. Сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. стягнути з відповідача та користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial