Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

23.01.2018 року представник позивача звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] вартістю 27220 грн., що належав померлому [INFO] року [PERSON], мотивуючи тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, в установлений законом строк прийняла спадщину, однак нотаріально спадщину оформити не може, по причині відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач надав заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, проти позову не заперечує.. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та є чоловіком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. На день його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], який на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується довідкою Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 26.12.2017 року №106. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно з ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки в травні - червні 1995 року зробила дрібний ремонт будинку, побілку будинку, фарбування підлоги, проводила обробіток земельної ділянки, про що свідчить довідка Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 26.12.2017 року №107. Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Постановою державного нотаріуса Овруцької ДНК за №203/02-31 від 17.01.2018 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дій у зв'язку з тим, що на житловий будинок не пред'явлений правовстановлюючий документ, встановлений чинним законодавством України. Відповідно до інформаційної довідки №111254570 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна відомості щодо - домоволодіння в [ADDRESS], Овруцького району Житомирської області відсутні. Згідно повідомлення Овруцької ДНК від 24.01.2017 року №342/01-16 після померлого [INFO] року [PERSON] спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до контори не зверталися. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі викладеного суд вважає, що позивач набула право власності на спадкове майно (житловий будинок), на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України «Про власність» , від 7.02.91 року.

Outcome: approved