Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

23.11.2015 року Публічне Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 014/2547/74/38530 від 29.06.2006 року, яка станом на 29.10.2015 року становить 23760,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 543799,50, та складається із: заборгованості за кредитом 19914,78 доларів США, що за курсом становить 455779,43 гривень; в тому числі прострочена за кредитом 5246,48 доларів США, що за курсом становить 120073,52 гривень; заборгованість за відсотками 3845,94 доларів США, що за курсом становить 88020,07 гривень; в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 3744,73 долари США, що за курсом становить 85703,73 гривень; та стягнути сплачений банком судовий збір в сумі 8156,99 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.06.2006 року між Акціонерним поштово- пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/2547/74/38530 відповідно до п.1.1 якого, було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 36600,00 долларів США. Кредит надано на 240 місяців, дата остаточного погашення кредиту 29.06.2026 року, з процентною ставкою 13,25% річних. Відповідно до п. 3.1 банк надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п.3.2 кредитного договору надання кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватись на розсуд кредитора наступним чином: - на поточний рахунок позичальника; - готівкою через касу кредитора. Таким чином банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачені умовами кредитного договору. Надання кредитних коштів позичальнику підтверджується випискою по рахунку на дату видачі кредитних коштів. Згідно з п. 5.1 позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: - щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з п. 1.3. Кредитного Договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 29.06.2026 року на рахунок, зазначений в п. 4.1. Кредитного Договору; - щомісячно, до 15 числа коленого місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, зазначений в п. 4.1. Кредитного Договору. Згідно з п. 6.5 Кредитного договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання Позичальником умов кредитного договору. Відповідно до п. 9.1 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями даного Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань Кредитного договору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Пункт 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачає., що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 3. ст. 549 Цивільного кодексу України с пеня. Відповідно до рішення Кредитора сума пені не зазначається та не стягується в рамках даного спору, однак продовжує нараховуватися, що не суперечить нормам чинного законодавства. Позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобов'язання за кредитним договором, а саме здійснювати щомісячні обов'язкові платежі відповідно до сум та в строки, передбачені Графіком погашення. 15.07.2015 року Позичальнику була направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором Вих. №114-0-0-00/15-39222 (отримана 05.08.2015 року), про те заборгованість так і не було погашено. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком за кредитним договором №014/2547/74/38530 від 29.06.2006 року, станом на 29.10.2015 року, становить 23 760,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 543 799,50 гривень (п'ятсот сорок три тисячі сімсот дев'яносто дев'ять тисяч 50 копійок), яка складається із: - 19917 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімнадцять) доларів США 78 центів, що еквівалентно 455779 (чотириста п'ятдесят п'ять тисяч сімсот сімдесят дев'ять) гривень 43 копійки - заборгованість за кредитом; - 5246 (п'ять тисяч двісті сорок шість) доларів США 43 цента, що еквівалентно 120073 (сто двадцять тисяч сімдесят три) гривні 52 копійки - прострочена заборгованість за кредитом; - 3345 (три тисячі триста сорок п'ять) доларів США 94 цента, що еквівалентно 88020 (вісімдесят вісім тисяч двадцять) гривень 07 копійок - заборгованість за відсотками; - 3744 (три тисячі сімсот сорок чотири) доларів США 73 цента, що еквівалентно 85703 (вісімдесят п'ять тисяч сімсот три) гривні 73 копійки - заборгованість за відсотками. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором Відповідач порушив зазначені вище умови кредитного договору, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Відповідно до зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» «про визнання кредитного договору, укладеного споживачем в іноземній валюті удаваним правочином та визнання недійсним факту отримання кредитних коштів», в якій посилається на те, що дійсно 29.06.2006 року між Акціонерним поштово- пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/2547/74/38530 відповідно до п.1.1 якого, було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 36600,00 долларів США. Кредит надано на 240 місяців, дата остаточного погашення кредиту 29.06.2026 року, з процентною ставкою 13,25% річних. Забезпечення данного кредитного договору виступає договір іпотеки майнових прав, де іпотекодавцем майнових прав на квартиру за договором №21-06/06-Б про пайову участь у фінансуванні будівництва від 12.01.2006 року виступає [PERSON]. Враховуючи те, що надану суму надану за кредитом не отримував, де було признаяення платежу - згідно договору інвестування 21/06/06-Б від 12.01.2006 року, гроші було перераховано ДП «Дніпровський круг», у якості договору інвестування пойового будівництва: м. Боярка, Київська область, вул. Білгородська, буд.№51. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги за первісним позовом задовольнити у повному обсязі, заперечував щодо задоволення зустрічного позову та надав суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що доводи наведені у зустрічній позовній заяві умисно вводить суд в оману щодо обставин, що мають значення по справі. Зокрема позивач за зустрічним позовом стверджує, що кошти в сумі 36600,00 доларів США від банку не отримував. Натоміст, згідно позовної заяви [PERSON] поданої до Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.04.2016 року про визнання права замовника будівництва квартири у багатоповерховому будинку на майнові права, останні засвідчили: абзац перший «29 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір 014/2547/74/38530, відповідно до якого позивачу було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 36 600 доларів США.»; абзац третій «...хоча договір № 21-06/06-Б про пайову участь у фінансуванні будівництва був укладений між ДП «Дніпровський круг» та [PERSON], кошти для його забезпечення надавав саме позивач шляхом оформлення договору кредиту на своє ім'я, сплачуючи весь цей час платежі по кредитному договору.»; абзац дев'ятнадцятий «позивач належним чином виконав свої гроші зобов'язання за договором пайової участі у будівництві житлового будинку №21-06/6-Б, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва - квартири, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів...» (ухвала Києво - Святошинського районного суду Київської області про відкриття провадження по справі від 13.06.2016 року додається). Таким чином, доводи пред'явленого [PERSON] зустрічного позову про визнання кредитного договору удаваним, та визнання недійсним факту отримав грошових коштів є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, приписам чинного законодавства, а відтак на думку Банку не повинні прийматися судом до уваги при вирішенні спору. Дії [PERSON] виражені у пред'явлені зустрічного позову АТ «Райффайзен Банк Аваль», дозволяють припускати, що останній має корисливі мотиви щодо ухилення від відповідальності за зобов'язаннями перед банком. Відповідач та його представник до судового засідання подали заяву про розгляд справи без їх участі, та без фіксування технічними засобами. Заперечували щодо задоволення первісного позову, підтримав зустрічну позовну заяву у повному обсязі. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 23.11.2015 року між Публічним Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/2547/74/38530 відповідно до п.1.1 якого, було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 36600,00 долларів США. Кредит надано на 240 місяців, дата остаточного погашення кредиту 29.06.2026 року, з процентною ставкою 13,25% річних, що відповідачем не оспорювалося. (а.с.12-14). Відповідно до розрахунку заборгованості заявленої позивачем станом на 29.10.2015 року, [PERSON] має заборгованість 23760,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 543799,50, та складається із: заборгованості за кредитом 19914,78 доларів США, що за курсом становить 455779,43 гривень; в тому числі прострочена за кредитом 5246,48 доларів США, що за курсом становить 120073,52 гривень; заборгованість за відсотками 3845,94 доларів США, що за курсом становить 88020,07 гривень; в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 3744,73 долари США, що за курсом становить 85703,73 гривень. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та інші. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Тому, коли позичальник не здійснив у повному обсязі сплату кредиту, позивач по справі набув право вимагати погашення кредиту. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів та заперечень за первісним позовом, які б суд мав прийняти до уваги при винесенні рішення, крім того, позивачем [PERSON] та його представником за зустрічним позовом не долучено до матеріалів справи жодних документів та обгрунтовуючих доказів до позовної заяви. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом Публічного Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором», підлягають задоволенню. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» «про визнання кредитного договору, укладеного споживачем в іноземній валюті удаваним правочином та визнання недійсним факту отримання кредитних коштів», суд виходить з того, що сторони не оспорювали сам факт укладання кредитного договору, та наявності виконання відповідачем [PERSON] кредитного договору № 014/2547/74/38530 від 29.06.2006 року, як укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль, як кредитором, та [PERSON], як позичальником, що також підтверджено самим договором (а.с. 12-14). Також, з наданих сторонами доказів вбачається, що [PERSON] не оспорює факт підписання зазначеного кредитного договору (а.с. 12-14), згідно до якого він отримав у позивача в кредит грошові кошти в сумі 36600 доларів США, на 240 місяців з 29.06.2006 року по 29.06.2028 року. Крім того, особисто [PERSON] 22.07.2011 року було укладено з позивачем, в особі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» додаткової угоди № 1 по кредитному договору № 014/2547/74/38530 (а.с. 86), згідно до якої, банк врахував фінансове навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, та з метою зменшення цього навантаження на [PERSON] відстрочив сплату процентів позичальнику, зменшив суми визначені за графіком (а.с. 86-88). Таким чином судом встановлено, що починаючи з 29.06.2006 року по 14.05.2014 року, включно, [PERSON] як позичальник, після укладення зазначеного кредитного договору та отримання грошових коштів, виконував умови договору, шляхом сплати заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом, що підтверджено рухом коштів по рахунку, та розрахунком заборгованості (а.с. 6-11), де зазначено що останній платіж боржник вніс на погашення кредитних зобов'язань 14.05.2014 року (а.с. 10). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач мав право на видачі кредиту у іноземній валюті, в даному випадку - доларах США, що підтверджено Банківською ліцензією № 10 від 27.03.1992 року (а.с. 26), дозволом № 10-3 виданим НБУ 03.12.2001 року на право здійснення операцій визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та додатком до дозвілу (а.с. 27-29). Тобто в період з 29.06.2006 року і по 14.05.2014 рік, [PERSON] виконуючи умови кредитного договору, звертаючись до банку щодо внесення змін до умов погашення кредиту з врахуванням фінансового навантаження (додаткова угода № 1 а.с. 86), боржник жодного разу не ставив під сумнів його удаваність та визнання недійсним факту отримання кредитних коштів. Будь яких інших доказів на ствердження [PERSON], особа з врахуванням вимог ст..ст. 10,11, 60 ЦПК України не подав та будь-яких клопотань з надання або отримання доказів на підтвердження своєї позицію суду не подав, а тому не вбачається будь-яких підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] як не доведеного під час судового розгляду. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі понесені за сплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 81563,99 гривень відповідно до квитанції від 11.11.2015 року №457093. На підставі викладеного та

Outcome: approved