Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій, в подальшому уточнивши вимоги, просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) площею 7,00 умовних кадастрових гектарах із земель державного запасу або резерву, що знаходяться на території Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.07.1994 року був прийнятий у члени колгоспу «Промінь», що знаходився на території Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області, де працював до 05.06.1995 року. З 05.06.1995 року по 17.11.1996 року перебував на строковій військовій службі у збройних силах України. Після призову для проходження військової служби не був звільнений та залишався членом колгоспу до 20.11.1996 року. В цей час, проводилось паювання земель сільськогосподарського призначення між членами колгоспу. 19.02.1996 року колгосп «Промінь» одержав державний акт на право колективної власності на землю серії ХР № 06-00-000652, до якого додано список колгоспників, які мають право на земельну частку (пай). З невідомих позивачу причин його прізвище не було включене до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), що є порушенням законного права на отримання пайової землі. Як вказує позивач, після проходження військової служби йому стало відомо про проведення розпайовки колгоспної землі, однак знаючи, що за законом землі повинні бути поділені на всіх членів КСП, не перевіряв наявність свого прізвища у списку пайовиків, так як мав впевненість у тому, що його занесено до цього списку і згодом отримає сертифікат на своє імя. Між фактичним проведенням розпайовки, виготовленням і початком видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) пройшов значний проміжок часу, тому, будучи членом колгоспу вважав, що сертифікат на його імя виготовлено, а отримати його та виділити належну пайову землю в натурі матиме можливість у будь-який час. Коли у 2015 році звернувся до відділу Держгеокадастру Валківського району Харківської області, дізнався, що Сертифікат на його імя не виготовлявся, наявність прізвища позивача у списку пайовиків що додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР 06-00- 000652 відсутнє. Таким чином, позивач мав правомірні очікування на отримання пайової землі, але через невнесення його прізвища до списку пайовиків не має можливості підтвердити своє право власності на земельну частку (пай) та зареєструвати право власності на це майно. В звязку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, просив задовольнити позовні вимоги. Вказав, що позовна давність позивачем не порушена, оскільки строків щодо видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) чинним законодавством не передбачено. Представник відповідача - Валківської районної державної адміністрації Харківської області - [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов визнав. Вказав, що позивач має право на виділення земельної ділянки відповідно до частки (паю) із земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області, розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарів, згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-06-00-000652, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 98. Представник відповідача - [PERSON] управління Держгеокадастру у Харківській області - [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився. Надав заперечення, в яких просив відмовити в задоволення позову. Вказав, що постановою КМУ «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» від 4.02.2004 р. N 122 затверджено Порядок організації робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), яким конкретизовані дії з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), що здійснюються відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом. Згідно п.3 Порядку у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). На думку представника відповідача, позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано доказів на підтвердження подачі ним заяви про виділення належної йому земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) до Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області чи до Валківської районної державної адміністрації Харківської області. До того ж згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Представник відповідача підтвердив, що Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР №06-00-000652, виданий колгоспу «Промінь» на 2082,7 га землі на території Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області, зареєстровано 19.02.1996 року за №98 в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю. Але у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства - додатку до вказаного державного акта прізвище [PERSON] не значиться. Відомості про те, що [PERSON] брав участь у паюванні земель КСП «Промінь» в управлінні відсутні. Уточнені списки членів КСП «Промінь» до Міжрайонного управління не надходили. В Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Промінь» запис про реєстрацію сертифікату на імя [PERSON] відсутній. Крім того, звернув увагу, що на території Високопільської сільської ради (землі колишнього КСП «Промінь») вільні земельні ділянки із земель запасу або державного фонду, не надані у власність чи користування відсутні. Представник відповідача вважає, що [PERSON] не надав до суду документального підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, не вказано обґрунтованих причин, з яких він із 1996 року (з часу коли позивач звільнився з строкової військової служби у збройних силах України у 1996 році, та не був звільнений з колгоспу) до цього часу не звертався до Валківської РДА про виділення йому земельної частки (паю) та видачі сертифікату на його ім'я. З часу видачі державного акту на право колективної власності КСП «Промінь» пройшло понад 21 рік і лише у 2017 році позивач вказує на порушення його права на земельну частку (пай). В даному випадку враховуючи, що строк позовної давності звернення до суду з відповідним позовом [PERSON] становить більше трьох років, представник відповідача просить суд застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є правовою підставою для відмови у позові. Представник третьої особи [PERSON], що діє на підставі довіреності, пояснила, що списки колгоспників, які мають право на земельну частку (пай), що є додатком до Державного акту на право власності на землю серії ХР № 06-00-000652 складалися безпосередньо комісією з членів КСП «Промінь» і перевірити достовірність даних в списку не було і не має можливості. Сільська рада лише у 2014 році отримала копії державного акту та додатки списків до нього з уточнюючими особами. Вказала, що [PERSON] має право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Промінь», яка на даний час виділена, як не витребувані паї та перебуває в оренді. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], працював в КСП «Промінь» з 14.07.1994 року по 20.11.1996 року, що підтверджується фотокопією трудової книжки серії УКР № 2668286, виданої 15.08.1992 року. При цьому згідно військового квитка серії УН № 1175733 з 05.06.1995 року по 17.11.1996 року [PERSON] перебував на строковій військовій службі у збройних силах України. Із наданого позивачем архівного витягу з Протоколу № 9 від 16.08.1994 року засідання правління колгоспу «Промінь» слідує, що [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу з 01.07.1994 року. Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-06-00-000652, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 98, на підставі рішення Високопільської сільської ради народних депутатів від 19.12.1995 року земельну ділянку площею 2082,7 га передано у колективну власність КСП «Промінь» для ведення сільськогосподарського виробництва. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Процес приватизації землі розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом,\~\~що посвідчує право на\~\~земельну\~\~частку (пай), є сертифікат\~\~на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України,\~зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необгрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта\~на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай\~здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Що стосується твердження представника відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Харківській області на порушення позивачем встановленого чинним законодавством строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Оскільки сторони не заперечували, що [PERSON] дізнався про належне йому право на земельну частку (пай) лише в 2015 році, визнали позовні вимоги в цій частині повністю, суд не вбачає жодних правових підстав для застосування позовної давності. З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їх належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на земельну частку (пай) 7,00 в умовних кадастрових гектарах, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області, визнання за ним права на земельну частку (пай) не порушує нічиїх інтересів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved