Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 22 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, які сплачує відповідач на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 вересня 2018 року у розмірі ј частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Просила змінити розмір аліментів на стягнення у розмірі ј частини від усіх видів доходу (офіційного та неофіційного) щомісячно, але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Позов мотивований тим, що з 28 липня 2007 року по 16 квітня 2010 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого має сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із нею та знаходиться повністю на її утриманні. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 лютого 2010 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 18 лютого 2009 року до повноліття дитини. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 вересня 2018 року змінено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина та з відповідача стягнуто аліменти в розмірі ј частини усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Рекомендований мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилається на те, що син народився дуже слабким, проходив довготривалий курс реабілітаційної терапії, з народження знаходиться під наглядом у лікаря педіатра та лікаря психоневролога, потребує постійного (навесні та восени) лікування для покращення свого стану, для чого нею витрачаються значні кошти. Однак вона одна не може в повному обсязі забезпечити дитину повноцінним харчуванням, одягом, дорогими ліками, так як розмір аліментів, призначений за рішенням суду від 05 вересня 2018 року, є меншим, ніж встановлений законом України № 2475- VIII від 3.07.2018, та є недостатнім для утримання дитини. Вказує, що відповідач сплачує аліменти в розмірі 972 грн. (1/4 частину від своєї мінімальної заробітної плати), так як за трудовим договором з ФОП [PERSON] (батьком його дружини) отримує заробітну плату в розмірі 3723 грн. Однак [PERSON] має ще додатковий дохід в Інтернет- магазині по продажу автозапчастин, і на її думку має основний дохід з цього місця роботи. Крім того, зазначає, що згідно декларації про доходи дружини відповідача [PERSON] ( яка не працює близько 4-років у зв`язку із знаходженням у відпустці по догляду за дітьми) остання на своє ім`я придбала квартиру 9.11.2017 року під час шлюбу із відповідачем, тому останній є співвласником цієї квартири. У відзиві на позов відповідач [PERSON] , заперечуючи проти доводів позову, зазначив, що позовні вимоги [PERSON] по суті стосуються не зміни способу стягнення аліментів, а збільшення їх розміру до мінімального рекомендованого розміру на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Крім того, після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів його матеріальний та сімейний стан не покращився, оскільки він має двох неповнолітніх дітей та непрацюючу дружину, яка доглядає за дітьми(а.с. 54-58). В запереченнях на відзив на позовну заяву позивач [PERSON] , посилаючись на скриншоти сайту інтернет - магазину «SV avto», зазначає, що відповідач [PERSON] має два джерела доходу: офіційний від ФОП [PERSON] , в якого працює з 05.04.2018 року, та неофіційний додатковий дохід з інтернет - магазину «SV avto», яий зареєстрований з 27.11.2015 року. Зазначає, що відповідно до ст. 60 СК України придбана дружиною відповідача квартира у 2017 році є спільною сумісною власністю подружжя, в якій вони зробили ремонт, що неможливо при мінімальному заробітку, на який посилається відповідач(а.с.67-70). Відповідач [PERSON] в подальших запереченнях зазначав, що єдиним джерелом його доходу є дохід, отриманий в ФОП [PERSON] , який також здійснює реалізацію свого товару через мережу Інтернет. Сам по собі факт придбання квартири під час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення її до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя. Також, не заперечуючи щодо свого обов`язку утримувати сина [PERSON] , зазначає, що готовий у разі наявності у нього фінансової можливості та повідомлення позивача про здійснення нею додаткових витрат на утримання сина (купівлю окулярів, ліків), оплатити нарівні з [PERSON] такі виплати, що не є щомісячними(89-91). В подальших запереченнях позивач [PERSON] , посилаючись на те, що роздрібна торгівля через мережу Інтернет та Інтернет магазин є різними видами діяльності, вважає пояснення відповідача безпідставними. Зазначає, що оскільки відповідач не надав до суду відомості про те, що квартира, яка придбана на ім`я його дружини у шлюбі, придбана на її власні кошти. То ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Вказує, що нею на утримання сина витрачаються кошти вдвічі більше, ніж сплачує відповідач за рішенням суду(а.с. 93-96). Подалі учасники справи надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, підтримавши свої правові позиції за заявленими вимогами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] з 28 липня 2007 року перебували у шлюбі, який було розірвано16 квітня 2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] , який проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 лютого 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 18 лютого 2009 року до повноліття дитини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Рішенням\~Чугуївського міського\~суду Харківської\~області \~від 05\~вересня 2018\~року змінений\~розмір аліментів,\~стягнутих за\~рішенням Чугуївського\~міського суду\~Харківської області\~ від\~18\~лютого \~2010\~року,\~із зазначенням,\~що з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~стягнуті аліменти\~на утримання\~сина [PERSON] \~ [INFO] \~у розмірі\~ј частини\~усіх видів\~доходу щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку,\~починаючи з\~дня\~набрання \~цим рішенням\~суду законної\~сили і до досягнення дитиною повноліття. На виконання цього рішення Чугуївським міським судом Харківської області був виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.\~180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України в редакції Законів\~№ 2901-IV від 22.09.2005,\~№ 2037-VIII\~від 17.05.2017 , розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Заявляючи цей позов про зміну способу стягнення аліментів, [PERSON] фактично просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05.09.2018 року, в частині мінімального розміру аліментів ( не менше рекомендованого розміру аліментів на одну дитину 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) у зв`язку із змінами чинного законодавства. Однак матеріали справи не свідчать про те, що матеріальне становище або сімейний стан позивача та відповідача змінилися, відбулося погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З матеріалів справи вбачається, що відповідач під час звернення [PERSON] до суду з цим позовом і під час розгляду справи працює у ФОП [PERSON] , має двох малолітніх дітей, за якими наглядає його дружина [PERSON] , що знаходиться у відпустці по догляду за дітьми та не працює. Доводи позивача [PERSON] про те, що [PERSON] має доходи не тільки за основним місцем своєї роботи у ФОП [PERSON] , але й за іншим місцем роботи - у інтернет - магазині «SV avto», не є підставою для зміни визначеного судом розміру аліментів, а є підставою відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» для направлення державним виконавцем органу виконавчої служби дублікату виконавчого листа за іншим місцем роботи платника аліментів ( за наявності доведення факту іншого місця роботи), визначення \~державним виконавцем\~розміру можливої\~заборгованості за\~аліментамитощо. Посилання [PERSON] на те, що вона одна несе додаткові витрати на утримання сина у зв`язку з його лікуванням та навчанням, також не є підставою для зміни розміру аліментів, оскільки ці витрати є періодичними, і [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення цих витрат відповідно до ст. 185 ЦК України. Однак таких вимог в цьому позові [PERSON] не заявляла, а суд відповідно до вимог ч.1ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Зазначення в позовній заяві та подальших поясненнях [PERSON] на те, що придбана в 2017 році на ім`я [PERSON] (дружини відповідача) квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя, не можуть бути прийняті судом як встановлений факт витрат платника аліментів відповідно до вимог п.3-2 ч.1 ст. 182 СК України, оскільки не доведений позивачем належними та допустимими доказами. У зв`язку з вищезазначеним суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~ \~Оскільки позивач\~ [PERSON] \~відповідно до\~вимог п.3\~ч.1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду цього позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплати судового збору покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed