Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~23 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, просив встановити факт належності свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] , на квартиру [ADDRESS] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів 21 лютого 2001 року. В обґрунтування вимог вказав, що у свідоцтві про право власності на житло невірно зазначено його дані, а саме замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». У травні 2018 року звернувся до управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради із заявою про виправлення описки у свідоцтві, однак відповіддю від 10.05.2018 року йому відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Вважає, що іншим способом захистити своє право не має можливості. Ухвалою суду від 25.05.2018 року заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків. 08.06.2018 року заявник надав до суду заяву з усуненими недоліками, тому ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заявник в судове засідання надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представники заінтересованої особи -\~управління благоустрою\~та житлової\~політики виконавчого\~комітету Криворізької\~міської ради в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у їх відсутність. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.02.2001 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності № [NUMBER] , про належність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності житла за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] , яке видано Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг 21.10.1991 року, матір`ю « [PERSON] », [INFO] , записана « [PERSON] » (а.с. 5), якій також належить свідоцтво про право власності № [NUMBER] . У паспорті громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , який видано Жовтневим РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 14.09.2009 року, зазначено по батькові « [PERSON] » (а.с. 4). Також, судом встановлено, що звернувшись до управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради щодо виправлення помилки у тексті свідоцтва про право власності, [PERSON] отримав відповідь від 10.05.2018 № 3061/8, в які зазначено, що належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті, розглядаються судом (а.с. 6). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про\~встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище,\~ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не\~збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Постанови КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 17 жовтня 2013 № 868, рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на таке майно. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві приватної спільної власності належить ѕ квартир [ADDRESS] , дата прийняття рішення про реєстрацію 18 травня 2006 року. Таким чином, саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвища чи імені заявника в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтво, свідоцтва про народження та інш.) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, військові комісаріати, військові частини, відділи РАЦС та інш.) не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно заінтересованої особи по можливим незаконним (з точки зору вказаної особи) діям відносно нього, предмета спору, а заінтересована особа цього не довела, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. За таких\~обставинах суд\~вважає,\~що оскільки\~всі інші\~дані в\~паспорті,\~свідоцтві,\~адресній довідці\~та інших\~документах заявника\~повністю співпадають\~з встановленими\~судом даними,\~зазначеними у\~спірному документі,\~довідках заявника,\~витягу та\~інших,\~спору про\~право фактично\~немає,\~вищезазначені документи\~на назване\~майно в\~передбаченому законом\~порядку не\~оспорені суд\~вважає можливим\~заяву задовольнити\~та встановити\~юридичний факт\~- факт\~належності заявнику свідоцтва про право власності на житло від 21.02.2001 № Ж 236.

Outcome: approved