Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 22 липня 2016 року\~ до\~ Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON]\~про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування . \~ \~ \~ \~ В своїй позовній заяві позивач [PERSON] прохає суд винести рішення, яким визнати за ним право власності, як за спадкоємцем за заповітом, на земельну ділянку площею 3,8761 га., (кадастровий номер 2322781800:04:002:0049) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Благовіщенської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, яка належала померлій 22 квітня 2014 року [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю , серії ЗП № 069058 виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Заапорізької області 25 травня 2006 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010627100310 . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22 квітня 2014 року померла його мати [PERSON], яка заповідала йому належне їй мано. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,8761 га. 13 липня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину . Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа державного акта право власності на земельну ділянку, однак цей документ було втрачено. У звязку з викладеними обставинами [PERSON] позбавлений можливості захистити свої майнові права в інший спосіб, крім звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданої до суду, вказав про те, що він від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві . Представники Комиш-Зорянської селищної ради і нотаріальної контори, як відповідача і третьої особи у справі відповідно, письмово повідомили судові про те, що вони позов визнають, зазначені у ньому обставини не оспорюють. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла 22 квітня 2014 року, після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 3.8761 га (кадастровий номер 2322781800:002:0049), яка розташована на території Благовіщенкської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 069058, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області (а.с.3,5). З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті склала заповіт , яким заповідала все належне їй майно [PERSON] [INFO]. Заповіт посвідчено 30.08.2013 року секретарем Благовіщенської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області (а.с26) . Позивач [PERSON] 21 липня 2014 року у встановленому законом порядку подав до нотаріальної контори заяув про прийняття спадщини після спадкодавця [PERSON] (а.с.25). Постановою державного нотаріуса 30 липня 2016 року відмовлено [PERSON]І у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа державного акта право власності на земельну ділянку (а.с.30). Згідно з п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 069058, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 25.05.2006 року (а.с.5). Однак оригінал державного акту було втрачено (а.с.24). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин, відсутність втраченого оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved