Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

22.11.2017 року позивач звернулась до суду з позовом, який було уточнено, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з дня подання позову і довічно. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що знаходиться на амбулаторному лікуванні та не може бути присутнім в судовому засіданні. Також надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що проживає разом із матір'ю, має двох дітей, яких утримує, оплачує комунальні послуги, у нього є рідний брат (син позивачки). Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов таким що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є непрацездатною за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням. Згідно довідки пенсійного фонду її дохід у вигляді пенсії становить за останні 6 місяців 8605,78 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що пенсії не вистачає на її життєві потреби та вона потребує матеріальної допомоги на лікування. Також позивачка зазначає, що вона є самотньою пенсіонеркою, тому позбавлена можливості отримувати матеріальну допомогу від інших близьких їй людей, окрім свого сина. В судовому засіданні встановлено, що у позивачки є два сина. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку, або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Суд також враховує те, що у позивачки є ще один син, який теж зобов'язаний утримувати непрацездатну матір. Таким чином суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. На момент винесення рішення, прожитковий мінімум складає 1435 гривен. Позивач є пенсіонером, та пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання. Вона є непрацездатною, позбавлена можливості забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, в силу її хвороби. На сьогоднішній день її син, не допомагає позивачці матеріально, не забезпечує матір всім необхідним для нормального проживання, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, який є сином позивачки, слід стягнути аліменти на її утримання у розмірі 50% прожиткового мінімуму, а саме 717,50 грн., інші 50 % прожиткового мінімуму має право стягувати з другого сина. Відповідно до ст.205 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи положення ст.ст.202-206 Сімейного Кодексу України, дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання позивачки в розмірі 717,50 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення, тобто з 22.11.2017 року, довічно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму непрацездатних осіб. Відповідно до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору, суд покладає на відповідача сплату судового збору у розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial