Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

23.10.2020 року Манзюк Тарас Юрійович . звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до ДП «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України», в якому просить стягнути на користь свого клієнта заборгованість по заробітній платі в сумі 32 615,37 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з розрахунку 219,67грн за 1 (один) робочий день вимушеної затримки у сумі 12 521,19грн. та судові витрати та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суд від 11.11.2020 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Представник позивача до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Додатково до зазначеного розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу просив стягнути середній заробіток за 105 днів у сумі 23 065,35грн (жовтень 2020 року: з 23.10.2020року по 31.10.2020 року - 6 робочих днів; листопад 2020 року: з 01.11.2020року по 30.11.2020 року - 21 робочий день; грудень 2020 року: з 01.12.2020року по 31.12.2020 року - 22 робочих дні; січень 2021 року: з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року - 19 робочих днів; лютий 2021 року: з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року - 20 робочих днів; березень 2021 року: з 01.03.2021 року по 24.03.2021 року - 17 робочих днів. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позову. Судом встановлено, що згідно з наказу №49-к від 25.06.2018 року [PERSON] прийнято на посаду водія автотранспортного засобу відомчої воєнізованої та пожежної охорони, що підтверджується ксерокопією трудової книжки, яка була долучено до матеріалів справи (а.с.10). Згідно наказу (розпорядження) №53-К від 28.07.2020 року позивача було звільнено з вказаної посади за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.18). Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 32 615,57 грн. Оскільки, під час звільнення відповідач (представник) відмовився надавати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, єдиним підтвердженням факту існування заборгованості є розрахунковий лист за липень 2020 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 16). Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України: власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до приписів ч. 1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум, належних йому від підприємства при звільненні. Отже, в день звільнення відповідач повинен був виплатити нараховану заробітну плату в сумі 32 615,57грн та середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган, повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Порядок обчислення розміру середнього заробітку за час затримки встановлюється статтею 27 Закону України «Про оплату праці», Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Постанова КМУ № 100, Порядок обчислення середньої заробітної плати) та Постановою пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. (далі - ПП ВСУ № 9). Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, виходячи з викладеного, для здійснення коректного обчислення розміру виплат за останні два місяці роботи позивача необхідний факт виплати заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню. Проте, відповідач перестав виплачувати заробітну плату раніше ніж за 2 місяці до звільнення. Розмір заробітної плати позивача дорівнював мінімальному - 4723,00 грн. (чотири тисячі сімсот двадцять три гривні 00 копійок). З 01 червня 2020 року було по 31 липня 2020 року було 43 робочих днів, отже суму двох розмірів мінімальної заробітної плати (9446,00 грн.) необхідно поділити на суму робочих днів за червень та липень (43 робочих дні). В результаті отримуємо розмір компенсації за один день затримки виплати заробітної плати - 219,67 грн./l робочий день вимушеної затримки. Таким чином, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення складає 23 065,35грн. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі викладеного суд приходить до висновку про стягнення заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує судовий збір з ДП «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України» в розмірі 2 102грн. на користь держави. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. За іншу вимогу майнового характеру позивачем сплачено 840,80 грн, які підлягають стягненню з відповідача на його користь. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд відмовляє, оскільки документально підтверджених доказів до суду не надано. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 КЗпП України суд звертає рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі до негайного виконання в межах платежу за один місяць. На підставі ч.1 ст.47,ч.1ст.83. ч.1 ст.116, ст.117 КЗпП України, Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: partial