Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

24.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду через свого представника [PERSON] з зазначеною позовною заявою до відповідача Новобузької РДА згідно з якою вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку площею 4,95 га, що розташована на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Однак успадкувати вищевказане спадкове майно до цього часу йому не вдалося через те, що спадкодавцем за життя було втраченого оригінал державного акту на право власності на землю, серії МК № 098569 від 20.10.2004 року, що посвідчував його право власності на вказану земельну ділянку. Всі способи відновлення втраченого документу у позасудовому порядку ним вичерпано, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом, встановити факт належності його померлому батькові [PERSON] на праві власності вищевказаної земельної ділянки, факт прийняття позивачем після смерті батька цієї спадщини та визнати за ним права власності на цю земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач - Новобузька районна державна адміністрація Миколаївської області, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, однак про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить витяг з журналу вихідної кореспонденції Новобузького районного суду з відміткою представника адміністрації про отримання судової повістки, заяв про розгляд справи за відсутності представника адміністрації чи заперечень проти позову суду не надала. Представник третьої особи без самостійних вимог Альбертін А.В., в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, висловила свою письмову позицію, згідно з якою будь-яке рішення прийняте судом у вказаній справі не матиме безпосередньо жодних правових наслідків для очолюваною нею реєстраційної служби. Третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, заяв про розгляд справи за відсутності представника відділу не надав, хоча про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлявся належним чином. Перевіривши матеріали справи, суд приходе наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії МК № 098569, від 20.10.2004 року, громадянину [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області. [INFO] у віці 50 років в м. Новий Буг Миколаївської області [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане повторно 10.06.2008 року виконкомом Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Згідно вимог ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON].) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Однак, за життя спадкодавець втратив оригінал державного акту, про що свідчить оголошення в Новобузькій районній газеті «Вперед» від 16.12.2008 року № 106 (10320) про його втрату, що відповідно перешкоджало позивачу одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. При зверненні заявника [PERSON] в грудні 2010 року до Новобузької РДА та в січні 2012 року до відділу Держкомзему (Держземагенства) у Новобузькому районі, вказані державні установи, посилаючись на положення ч 4. ст. 25 ЦК України, відмовили йому у видачі дубліката державного акту серії МК № 098569, від 20.10.2004 року, у зв'язку зі смертю особи на яку був виданий вказаний документ. При цьому, наразі, з набранням чинності 01.01.2013 року окремих положень Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» змінено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема припинено видачу державних актів про право власності на землю, в тому числі і видачу державних актів за заявою спадкоємців в замін тих актів, які втрачені чи зіпсовані. Відповідно до свідоцтва про народження (копії) [NUMBER] від 29.11.1988 року позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] За таких обставин, у зв'язку зі смертю власника вищевказаної земельної ділянки [PERSON], отримання позивачем дублікату відповідного правовстановлюючого документу на вказане не рухоме майно не можливо, а відтак, спадкові права позивача [PERSON], в силу вимог ст. 1261 ЦК України, як спадкоємця за законом першої черги підлягають захисту у судовому порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено при судовому розгляді справи спадкодавець [PERSON] дійсно являється власником спірної земельної ділянки на підставі державного акту серії МК № 098569, виданого йому 20.10.2004 року, тому з огляду на викладене, зазначене нерухоме майно може входити до складу спадщини і бути успадкованою спадкоємцями. А відтак, заявлена [PERSON] позовна вимога про встановлення факту належності його померлому батькові [PERSON] на праві власності земельної ділянки площею 4,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, обґрунтована і підлягає задоволенню. Інших спадкоємців за заповітом чи за законом судом не встановлено. Зазначені обставини вказують на те, що позивач [PERSON] являючись спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], в силу вимог ч. 1 ст. 1261 та ч. 1 ст. 1268 ЦК України має право на успадкування належної останньому вищевказаної земельної ділянки. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно по праву спадкування, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому у цій частині підлягають задоволенню. Щодо стосується вимог позивача про встановлення факту прийняття спадщини, то такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, оскільки спадщина відкрилася після смерті [PERSON], що мала місце [INFO], то спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК України (після 1 січня 2004 року), а тому враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК України, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Водночас факт прийняття спадщини можливо встановити в судовому порядку якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК України, з врахуванням положень ст. 549 ЦК УРСР щодо встановлення переліку дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: partial