Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

24.06.2019 року адвокат Доготер О.Г. в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що з 21.08.2010 року [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від даного шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] . На підставі рішення суду шлюб між сторонами розірвано. З моменту фактичного припинення шлюбу донька, [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] . Відповідач після фактичного припинення шлюбних стосунків наполягав на проживанні спільної дитини із ним, в зв`язку з чим виник конфлікт і позивач змушена була звернутись до суду. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 10.12.2020 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання надала висновок та заяву про розгляд справи за її відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідив матеріали справи, встановивши обставини справи і перевіривши письмовими доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за наступних підстав. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.08.2010 року, вбачається, що 21.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №700. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.05.2012 року, [PERSON] народилася [INFO] , у графі батьки зазначені: [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 31.03.2017 року по справі №766/14258/16-ц, провадження 2/766/4029/17, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб зареєстрований 21.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №700 - розірвано. Згідно довідки, виданої 05.06.2019 року, виконкомом Антонівської селищної ради м.Херсона Херсонської області, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження умов проживання від 28.05.2021 року за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання [PERSON] встановлено, що за даною адресою проживають: [PERSON] - мати дитини, [PERSON] , чоловік позивача, та сама дитина, житлово-побутові умови та санітарний стан помешкання задовільний створено всі необхідні умови для утримання, виховання та розвитку дитини. З висновку Виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради №2-49/1245 від 09.06.2021 року вбачається, що Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Херсоні ради вважає доцільним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю. На підставі викладеного,

Outcome: approved