Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

21 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги з урахуванням уточнень позивач обґрунтував тим, що 09 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNK0GA0000000091, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 102026,07 доларів США на термін до 09 вересня 2018 року. З метою виконання зобовязань за цим кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договори поруки, за якими він поручився перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань [PERSON]. Взяті на себе зобовязання позичальник не виконує у звязку з чим станом на 03 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 419595,41 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 78859,10 доларів США, заборгованість про процентам за користуванням кредитом 75127,66 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 19755,26 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 245853,39 доларів США, від цієї суми віднімається сума, у розмірі 1558807,27 доларів США, яка відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року була стягнута з відповідачів на користь позивача, різниця становить 260788,14 доларів США, яку позивач просить стягнути з урахування також штрафів відповідно до договору , які становлять: фіксована частина - 10,64 доларів США та процентна складова 20979,77 доларів США, тому позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів з урахуванням уточнених позовних вимог заборгованість станом на 03 квітня 2015 року, яка дорівнює 273838,19 доларів США, що становить у гривневому еквіваленті 6435197,35 та сплачені ним судові витрати (а.с.63-64). Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнала з підстав своїх заперечень, просила відмовити у позові в повному обсязі (а.с. 73-75). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом було встановлено, що 09 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNK0GA0000000091, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 102026,07 доларів США на термін до 09 вересня 2018 року (а.с.10-12). Одночасно з укладенням договору про надання кредиту між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № DNK0GA0000000091/1 від 09 вересня 2008 р., за яким останній поручилося перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань відповідача [PERSON] (а.с. 16). 06 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] направлено вимогу про виконання зобовязань, відповідно до якого боржників повідомлено про наявну заборгованість (а.с.7-9). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, з [PERSON], та [PERSON] було стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNK0GA0000000091 від 09 вересня 2008 року у розмірі 1257559,98 гривень (а.с.66). Дотепер відповідач [PERSON] неналежно виконує свої зобовязання з повернення кредиту, в результаті чого станом на 03 квітня 2015 року перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 273838,19 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 64435197,35 гривень, з урахуванням штрафів, сплата яких передбачена умовами кредитного договору, а також з урахування рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року, відповідно до доданих позивачем розрахунків (а.с.67-69). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та договором про надання кредиту № DNK0GA0000000091 від 09 вересня 2008 року. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення кредиту та відсотків за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобовязань у розумінні наведеної норми. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обовязки за кредитним договором, що полягає у фактичному припиненні сплати за ним, суд вважає правильним звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом було встановлено, що кредитне зобовязання відповідача [PERSON] було забезпечено порукою за договором поруки № DNK0GA0000000091/1 від 09 вересня 2008 року Отже, зважаючи на те, що дотепер боржник за кредитним договором не виконав свої зобовязання, позивач вправі одночасно (солідарно) звернути свої вимоги і до поручителів. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідачів про те, що позивачем надано розрахунок який є абсолютного бездоказаним, оскільки до розрахунку не надано рух коштів по кредитному рахунку, що не дозволяє перевірити його обґрунтованість. Що спростовується уточненим розрахунком наданим на адресу суду представником позивача з якого вбачається рух коштів та погашення кредиту з виписку №2428204 від 08.07.2015 року (а.с.67-69, 78), що в розрахунку заборгованості враховано саме суми погашення заборгованості та нарахування заборгованості. Підстав вважати, що розрахунок позивача є необґрунтованим - не вбачається. Представник відповідачів, заперечуючи проти позову, зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з відповідачів стягнуто визначену суму боргу і після ухвалення вказаного рішення у позивача відсутні підстави для нарахування процентів та пені. Згідно з положеннями абзаців 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст.598 ЦК України). Зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаними належним чином відповідно до вимог ст. ст.526,599 ЦК України. Таким чином, наявність невиконаного судового рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору щодо оплати заборгованості, нарахування відсотків та інших платежів, відповідно до умов укладеного договору та не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, та представником відповідачів не надано жодних доказів щодо виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року. Відповідно до вимог\~ст.. 60 ЦПК України\~кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника відповідачів, на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до відповідачів з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитними договорами № DNK0GA0000000091 від 09 вересня 2008 року, в результаті чого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було винесено рішення суду на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто, на думку представника відповідачів відбулось подвійне стягнення заборгованості, за таких обставин просила суд закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд не бере до уваги, оскільки сторони у справах різні та предмет розгляду був різний. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити в заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved