Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

22.10.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Малюк О.П. з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, третя особа: Хутірська сільська рада. У позові заявник посилається на те, що з 17.07.1999 [PERSON] перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 14.02.2012. У період вказаного шлюбу був народжений син [PERSON] , [INFO] . 16.03.2012 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та у них народився син [PERSON] , [INFO] [PERSON] вважає, що біологічним батьком її неповнолітнього сина [PERSON] є [PERSON] . З огляду на викладене, позивачі просять суд визнати [PERSON] батьком неповнолітнього [PERSON] ; виключити з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] як батька дитини; внести відомості до актового запису про народження дитини, де батьком вказати [PERSON] ; змінити прізвище дитини на прізвище « [PERSON] »; змінити по батькові дитини на « [PERSON] ». З урахуванням положень ч.3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О. 03.11.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження. 17.12.2020 за ухвалою суду у даній справі призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» та зупинено провадження у справі до отримання результатів експертизи. 15.02.2021 провадження у справі відновлено та призначено підготовче судове засідання. 15.04.2021 закрито підготовче провадження і призначено судовий розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона мала інтимні стосунки з [PERSON] в результаті яких міг народитись [PERSON] , [INFO] . Дійшовши до висновку про батьківство [PERSON] відносно [PERSON] вона в грудні 2019 року розповіла це [PERSON] . Наполагає на своїх позовних вимогах. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що він мав інтимні стосунки з [PERSON] (на той час [PERSON] ) в результаті яких міг народитись [PERSON] , [INFO] . Однак через те, що [PERSON] (на той час [PERSON] ) перебувала в шлюбу з [PERSON] він дізнався про своє батьківство відносно [PERSON] , лише в грудні 2019 року, коли йому про це розповіла [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні заперечуючи проти позову пояснив, що про батьківство [PERSON] відноно [PERSON] йому повідомили позивачі в грудні 2019 року, однак, він заперечує проти позову. Предстаник відповідача просить застосувати наслідки пропуску позивачами строку позовної давності, визначені положеннями ст. 138 СК України. Представник третьої особи Петриківської селищної ради Дніпропетровської області, що є правонасутпником Хутірська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області, направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, рішення просить винести на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 15.12.2011 повторно, 17.07.1999 [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 33 (а.с. 13). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] і [PERSON] (а.с. 14). 16.03.2012 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с .16). Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Статтею 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Частинами 1, 2 статті 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно частини 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Крім того, відповідно до частин 1, 2 статті 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Відповідно до частини 1 статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Згідно частини 1 статті 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. Відповідно до частини 1 статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільногостану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Частиною 2 статті 128 СК України передбачено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Вирішуючи питання про доведеність факту батьківсьва позивача [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] суд виходить з наступного. Ухавлою суду від 17.12.2020, постановлено призначити по даній справі, судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз». На вирішення експертизи поставлено наступні питання: - Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] та дитиною [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] ? - Якщо так, чи є [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ? Відповідно до висновку судового експерта № 37 від 03.02.2021 відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (нематеринського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Таким чином встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99, 9999%. (а.с. 42-45). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статтей 89 і 110 ЦПК України, згідно з якими суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами. Суд зауважує, що відповідачем не надано суду жодного доказу на запереення проти позовних вимоги чи на спростування наданого висновку судового експерта. Таким чином, з урахуванням встановлених у справах обставин та досліджених доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про те, що оскільки запис в свідоцтво про народження дитини [PERSON] , [INFO] про батька останнього був зроблений на підставі свідоцтва про шлюб між [PERSON] і [PERSON] (на даний час [PERSON] ), з урорахуванням висновку судовго експерта, суд вважає встановленим наявність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , про що позивачі на час реєстрації народження дитини не знали, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлену представиником відповідача вимогу про застосування наслідків пропуску позивачами річного строку позовної дасності, суд виходить з наступного. Позовні вимоги про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини, позивачами [PERSON] та [PERSON] заявлені спільно та не розмежовані, а тому, оскільки, позивачі дійшли до висновку (дізналися) про кровну спорідненість дити [PERSON] і [PERSON] в грудні 2019 року та звернулися до суду з даним позовом в жовтні 2020 року, зазначене відповідачем не спростовано, тому суд приходить до переконання про вісутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, визначених ч. 2 ст. 129 і ч. 3 ст. 138 СК України. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до позиції позивачів, суд не застосовує вимоги ст. 141 ЦПК України, щодо стягнення судових витрат по справі з відповідача та покладає їх на позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved