Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого, послалася на таке: за рішенням виконавчого комітету Первомайської районної ради народних депутатів Харківської області від 06.07.1990 року чоловіку позивача [PERSON] на сім'ю з трьох осіб був наданий ордер на житлове приміщення серія № 022566 від 06 липня 1980 року, а саме на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. На даний час в спірній квартирі зареєстровані позивачка, її дочка [PERSON] з малолітнім онуком [PERSON], [INFO], та колишній чоловік [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з малолітнім сином тривалий час більше чотирьох років там не мешкають,оскільки дочка разом з малолітнім сином та колишній чоловік виїхали на постійне місце проживання до АРК. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідачів та не може оформити субсидію на ці послуги. Вважає, що відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній більше шести місяців без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі до судового засідання не прибули, хоча були належним чином сповіщені про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надали. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: за рішенням виконавчого комітету Первомайської районної ради народних депутатів Харківської області від 06 липня 1990 року чоловіку позивача [PERSON] на сім'ю з трьох осіб був наданий ордер на житлове приміщення № 022566 від 06.07.1990 року, а саме на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення (а.с.15). На підставі рішення Первомайського міського суду Харківської області від [INFO] шлюб між позивачкою та її чоловіком [PERSON] було розірвано (а.с.13 - свідоцтво про розірвання шлюбу), після розірвання якого, у позивача залишилось прізвище [PERSON]. 12.02.1999 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON]. 08.12.2000 року вказаний шлюб було розірвано, що вбачається з наданої копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.14). Прізвище позивачки залишилось - [PERSON]. На даний час в спірній квартирі зареєстровані позивачка, її дочка [PERSON] з малолітнім онуком [PERSON], [INFO], та колишній чоловік [PERSON], що вбачається з наданої довідки відділу ЖКГ ВК Первомайської міської ради Харківської області від 01.08.2018 року за № 6847 (а.с.16). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO] тривалий час більше чотирьох років там не мешкають,оскільки дочка разом з малолітнім сином та колишній чоловік позивачки виїхали на постійне місце проживання до АРК, згідно акту від 15.08.2018 року за № 1274, складеного комісією в складі майстра РІС [PERSON], економіста по ДПР [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідачів та не може оформити субсидію на ці послуги. Вважає, що відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 6-ти місяців без поважних причин. Позивач не має можливості отримати субсидію зі сплати комунальних послуг, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідачі, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі більше року, визначили для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст.ст.71,72 ЖК України за особами зберігається право на житлову площу протягом півроку, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту від 15.08.2018 року за № 1274, що в спірній квартирі відповідач [PERSON] та [PERSON] разом зі своїм малолітнім сином [PERSON],[INFO], не мешкають більше чотирьох років. Дитині відповідача [PERSON] - [PERSON] повних 7 років. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, оскільки матір-відповідач обрала інше місце проживання, ніж позивач (власник житла), то і місце проживання неповнолітнього [PERSON] має бути визначено за місцем проживання матері. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідачів без поважних причин.

Outcome: approved