Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

23 жовтня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. Позивач просить скасувати арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови серії АА128261 Першого ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі від 30.11.2004 року на нерухоме майно, що належить [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 1538382. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Нещодавно стало відомо, що на все майно, яке належить [PERSON] накладено арешт, а саме - арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 1538382, зареєстрований 11.12.2004 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 128261 від 30.11.2004 року, винесену Першим ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі. З метою з`ясування підстав накладення арешту Позивач звернувся до Першого ВДВС із заявою про скасування арешту. Проте було повідомлено, що дійсно 30.11.2004 року державним виконавцем Ткаченко С.О. було винесено постанову № В/8-475 про арешт майна боржника та оголошення його відчуження, за якою було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. 20 жовтня 2020 року Позивач отримав відповідь № 58676, з якої вбачається, що матеріали виконавчого провадження знищено та для вирішення цього питання по суті необхідно звернутись до суду. 26 жовтня 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] про зняття арешту з майна залишено без руху. 09 листопада 2020 року позивачем подано до суду заяву на виконання ухвали суду від 26 жовтня 2020 року про залишення позовної заяви без руху. Позивач не усунув недоліки позовної заяви та ухвалою суду від 11 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] про зняття арешту з майна залишено без руху повторно. 27 листопада 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до ТОВ «ТСВ ЕКСПОРТ-ІМПОРТ» за участю третьої особи Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, чим усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 08 лютого 2021 року від представника Першого Приморського районного суду у місті Одесі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Протокольною ухвалою суду від 10 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 01 червня 2021 року від позивача до суду надійшла заява, в якій зазначено про зміну прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », у зв`язку з чим просила врахувати зміни прізвища та по батькові при винесенні рішення по справі. Також, подала заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов до суду не надходив. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки № 229060247 від 21.10.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на все нерухоме майно [PERSON] ) накладено арешт, про що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься реєстраційний номер обтяження 1538382; підстава обтяження: постанова, АА 128261,30.11.2004, Перший ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі; тип обтяження: арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Позивач звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою зняття арешту з майна. З листа Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 58676 від 20.10.2020 року вбачається, що виконавче провадження, на підставі якого винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 4488441 від 30.11.2004 року, знищено. Враховуючи зазначене, повідомили про відсутність підстав для розгляду заяви по суті про зняття арешту з майна. Згідно довідки Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси від 30.12.2009 року за вих. № 4730/08 повідомлено, що хід стягнення з [PERSON] пенсії по 20% з 01.08.2005 року по 31.01.2009 року, згідно виконавчого листа 2-1762/04 Приморського районного суду м. Одеси в розмірі 3 265 гривень 89 копійок. Також, зазначено, що кошти перераховувалися щомісячно на р/р [NUMBER] , МФО 328685, код 23863318 ООО «ТСВ Єкспорт-Імпорт». Однак, незважаючи на це, листом Першого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) № 58676 від 20.10.2020 року, позивачу було відмовлено у знятті арешту з майна. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснено п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи зазначене, а також те, що на сьогоднішній день матеріали виконавчого провадження знищені, відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий лише за рішенням суду. На підставі ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, матеріали виконавчих проваджень знищено, відомості щодо зняття арешту відсутні, що унеможливлює захист права позивача у позасудовому порядку. Отже, в даному випадку, не було виконано вимоги вищенаведених норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження. В зв`язку зі знищенням виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт та обтяження на майно [PERSON] , суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна. Наразі всі виконавчі провадження закінчені та матеріали знищені. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, у зв`язку з тим, що накладений арешт на все нерухоме майно позивача. Суду не надано доказів, що на теперішній час пред`явлені до виконання виконавчі документи. З огляду на це, суд вважає, що відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. Суд, враховуючи те, що при знищенні матеріалів виконавчого провадження не було вирішено питання про скасування арешту майна, вважає за можливим позов задовольнити. У зв`язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим зняти арешт з майна позивача, так як власник майна відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved