Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

23.01.2020 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «ПроКредит Банк» треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання поруки припиненою. Ухвалою від 29.01.2020 року відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] Розпорядженням №183 керівника апарату Святошинського районного суду м.Києва від 03.04.2020 року проведений повторний автоматизований розподіл судової справу, у зв`язку з закінченням повноважень судді Марко Я.Р. як судді Святошинського районного суду м.Києва. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу 03.04.2020 року передано судді Миколаєць І.Ю. Ухвалою від 03.04.2020 року справа прийнята до провадження, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та 10.03.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність позовних вимог та прохання в задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві, в тому числі застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12.10.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» було укладено рамкову угоду № 3186, відповідно до змісту п. 2 якої кредитор зобов`язується здійснити кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належним чином виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами;ліміт суми кредитування еквівалентів - 500 000 дол. США; ліміт строку кредитування - 180 календарних місяців; максимальний розмір процентів - 40%. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «ПроКредит Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто з останніх солідарно на користь банку заборгованість в сумі 4424931 грн 02 коп. та судові витрати в рівних частках з кожного. 12 жовтня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ПроКедит Банк» було укладено договір поруки № 3186-ДП2. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний з позичальником боржник. Пунктом 2.2 цих договору поруки передбачено, що на момент його укладання рамковою угодою встановлені ліміти кредитування в таких розмірах: ліміт суми кредитування еквівалент - 500 000 дол. США; ліміт строку кредитування - 180 календарних місяців; максимальний розмір процентів - 40%. Відповідно до п. 3.2 вищезазначеного договору поруки поручитель зобов`язаний повністю належно виконати зобов`язання за позичальника у зв`язку із порушенням умов кредитних договорів, а також неможливості виконання його зобов`язань. В укладеному кредитному договорі та договорі поруки визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі. Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука. Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно зі статтею 559 ЦК України (в редакції на момент розгляду справи судом першої інстанції) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до статті 526, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. За положеннями статей 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже доводи позивача що невиконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2012 року, яке набрало законної сили про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь банку в сумі 4424931 грн 02 коп. та судових витрат в рівних частках з кожного та відмова в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання згідно постанови Апеляційного суду Київської області від 28.02.2018 року є підставою для припинення поруки, не заслуговують на увагу і не відповідають нормам законодавства. Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У правовій позиції Верховного суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, зазначено, що згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом положень статей 509, 526, 598 ЦК України, порука припиняється лише у разі припинення у повному обсязі основного зобов`язання, забезпечення якого передбачено договором. Тобто часткове припинення основного зобов`язання, зокрема шляхом його виконання, за загальним правилом, не має наслідком припинення забезпечувального зобов`язання. Суд враховує правовий висновок, який міститься у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15 та від 25 травня 2016 року № 6-157цс16 про те, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Такий правовий висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 309/4208/13-ц. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті, то строк позовної давності судом не застосовується.

Outcome: dismissed