Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

22 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу виданого Великоолександрівським районним судом Херсонської області від 10 жовтня 2018 року з 1559 грн щомісячно на ј частину всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява мотивована тим, що покладення на позивача обов`язку щодо сплати аліментів на користь доньки сторін в твердій грошовій сумі в розмірі 1559 грн є неспівмірним із розміром доходу, який він отримує. У зв`язку з чим вважає за доцільне змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, а саме стягнення аліментів визначене у твердій грошовій сумі замінити на стягнення визначене у частці від його заробітку. Визначений позивачем розмір такої частки призведе до стягнення з платника аліментів суми, що буде меншою ніж присуджена за судовим наказом, яка згодом може бути збільшена за рахунок підвищення заробітку. 11 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою в якій просить зобов`язати [PERSON] до виконання ним взятих на себе у добровільний спосіб зобов`язання по сплаті аліментів, що визначене судовим наказом від 10 жовтня 2018 року. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що платник аліментів не оскаржив вказаний судовий наказ, чим фактично погодився із прийнятим судовим рішенням щодо стягнутого з нього розміру аліментів. Також таке зменшення розміру аліментів призведе до погіршення становища неповнолітньої, адже не буде забезпечено можливість отримання нею мінімально встановленого прожиткового рівня. Крім того, [PERSON] приховує дійсний розмір доходів, а відомості зазначені у довідці про доходи зменшено з метою оформлення житлової субсидії. У відзиві на зустрічний позов, поданому 22 березня 2019 року, [PERSON] вказав про те, що між ним та [PERSON] не було досягнуто згоди щодо розміру аліментів, а судовий наказ він не оскаржив з причини не досягнення дитиною на момент його винесення трьох років та перебування дружини в декретній відпустці. Надана платником аліментів довідка про доходи містить достовірну інформацію, оскільки її видано офіційно. В ході судового засідання позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав, просив суд змінити розмір аліментів. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. В ході судового засідання представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити вказавши, що розмір доходу позивача не дозволяє сплачувати встановлений судом розмір аліментів. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю. [PERSON] на судове засідання не з`явилася, про час та дату повідомлялася належним чином. В ході судового розгляду представник позивача за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] сплачує аліменти відповідно до судового наказу від 10.10.18р. Дане рішення він не оскаржив, погодившись з ним таким чином. Зміна розміру аліментів не передбачена нормами сімейного Кодексу, а зміна способу стягнення аліментів призведе до погіршення становища малолітньої дитини. Просить позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити. Відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовами не можуть бути задоволені з огляду на таке. Суд встановив, що відповідно до судового наказу виданого Великоолександрівським районним судом Херсонської області від 10 жовтня 2018 року № 650/1624/18 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1559 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ був отриманий [PERSON] та у зв`язку з неподанням останнім заяви про його скасування набрав чинності. Відповідно до свідоцтва про народження від 05 лютого 2016 року серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є сторони у справі. Дитина на час подання позову та розгляду справи проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що сторонами визнається, а відтак не підлягає доказуванню у порядку ч.1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до довідки про доходи від 14 грудня 2018 року, що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Верен» (далі -довідка про доходи) [PERSON] працює оператором заправних станцій 2 розряду на вказаному товаристві та отримав дохід у 2018 році за вересень в розмірі 2181,85 грн, за жовтень 3504,37 грн, за листопад 5371,30 грн. Згідно довідки про склад сім`ї № 3023 від 12.10.18р. [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] [INFO] Допитана на судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що у [PERSON] є худоба та вона отримує з неї молоко. Дану обставину у судовому засіданні підтвердив і свідок [PERSON] Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу зміни визначеного судовим рішенням розміру аліментів, що врегульовано нижченаведеними нормами сімейного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиці висловленої Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, яка підтримується Верховним Судом (наприклад, постанови від 10 вересня 2018 року № 138/594/17, 24 жовтня 2018 року № 199/1971/17) визначено, що «з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Таким чином, обраний позивачем за первісним позовом спосіб захисту відповідає способам захисту, що встановлені законом, однак його може бути застосовано виключно у випадках передбачених Сімейним кодексом України, зокрема, у статті 192. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує на те, що поданням даного позову він фактично оскаржує судовий наказ, зі змістом якого перестав погоджуватися після досягнення дитиною трьох років та виходу колишньої дружини на роботу. Також, [PERSON] вказав на недостатність розміру заробітку, який він отримує. Таким чином, позивач за первісним позовом не навів жодної підстави, яка передбачена СК України для можливості зміни розміру аліментів. Відповідно до довідки про доходи вбачається, що з вересня місяця 2018 року, тобто з часу стягнення аліментів заробіток [PERSON] лише збільшувався, що виключає можливість зменшення розміру аліментів. Відомостей про доходи [PERSON] за період часу з грудня місяця суду надано не було. Також суд враховує, що позивач за первісним позовом не скористався своїм правом на скасування судового наказу у встановлені законом строки, що в свою чергу не може бути компенсоване шляхом пред`явлення даного виду позову. Окремо слід звернути увагу на посилання [PERSON] на положення статті 184 СК України в редакції, що не діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час винесення судового наказу, що виключило можливість її аналізу судом. В чинній редакції вказаної статті визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто обрання способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є прерогативою особи, яка звертається до суду із відповідними вимогами та жодна з обставин пов`язана із отриманням такого доходу при цьому не може бути врахована судом. Може йти мова лише про розмір твердої грошової суми. Зважаючи на засади диспозитивності цивільного судочинства, які забороняють суду виходити за межі позовних вимог, останнім досліджено лише обставини щодо зміни у матеріальному стані платника аліментів як обставину яка має значення для справи (ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України). Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який є батьком, а отже зобов`язаний утримувати дитину, яка проживає із матір`ю, так і відповідача, яка має право вимагати від батька допомоги у забезпеченні дитини та здійснила стягнення аліментів у встановлений законом спосіб. Отже, зважаючи на не доведення позивачем за первісним позовом наявності підстав для зміни розміру аліментів у задоволенні його вимог слід відмовити. У задоволенні зустрічного позову також слід відмовити з огляну на обрання [PERSON] способу захисту, який не передбачений законом. Так, порядок виконання рішень суду, які набрали законної сили передбачає його добровільне виконання боржником або примусове виконання у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Акти цивільного законодавства та, зокрема, Сімейний кодекс України, не містять такого способу захисту порушених прав особи як покладення обов`язку на боржника виконувати судове рішення, адже в силу чч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх, а їх невиконання є підставою для відповідальності встановленої законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні первісного та зустрічного позовів судові витрати слід покласти на сторін, що їх понесли у виді сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed