Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

22.11.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON], в обгрунтуваня якого зазначила, що 09.10.2007 року вона придбала за договорами купівлі-продажу нежитлових будівель у відповідача [PERSON] приміщення магазину та гаражу, що розташовані по [ADDRESS] та відповідно [ADDRESS]. Однак, будучи власницею вказаних нежитлових будівель, вона не має можливості відчужити їх, оскільки земельна ділянка на якій розташовані ці будівлі, перебуває у власності іншої особи, - відповідача по справі [PERSON], а тому посилаючись на приписи ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, просила ухвалити судове рішення про визнання за нею права власності на земельні ділянки загальною площею 213,45 кв.м. для обслуговування вищезазначеного нерухомого майна. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON], згідно договору про надання юридичних послуг від 18.11.2013 року, при судовому розгляді справи зменшив розмір заявлених позовних вимог, відмовившись від позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 77 кв.м. (двір), яка необхідна для обслуговування прилеглої території магазину та гаражу, наполягав на визнанні за позивачкою права власності на земельні ділянки на яких безпосередньо розташований згаданий вище магазин та гараж, тобто у розмірі 49,3 кв.м. та відповідно 75,8 кв.м. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] згідно довіреності від 16.01.2014 року, у судовому засіданні уточнені вимоги позивачки [PERSON] визнав повністю і не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON] 09.10.2007 року за р./№ 2713, зареєстрованого в Новобузькій філії БТІ 11.10.2007 року за р./№ 19950203 позивачка [PERSON] являється власницею нежитлової будівлі (магазину) [ADDRESS], загальна площа якої, згідно технічного паспорту БТІ від 06.08.2007 року, складає 49,3 кв.м. Крім цього, згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON] 09.10.2007 року за р./№ 2714, зареєстрованого в Новобузькій філії БТІ 11.10.2007 року за р./№ 19033334, позивачка [PERSON] являється також власницею і нежитлової будівлі (гаражу) [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту БТІ від 14.05.2007 року, площа такого гаражу складає 75,8 кв.м. Однак, предметом вказаних договорів слугували лише нежитлові будівлі, питання про передачу (продаж) у власність земельних ділянок (для обслуговування будівель), на якій розташовані дані будівлі при укладанні цих правочинів не вирішувалося. Як видно з Витягів технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, виданих відділом Держземагенства у Новобузького районі Миколаївської області 23.12.2013 року за №№ 3059 3060, площа земельної ділянки для обслуговування магазину, розташованого по [ADDRESS] складає 60,45 кв.м. (0,006045 га), а гаражу, що знаходиться по [ADDRESS] - 76 м.кв. (0,0076 га). Зазначена земельна ділянка приватизована попереднім власником цих нежитлових будівель - відповідачем [PERSON], яка виділялася йому відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 073504, виданого 16.03.2004 року Новобузькою міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому цієї ради від 25.02.2001 року за № 114, саме для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Згідно із статтею 377 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладення договорів, передбачено, що зокрема до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідні норми містяться й у ст. 120 ЗК України. Виходячи з положень наведених правових норм суд дійшов висновку про наявність підстав для переходу права власності у зв'язку з придбанням позивачкою у відповідача нежитлових будівель, а тому вважає за можливе задовольнити уточнені позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 49,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS], на якій розташована нежитлова будівля (магазин), та на земельну ділянку площею 75,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS], на якій розташована нежитлова будівля (гараж).

Outcome: approved