Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

23 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визначити йому, як спадкоємцю за заповітом, додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 10 грудня 2013 року в с. Семенівка Липоводолинського району Сумської області. Мотивує свої вимоги тим, що після смерті матері відкрилася спадщина, а він є єдиним спадкоємцем за заповітом, осіб, які б мали право на обовязкову частку немає. Поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини зазначає те, що він проживав окремо від спадкодавця, що при житті питання щодо спадщини між ними не обговорювалось, про наявність заповіту та земельних ділянок у власності матері не знав. Лише нещодавно, перебираючи документи померлої, знайшов заповіт та державні акти на право приватної власності на землю. Строк для звернення з заявою про прийняття спадщини пропущений. Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа до суду не зявилась, повідомила про відсутність заперечень проти визначення додаткового строку для прийняття спадщини та просила розглядати справу за своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. [PERSON], [INFO], являється матірю позивача [PERSON] (а.с. 26). За життя [PERSON] отримала державний акт Р3 № №718416 від 20 серпня 2002 року на право приватної власності на землю площею 0,7 га для ведення особистого селянського господарства та державний акт Р3 № 72941620 від 20 серпня 2002 року на право приватної власності на землю площею 2,573 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кімличанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 7,8). 18 липня 2012 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Кімличанською сільською радою Липоводолинського району за №19, яким все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, заповіла своєму синові [PERSON] (а.с. 5). 10 грудня 2013 року в с. Семенівка Липоводолинського району Сумської області [PERSON] померла (а.с. 4). Згідно довідки № 37-02-32 від 1 липня 2015 року, виданої Кімличанською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, [PERSON] проживала сама в домоволодінні, яке розташоване за адресою: с. Кімличка, вул. Янголя, 43, Липоводолинського району, Сумської області (а.с. 21). [PERSON] проживає та зареєстрований [INFO]. З наданих Липоводолинською райдержнотконторою № 717/01-16 від 30 червня 2015 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкоємці з заявами не звертались, відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіт від імені [PERSON], відповідно до Спадкового реєстру посвідчувався Кімличанською сільською радою Липоводолинського району Сумської області 22 грудня 2005 року за реєстром №20 та 18 липня 2012 року за реєстровим номером 19. З копії наданого Кімличанською сільської радою Сумської області заповіту від 22 грудня 2005 року за реєстровим номером 20 вбачається, що [PERSON] також заповіла все своє майно своєму сину [PERSON] Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Зважаючи на те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, не знав про його існування, а дізнався лише нещодавно, перебираючи документи померлої, суд вважає поважною причину пропуску позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини і такою, що дає підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тому, встановивши відсутність можливих спадкоємців після смерті [PERSON], дотримуючись вимог законності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з визначенням позивачу двомісячного додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті прабаби.

Outcome: approved