Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

24.03.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до якої просить суд стягнути [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн, щомісячно, починаючи з дати звернення до сулу, а саме з 24 березня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження на 27.04.2021 року. 27.04.2021 року у зв`язку з відсутністю відомосте щодо вручення судової повістки відповідачу судове засідання відкладене на 27.05.2021 року. 27.05.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладене на 24.06.2021 року. Представник позивача надав суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.06.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] . [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] . Після розірвання шлюбу з відповідачем , позивач уклала шлюб з [PERSON] . Прізвище позивача після укладення шлюбу було змінене на [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26.06.2015 року по справі №522/9483/15-ц [PERSON] оголошено усиновлювачем [PERSON] , а також внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини. 11.07.2015 року позивачем повторно було отримано свідоцтво про народження дитини із внесеними змінами до актового запису про народження. Ім`я дитини змінено на [PERSON] . Згідно свідоцтва про зміну імені Серія [NUMBER] від 15.06.2019 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Також, згідно свідоцтва про зміну імені Серія [NUMBER] від 30.11.2019 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . До теперішнього часу питання матеріального утримання відповідачем як батьком за походженням своєї дочки не вирішено. Таким чином, яв вказує позивач на сьогодні позивач утримує доньку за власні кошти. Позивач вказує, що на теперішній час загальні витрати на утримання дитини складають близько 10 000 грн. на місяць. Окрім базових потреб дитини на житло, їжу, одяг, дозвілля тощо, кошти позивач витрачає на лікування дитини. Так, відповідно до висновку гастроентеролога від '7.03.2021 року [PERSON] , [INFO] , має такі захворювання: дискінезія жовчовивідних шляхів (вроджена аномалія жовчовивідних шляхів), хронічний гастродуоденіт, синдром подразненого кишківника, соматоформна вегетативна дисфункція, синдром Марфана стерта форма. Перебуває під наглядом кардіолога, ортопеда, офтальмолога, стоматолога, генетика з раннього дитинства. Стан задовільний. Кіфосколіоз, воронковидна грудна клітина, гіпермобільність суглобів тощо. Крім того, [PERSON] отримує повну загальну освіту в приватному навчальному закладі. Так, 28.08.2020 року [PERSON] укладено Договір №100620082819 про надання освітніх послуг ТОВ «Центр Освіти «Оптіма». Загальна вартість навчання в 2020/2021 навчальному році складає 27 000,00 грн, а щомісячна плата - 3 000,00 грн. Окрім основного навчання [PERSON] відвідує додаткові курси китайської мови, щомісячний платіж за які складає 1145,00 грн. В рамках підготовки до ЗНО [PERSON] відвідує додаткові заняття у вчителя математики. Орієнтовна вартість однієї години складає 200,00 грн. З наданих позивачем письмових доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти в сумі 5 000 грн. вбачається, що відповідач у на праві власності належать квартира загальною площею 29,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , та квартира загальною площею 24,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За заявою того з батьків, з яким проживає дитина, суд виносить рішення про стягнення аліментів з другого з них. Після того, як таке рішення набирає законної сили, у платника виникає зобов`язання перед одержувачем по сплаті сум на утримання дитини в розмірі, встановленому рішенням суду. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. Аналіз вказаних положень закону дає підстави для наступних висновків. Перший: юридичний акт усиновлення змінює суб`єктний склад батьківських правовідносин - батьки усиновлено особи перестають бути суб`єктами батьківських прав та обов`язків, і водночас, між усинолювачем та усиноленим встановлюються правові зв`язки, які існують між батьками та дітьми. Другий: суб`єктний склад може не змінюватися, а доповнюватися, оскільки батьківські права та обов`язки щодо дитини виконуватимуться і батьками, і усиновлювачами. Таким чином, за такої конструкції ч. 1 ст. 232 СК України вбачається альтернативність підходу щодо збереження батьківських прав та обов`язків в залежності від особливостей усиновлення. При чому за ситуації усиновлення однією особою (другий з подружжя) (абз. 2 ч. 1 ст. 232 СК України) закон вказує на можливість збереження майнових обов`язків (права на аліменти). Загальною умовою реалізації права на аліменти є виявлення бажання другим з батьків за походженням на отримання аліментів. При вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує наявність в матеріалах справи доказів що відповідач є власником квартири загальною площею 29,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , та квартири загальною площею 24,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Також суд враховує що відповідачем не надано суду доказів, що на його утриманні перебувають інші особи. На момент ухвалення рішення суду, доказів щодо участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, виходячи з матеріалів справи, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, з метою забезпечення інтересів дитини, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн, щомісячно, починаючи з дати звернення до сулу, а саме з 24 березня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити належний фізичний та духовний розвиток. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Пунктом 1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved