Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

22 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у загальній сумі 75500 гривень, а також витрати на оплату судового збору. Свої вимоги він обґрунтував тим, що 14 серпня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошей зі строком повернення до 14 серпня 2014 року. На підтвердження факту отримання грошей відповідач 14 серпня 2013 року написав розписку. Однак, відповідач відмовляється повернути гроші позивачу. Представник позивача [PERSON] під час розгляду справи позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджено його підписами у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с.52, 57), але до суду не з'явився, не повідомив про поважні причини неявки і не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України за згодою представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Ст. 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей. Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-63 цс 13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлені договором. Ст.610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання або розірвання договору; 2)зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. З розписки відповідача [PERSON] від 14 серпня 2013 року вбачається, що він отримав від позивача [PERSON] у борг гроші в сумі 75500 гривень строком до 14 серпня 2014 року. Позика є безвідсотковою (а.с. 9). Однак, у встановлений в розписці строк відповідач борг не повернув. За таких обставин позов підлягає повному задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на оплату судового збору за подачу позовної заяви та за подачу заяви про забезпечення позову в загальній сумі 876 гривень 80 копійок (а.с.1,2).

Outcome: approved