Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

23 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до [PERSON] з вказаним позовом, який 13 жовтня 2016р. уточнила. В уточненій позовній заяві просила стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 34970 гривен, що еквівалентно 1300 доларам США, індекс інфляції та 3% річних. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 25 січня 2014 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики на суму 1300 доларів США, строком повернення грошових коштів за договором визначено 24 квітня 2014 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідачки та договором позики від 25 січня 2014р. Станом на 25 березня 2016 року 1300 доларів США по курсу НБУ становило 34970,00 грн. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобовязання вже сплинув, відповідачка до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, не повернула. Просила стягнути із відповідачки заборгованість у розмірі 69\~958,15 грн., яка складається з: 34 970 грн. сума основаного боргу; 32\~392,71 грн. сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 2595,44 грн. 3% річних від простроченої суми, за період 25 квітня 2014 року по 30 жовтня 2016 року; Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, в письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, повністю підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позову заперечувала. Заперечення не обґрунтувала. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Такий висновок суду повністю узгоджується с правовою позицією викладеній в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року за №6-1967цс. Дослідивши боргову розписку [PERSON], суд дійшов висновку, що 25 січня 2014 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивачка [PERSON] передала відповідачці [PERSON] у якості займу 1300 доларів США, а остання зобовязалася повернути зазначену суму до 24 квітня 2014 року, що також підтверджено договором позики від 25 січня 2014р. Таким чином суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем [PERSON] суми 1300 доларів США позичальнику [PERSON], а тому у відповідачки виникло боргового зобовязання перед позивачкою. Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі, що підтверджується розпискою та договором позики від 25 січня 2014 року. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строки, обумовлені у розписці, сплинули, отже позивачка вправі звернутись за судовим захистом. За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобовязання, суму боргу в розмірі 34 970 гривен, що згідно офіційного курсу Національного Банку України еквівалентно 1300 доларам США, на момент звернення з позовом до суду. (1 долар США -26,90 грн.) На підставі ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем, сума 3 % річних від простроченої суми заборгованості, за договором позики від 25 січня 2014 року, за період з 24 квітня 2014 року по 30 жовтня 2016 року складає 2595,44 грн. (а.с.41-42) Згідно наданого позивачем розрахунку індекс інфляції на суму заборгованості за період за період з 24 квітня 2014 року по 30 жовтня 2016 року складає 32392,71 грн. (а.с.42) Судом перевірено та встановлено, що наданий позивачем розрахунок відповідає порядку нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних, встановленому Постановами Верховного Суду України та Вищого Господарського Суду України та повністю узгоджуються з «Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», викладених в листі Верховного суду України від 03.04.97 р. №62-97р. Водночас, відповідачка [PERSON] не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування виконання нею зобовязань за договором позики, тим самим не оспорює підстав позову. За таких підстав, з відповідачки, як особи відповідальної за невиконання зобовязання за договором позики, підлягає стягненню сума боргу на користь позивача в загальному розмірі 69\~958,15 грн., яка складається: з суми основаного боргу - 34970 грн; суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період 25 квітня 2014 року по 30 жовтня 2016 року в розмірі 32392,71 грн. та 3% річних від простроченої суми, за цей же період в розмірі 2595,44 грн.

Outcome: approved