Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

23 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 04 вересня 2007 року укладено договір без номеру (далі - Договір), згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 21600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, яка в подальшому була змінена, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 31 жовтня 2016 року сума заборгованості складає 23532 грн. 33 коп., де заборгованість за кредитом 3810 грн. 99 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 18124 грн. 56 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), а саме, штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1096 грн. 78 коп.. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. 28 грудня 2016 року Розівським районним судом Запорізької області було ухвалено заочне рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» судом задоволені у повному обсязі. Ухвалою суду від 13 квітня 2017 року вищевказане заочне рішення було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Повноважний представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі довіреності [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказав, що позивач позов підтримує у\~повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві, посилаючись на докази, наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.20, т.2 а.с.104). Відповідач [PERSON] та його повноважний представник [PERSON] письмово повідомили судові про те, що відповідач позов визнає частково, оскільки позивач неправильно здійснив розрахунки в частині нарахування процентів за користування кредитом та безпідставно нарахував штраф, у звязку з чим прохали врахувати подану до суду 12 липня 2017 року заяву про часткове визнання позову із наведеним в ній контрозрахунком заборгованості по процентам за користування кредитом та задовольнити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» частково у сумі 10199 грн. 73 коп., з яких 3810 грн. 99 коп. сума заборгованості за кредитом, 6\~388 грн. 74 коп. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом (т.2 а.с.5-8). Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.т.2 а.с.98-100), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.т.2 а.с.102-104).\~ Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] склалися кредитні правовідносини. При цьому, в матеріалах справи наявний пакет документів, який підтверджує, що сторони, діючи вільно та відповідно стст.6,627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) уклали договір кредиту. Згідно зі стст.207,1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Зміст кредитного договору, укладеного між сторонами, зафіксований в кількох документах, договір підписаний сторонами: від імені банку уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON]. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~ Відповідно до чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до стст.1049,1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 04 вересня 2007 року укладено Договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 21600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.т.1 а.с.7-14,96-129,134-144,200-244, т.2 а.с.20-33,37-95). Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов, які діяли на момент укладення Договору, позичальник [PERSON] дав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, що, в свою чергу, дає право ПАТ КБ «Приватбанк» в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (т.1 а.с.9). Крім того, згідно п.6.5, п.6.6 вищевказаних Умовпозичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту (т.1 а.с.11). При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязався сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (п.8.6) (т.1 а.с.11 зворотна сторона). 04 вересня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача з заявою про видачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому позичальник вказав, що він ознайомлений і згоден з Умовами, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк» та висловив згоду, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком Договір. Того ж дня [PERSON] відкрито картковий рахунок, а також видано платіжну карту та ПІН до неї (т.1 а.с.7). Позичальник [PERSON] користувався коштами, разом з цим, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (т.1 а.с.4-6). Станом на 31 жовтня 2016 року сума заборгованості складає 23532 грн. 33 коп., де заборгованість за кредитом 3810 грн. 99 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 18124 грн. 56 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов, а саме, штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1096 грн. 78 коп.. Зазначена сума заборгованості за Договором відповідачем [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у добровільному порядку на час розгляду цієї справи у суді не сплачена. Що стосується заперечень відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] проти позову та часткового його визнання, то суд прийшов до переконання про їх необґрунтованість, виходячи з наступного. Так, відповідач та його представник зазначають, що позивач неправильно здійснив розрахунки в частині нарахування процентів за користування кредитом, оскільки при таких розрахунках мала б застосовуватись процентна ставка в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості, а не процента ставка в більшому розмірі позивач застосував іншу процентну ставку, що призвело до неправильного розрахунку в цілому (т.2 а.с.5-8). Відповідно до приписів статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до п.1.1.3.2.3. Умов, які діяли з 2010 року, Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, шляхом надання виписки по картковому рахунку, згідно п.1.1.3.1.9. Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови (т.2 а.с.77 зворотна сторона). Як вбачається з письмових пояснень представника позивача та виписки Банку про направлення смс-повідомлень, [PERSON] повідомлявся про зміну процентної ставки 15 січня 2012 року, 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року та не повідомив позивача про свою незгоду із запропонованими змінами процентної ставки, у звязку з чим процентна ставка була змінена, а саме, 01 січня 2013 року збільшена до 30 % на рік на суму залишку заборгованості, 01 вересня 2014 року збільшена до 34,8 % на рік на суму залишку заборгованості, 01 квітня 2015 року збільшена до 43,2 % на рік на суму залишку заборгованості (т.2 а.с.20-33,37-71). За таких обставин, суд вважає, що відповідач [PERSON] прийняв нові Умови, а тому, заперечення відповідача цій частині є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, суд не приймає до уваги контррозрахунок процентів за користування кредитом, здійснений представником відповідача [PERSON], оскільки вказана особа не має спеціальних фахових знань для проведення такого розрахунку. При цьому, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ст.143 ЦПК України). Призначення такої експертизи за приписами ст.145 ЦПК України, не є обовязком суду. Відповідно до ч.4\~ст.10 ЦПК України\~суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав. Разом з тим, відповідно до ч.2\~ст.11 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] отримали письмові заперечення на заяву про часткове визнання позову, в якій ставилися під сумнів контррозрахунки представника відповідача, однак правом звернутися до суду із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи ні відповідач, ні його повноважний представник не скористалися. Отже, судово-бухгалтерська експертиза не проводилася та клопотання про її призначення учасники процесу не заявляли, а тому суд не може прийняти до уваги власні розрахунки представника відповідача у якості належного доказу у звязку з неможливістю їх перевірки, оскільки така перевірка потребує спеціальних знань, якими суд не володіє. З приводу твердження відповідача та його представника стосовно безпідставності та неправомірності нарахування штрафу, то як вже зазначалося вище, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязався сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (п.8.6 Умов). При цьому, позивач вимагає стягнути лише штраф (фіксовану частину і його процентну складову) та не ставить вимогу щодо стягнення з [PERSON] пені, а тому, на переконання суду, позивачем не було порушено положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). Підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України суд також не вбачає. Таким чином, заперечення відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі, не підтверджені належними та допустимими доказами, а, як наслідок, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині нарахування процентів за користування кредитом та штрафу. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 1378 грн. 00 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved