Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

23 квітня 2018 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом Міжрайонного відділу\~державної виконавчої\~служби по\~Холодногірському та\~Новобаварському районах\~м.\~Харкова про\~зобовязання зняти\~арештиз нерухомого майна яке належить йому на праві власності, накладені на підставі постанови № 5815105 від 10.10.2007 року на підставі повідомлення про накладення заборони відчуження об'єктів нерухомого майна 10797, 09.10 2007 Ленінським ВДВС ХМУЮ; № 8585403 від 27.03.2009 року на підставі повідомлення про накладення заборони відчуження об'єктів нерухомого майна 7536,25.03.2009 Ленінським ВДВС ХМУЮ; № 7224467 від 21.05.2008 року на підставі повідомлення про накладення заборони відчуження об'єктів нерухомого майна 15923,20.05.2008 Ленінським ВДВС ХМУЮ; № 7440559 від 24.06.2008 року на підставі повідомлення про накладення заборони відчуження об'єктів нерухомого майна 19704,17.06.2008 Ленінським ВДВС ХМУЮ; № 7652645 від 30.07 2008року на підставі повідомлення про накладення заборони відчуження об'єктів нерухомого майна 21808, 15.07.2008 Ленінським ВДВС ХМУЮ, мотивуюче це тим, що зазначені арешти вже були скасовані ухвалами суду, а виконавче провадження відносно нього завершено, однак державним виконавцем не були виконані зазначені ухвали судів та не скасовані арешти з його майна. Виконавчі провадженні знищенні та не перебувають на виконанні, у звязку з чим неможливо зняти та виконати ухвали суду, а вказані арешти порушують її конституційні права та позбавляють його права вільно розпоряджатись своїм майном. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, однак надіслав до суду письмову заяву, в якій повністю підтримав позов, просили його задовольнити і слухати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В період з 2007 року по 2009 рік на вищевказану квартиру різними судами України були накладені арешти. Через незначний час всі арешти цими ж судами були скасовані, що підтверджується рішеннями судів та постановами Ленінського ВДВС Харківського МУЮ про скасування арештів та закінчення виконавчих проваджень. У грудні 2017 року [PERSON] стало відомо, що його квартира знаходиться під арештом на підставі цілого ряду обтяжень. Позивач [PERSON] звернувся до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова з заявою про зняття арештів з квартири, посилаючись на судові рішення та постанови старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Харківського МУЮ про скасування заходів забезпечення позовів: Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 10 червня 2008 року та постанови № 7-641/08 про відкриття виконавчого провадження від 19.06.08 року та скасування арешту, що був накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 305/5 від 20.05.08 року, вих.№15923- 15927 від 20.05.08 року за ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.08 року по справі № 2з-13, яка так і не була направлена старшим державним виконавцем П.С. Чепурним реєстратору для виконання. 23.06.2008 року виконавче провадження по примусовому виконанню ухвали Шевченківського районного суду м. Львова та скасування арешту було закінчено, але не виконано. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2008 року та постанови Ленінського відділу ДВС Харківського МУЮ №7-642/08 про відкриття виконавчого провадження від 19.06.2008 року та скасування арешту, що був накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 7-760/07 від 09.10.2007 року, вих.№10797-10800 від 09.10.07 року, яка не виконана. Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 28 грудня 2007 року та постанови Ленінського відділу ДВС Харківського МУЮ №7- 502/08 про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2008 року та скасування арешту, що був накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06.02.06 року, яка не виконана реєстратором. Постанову Ленінського ВДВС Харківського МУЮ № 7-507/07 від 12.06.2007 року про скасування заходів забезпечення позову по справі [PERSON]. Статтею 18 ЦПК України\~встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод»\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України\~наголошує\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтями\~316-320, 321, 328 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статями 386-393 ЦК України\~передбачено\~держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено,\~що у\~разі прийняття\~судом рішення\~про зняття\~арешту з\~майна арешт\~з майна\~знімається за\~постановою державного\~виконавця не\~пізніше наступного\~дня,\~коли йому\~стало відомо\~про такі\~обставини. Начальником Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області [PERSON] на даний момент не можливо встановити причини невиконання рішень судів про скасування арештів на квартиру 35, що знаходиться на вул. Слов'янській, 10 у м. Харкові у зв'язку з тим, що відповідно до п.9.9 наказу «про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк зберігання завершених виконавчих проваджень закінчився і вони знищені. Враховуючи вищевикладене, оскільки, щодо вищевказаних арештів вже були винесені рішення судів про їх скасування, що належить позивачу на праві спільної сумісної власності, зазначені записи про обтяження порушують права позивача як власника нерухомого майна та створюють перешкоди у розпорядженні вказаним майном, які належить йому на праві приватної власності, суд вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved