Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

23 квітня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 22 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис за № 95. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю, позивачем по справі та знаходиться на повному її утриманні. У своїй позовній заяві позивач вказує, що між нею та відповідачем шлюбні відносини припинились з 13 квітня 2019 року, після чого сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Фактично їх шлюб існує тільки формально. Матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку відповідач не надає. Спору, відносно належності спільного майна та місця проживання дитини між позивачем та відповідачем не виникло. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач, згідно позовної заяви просила про розгляд справи за її відсутності, у якій вона також наполягала на розірванні шлюбу та стягненні з відповідача аліментів. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій визнав позовні вимоги частково, клопотав про розгляд справи за його відсутності. При даних обставинах, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами в підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Так судом встановлено, що сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 22.08.2015 року, місцем державної реєстрації шлюбу є Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 95 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження від 01.03.2016 року, серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 10). Згідно позовної заяви та копії паспорту позивача серії [NUMBER] виданого 02.10.2015 року Великоновосілківським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Велика Новосілка Донецької області, проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до позовної заяви та не заперечене відповідачем разом з позивачем мешкає її малолітня донька [PERSON] , [INFO] . За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] мешкає окремо від дитини та дружини, участі у вихованні доньки не бере та матеріальної допомоги не надає, окреме його проживання підтверджується заявою, адресованою відповідачем суду, в якій він зазначив, що позов визнає. У відповідності ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Згідно ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З квітня 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо. Спільна дитина проживає з матір`ю, позивачем по справі та надалі буде проживати з нею. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення у даній справі. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від матеріальної допомоги дитині, в зв`язку з чим така допомога підлягає до стягнення в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ч. 1 ст.\~183\~СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд вважає доводи позивача такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього дочки [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, з моменту звернення позивачки до суду, тобто з 23.04.2019 року. Суд також стягує з відповідача судовий збір за заявлену вимогу про стягнення аліментів, на користь держави. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак позивач у своїй позовній заяві не ставить питання про стягнення з відповідача на її користь сплачених судових витрат за вимогу про розірвання шлюбу, а тому суд це питання не розглядає. На підставі викладеного,

Outcome: approved