Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

22.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 12.10.1996 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох дітей, які на даний час є повнолітніми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою. Позивач зазначає, що спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Відповідач влаштовує постійні скандали, постійно пред'являє необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, у позивача погіршилося самопочуття, він перебуває в стані постійного стресу. Фактичні шлюбі відносини припинені з грудня 2015 року. Втрачені всі фізичні і духовні зв'язки між сторонами. Позивач вважає неможливим збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. Позивач зазначає, що спору про поділ майна сторони не мають. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, на примирення не згоден, просить шлюб розірвати. Позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідач не повідомила суд про причини неявки. Відповідач не подавала до суду ні заяву про відкладення розгляду справи, ні заперечень проти позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 12.10.1996 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Зарічного райвиконкому м. Суми, актовий запис № 203, що підтверджується наданою копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 8). Сторони мають двох дітей, які на даний час є повнолітніми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9, 10). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов'язок збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу і не згоден на примирення. а відповідач не з'явилася до суду і не надала будь-яких пояснень по суті позову, що свідчить про її байдуже ставлення до шлюбу, то суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем, згідно його заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved