Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

24.06.2019 року позивач АТ «Ощадбанк» в особі філії- Донецьке обласне управління Акціонерне Товариство «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № 429684606 від 22.02.2018 року [PERSON] був наданий кредит у розмірі 14000,00грн. зі сплатою 36,00 % річних за користування кредитом, строком на 60 місяців. Внаслідок порушення умов договору станом на 03.06.2019 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 16276,30 грн., з яких: 11344,20грн.- заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 4314,44грн.- заборгованість занарахованими процентами; 176,00грн.- заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 286,32грн.- інфляційне збільшення заборгованості, 155,34грн.- три проценти річних від суми заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 16276,30 грн. та понесений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу слухати без участі представника (а.с.4). Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив (а.с.28-31). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, не повідомив причини своєї неявки в судове засідання, не надав відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 429684606 від 22.02.2018 року [PERSON] був наданий кредит у розмірі 14000,00грн. зі сплатою 36,00 % річних за користування кредитом, строком на 60 місяців. (а.с.9-10). В порушення умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, а тому виникла заборгованість за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 03.06.2019 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 16276,30 грн., з яких: 11344,20грн.- заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 4314,44грн.- заборгованість занарахованими процентами; 176,00грн.- заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 286,32грн.- інфляційне збільшення заборгованості, 155,34грн.- три проценти річних від суми заборгованості (а.с.11-18). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 536 ЦК України передбачено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань від 17.12.2013 року №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову АТ «Ощадбанк». Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором та в добровільному порядку не сплачує заборгованість, суд вважає, що з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором у розмірі 16276,30 грн., з яких: 11344,20грн.- заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 4314,44грн.- заборгованість занарахованими процентами; 176,00грн.- заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 286,32грн.- інфляційне збільшення заборгованості, 155,34грн.- три проценти річних від суми заборгованості. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved