Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

22.01.2015 позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення кожним з дітей повнолітнього віку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свій позов позивач мотивує тим, що вона з 03.11.2007 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач 05.09.2014 залишив сім'ю. і з того часу не займається вихованням і утриманням дітей, хоча є працездатним, матеріально забезпеченим, фізично здоровим, не маючим інших утриманців, а тому може сплачувати аліменти, у зв'язку з чим і пред'явлено до суду даний позов. Позивач в судове засідання з'явилась, свій позов підтримала повністю і дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судове засідання не з»явився, але направив заяву, в якій позов визнав, не заперечує проти задоволення і просить суд слухати справу у його відсутність. Суд, вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті і приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей належить до конституційних обов'язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2007, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], а/з №188 , виданого відділом РАЦСу Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області 03.11.2007 (а.с.3). Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], а/з № 25, виданого Стеблівською селищною радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 03.11.2008 (а.с.4), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], а/з № 26, виданого виконкомом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 29.10.2013 (а.с.5), які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, матеріально забезпеченим, але утриманням дітей не займається та відмовляється в добровільному порядку утримувати, цим самим не виконує батьківських обов'язків по утриманню дітей. Інших дітей, окрім [PERSON], [INFO] та [PERSON], а також інших утриманців, відповідач не має, бо протилежних даних суду ним не надано. Відповідно до приписів ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України та роз'яснень, даних у пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, на підставі наданих суду доказів, які є належними і допустимими , пояснення позивача, з урахуванням вимог Конвенції ООН про права дитини, суд вважає, що з урахуванням того, що обоє батьків повинні забезпечувати дітей, з урахуванням матеріального стану сторін, стану здоров'я обох батьків, які є фізично здорові, працездатні, діючи в інтересах дітей та вирішуючи спір в межах розумності та справедливості, суд вважає, що позов щодо стягнення з відповідача аліментів у дробовій сумі підлягає задоволенню та стягненню в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку на обох дітей, до їх повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць та стягує такі з часу звернення позивачки до суду, тобто з 22.01.2015. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує судовий збір, який становить 243 грн.60 коп. При розгляді справи про стягнення аліментів суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснює сторонам про відповідальність за прострочення сплати присуджених аліментів.

Outcome: approved