Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

23.04.2018 року, Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення суми витрат за недобросовісного набувача частки спільного майна в сумі 2387, 88 гривень, та судових витрат в сумі 704,80 гривень. 24.09.2018 відповідач отримав копію позову. 19.03.2019 року, позивач уточнив свої вимоги і наполягав стягнути з відповідача понесені ним витрати за недобросовісного набувача частки спільного майна в сумі 2722,82 гривень, та судових витрат в сумі 704,80 гривень. 23.05.2019 року позивач уточнив свої вимоги і наполягав стягнути з відповідача понесені ним витрати за недобросовісного набувача частки спільного майна в сумі 3267,00 гривен, та судових витрат в сумі 704,80 гривень. 16.09.2019 року позивач уточнив свої вимоги і наполягав стягнути з відповідача понесені ним витрати за недобросовісного набувача частки спільного майна в сумі 7042,95 гривен, та судових витрат в сумі 704,80 гривень. 19.11.2019 року позивач знову звернувся до суду з уточненими по суті позовними вимогами. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що листом КП «ХТМ» №194 від 14.06.2016р. підтверджено, що мешканцями 2-го під`їзду по [ADDRESS] було прийнято рішення про встановлення лічильника теплової енергії на під`їзді у співвідношенні 77% -за. Відповідальним за проетні, узгоджувальні та монтажні роботи загальними зборами 15.08.2010р. було обрано позивача. Згідно з документами, доданими до справи, розрахункова вартість робіт становила 17053,21гривен, і складалась з фінансової участі кожної квартири 2-го під`їзду в залежності від площі опалення. Згідно з документами, доданими до справи, на встановлення лічильника тепла було зібрано 10300,00грн, решту коштів, в сумі 6753,21грн. позивач ,як відповідальний за цю справу, згідно доручення загальних зборів, в різні часи сплатив зі своїх коштів, сподіваючись повернути їх після вводу лічильника тепла в експлуатацію за рахунок мешканців, які не сплатили своєчасно, оскільки загальними зборами було вирішено, що кожна квартира повинна прийняти участь в придбанні та вводі в експлуатацію лічильника тепла в межах її дольової участі. Дольова участь 2-кімнатної квартири [NUMBER] загальною площею 62,9 кв.м. на проведення чергової державної перевірки становила 41,00 гривень. Крім того не сплатила 447, 47 гривни на придбання та ввід в експлуатацію лічильника тепла 2-го під`їзду. Відповідачу було надіслано досудове попередження про сплату її частки коштів на встановлення лічильника тепла на пільгових умовах, але Відповідач не скористалась цією нагодою і продовжує користуватися послугами лічильника тепла без достатніх правових підстав, адже відокремити від лічильника тепла на під`їзді в багатоповерхових будинках радянських часів мешканців, не згодних з цим, неможливо. В зв`язку з цим позивач просить стягнути на його користь з відповідачки 41,00 гривень - основної заборгованості, 4593,76 гривень- частки коштів від ефективності лічильника тепла на другому під`їзді по квартирі [NUMBER] за вказаною адресою, 68,47 гривень- три відсотки річних від основної заборгованості, 407,49 гривна - інфляційні витрати від основної заборгованості, 1479,55 гривень- інфляційні втрати від частки збереження грошей, 382,13 гривень - три відсотки річних від частки збережених грошей, 20,00 гривень - банківський збір, 16,90 гривень - сплата поштового повідомлення від 15 березня 2019 року про надання відповідачеві копії уточненої позовної заяви, 16,75 гривень сплати поштового повідомлення від 21 травня 2019 року за направлення відповідачеві уточненої позовної заяви, 16,90 гривень - сплата поштового повідомлення від 12 вересня 2019 року про надання відповідачеві копії уточненої позовної завчи та судові витрати у сумі 704 гривни 80 копійок. В судове засідання позивач не з`явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, де просив суд розглядати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце, час та дату судового засідання повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву суду не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів. Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні докази як окремо, так в їх сукупності та взаємозв`язку суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що листом КП «ХТМ» №194 від 14.06.2016р. підтверджено те, що мешканцями 2-го під`їзду по [ADDRESS] було прийнято рішення про встановлення лічильника теплової енергії на під`їзді у співвідношенні 77% -за, 23% -у роздумах (протокол загальних зборів мешканців). Зроблено попередній кошторис на виконання цих робіт 15.4 тис гривен. (4 000гривен - проект, 4000грн - роботи, 1000 грн - допоміжні матеріалі, 6400грн - вартість лічильника). Відповідальним за проетні, узгоджувальні та монтажні роботи загальними зборами 15.08.2010р. було обрано позивача. Згідно з документами, доданими до справи, розрахункова вартість робіт становила 15500,00грн. і складалась від фінансової участі кожної квартири 2-го під`їзду в залежності від площі опалення, згідно з даними КП «ХТМ», а саме 1-кімнатна квартира-200,00грн., 2-кімнатна квартира-300,00грн.,3-кімнатна квартира-400,00грн., але фактична вартість, відповідно до акту виконаних робіт, склала 17053,21грн. Згідно з документами, доданими до справи, на встановлення лічильника тепла було зібрано 10300,00грн, решту коштів, в сумі 6753,21грн. позивач, як відповідальний за цю справу, згідно з дорученням загальних зборів, в різні часи сплатив зі своїх коштів, сподіваючись повернути їх після вводу лічильника тепла в експлуатацію за рахунок мешканців, які не сплатили своєчасно, оскільки загальними зборами було вирішено, що кожна квартира повинна прийняти участь в придбанні та вводі в експлуатацію лічильника тепла в межах її дольової участі. Дольова участь 2-кімнатної квартири [NUMBER] становила 447, 47 гривень. На підставі листа КП «ХТМ» №К-153/07 від 05.07.2016 року встановлено, що лічильник тепла в під*їзді №2 зазначеного житлового будинку встановлений та прийнятий в експлуатацію 03.12.2010 року а також перебуває на балансі усіх мешканців під*їзду. З цього факту та факту несплати суми дольової участі суд робить висновок про те, що відповідач фактично користується спільною власностю машканців під*їзду (лічильником тепла) без достатніх правових підстав. Відповідно до ст.1214 ЦК України, Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Відповідно до розрахунку економічної ефективності за висновками експлуатації лічільника тепла за послуги теплопостачання в житловому будинку по [ADDRESS] при існуванні лічильника тепла на під*їзді №2 і без нього на інших під*їздах, економія грошових коштів по квартирі [NUMBER] склала - 4593,76 гривень. Відповідно до разрахунку наданому позивачем, його доля в усій сумі грошових коштів витрачених на придбання та встановлення лічильника тепла становить - 42,22%, а в грошовому виразі (від 2441, 57 грн.) - 1030, 95 грн. Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.1160 ЦК України, особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Стаття 526 ЦК України зазначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інши вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З аналізу вказаних правових норм, та фактичних обставин справи суд робить висновок про існування основного боргу в розмірі 41,00 гривень. Та 4593,76 частки коштів від ефективності лічильника тепла по квартирі № [NUMBER] за вказаною адресою. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ст.625 ЦК України). Відповідно до разрахунку наданому позивачем, інфляційні витрати також підлягають стягненню. Суд не має підстав не довіряти вказаним розрахункам, відповідач протилежного не довела, тому стягує зазначені суми грошових коштів. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До яких суд відносить витрати на поштове повідомлення, банківській збір та судовий збір в розмірі 704,80 гривень. Отже, враховуючи достатність і переконливість наявних доказів, на підставі принципів змагальності та диспозитивності, суд прийшов до висновку про порушення цивільних прав позивача з боку відповідача та необхідності їх захисту шляхом задоволення позову. Поведінку відповідача суд вважає способом захисту з метою уникнути цивільної відповідальності. На підставі викладеного,

Outcome: approved