Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

23 грудня 2015 року [PERSON]Є звернувся до суду з позовом до [PERSON]М про відшкодування спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди, яка була заподіяна йому з вини [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16 вересня 2015 року о 18 годині по вулиці Димитрова у місті Словянську, коли [PERSON], керуючи у стані алкогольного спяніння велосипедом марки «Україна», порушив Правила дорожнього руху України та скоїв зіткнення з його автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого його автомобілю були спричинені механічні пошкодження, а йому, як власнику автомобіля, завдана матеріальна шкода у вигляді фактично понесених ним витрат на ремонт автомобіля у загальній сумі 10552 гривень, та крім матеріальних збитків йому спричинена моральна шкода у розмірі 5000 гривень. Просив стягнути вказані суми матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] на його користь та стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 974,40 гривень та витрати на оплату правової допомоги адвоката в сумі 2000 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі. ( а.с. 37 ) Представник позивача [PERSON]- адвокат [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 21 грудня 2015 року та ордеру серія ДН № 0004364 від 21 грудня 2015 року ( а.с. 29-30 ), в судовому засіданні на обґрунтування заявлених позовних вимог пояснив, що відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню і є обовязковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, з питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою слідчого про закриття кримінального провадження ввід 26 вересня 2015 року та постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2015 року були встановлені обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16 вересня 2015 року о 18 годині, коли [PERSON], знаходячись в стані алкогольного спяніння та керуючи велосипедом марки «Україна» по вулиці Димитрова у місті Словянську навпроти будинку №51, у порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, при зміні напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого автомобілю були спричинені механічні пошкодження, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу № 214 від 22 вересня 2015 року. Вина [PERSON] у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою суду від 26 жовтня 2015 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу, який відповідачем сплачено. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 22 вересня 2015 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля, складала 5569,30 гривень. За послуги складання цього дослідження позивач сплатив 300 гривень. У звязку з тим, що позивач на день проведення вищевказаного дослідження не мав можливості відремонтувати свій автомобіль, він його почав ремонтувати коли назбирав грошові кошти на необхідні автозапчастини та на ремонт. В грудні 2015 року на станції технічного обслуговування «Реставратор 2» у місті Словянську по вулиці Соврємєнна, 19-А, позивач за власні кошти відремонтував свій автомобіль і ним були куплені автомобільні запасні частини на загальну суму 4552 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою № 17 від 02 грудня 2015 року та товарним чеком № 09.12.15/1 від 09 грудня 2015 року. За проведений ремонт автомобіля ним було сплачено 5700 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт № 17 від 02 грудня 2015 року та фіскальним чеком від 09 грудня 2015 року. Загальна сума матеріальної шкоди позивача становить 10552 гривні, куди входить і 300 гривень, що він сплатив за послуги складання акту товарознавчого дослідження. Крім того, позивачу винними діями відповідача було спричинено і моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 гривень, так як позивач є інвалідом 3 групи, переніс нервовий стрес, його переживання посилились тим, що відповідач відмовився допомогти матеріально у відновленні його автомобілю, та він вимушений був на ремонт автомобіля займати гроші у знайомих та родичів, що підірвало його авторитет. Позивач витрачав свій власний час на відвідування поліції, адвоката, експертів, що приносило йому додаткові незручності. У звязку з даними обставинами у позивача загострились сердечні болі, порушився сон, зявились головні болі, відчуття хвилювання, стан депресії, роздратування та запальності, хоча раніше в нього такого не спостерігалося. Вищезазначені обставини порушили звичайний ритм життя позивача, значно знизився рівень його особистої працездатності, та у сукупності це спричинило йому моральну шкоду, яку у розмірі 5000 гривень просить стягнути з відповідача на користь позивача. Позивачем були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, які по квитанції він сплатив адвокату. Крім участі адвоката в судовому засіданні по вказаній справі, в цю суму входить також і оплата наданих позивачу юридичних консультацій на суму 500 гривень, складання позову, що зайняло 2 години роботи адвоката, що в сумі 1000 гривень, а також відвідування відділення поліції з метою отримання копій документів та інших установ, що за домовленістю оплачено в сумі 60-100 гривень. Тому просить відшкодувати позивачу вказану суму 2000 гривень, як понесені ним витрати на правову допомогу. Також, при зверненні позивача до суду з вказаним позовом ним було сплачено судовий збір у сумі 974,40 гривень, з яких 487,20 гривень за подання до суду вимог матеріального характеру, та 487,20 гривень за вимоги відшкодування моральної шкоди. Просив також стягнути ці судові витрати з відповідача на користь позивача. Відповідач [PERSON] позов не визнав і в судовому засіданні пояснив, що він не заперечує того факту, що 16 вересня 2015 року коли він їхав на велосипеді, то зіткнувся з автомобілем під керуванням [PERSON] та його автомобіль був пошкоджений. Також не заперечує, що він керував велосипедом у стані спяніння, але офіційного медичного висновку про ступінь його алкогольного спяніння немає. Позивач не надав медичного висновку, що він керував автомобілем у тверезому стані, тому можна припустити, що і позивач був у стані алкогольного спяніння під час дорожньо-транспортної пригоди. Позивач є інвалідом 3 групи з 05 листопада 2011 року, тому невідомо, чи його інвалідність не перешкоджала керувати автомобілем. В матеріалах справи відсутні відомості чи порушив позивач [PERSON] Правила дорожнього руху, оскільки не [PERSON], а саме він був потерпілим у кримінальному провадженні, так як він отримав легкі тілесні ушкодження і перебував на лікуванні. В нього є всі підстави вважати, що позивач порушив Правила дорожнього руху,так як не дотримувався безпечної дистанції, інакше він зміг би уникнути наїзд на велосипед, застосувавши екстрене гальмування. Постанову слідчого про закриття кримінального провадження за даною дорожньо-транспортною пригодою та постанову судді про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, він не оскаржував, штраф сплатив. Щодо пошкодження автомобіля позивача, то вважає неправильним, що його огляд та експертна оцінка була проведена через 6 днів після дорожньо-транспортної пригоди. За ці дні позивач експлуатував свій автомобіль і міг його де завгодно пошкодити. Крім того, заявляє, що на цьому ж автомобілі марки «Daewoo Lanos» позивач приїздив до нього у лікарню, тобто автомобіль не був в ремонті і позивач міг на ньому продовжувати їздити. Він не міг спричини такі пошкодження автомобілю, як зазначено позивачем. Після зіткнення він вдарився головою, в його велосипеді було пошкоджено заднє колесо, а в автомобілі дзеркало заднього виду справа було відбито, коли він вдарився об нього і впав. Вважає, що матеріальна шкода на суму 10552 гривні позивачем не доведена і він не згоден взагалі йому відшкодовувати будь-яку суму. При оцінці моральної шкоди, позивач заявляє, що був вимушений займати гроші на ремонт автомобіля у знайомих та родичів, але відсутні документи - розписки, чеки про здійснений зайом грошових коштів. Також ніякими медичними документами не підтверджено погіршення стану здоровя позивача у звязку з даною дорожньо-транспортною пригодою, немає ніяких відомостей, що [PERSON] звертався за медичною допомогою у медичні установи. Тому, вважає, що ніякої моральної шкоди позивачу спричинено не було. За таких умов, просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог у повному обсязі, у тому числі і щодо судових витрат також відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується дослідженими в суді матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050510002397 від 17 вересня 2015 року за фактом зіткнення 16 вересня 2015 року автомобіля марки ЗАЗ -«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] і велосипеда марки «Україна» під керуванням [PERSON], а також дослідженими в суді матеріалами справи № 243/10017/15-п, провадження № 3/243/1510/2015, про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, 16 вересня 2015 року о 18 годині [PERSON] керував велосипедом «Україна» по вулиці Димитрова в місті Словянську, навпроти будинку № 51, та при зміні напрямку руху ліворуч, у порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеду [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови слідчого СВ Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 26 вересня 2015 року вказане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050510002397 від 17 вересня 2015 року за фактом зіткнення 16 вересня 2015 року автомобіля марки ЗАЗ -«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] і велосипеда марки «Україна» під керуванням [PERSON], було закрито на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Враховуючи, що в діях водія [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, що виразились в порушенні Правил дорожнього руху України і що викликали настання даної дорожньо-транспортної пригоди, які перебувають у причинному звязку з ДТП, копія цієї постанови була направлена начальнику ВДАІ для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. ( а.с. 15-16 ) Згідно постанови судді Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2015 року [PERSON] було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 340 гривень на користь держави. При чому, [PERSON] при розгляді судом вказаної справи повністю визнав провину у вчиненому правопорушенні ( а.с. 14 ) З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] було добровільно сплачено адміністративний штраф та судовий збір. Судом встановлено, що ані постанова слідчого про закриття кримінального провадження, ані постанова судді про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, не оскаржувалась у встановленому законом порядку і на теперішній час ці процесуальні документи не скасовані. Відповідно до частини 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, суд виходить із встановлених постановою суду про адміністративне правопорушення та постановою слідчого про закриття кримінального правопорушення, обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16 вересня 2015 року при зіткненні ( взаємодії ) двох транспортних засобів, а також встановлення вини саме відповідача [PERSON], який керував велосипедом «Україна», у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася із-за порушення ним п.10.1 Правил дорожнього руху України, та внаслідок чого були пошкоджені транспортні засоби, у тому числі і автомобіль позивача. Твердження та припущення відповідача [PERSON], що під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю «Daewoo Lanos» [PERSON] міг знаходитися в стані спяніння, та що він також міг порушити Правила дорожнього руху України, так як на його думку, він не дотримався безпечної дистанції руху та міг уникнути зіткнення шляхом гальмування, а також, що інвалідність позивача могла перешкоджати йому керувати транспортним засобом, нічим не підтверджуються, спростовуються наведеними вище документами, та не приймаються судом, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є дружиною відповідача [PERSON], показала, що після вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] визнавав, що керував велосипедом марки «Україна» в стані алкогольного спяніння, але його в наркологію не возили і це не встановили. Чоловік казав, що він обїзджав люк на дорозі і його із заду збив автомобіль «Daewoo Lanos» під керуванням [PERSON] Коли [PERSON] тиждень знаходився в лікарні, позивач приїздив до нього, провідував і , навіть, пропонував гроші на лікування, тобто [PERSON] відчував себе винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Чому у подальшому визнано вину [PERSON], їй невідомо, він не оскаржував постанову судді про притягнення його до адміністративної відповідальності, бо не чекав на такі наслідки,як предявлення позову про відшкодування шкоди. Суд оцінює показання цього свідка у сукупності із наведеними вище доказами, та її показання, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, очевидцєм якої вона не була, як і її показання щодо вини у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, не можуть бути прийняті судом, бо є неналежними і недопустимими доказами, з огляду на те, що ці обставини доведені постановою судді про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та матеріалами кримінального провадження, закритого постановою слідчого. Дії [PERSON]Є, який після дорожньо-транспортної пригоди відвідував у лікарні [PERSON], не спростовують встановлення вини [PERSON] у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання…. У розумінні поняття транспортний засіб за Правилами дорожнього руху України, транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і ( або ) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Правилами дорожнього руху України зазначено, що велосипед - це транспортний засіб. Таким чином, у даній дорожньо-транспортній пригоді [PERSON], як володілець велосипеда «Україна», яким він керував, несе відповідальність як володілець джерела підвищеної небезпеки. Частиною другою ст..1187 ЦК України, передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдача шкоди ( частина друга статті 1166 ЦК України ) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду ( у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе , що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( частина пята статті 1187, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України ). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. За правилами статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, визначальним у вирішення даного спору є встановлення вини відповідача [PERSON] у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб належний позивачу [PERSON] Тобто, вина відповідача визнана постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, дії його були неправомірними, так як він порушив Правила дорожнього руху та між його діями і спричиненням шкоди майну позивача наявний безпосередній причинний звязок. Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час огляду дорожньо-транспортної пригоди (протокол від 16 вересня 2015 року ), були оглянуті і транспортні засоби - автомобіль ЗАЗ-«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] та велосипед «Україна». Згідно протоколу огляду транспорту від 16 вересня 2015 року при огляді автомобіля -«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], були виявлені пошкодження: деформація переднього правого крила, пошкодження лако-фарбного покриття переднього бампера, відбито праве дзеркало заднього виду. Згідно протоколу огляду велосипеда «Україна» від 16 вересня 2015 року були виявлені пошкодження: деформація заднього колеса, заднього щитка, переднього щитка колеса. Як вбачається з акту № 214 огляду транспортного засобу від 22 вересня 2015 року судовим експертом автотоварознавцем, за місцем огляду: місто Словянськ, вулиця Димитрова, 156, при огляді автомобіля ЗАЗ-«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], на кузові було виявлено пошкодження деталей: бампера переднього (деформація), крила переднього правого (деформація), двері передньої правої (деформація), дзеркало бокове праве ( розбитий корпус, відірвано кріплення ), боковина права над передніми дверима ( деформація з наявністю ребра та сколом лако-фарбного покриття), щиток сонцезахисний передньої правої двері ( тріснутий). ( а.с. 8-11 ) Тобто, всі виявлені пошкодження на автомобілі позивача узгоджуються з обставинами дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи місце зіткнення автомобіля з велосипедом, та контактування як транспортних засобів, так і з самим водієм велосипеду відповідачем [PERSON] Зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 16 вересня 2015 року та в акті № 214 огляду транспортного засобу від 22 вересня 2015 року механічні пошкодження автомобіля ЗАЗ-«Daewoo Lanos», також узгоджуються між собою. Тому доводи відповідача, що при вказаній дорожньо-транспортній пригоді він не міг спричинити автомобілю ЗАЗ-«Daewoo Lanos» саме такі механічні пошкодження і що з моменту ДТП 16 вересня 2015 року та огляду транспортного засобу 22 вересня 2015 року ( через 6 днів ) позивач, користуючись цим автомобілем, міг спричинити ці пошкодження за інших обставин, не є слушними. Згідно ст. 1192 ЦПК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( повернути річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За приписами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ). Як встановлено в судовому засіданні, позивачем заявлені вимоги саме на відшкодування фактично понесених ним збитків на відновлення його пошкодженого автомобіля ЗАЗ-«Daewoo Lanos», ремонт якого був проведений ним за власні кошти в грудні 2015 року на станції технічного обслуговування «Реставратор 2», розташованої за адресою: місто Словянськ, Донецької області, вулиця Соврємєнна, буд. №19-А. ( а.с. 21-24 ) Так, згідно рахунку-фактура № 17 від 02 грудня 2015 року та товарного чеку № 09.12.15/1 від 09 грудня 2015 року для ремонту вищезазначеного автомобіля замовником [PERSON] були придбані запчастини та матеріали: бампер передній, дзеркало переднє праве, накладка дверей, фарба, малярні матеріали, крепіжні матеріали, всього на загальну суму 4552 гривень ( а.с. 17-18 ) Згідно акту виконаних робіт № 017 від 02 грудня 2015 року на станції технічного обслуговування ПП «Реставратор 2» було відремонтовано автомобіль марки ЗАЗ-«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], виконані ремонтні роботи, найменування яких узгоджуються з тими механічними пошкодженнями, які були виявлені під час огляду транспортного засобу на місці події 16 вересня 2015 року та під час огляду транспортного засобу експертом 22 вересня 2015 року. Загальна вартість виконаних робіт по відновленню автомобіля становить 5700 гривень ( а.с. 19 ) Відповідно до вказаного акту виконаних робіт та копії фіскального чеку 09 грудня 2015 року замовником позивачем [PERSON] було сплачено до каси СТО ПП «Реставратор 2» за ремонт автомобіля зазначена сума 5700 гривень. ( а.с. 20 ) Отже, реальні збитки, понесені позивачем на відновлення пошкодженого автомобіля марки ЗАЗ-«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], власником якого він являється згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6 ), дорівнюють 10252 гривні ( 4552 грн. + 5700 грн. = 10252 грн. ) Таким чином, вказана сума матеріальної шкоди 10252 гривень підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , а не 10552 гривень, як заявлено у позові. Щодо заявлених вимог позивачем [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із заявлених вимог і їх обґрунтування позивачем, який зазначає, що йому завдано моральну шкоду внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу ( ст. 23 ч.2 п.3 ЦК України ). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, пункт 3 у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позивач зазнав душевні страждання у звязку з пошкодженням його майна автомобілю ЗАЗ-«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], у цій частині моральна шкода підлягає відшкодуванню винною особою відповідачем [PERSON], що передбачено частиною 1 статті 1167 ЦК України. Так, судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мала місце 16 вересня 2015 року, автомобіль позивача ЗАЗ-«Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень, а саме відповідно до протоколу огляду транспортного засобу: деформація переднього правого крила, пошкодження лако-фарбового покриття переднього бампера, відбито праве дзеркало заднього виду. За результатами експертного дослідження, ринкова вартість автомобілю позивача без урахування аварійних пошкоджень становить 95220 гривень, а вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 5569,30 гривень, тобто приблизно 6 %. ( а.с. 12-13 ) Таке механічне пошкодження автомобілю викликало у позивача душевні страждання, він міг експлуатувати транспортний засіб при такому пошкодженні, але наявність деформації правого переднього крила та двері, відсутність правого дзеркала заднього вид та пошкодження бамперу, подряпин і інших пошкоджень на автомобілі, викликали у позивача певні незручності, зокрема, розуміння того, що автомобіль потребує ремонту із заміною запасних частин та малярних робіт, на що потрібні кошти та певний час, внаслідок чого змінилися і плани позивача, і затрата додаткових зусиль, як для організації ремонту автомобіля, так і для підтримання звичайного способу життя. Між тим, суд не приймає до уваги твердження позивача, що із-за пошкодженого його автомобілю внаслідок зазначеної ДТП, в нього погіршився стан здоровя, загострилися сердечні болі, порушився сон, зявились головні болі, безсоння, відчуття хвилювання, стан депресії, роздратування та запальність, так як позивачем на підтвердження таких загострень у стані його здоровя не надано жодних доказів. Належних і допустимих доказів того, що позивач після ДТП звертався до лікарів з приводу головного болю, безсоння, роздратованості, депресії або будь-якого іншого погіршення стану його здоровя, ним суду не надано. Таким чином, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача із-за ушкодження його майна - автомобіля ЗАЗ-«Daewoo Lanos», та вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне визначити грошову суму відшкодування завданої моральної шкоди позивачу за цими підставами (ст. 23 ч.2 пункт 3 ЦК України ) у розмірі 1000 гривень, а не 5000 гривень, як заявлено позивачем, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статей 79,84 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, повязаних з розглядом судової справи, зокрема, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Враховуючи вимоги Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, відповідно до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною…., не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину, та беручи до уваги, що згідно довідки участь адвоката [PERSON] у судових засіданнях по цій справі , загалом тривала 1 годину 30 хвилин, що при оплаті 551,20 гривень за 1 годину, становить 826,80 гривень, надання консультацій, отримання копій документів, що за домовленістю зайняло 1 годину і оплачено 500 гривень, складання позову зайняло 2 години роботи адвоката, що у грошовому еквіваленті дорівнює 1000 гривень ( за домовленістю сторін ). Відповідно до розяснень, викладених у пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі ( наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів ). Згідно квитанції № 49 від 21 грудня 2015 року позивачем за послуги адвокату було сплачено 2000 гривень. Саме на такій сумі відшкодування судових витрат на правову допомогу наполягає позивач [PERSON] З огляду на викладене, суд приходить до висновку , що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем понесених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 2000 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, при зверненні позивача до суду з вказаним позовом, ним було сплачено судовий збір у розмірі 974 гривні 40 копійок, з яких 487,20 гривень за подання позову майнового характеру та 487,20 гривень за подання позову немайнового характеру, що підтверджується квитанціями ( а.с. 1-2 ) Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] як в частині матеріальної шкоди та і в частині заявлених ним вимог про відшкодування моральної шкоди, задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору розміром 500 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 11,15,16,22,23,1167,1187,1188,1192 ЦК України,

Outcome: partial