overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

23 липня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON]. та просить стягнути з нього аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що дитина перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки, відповідач в добровільному порядку коштів на її утримання не надає, обовязків по її вихованню не виконує, тому позивачка вимушена звертатися до суду з даним позовом. Сторони по справі надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, що підтверджується його заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 травня 2013 року, внаслідок чого 16 травня 2014 року народилася дочка [PERSON], батьком якої згідно свідоцтва про народження записано відповідача. На день звернення до суду сторони припинили спільне проживання, дитина знаходиться на утриманні матері. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд враховує, що відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік з 1 січня 2014 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складає 1032 грн., від 6 до 18 років складає 1286 грн. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує всі обставини передбачені ст. 182 СК України, а саме, що дитина має нормальний стан здоровя, являється матеріально незабезпеченою, а відповідач являючись батьком дитини, маючи задовільний стан здоровя, і будучи працездатним, оскільки іншого не доведено в судовому засіданні, має можливість працювати, та сплачувати аліменти на утримання дитини, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, розмір аліментів необхідно визначити у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до її повноліття. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

23 липня 2015 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка вказує на те, що з 2008 року перебуває з відповідачем у цивільному шлюбу, а з 04 квітня 2013 року у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ним неповноліття. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач\~ у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін,в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, з 2008 року позивачка перебувала з відповідачем у цивільному шлюбу, а з 04 квітня 2013 року у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позовної заяви і до його повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

23 липня 2015 року позивач надала до суду позовну заяву про стягнення з [PERSON] аліментів на малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн. щомісячно з дня предявлення позовної заяви про розірвання шлюбу. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів, що відповідач може сплачувати щомісячно 3000 грн. на утримання малолітнього сина, позивачем не надано, тому суд дійшов висновку, що стягненню з [PERSON] підлягають аліменти у розмірі 310 грн. щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш, як за три роки. Суд вважає, що аліменти з відповідача підлягають стягненню лише з дня предявлення [PERSON] позовної заяви про стягнення аліментів - з 23 липня 2015 року, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів вжиття нею заходів щодо одержання аліментів від [PERSON] Вимоги про стягнення аліментів у частині з моменту подачі позовної заяви про розірвання шлюбу є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягнення у дохід держави судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

23 липня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості № 531/950/15-ц Карлівським райсудом було винесено ухвалу , якою позовну заяву повернуто позивачу для подання за підсудністю та зобов*язано фінансовий орган повернути ПАТ КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. 18.08.2015 р. від позивача надійшла заява про виправлення описки у рішенні, оскільки в ухвалі не вірно вказано який орган повинен повернути судовий збір, а тому необхідно замінити невірно вказаний фінансовий орган, на правильний Управління Держаної казначейської служби України в Карлівському районі Полтавської області. Сторони до суду не з*явилися, але їх неявка , не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про необхідність виправлення описки в звязку з наступним. Згідно ч. 1 ст. 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Оскільки, в ухвалі Карлівського районного суду Полтавської області суду від 23.07.2015 р. № 531/950/15-ц дійсно було допущено описку, то її є доцільним виправити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

23 липня 2015р. позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з 19 вересня 1998р. перебуває із відповідачем [PERSON] у шлюбі. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], 2014р.н. Спільне життя із відповідачем не склалося через різноманітні суперечки з приводу будь-яких сімейних чи побутових проблем. Шлюбні відносини між ними припинені із 2007р. Сумісне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливі. Посилаючись на зазначені обставини та на неможливість виховання доньки за таких умов, позивач просила розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила судовий збір із відповідача не стягувати. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував та підтвердив, що з 2007р. між ними були припинені шлюбні відносини. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази що в матеріалах справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст.105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що з 19 вересня 1998р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серії [NUMBER] (а.с.6). Від сумісного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO](а.с.7). Встановлено, що вони припинили шлюбні стосунки у 2007р. і на примирення не згодні. Ці обставини підтверджені поясненнями сторін та матеріалами справи. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін вбачається, що вони втратили повагу один до одного, між ними неприязні стосунки та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що сімейні відносини припиненні, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

23 липня 2015р. позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач послалася на те, що з 30 травня 2014р. перебуває із відповідачем [PERSON] у шлюбі і проживала із ним разом до червня 2015р. Спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини і сімейні обовязки щодо ведення спільного господарства. Це призвело до взаємного відчуження та фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У червні 2015р. відповідач пішов від неї та виїхав на постійне місце проживання до своїх батьків, що мешкають по вул.Миру, 47 у с.Черкаський Бишкин, Зміївського району, Харківської області, де мешкає і по теперішній час. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливі. Спір про поділ майна, що є їх спільною власністю відсутній. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з`явилася, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутності та просила не надавати час для примирення, оскільки подальше сумісне життя і збереження родини вважає неможливим, так як відповідач пішов із сімї. Відповідач багаторазово в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. Ніяких заперечень суду не надіслав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів у справі. Клопотання позивача про заочний розгляд задоволено і цивільна справа розглянута заочно. Дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Встановлено, що з 30 травня 2014р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, серії І-КИ №277173 (а.с.4). Встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки у червні 2015р, сімя по суті існує формально і позивачка на примирення не згодна. Ці обставини підтверджені матеріалами справи. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень позивача вбачається, що вони втратили повагу один до одного, між ними склалися неприязні стосунки та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Оскільки було встановлено, що сімейні відносини припиненні, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Позивач просила судові витрати не стягувати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

23\~липня 2018р.\~[PERSON]\~звернулась до\~суду із\~заявою про\~встановлення факту,\~що має\~для неї\~юридичне значення,\~а саме,\~що вона\~та [PERSON]\~проживали однією\~сімєю з\~15.07.1990\~року по\~день його\~смерті -\~24 листопада 2017 року в с.Дубина Старокостянтинівського району та проте що померла 19 січня 2003 року [PERSON] була матірю [PERSON]. В обґрунтування\~заяви посилалась\~на те,\~що 24 листопада 2017 року в с.Дубина Старокостянтинівського району помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай). В червні 2018 року вона звернулася до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про заведення спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] та подальшої видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцю 4 черги. Однак їй було відмовлено у прийняті даної заяви, так як необхідно встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. 19 січня 2003 року в с.Жабче Старокостянтинівського району Хмельницької області померла [PERSON] мати [PERSON]. До спадкового майна входить земельна частка (пай) в агроспілці «Україна» с. Радківці Старокостянтинівського району [PERSON] прийняв спадщину, вступив в управління майном після смерті матері, але оформив своїх спадкових прав. Представник заявника звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, просила заяву задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник заінтересованої особи Стецьківської сільської ради Старокостянтинівського району звернувсь до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності і при вирішення справи покладається на думку суду. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю з 1990 року по день його смерті - 24 листопада 2017 року в с.Дубина Старокостянтинівського району Хмельницької області. Також, судом встановлено що 19 січня 2003 року померла [PERSON] - мати [PERSON] Заявницяоформити спадщину не має змоги, оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] в графі «мати» померла зазначена як «Шевчук Марія Юзиківна», хоча згідно зі свідоцтвом про смерть серія 1-БВ № 199546 померла значиться як «Шевчук Марія Йосипівна». Дані обставини підтверджуються паспортними даними заявника, даними відповіді на звернення Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 12.06.2018р. №1538/02-14, даними свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-БВ 315201, даними довідки Стецьківської сільської ради від 18.07.2018р. №50, даними довідки Радковецької сільської ради від 02.02.2018 року №130, даними свідоцтва про народження заявника серії ІІ-БВ №320829, даними свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] 1-БВ №199546 від 20.01.2003р. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

23 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке розташоване в м. Полонне по вул. Декабристів, 10, Хмельницької області. В обґрунтування вимог вказував, що він являється власником житлового будинку №10 по вулиці Декабристів в м. Полонному Хмельницької області, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.12.1989 року. Відповідач являється племінником його дружини, який мав намір проживати з ними, а тому він зареєстрував його у своєму житловому будинку. Однак, 1996 року [PERSON] не проживає у вказаному будинку, фактично проживає в [INFO], проте в добровільному порядку не бажає знятись з реєстрації, а відтак він втратив право користування згаданим житлом. Відповідач, у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження від 31 липня 2018 року строк, відзив на позовну заяву не подав. Тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.12.1989 року, являється власником будинку № 10, що розташований по вул. Декабристів в Полонному, Хмельницької області. [PERSON] значиться зареєстрованим в належному позивачу жилому будинку, однак з 1996 року, понад двадцять років, не проживає за місцем реєстрації. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, наявність реєстрації місця проживання відповідача в житлі [PERSON] створює для нього перешкоди у користуванні цим житлом, тому, відповідно до ст.391 ЦК України, її права як власника підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

23 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою, в якій просять розірвати шлюб, зареєстрований 22 листопада 2008 року, посилаючись на те, що спільне життя не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Заявники у судове засідання подали клопотання про розгляд заяви без їх участі, вказавши, що заяву підтримують. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд заяви без його участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 22 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між заявниками, актовий запис № 2176 (а/с 3). Від даного шлюбу заявники мають доньку - [PERSON], [INFO] (а/с 8). 20 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір між батьками, що посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю.О., за яким сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме окремо та розмір аліментів на дитину (а/с 9-10). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу заявники вважають не можливим, оскільки це суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 1 статті 55 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам заявників, а тому шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved