Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

21 січня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, направивши позовну заяву засобами поштового зв`язку, яка отримана судом 29 січня 2021 року. Позивач прохає стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09 квітня 2010 року у розмірі 41450,38 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2270,00 грн. На обґрунтування позовних вимог вказує, що 09 квітня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви. Позивачем було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 25000,00 грн. зі строком повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 13 січня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 41450,38 грн., яка складається із: 34627,51 грн. заборгованості за тілом кредита, у тому числі: 34627,51 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита та 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредита; 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 6822,87 грн. заборгованості за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України; 0,00 грн. нарахованої пені; 0,00 грн. нарахованої комісії. У судове засідання 10 листопада 2021 року представник позивача не з`явився, позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що анкета-заява не є договором, позивачем безпідставно самовільно збільшено кредитний ліміт, до розрахунку безпідставно включені необґрунтовані суми, а банк не виконав своїх зобов`язань за договором страхування. Заслухавши відповідачку, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За змістом статей 76, 77, 79, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на означене, суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] , оскільки вони не є належними доказами обставин щодо існування боргових (кредитних) зобов`язань між позивачем і відповідачем та не містять будь-яких відомостей щодо предмету доказування у цій справі. Так само суд не бере до уваги твердження відповідачки щодо недодержання позивачем своїх обов`язків за договором страхування, оскільки означений договір не є предметом судового розгляду у цій справі. Судом встановлено, що 09 квітня 2010 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» укладений договір про надання банківських послуг № б/н з [PERSON] шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н (а.с. 20). У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані їй у письмовому вигляді, та зобов`язалася виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку. Позивачем до позовної заяви додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с. 23), а також витяг Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 24-48). Відповідно до наданої позивачем довідки (а.с. 19), позивачем відповідачці на підставі договору № б/н були надані кредитні картки: № [NUMBER] , видана 09.04.2010 з терміном дії по 10/11; № [NUMBER] , видана 04.10.2011 з терміном дії по 06/15; № [NUMBER] , видана 28.05.2013 з терміном дії по 11/16; № [NUMBER] , видана 05.10.2016 з терміном дії по 05/19; № [NUMBER] , видана 27.11.2015 з терміном дії по 11/19; № [NUMBER] , видана 27.11.2015 з терміном дії по 11/19; № [NUMBER] , видана 16.01.2017 з терміном дії 05/20; № [NUMBER] , видана 06.04.2020 з терміном дії 10/23. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с. 18), при відкритті карткового рахунку 09.04.2010 встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн., який 21.09.2010 збільшено до 3000,00 грн., 23.10.2010 збільшено до 3100,00 грн., 27.05.2011 збільшено до 3700,00 грн., 23.06.2011 збільшено до 4300,00 грн., 24.06.2011 зменшено до 4300,00 грн., 23.07.2011 збільшено до 5100,00 грн., 19.09.2011 збільшено до 6100,00 грн., 28.05.2013 збільшено до 6700,00 грн., 28.05.2013 збільшено до 8000,00 грн., 05.10.2016 зменшено до 8000,00 грн., 17.07.2017 збільшено до 13000,00 грн., 18.10.2017 збільшено до 18000,00 грн., 06.08.2018 збільшено до 23000,00 грн., 28.02.2020 зменшено до 23000,00 грн., 28.02.2020 збільшено до 25000,00 грн., 12.06.2020 зменшено до 23000,00 грн., 23.06.2020 зменшено до 23000,00 грн., 06.07.2020 зменшено до 23000,00 грн., 17.07.2020 зменшено до 23000,00 грн., 31.07.2020 зменшено до 23000,00 грн., 06.08.2020 зменшено до 0,00 грн. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] користувалася наданими картками, здійснюючи покупки, поповнюючи свій рахунок та знімаючи готівку у банкоматах, фактично погодившись на запропоновані банком умови (а.с. 59-75, 174-230). При цьому, з поданих позивачем виписок (а.с. 217-230) вбачається, що усі транзакції, щодо яких відповідачкою виявлені сумніви у їх підставовості, були здійснені як щомісячний платіж по сервісу «Оплата частинами» / «Миттєва розстрочка», а тому, з огляду на те, що використання відповідного сервісу було підтверджене відповідачкою в судовому засідання, такі твердження [PERSON] на увагу не заслуговують. З розрахунків заборгованості за договором б/н від 09.04.2010 (а.с. 7-17), наданих банком, вбачається, що станом на 13.01.2021 банком нарахована заборгованість відповідача у загальній сумі 41450,38 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 34627,51 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6822,87 грн. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як вбачається з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. У анкеті-заяві, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути і відсотки за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який погодився з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, а також прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17), яка, в силу положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» частково: в межах заборгованості по тілу кредиту - у розмірі 34 627 (тридцять чотири тисячі шістсот двадцять сім) гривень 51 копійка. Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2 270,00 грн. Позовні вимоги банку задоволені частково на суму 34627,51 грн., що становить 83,54% (34627,51*100%/41450,38 = 83,54%) від розміру заявлених вимог. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 1896,36 грн. Водночас, відповідачка є інвалідом 2 групи безстроково, тобто, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» її звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що судові витрати позивача, які складаються з суми сплаченого судового збору, мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial