Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

23 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 2013 року [PERSON] виготовив та наступного дня направив на ім'я голови апеляційного суду АР Крим заяву про надання йому для ознайомлення матеріалів цивільної справи №106/5773/13-ц за його - [PERSON] позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України за незаконні дії прокурора м. Євпаторії. Вказана заява знаходиться у матеріалах цивільної справи №106/5773/13-ц на а.с. 145-147. У цій заяві [PERSON] для ознайомлення невизначеному колу осіб навмисно, наперед усвідомлюючи всю незаконність своїх дій, в даному випадку, переслідуючи своєю метою насамперед образити його - [PERSON], не вперше, виключно з метою поставити під сумнів набуту ним суспільну оцінку ділових і професійних якостей, його - [PERSON] соціальну оцінку в очах оточуючих розповсюдив відносно нього завідомо неправдиву, не підтверджену жодними достовірними доказами інформацію виключно в брутальній, образливій і принизливій формі із звинуваченням його - [PERSON] у скоєні тяжких злочинів, в порушенні принципів законності і моралі, чим свідомо спричинив йому - [PERSON] моральну шкоду, яку оцінює у 100000 грн. так, відповідач [PERSON] в заяві від 30.10.2013 року розповсюдив наступний текст у вигляді начебто кимось встановлених фактів, в брутальній, образливій і принизливій формі інформації, яка заздалегідь не відповідає дійсності, а саме (мовою оригіналу): «[PERSON] б/Зэк,…, Вор, Кидала», «[PERSON] б/Зэк, Вор, Кидала», «[PERSON] б/Зэк,…, Вор, Кидала». Просить суд визнати інформацію, розповсюджену відповідачем [PERSON] відносно [PERSON]: «[PERSON] б/Зэк,…, Вор, Кидала», «[PERSON] б/Зэк, Вор, Кидала», «[PERSON] б/Зэк,…, Вор, Кидала» - як таку, що не відповідає дійсності і яка викладена в брутальній, образливій і принизливій формі, та стягнути з відповідача [PERSON] на його - позивача користь у відшкодування моральної шкоди 100000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до позовної заяви просив суд розглянути справу у його відсутність та позовні вимоги підтримує у повному обсязі. При таких обставинах суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, пояснив, що дійсно 30 жовтня 2013 року виготовив заяву, яку надіслав на адресу голови Апеляційного суду АР Крим, у якій було викладено інформацію, зазначену позивачем у позові. Вказана інформація заснована на реальних подіях і ґрунтується на судових рішеннях, що набрали законної сили, а слова та фрази, які зазначає [PERSON], не вважає такими, що викладені у брутальній, образливій і принизливій формі, оскільки вони відповідають дійсності, засновані на реальних фактах та вживаються у побутовому спілкуванні. Крім того зазначив, що всі ці обставини були предметом розгляду інших справ. А тому просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Вислухавши доводи відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2013 року [PERSON] виготовив та направив на ім'я голови Апеляційного суду АР Крим заяву про надання йому - [PERSON] для ознайомлення матеріалів цивільної справи №106/5773/13-ц за позовом [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення шкоди, у тексті якої допустив висловлювання відносно [PERSON] (мовою оригіналу) «[PERSON] б/Зэк,…, Вор, Кидала», «[PERSON] б/Зэк, Вор, Кидала», «[PERSON] б/Зэк,…, Вор, Кидала». Зазначені обставини були визнані сторонами, зокрема викладені позивачем [PERSON] у позовній заяві та підтверджені відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Ст. 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Проте відповідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Право кожного на повагу до його гідності визначено у ст. 38 Конституції України. Положеннями статті 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що при вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за змістом якої кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливий чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Дослідивши надані сторонами докази суд вважає, що висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], викладені у заяві від 30 жовтня 2013 року, яка була направлена на адресу голови Апеляційного суду АР Крим, де він неодноразово називає позивача ««[PERSON] б/Зэк,…, Вор, Кидала», на думку суду, за своїм характером принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON], дана інформація викладена відповідачем в образливій, брутальній і принизливий формі та мотивована цілеспрямованими діями [PERSON] на приниження честі, гідності, ділової репутації позивача, виходячи із існування між сторонами вкрай негативних стосунків, різкої критики та висловлювань на адресу кожного, різкої оцінки особистих рис один одного. Доводи відповідача [PERSON] про те, що ним у заяві викладено лише достовірні факти, які йому відомі з рішень та вироків, що набрали законної сили, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд вважає таку інформацію оціночною. Вона є критичною оцінкою особи позивача відповідачем, його особистого ставлення до позивача [PERSON] на підставі відомостей, отриманих з різних джерел, у тому числі офіційних. Цю інформацію не можливо перевірити на предмет відповідності дійсності і спростувати, а її правдивість не повинна доводитися, від чого вона не має ознак інформації у розумінні Закону України «Про інформацію» та ст. 277 ЦК України. Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Пленумом Верховного Суду України у п.п. 3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: приниженні честі, гідності та порушенні стосунків з оточуючими людьми. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. За таких обставин, враховуючи вимоги наведених норм закону і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд вважає, що позивач вправі вимагати відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача [PERSON] Отже, оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що висловлені відповідачем оціночні судження та думки, що стосуються позивача [PERSON] слід визнати такими, що порочать гідність, честь та ділову репутацію останнього, а також порушують його особисті немайнові права: на повагу до його гідності та честі. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оцінивши конкретні обставини справи, зокрема те, що відповідачем [PERSON] заподіяна позивачу моральна шкода, яка полягає у вищеназваних непристойних висловлюваннях на адресу позивача, що принизили його людську честь і гідність, враховуючи, що така інформація стала доступною для певного кола осіб, завдало позивачеві душевних страждань та принизила його ділову репутацію, а також виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме визнання інформації, зазначеної позивачем у позові, такою, що викладена у брутальній і принизливій формі, та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування втрат немайнового характеру, понесених позивачем [PERSON], суд враховує ступінь провини відповідача, триваючий характер розповсюдження, сферу поширення інформації, обставини справи, глибину переживань, період, протягом якого позивач [PERSON] випробував переживання. Крім того, при визначенні розміру суд також враховує матеріальне положення сторін. З врахуванням наведеного, суд вважає, що заявлений розмір відшкодування позивачем [PERSON] у 100000 грн. явно завищений. Суд, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., що є відповідним, сорозмірним і справедливим відшкодуванням. У іншій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 3, 11, 15, 16, 23, 269 - 271, 275, 277, 280, 1167 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial