Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

23 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 83100 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 16.12.2017 він надав відповідачу грошові кошти в сумі 3 000 доларів США за розпискою, що станом на 23.03.2020 становить 83 100 грн., з умовою їх повернення 25.12.2019. Але відповідач взяте на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти йому не повернув, що стало підставою для звернення до суду із позовною заявою. Позивач у судове засідання не з`явився, представником позивача надано заяву про підтримку позову та про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як убачається з розписки, 16 грудня 2017 року [PERSON] одержав від [PERSON] у борг 3 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 25 грудня 2019 року. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, яка міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як вбачається із довідки НБУ від 11.08.2020 станом на 13.12.2017 офіційний курс 100 доларів США складає 2741,0006 грн., станом на 23.03.2020 один долар США складає 27,7386 грн., таким чином за офіційним курсом 3000 доларів США складає 83100 грн. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, позаяк відповідачем не надано відзиву на позовну заяву і жодних доказів, які підтверджували необґрунтованість вимог позивача. Натомість, на думку суду позивач належним чином довів наявність обставин, які свідчать про законність його позовних вимог, а відтак позов слід задовольнити та стягнути з відповідача борг за у розмірі 83100 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: approved