Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

23.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником кварири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON]. Проте вже тривалий час, а саме з березня 2014 року [PERSON] не проживає в квартирі, не оплачує комунальних послуг та не бере участь у її утриманні. [PERSON] виїхав закордон три роки тому. З того часу [PERSON] зателефонував позивачу з Російської Федерації і повідомив, що знайшов там роботу та планує отримати громадянство РФ. Після цього жодних відомостей про себе він не повідомляв. Таким чином, відповідач в квартирі не проживає, не допомогає позивачу вести господарство, а його реєстрація в квартирі не дозволяє позивачу як власнику квартири розпоряджатись нею на власний розсуд, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку за місцем реєстрації. Причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] які підтвердили факт не проживання відповідача у спірній квартирі протягом декількох років та вивезення ним своїх речей, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.09.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Плаксіним С.В, реєстраційний номер №1082 та Реєстраційного напису на правоустанавлюючому документі є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області №02-28-23271 від 09.08.2017 року, [PERSON], [INFO] мешкає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: [PERSON], [INFO], який з 14.12.2013 року зареєстрований за вищезазначеною адресою, але не мешкає з березня 2014 року (а.с.5). Згідно Рішення Великоновосілківської селищної ради №7/18-198 від 31.08.2016 року «Про перейменування вулиці та провулку [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у [ADDRESS] більше року, вивіз з квартири свої речі, квартирою не користується, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачує, перешкод у користуванні житловим приміщенням його ніхто не чинив. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованої в ньому особи такою, що втратила право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи твикладене, суд не вбачає підстав для зобов'язання третю особу - Відділ реєстрації Великоновосілківської селищної ради,зняти відповідача з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial