Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

21 січня 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Служба у справах дітей Луцької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі матері у вихованні дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 вересня 2010 року по 06 березня 2017 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . В подальшому, рішенням суду місце проживання дитини було визначено з відповідачем у справі і вона наразі фактично проживає з батьком. Позивач звернулася до Служби у справах дітей Луцької міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Рішенням органу опіки та піклування від 20 листопада 2019 року такий спосіб був встановлений, із зазначенням конкретних днів відвідування доньки. Позивач зазначає, що у них з відповідачем виникають постійне непорозумінні та конфлікти стосовно участі матері у спілкуванні та вихованні дитини. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд: 1) зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , дозволити безперешкодно відвідувати місце проживання матері, надати можливість разом з дитиною відвідувати культурно-розважальні заклади у визначений судом час та спосіб. 2) визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , а саме: - щовівторка з 10 по 12 год; - щоп`ятниці з 16 по 18 год; - щосуботи з 10 по 19 год; - спільний відпочинок із дитиною протягом 5 днів під час зимових канікул; - спільний відпочинок із дитиною протягом 2 днів під час осінніх канікул; - спільний відпочинок із дитиною протягом 30 днів під час літніх канікул; - спільний відпочинок із дитиною протягом 2 днів під час весняних канікул. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив частково. Просить суд встановити обов`язкову його присутність під час спілкування дитини з позивачем. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що за висновком органу опіки та піклування вважає за можливим встановити спосіб участі позивача у вихованні та спілкування з дитиною. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 вересня 2010 року по 06 березня 2017 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . В подальшому, рішенням суду місце проживання дитини було визначено з відповідачем у справі і вона наразі фактично проживає з батьком. Позивач звернулася до служби у справах дітей Луцької міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Рішенням органу опіки та піклування від 20 листопада 2019 року такий спосіб був встановлений, із зазначенням конкретних днів відвідування доньки. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами першою, другою та третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій та другій статті 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У принципі 6 Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року визначено, що Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. З аналізу вищевикладених норм сімейного законодавства слідує, що батьки дитині мають рівні права щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, навіть після припинення сімейних відносин між батьками. Проаналізувавши запропонований позивачем спосіб участі у спілкуванні з дитиною, враховуючи висновок органу опіки та піклування, відомості про обстеження умов його проживання, позицію відповідача, який, в цілому, не заперечує проти спілкування матері та дитини, а також позицію самої дитини, яка наразі негативно налаштована стосовно матерів, суд дійшов висновку, що доцільним в даному випадку буде наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні доньки сторін: 1) щоп`ятниці з 16 години до 18 години та щосуботи з 10 години до 19 години проводити спільний з дитиною відпочинок та дозвілля в межах населеного пункту постійного місця проживання дитини без участі батька; 2) спільний відпочинок із дитиною протягом 5 днів під час зимових канікул; спільний відпочинок із дитиною протягом 2 днів під час осінніх канікул; спільний відпочинок із дитиною протягом 20 днів під час літніх канікул; спільний відпочинок із дитиною протягом 2 днів під час весняних канікул. Зменшуючи період часу спілкування протягом будніх днів суд враховує, що дитина навчається та відвідує спортивні секції, а тому спілкування з матір`ю в ці дні є обмеженим. Зменшуючи період часу спільного відпочинку під час літніх канікул, суд виходить з того, що відрив від звичайних умов проживання на 30 днів, як пропонувала позивач, є значним та може негативно вплинути на дитину, у зв`язку з цим спільний відпочинок у 20 днів буде достатнім в цьому випадку. На переконання суду такий спосіб спілкування буде відповідати інтересам дитини, а також забезпечить належний доступ матері до спілкування з дитиною, як вона цього прагне, та відновить зв`язок між дитиною та матір`ю, який наразі порушений. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною слід відмовити, як заявленої передчасно, оскільки судом не встановлено фактів наявності таких перешкод з боку відповідача, а особисті конфлікти сторін між собою з приводу сімейного життя не свідчать, що батько проти спілкування матері та дитини. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 454,00 грн., тобто, пропорційно задоволеним вимогам. Щодо заявлених позивачем витрат з надання професійної правничої допомоги суд враховує, що відповідно до положень ч.4 ст.141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. В першій заяві по суті спору - позові, позивач навела попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в якому вказала, що планує понести 1 600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с.17). Під час розгляду справи по суті сторона позивача надала калькуляцію витрат на 3 100,00 грн., що істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а доводи того, що позивач не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, вона суду не надала. Тому суд відмовляє у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, та бере за основу суму судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1 600,00 грн., яка визначена у першій заяві по суті спору, та яка підлягає до стягнення. На підставі ст.268 ЦПК України, суд,

Outcome: partial