Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

22 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві зазначає, що 23.08.2013 року він позичив відповідачу [PERSON] 2000 (дві тисячі) доларів США для власних потреб, що складає на день подання заяви 49701 гривень 86 копійок (відповідно до курсу американського долара встановленого НБУ, станом на 12.07.2016 рік) строком до 22 січня 2014 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав йому розписку 23.08.2013 року. У встановлений договором строк, перебуваючи в дружніх відносинах з його знайомими та посилаючись на фінансові негаразди відповідач борг згідно розписки не повернув у зазначений в розписці термін, попросивши продовжити угоду на рік. Після того як пройшло більше року, відповідач під будь-яким приводом ухилявся від виконання свого зобовязання. При зустрічах переконував, що поверне позичену суму та пообіцяв віддячитись виплативши відсотки в розмірі двадцять процентів річних. Просив почекати, запевнивши, що неодмінно поверне борг з відсотками, а в результаті перестав відповідати на телефонні дзвінки, уникала зустрічі. Просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в сумі 53727 гривень 71 копійку, а саме 49701 гривню 86 копійок (2000 доларів США), відсотки за період з 22.01.2014 року по 23.08.2016 року в сумі 4025 гривень 85 копійок та судові витрати. В процесі розгляду справи 27.09.2016 року позивач надав клопотання про збільшення розміру судового позову, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в сумі 53260 гривень, відсотки за період з 22.01.2014 року по 23.08.2016 року в сумі 4314 гривень 06 копійок та судові витрати (а.с.26). Позивач в судове засідання не з»явився подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та постановлення рішення про задоволення позовних вимог, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує (а.с.38). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався позивач. Відповідач в судове засідання не з»явився подав суду заяву в якій просить розгляд справи відкласти,оскільки продовжує хворіти (а.с.37). Оскільки справа неодноразово відкладалась через неявку відповідача в судове засідання, який подаючи повторно заяву, що хворіє, жодних доказів на підтвердження цього суду не подає, хоч в заяві від 2.11.2016 року зазначав, що ним буде подано лікарняний лист в наступне судове засідання, суд прийшов до висновку про розгляд справи, згідно з ст.224 ЦПК України, у його відсутності, на підставі наявних доказів, з чим погодився позивач у клопотання від 28.11.2016 року. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовну заяву необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд встановив, що 23 серпня 2013 року [PERSON] власноручно написав розписку [PERSON] про отримання у останнього дві тисячі доларів США, який зобовязувався до 22 січня 2014 року їх повернути (а.с.7 зворот). В тексті зазначеної розписки міститься безумовне зобов'язання відповідача повернути отримані від позивача грошові кошти, а також підтвердження їх отримання. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правиламист.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилом частини 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд, як зазначено вище в рішенні, зробив висновок, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та який є борговим документом. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст.535 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Цією статтею встановлена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, так боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, грошові зобов'язання не були виконані ні у строки визначені договором, тому відповідач прострочив виплату заборгованості за договором позики, а відтак підлягають стягненню три відсотки річних від простроченої суми виконання грошового зобовязання у розмірі 4314 гривень 06 копійок, відповідно до розрахунку який знаходиться в матеріалах справи (а.с.26 зворот). Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] необхідно задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача 53260 гривень боргу за договором позики та три відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 4314 гривень 06 копійок. У відповідності до ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позовних вимог про стягнення боргу за розпискою стягненню з відповідача підлягають у користь позивача судові витрати.

Outcome: approved