Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

22.07.2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON], про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Заява обґрунтована тим, що заявник є сином [PERSON], який помер [INFO] року у місті Севастополь. З метою зареєструвати факт смерті у встановленому законом порядку заявник звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, однак у проведенні державної реєстрації смерті заявнику було відмовлено, посилаючись на той факт, що заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому заявник просив суд встановити факт смерті його батька [PERSON], яка настала помер [INFO] року у місті Севастополь. У судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви та просив суд їх задовольнити. Зазначив, що він після подій в 2013 році в Криму спілкувався з батьком тільки по телефону. Про смерть свого батька дізнався від брата [PERSON], який повідомив, що батько помер та відбудуться похорони. З зазначених вище обставин поїхати на похорони не міг, так як знав, що не пропустять до Криму, оскільки заявник знаходився в 24-ій сотні на Майдані. Мати жінка померлого [PERSON] померла і вже довгий час проживав його батько з дружиною в Криму, з якою особисті відношення не склались. Представник заінтересованої особи Відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського району управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON], [INFO] (заявник у справі) є сином [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 24 травня 1959 року в м. Балаклея, Балаклейського району, Харьковської області, рай бюро РАЦС (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане 24 травня 1959 року в м. Балаклея, Балаклейського району, Харьковської області, рай бюро РАЦС [PERSON] народився [INFO] року у м. Балаклея, Балаклейського району, Харьковської області. Таким чином судом установлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON]. З копії свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 01.02.2016, яке видано Відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району м. Севастополя Управління записів актів цивільного стану м. Севастополя, Російської Федерації вбачається, що [PERSON], [INFO] помер [INFO] року у м. Севастополь (а.с. 4). Судом установлено, що при зверненні заявника до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо проведення держаної реєстрації смерті його батька - [PERSON], органом РАЦС було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки, заявником на підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, про що свідчить копія відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 20.07.2016 № 5035/02/05.05-71 про відмову у проведенні державної реєстрації смерті (а.с. 5). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За ч. 1-2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на вище викладене, свідоцтво про смерть [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року у м. Севастополь № [NUMBER] від 01.02.2016, яке видано Відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району м. Севастополя Управління записів актів цивільного стану м. Севастополя, Російської Федерації на території тимчасово не підконтрольній Україні, не є підставою для державної реєстрації смерті на території України, оскільки не є документом, що створює на території України правові наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Відповідно до п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за №719/4940 (далі - Правила) підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до положень ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У судовому засіданні, з викладених в заяві обставин, письмових доказів у справі, достовірно встановлено факт смерті [PERSON], який помер [INFO] року у м. Севастополь. Таким чином, встановлення факту смерті особи породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника. Враховуючи те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті її матері, що має юридичне значення для подальшого отримання документів для прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення заяви заявника про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до Правил у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. За ч.ч.3, 4 ст.49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved