Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

22 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної об`єднаної територіальної громади Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] померла [INFO] , що посвідчується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 6 липня 2013 року виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області. На день смерті [PERSON] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , про що зазначено в довідці Лопатинської селищної ради Радехівського району №322 від 10.03.2020 року. Від імені померлої виконкомом селищної ради посвідчений заповіт 11.03.2011 року за №40. На випадок смерті спадкодавець заповіла усі майнові та немайнові права та все, що буде їй належати в день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] . В подальшому за результатом звернення до приватного нотаріуса Радехівського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, позивач успадкував частину спадкової маси, належної [PERSON] . Згодом виявилося, що матері [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , належала на праві власності земельна ділянка, що розташована в селі Кустин Радехівського району Львівської області та на яку 10 березня 2000 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №092245, тобто після смерті спадкодавця. [PERSON] була зареєстрована і проживала у будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Разом з нею проживала її дочка - [PERSON] , а заповіт від імені померлої не посвідчувався. [PERSON] шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлій [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів, проживання разом з померлою та здійснення опіки над спадковим майном, фактично прийняла спадщину у відповідності до ст.549 ЦК УРСР. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити. Представник відповідача - Лопатинської селищної ради Львівської області - скерував суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника, позовні вимоги визнає та просить задоволити (а.с.41). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] в селищі Лопатин Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 28 травня 1996 року Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області (а.с.17). Факт, що [PERSON] - дочка [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно 16 грудня 1997 року, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00025922772 від 11 березня 2020 року про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] (а.с.10,11). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №092245, виданого 10 березня 2000 року головою Радехівської райдержадміністрації Ради народних депутатів на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 05 травня 1999 року №225 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за №5938, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 2,2362 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кустинської сільської ради (а.с.20-20 зворот). Згідно даних, що викладені у довідці Лопатинської селищної ради №324 від 10.03.2020 року, констатовано, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] . Від імені померлої виконкомом селищної ради заповіт не посвідчувався (а.с.19). Відповідно до довідки №323, виданої Лопатинською селищною радою 10.03.2020 року, вбачається, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею в одному будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , проживала дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Окрім цього, вищевказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам яких в суду підстав немає (а.с.42). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, в розумінні ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 06 липня 2013 року (а.с.9). До складу спадкового майно, окрім іншого, увійшло право власності на земельну ділянку загальною площею 2,2362 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кустинської сільської ради та належала [PERSON] відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №092245, виданого 10 березня 2000 року головою Радехівської райдержадміністрації Ради народних депутатів на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 05 травня 1999 року №225 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за №5938, яку [PERSON] успадкувала шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, однак не оформила правовстановлюючі документи (а.с.20-20 зворот). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 11.03.2011 року секретарем виконкому Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, відповідно до якого померла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] , 1954 року народження (а.с.13). [PERSON] , [INFO] , прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Приватним нотаріусом Радехівсього нотаріального округу Львівської області Комарницькою Н.І. 23 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №153; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42160590 від 18.11.2015 року; довідкою №321, виданою Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області 10.03.2020 року; довідкою №322, виданою Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області 10.03.2020 року; довідкою №320, виданою Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області 10.03.2020 року (а.с.12,14,15,16). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved