Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

22 грудня 2018 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідачі винаймають квартиру [ADDRESS], за адресою якої зареєстровані та отримують від позивача житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення. Станом на 31 липня 2018 року відповідачі мають заборгованість перед позивачем за надані останнім житлово-комунальні послуги на загальну суму 48038,14 гривень, яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів разом із нарахованими на цю суму інфляційними втратами в розмірі 27104,3 гривень та 3% річних в розмірі 5656,91 гривень, а всього 80799,35 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідачів судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з'явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідачів до суду відзиви на позов не надходили. Разом з тим, стороною позивача суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 280\~ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі проживають та зареєстровані у найманій ними квартирі [ADDRESS], за адресою якої згідно оформленого на відповідача [PERSON] особового рахунку №927438000041 отримують від позивача житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення. (а.с.5, 8, 15-17) Станом на 31 липня 2018 року у відповідачів наявна заборгованість з оплати вищевказаних житлово-комунальних послуг за період з 01 червня 2001 року по 31 липня 2018 року в загальному розмірі 80799,35 гривень, з яких: 48038,14 гривень сума основного боргу, 5656,91 гривень 3% річних на суму основного боргу, 27104,3 гривень інфляційні втрати. Однак, не зважаючи на повідомлення позивачем своєю досудовою вимогою відповідачів щодо необхідності погашення боргу, останні борг дотепер не сплатили, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом. (а.с.4-6) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року, Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (далі Правила). Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Положеннями ст.11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади, акти органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV\~від 24\~червня 2004\~року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Нормою ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV\~від 24\~червня 2004\~року визначено розподіл житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення. Зокрема, до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно ст.19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору. Нормою ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV\~від 24\~червня 2004\~року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Положеннями ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлений обовязок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. За змістом ст.ст.67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленими порядку тарифами. Наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Також за змістом ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV\~від 24\~червня 2004\~року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Аналогічна норма щодо обовязку своєчасної оплати споживачем житлово-комунальних послуг закріплена п.7 Правил. Необхідність додержання вимог зазначених Правил встановлена ст.179 ЖК України. Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження належними, допустимим, достатніми та достовірними доказами зазначені позивачем в його позові фактичні обставин спірних правовідносин сторін та заявлені позивачем в обґрунтування свого позову підстави, як то існування між сторонами зобовязальних правовідносин з надання позивачем та отримання і оплати відповідачами за адресою найманої останніми квартири житлово-комунальних послуг\~ послуг з водопостачання та водовідведення, виконання позивачем свого обовязку з надання вказаних послуг, а також невиконання відповідачами належним чином свого обовязку з оплати таких послуг, що призвело до виникнення у відповідачів перед позивачем заборгованості в розмірі, приведеному позивачем в позові та підтвердженому під час розгляду справи, що складається з суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми основного боргу. З викладених підстав суд вважає позовні вимог доведеними, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Крім того, приймаючи рішення про задоволення позову, суд керувався правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі №6-2023цс15 та від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, а також правовими позиціями [PERSON] Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц, від 04 липня 2018 року по справі №904/7183/17, від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 березня 2018 року по справі 401/710/15-ц, відповідно до яких при регулюванні правовідносин з надання та споживання житлово-комунальних послуг, у випадку допущення споживачами несплати або несвоєчасної оплати вартості цих послуг, застосовуються норми ст.625 ч.2 ЦК України, а саме покладення на споживачів-боржників обовязку зі сплати окрім основної суми боргу також нарахованих на цю суму боргу 3% річних та інфляційних втрат. Згідно тих же правових позицій споживачі зобовязані своєчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними, факт же відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved