Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

23.11.2017 року до суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири № 21 в житловому будинку № 33-А корпус 1 по вул. Буковинській в м. Чернівці. В зазначеній квартирі зареєстровані: позивач та [PERSON]. Відповідач є колишнім власником квартири, який останні шість місяців не проживає в квартирі. В зв'язку з вищенаведеним, у позивача виникають проблеми із сплатою комунальних послуг. Крім того, позивач не має змоги оформити субсидію. Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 21 корпус 1 в житловому будинку № 33-А по вул. Буковинській в м. Чернівці. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, про час та дату слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, відповідно до якої просить справу слухати за його відсутності, позивач не заперечувала проти винесення заочного рішення та позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином за останнім відомим місцем реєстрації, а також шляхом розміщення відповідного оголошення в пресі, однак про причини неявки суд не повідомили. Суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. З договору купівлі-продажу від 18.10.2017 року вбачається, що квартира № 21 в будинку № 33-А, корпус 1 по вул. Буковинській в м. Чернівці Чернівецької області належить на праві власності [PERSON]. З довідки № 148 від 21.11.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] проживає в квартирі № 21 в будинку № 33-А, корпус 1 по вул. Буковинській в м. Чернівці, на зазначеній житловій площі зареєстрована одна особа - [PERSON]. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. З ч. 1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З ч. 2 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на користування та розпорядження своїм майном захисту. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України, ст. ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved