Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди, посилаючись на те, що 27 травня 2014 року з відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 40000,00 грн. в простій письмовій формі, про що свідчить розписка, власноруч написана [PERSON] Гроші [PERSON] зобов`язалась повернути до 24 грудня 2014 року. До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто, чим не виконано зобов'язань, які були взяті відповідно до розписки від 27 травня 2014 року, [PERSON] уникає зустрічі з позивачем, не відповідає та телефонні дзвінки. Просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу 40000,00 грн., суму інфляції 3400,00 грн., та проценти від суми позики у розмірі 3-х процентів річних в сумі 300,00 грн., та моральну шкоду в сумі 1700,00 грн., витрати по наданню юридичної допомоги 2500,00 грн., судовий збір 454,00 грн. В судове засідання сторони не з'явились, позивач надав листа про розгляд справи в його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в установленому законом порядку повідомлена про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, а саме поштовим повідомленням про слухання справи. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріли справи, та у зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін по матеріалам, які є в наявності в справі, і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання сторін копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 40000,00 гривень, про що відповідачкою була написана власноручно розписка. Цей борг повинен бути повернутий у строк до 24 грудня 2014 року і цей факт оговорено в розписці (арк.справи 6) Згідно ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, тому угода між сторонами не суперечить діючому законодавству. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, що спростовує пояснення відповідачки, що розписка не є договором позики, і не дає права позивачеві вимагати виконання зобов'язання позивачем. Вирішуючи питання про повернення суми позики, суд вважає, що в письмовій угоді в вигляді власноруч написаній розписці [PERSON], вказанням дати повернення боргу, підтверджується в повному обсязі передачу грошових коштів, але згідно матеріалам справи вказане зобов`язання не виконано в строк, і цивільні правовідносини між позивачем та відповідачем по теперішній час не вирішено і існують до наступного часу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, що підтверджує той факт, що відповідач [PERSON] не виконала до теперішнього часу. На підставі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув cуму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсоток не встановлений договором або законом. Тому відповідач [PERSON] своєчасно не виконала свої грошові обов`язки, тому згідно ст. 625 ЦК України, вона також зобов`язана сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції (арк.справи 4) складає 3400,00 грн., сума 3-х процентів річних складає 300,00 грн., відповідач не надав до суду заперечення щодо стягнення вказаних сум, тому суд вважає вказані суми підлягають задоволенню. В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо відшкодування моральної шкоди, відповідно до статті 23 та 1167 Цивільного кодексу України, поняття моральної шкоди полягає у: по-перше, фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; по-друге, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; по-третє, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; і по-четверте, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди, бо правочин, який був укладений між сторонами 27 травня 2014 року і ситуація, яка виникла, а саме, що відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання, не підпадає під положення про моральну шкоду, в зв'язку з чим в вимогах щодо стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно до стаття 84 ч. 1 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення 2500,00 грн. на користь позивача витрати по наданню юридичної допомоги у сумі 2500,00 грн., в яких необхідно відмовити, бо в матеріалах справи відсутні докази щодо надання юридичної допомоги, крім ордера та витягу з договору, але в судовому засіданні представник позивача не приймав участь, та не надано розрахунку правової допомоги. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики з [PERSON] підлягають задоволенню, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три відсотки річних від простроченої суми, але необхідно відмовити в позовних вимогах щодо стягнення моральної шкоди. Також суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з відповідача судові витрати - судовий збір відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених вимог, а саме стягнути 437,00 грн., відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial