Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

22 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,19 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Українківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування цих вимог вказувала, що після смерті матері залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаної земельної ділянки. У передбачений законом строк позивач спадщину прийняла. На час відкриття спадщини із померлою мешкали чоловік - [PERSON], син [PERSON] та донька - [PERSON]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом. На випадок своєї смерті мати заповідала позивачці спірну земельну ділянку, однак вона позбавлена можливості оформити спадкові права на вказану земельну ділянку в цілому, оскільки на час смерті матері була неповнолітньою її донька та сестра позивачки [PERSON]., тобто спадкоємець, яка мала право на обов'язкову частку. На даний час [PERSON] є повнолітньою та вправі самостійно вирішувати щодо її прав стосовно прийняття чи відмови від спадщини. На заповідане позивачці спадкове майно як спадкоємець, визначений ст.1241 ЦК України, вона не претендує та не мала такого наміру раніше, але через неповнолітній вік не здійснила дій щодо відмови від цього права. Позивач [PERSON] в адресованій суду заяві позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також звернулися до суду із заявами, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] звернулася до суду зі заявою, в якій зазначила, що визнає позовні вимоги в повному обсязі, на спадкове майно, що заповідане її сестрі - позивачці по справі, не претендувала та не претендує нині. Через неповнолітній вік, вважається такою, що прийняла спадщину, але ні такого бажання ні наміру не мала і не має нині. Повноліття досягла після завершення шестимісячного строку, визначеного для прийняття чи відмови від спадщини, а тому не здійснила дій щодо відмови від неї. Посилаючись на те, що прийняття спадщини, в тому числі як спадкоємець, передбачений ст.1241 ЦК України, є правом, а не обов'язком, вказала, що не претендує на майно як спадкоємець, що має право на обов'язкову частку у спадковому майні. Справу просила розглянути за її відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. За даними копії свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року, про що Українківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис прос смерть за № 16 від 14.08.2007 року (а.с. 9). Відповідно до змісту заповіту, складеного 18 травня 2007 року, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала належну їй земельну ділянку площею 3,19 га, посвідчену Державним актом [NUMBER], [PERSON] - позивачці по справі (а.с. 10). Належність вказаної земельної ділянки спадкодавцю підтверджується даними Державного акту серії [NUMBER], виданого 20 квітня 2002 року, на підставі рішення 19 сесії 3 скликання від 12 грудня 2001 року № 4 (а.с. 21), даними відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області від 20.10.2016 року № 0-2163/0-596/6-16, щодо реєстрації на ім'я [PERSON] Державного акту серії [NUMBER] за реєстраційним номером 267 (а.с. 22). За даними Українківської сільської ради, на час смерті [PERSON] із нею проживали чоловік [PERSON] та діти: позивачка, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] [INFO] (а.с. 25). Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], позивач [PERSON] спадщину після смерті матері прийняла та звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо спірної земельної ділянки. Інші спадкоємці із будь-якими заявами, в тому числі про прийняття спадщини як спадкоємці, визначені ст.1241 ЦК України, не зверталися (а.с. 36-48). Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом, підтверджується письмовим роз'ясненням нотаріуса від 11.11.2016 року № 877/01-16, зі змісту яких слідує, що позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спірного майна в цілому у зв'язку з наявністю спадкоємця, передбаченого положеннями ст. 1241 ЦК України - [PERSON], [INFO], яка є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері (а.с. 26). Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Спадкоємець, визначений положеннями ст.1241 ЦК України, вправі відмовитись від своє частки як обов'язкової, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса щодо цього. Зі змісту досліджених письмових доказів слідує, що [PERSON] є спадкоємцем, що фактично вступила у спадкові відносини, в тому числі віднесена до кола спадкоємців, визначених ст.1241 ЦК України без її на те волі, що порушує принцип автономії волі прийняття спадщини. Як вказує відповідач [PERSON], не маючи наміру на прийняття спадщини як спадкоємець, визначений ст. 1241 ЦК України, через неповнолітній вік, заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині вона на не подала. Втім на спадкування в порядку ст. 1241 ЦК України не претендує. Поновлення в судовому порядку строку на подання заяви про відмову від спадщини закон не передбачає. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкоємець іншої можливості захистити своє право на майно не має через неподання іншим спадкоємцем до нотаріальної заяви про відмову від спадщини. Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. 1233-1235, 1261-1269 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] та спадщину прийняла, в тому числі відповідно до заповіту, враховуючи, що можливість позивача в оформленні своїх спадкових прав за заповітом на вказане спадкове майно в цілому вичерпана, в той же час встановивши, що спадкоємець [PERSON] яка входить до кола спадкоємців, визначних положеннями ст. 1241 ЦК України, на спадкування в порядку ст. 1241 ЦК України не претендує, однак від неї у передбачений законом строк не відмовилась через неповнолітній вік на час відкриття спадщини, з урахуванням принципу автономії волі на спадкування, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно в цілому.

Outcome: approved