Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

22.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом /а.с.2-3/, мотивуючи тим, що відповідач являється його батьком. В теперішній час він повнолітній та навчається в Одеському національному політехнічному університеті на І курсі денної форми навчання. Стипендії він не отримує та не має можливості працевлаштуватись у зв`язку із навчанням на денній формі. Фінансово йому допомагала мати, однак нині вона не працює. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки отримує пенсію від МВС. За таких обставин просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача до закінчення навчання, тобто до 01.07.2022 року. Ухвалою суду 07.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні в підготовчому засіданні на 24.05.2019 року. За клопотанням відповідача, підготовче засідання відкладено на 07.06.2019 року. Відповідач 20.05.2019 року подав відзив на позов /а.с.31-33/, в якому визнав позов частково, погодився сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 735 грн., оскільки саме така сума складає ј частину від його єдиного доходу - пенсії. Зазначив, що син може і потребує матеріальної допомоги, але на аліменти від нього не заслуговує, тому що не спілкується з ним і не допомагає. Зараз він має іншу сім`ю, на його утриманні перебуває неповнолітня донька. Розуміє свій обов`язок як батька утримувати повнолітнього непрацездатного сина, який продовжує навчання, і не має наміру від нього ухилятися. 06.06.2019 року [PERSON] надав клопотання про долучення до справи письмових доказів, які були приєднані до справи. В подальшому відповідач змінив свою позицію. За клопотанням відповідача для надання йому додаткового часу для підготовки уточненого відзиву, підготовче засідання призначене на 07.06.2019 року відкладено на 12.07.2019 року. 19.06.2019 року відповідач подав уточнений відзив /а.с.79-80/, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що з моменту подання першого відзиву виникли нові обставини. Зазначив, що з 01.09.2019 року син буде отримувати стипендію в розмірі 1 700 грн. Визнав, що син дійсно може потребувати його матеріальної допомоги як батька, однак вважає, що обов`язок по утриманню мають нести ще мати і її батьки. Їх матеріальне становище йому не відоме, однак за час перебування колишньої дружини на державній службі вони придбали квартиру, а тому мають кошти на навчання сина. Йому також відомо, що мати позивача працює за кордоном; інших дітей вона немає, а тому цілком здатна матеріально забезпечувати сина сама. Він зараз не працює, його єдиним доходом є пенсія МВС, розмір якої становить 2 938 грн. 17 коп.; пільг на оплату комунальних послуг його сім`я не отримує; дружина не працює, доглядає малолітню дитину. Також його мати потребує дороговартісного лікування. Рідний брат, який також є пенсіонером МВС з таким же самим розміром пенсії як у нього, має двох дітей і проживає разом з дружиною у будинку її матері, яка є пенсіонером і потребує матеріальної допомоги, а тому брат не може надавати матеріальну допомогу на лікування матері. Неодноразово відповідач у відзиві звертав увагу суду, що син не заслуговує та не гідний отримувати від нього матеріальну допомогу через свою ганебну поведінку та своє відношення до нього. У тексті відзиву відповідач зазначив, що міг би сплачувати аліменти, але в сумі 200-300 грн. Відповіді на відзив позивачем не надано. 23.05.2019 року відповідачем заявлено клопотання про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] для дачі пояснень. Ухвалою суду від 12.07.2019 року закрите підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.07.2019 року; відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про виклик свідків. Судове засідання через неявку позивача та його представника відкладено на 01.08.2019 року. Представник позивача - адвокат Доров А.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених в уточненому відзиві. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові пояснення і докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.7/. Шлюб між батьками позивача 11.08.2009 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11.08.2009 року /а.с.8/. [PERSON] в подальшому змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] /а.с.9/. З моменту розірвання шлюбу дитина проживала з матір`ю, що не оспорюється відповідачем. В примусовому порядку аліменти з відповідача на утримання позивача не стягувались. [PERSON] досяг повноліття та навчається в Українсько-польському навчально-науковому інституті Одеського національного політехнічного університету на І курсі денної форми навчання за державним замовленням; стипендія з вересня 2018 року по лютий 2019 року йому не нараховувалась. Такі обставини підтверджуються довідкою № 55 від 20.02.2019 року та довідкою б/н від 19.02.2019 року, виданими Одеським національним політехнічним університетом /а.с.10,11/. Проживає позивач у гуртожитку, наданому навчальним закладом на період навчання, що підтверджується довідкою № 01/456 від 21.02.2019 року /а.с.11/. [PERSON] не одружений. Він не працює, так як навчається на денній формі навчання, і тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Відповідно до частини 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Мати позивача на даний час не має можливості надавити сину матеріальну допомогу, так як не працює. Це не позбавляє її обов`язку допомагати своєму сину під час навчання. Але наявність матері у позивача, не позбавляє і відповідача обов`язку матеріально підтримувати свого сина. Батько відмовляється добровільно надавати позивачу матеріальну допомогу. Відповідач зазначає, що він не працює і його єдиним доходом є пенсія. Дійсно, згідно витягу з наказу № 115 о/с від 26.09.2011 року [PERSON] з 30.09.2011 року звільнений з органів МВС у запас ЗСУ /а.с.36/. Він є пенсіонером, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 01.03.2012 року /а.с.35/. Відповідач стверджує, що отримує пенсію в сумі 2 938 грн. 17 коп., однак доказів такого суду не надано. [PERSON] надав лише довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 21.03.2018 року /а.с.38/. З копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що останнім місцем роботи відповідача є служба в ОВС України з 2002 по 2011 роки /а.с.39/. На думку суду отримання відповідачем пенсії за вислугу років не позбавляє його можливості працювати, оскільки він є здоровою, працездатною особою і в разі потреби може отримати дохід, працюючи. [PERSON] 15.01.2019 року вдруге одружився, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.40/. Він є батьком неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.03.2019 року /а.с.41/. Згідно довідки КП «ПМЦПМСД» № 144 від 29.05.2019 року дитина потребує домашнього догляду /а.с.58/, у зв`язку з чим його дружина не працює. Однак суд враховує і те, що своє батьківство щодо другої дитини відповідач визнав лише при досягненні першою дитиною повноліття, до цього він ігнорував свої батьківські обов`язки. Так само і шлюб відповідач зареєстрував на початку 2019 року. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач намагається будь-яким шляхом ухилитись від обов`язку матеріально підтримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Також суд бере до уваги і те, що на утриманні [PERSON] перебуває мати [PERSON] , у якої згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24.05.2019 року діагностовано тяжку хворобу (стан після оперативного втручання), що потребує постійного медикаментозного лікування /а.с.59/. Такі обставини також підтверджуються довідками Онкологічного диспансеру від 17.05.2019 року та 20.05.2019 року /а.с.61/. Відповідач, як син, матеріально допомагає в лікуванні матері, однак він не являється єдиним її утримувачем, оскільки є ще син [PERSON] , про що зазначено у відзиві. Мати відповідача має і власні доходи (пенсію). Доказів того, що саме відповідач оплачує лікування матері, суду не надано. Посилання відповідача у відзиві на матеріальне становища свого брата [PERSON] та його сім`ї суд не бере до уваги, оскільки такі відомості не мають значення для вирішення даної справи. Суд не враховує також і твердження відповідача щодо працевлаштування його колишньої дружини за кордоном, оскільки доказів такого факту суду не надано. Позиція відповідача про те, що син не заслуговує аліменти, тому що не спілкується з ним і не допомагає йому, не заслуговує на увагу, оскільки згідно Сімейного кодексу України обов`язок відповідача, як батька, утримувати свого повнолітнього сина, якщо він потребує матеріальної допомоги, не залежить від характеру особистих відносин, що склались між батьком, сином та матір`ю. Неприязні відносини між ними не є підставою для звільнення від обов`язку надавати матеріальну допомогу за наявності можливості таку допомогу надавати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, не має інвалідності, отримує пенсію за вислугою років, має на утриманні неповнолітню доньку, на його утриманні перебуває також і мати, лікування якої потребує значних коштів. Дійсно відповідачем не надано доказів того, що лише ним сплачуються кошти на лікування матері, однак захворювання матері потребує значних витрат. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником земельної ділянки та житлового будинку. Відповідач стверджує, що у будинку неможливо проживати, оскільки він не придатний для житла, однак доказів таких обставин суду не надав. Суд також бере до уваги, що позивач є молодою, здоровою особою, навчається на безкоштовній основі, проживає у гуртожитку та має можливість отримувати стипендію. Суд також враховує, що у позивача є матір, яка також може надавати йому матеріальну допомогу. Суд враховує, що відповідач має стабільний дохід - пенсію, яка періодично збільшується, так як обчислюється із грошового забезпечення працюючих поліцейських. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач здатен надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. Суд вважає розумним, справедливим і необхідним для забезпечення мінімальних потреб позивача визначити розмір аліментів у частці від доходу позивача. Розмір такої частки суд визначає як 1/6, враховуючи наявність ще однієї дитини. Частинами першою та другою ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стаття 201 СК України передбачає, що до правовідносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статті 191 цього Кодексу, в якій зазначено, що аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з дня звернення позивача до суду з наданим позовом. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Крім того, на підставі до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, встановлений Законом України «Про судовий збір» в розмірі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 цього Закону.

Outcome: partial