Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

23 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, за яким позивач надав відповідачу позику готівкою у розмірі 7000,00 доларів США. Оскільки договором не встановлено строк повернення позики, позивач звертався до [PERSON] з вимогою повернення позики в 30-ти денний термін з предявлення вимоги, проте станом на 15.02.2016 року дана вимога залишена без відповіді та задоволення. На підставі зазначеного, просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 7000 дол. США, що відповідно до встановленого Національним банком України курсу станом на 15.02.2016 року складає 183\~032,000, а також сплачений при подачі позову судовий збір. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, через канцелярію суду представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить слухати справу у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (\~стаття 11 ЦПК України\~) встановив наступне. Зі змісту статті 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) відомо, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією розписки від 02.03.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 7\~000,00 дол. США (а.с.7). Суд, оцінюючи таку розписку в розумінні положень ЦК України вважає, що між сторонами в даному випадку укладений договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником боржнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач. Крім того, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, де вказано, що «…за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, та і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору…». При розгляданні зазначеного спору, суд переконався, що право стосунки між сторонами виникли саме з договору позики, а не з будь-якого іншого договору. Як вбачається з тексту розписки, позивачем надані відповідачу кошти, тобто свої зобов'язання [PERSON] виконв в повному обсязі. Згідно з ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання за договором не виконані. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з тексту розписки, не було встановлено строку повернення позики, проте позивач звертався до відповідача з вимогою повернення коштів. Так, 16.10.2015 року дана вимога була надіслана [PERSON] на адресу місця реєстрації: [ADDRESS], що підтверджується описом вкладення поштового відправлення. Вказана вимога повернулася без вручення з причини закінчення терміна її зберігання на обєкті поштового звязку (а.с. 9,10). 04.12.2015 року [PERSON] повторно була направлена вимога щодо повернення позики в 30-ти денний термін з моменти предявлення вимоги на адресу фактичного проживання відповідача: вул. Ернста, 16 Б, кв. 154, м. Київ, і яка була отримана 15.12.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 11,12). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним договором позики. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 16.02.2016 року про сплату судового збору у розмірі 1\~830,32 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved