Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

23.09.2014р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкоди в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею у житловому будинку [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 0,0820га., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй згідно договору купівлі-продажу від 13.06.2013 року належить житловий будинок з відповідними господарськими будовами та спорудами та земельна ділянка загальною площею 0,0820га. розташовані за адресою [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований колишній власник - відповідач [PERSON] Відповідач не проживає у даному приміщенні з моменту продажу будинку по теперішній час, його речей там немає. Він не може сплачувати за нього комунальні послуги та скористатись своїм право власності. Просить усунути перешкоду в користуванні його власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку з відповідними господарськими будовами та спорудами та земельною ділянкою загальною площею 0,0820га. за адресою по [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, на заявлених вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно договору купівлі-продажу від 13.06.2013 року (далі за текстом Договору), [PERSON] є власником житловому будинку з відповідними господарськими будовами та спорудами та земельною ділянкою загальною площею 0,0820га. по [ADDRESS]. Згідно домової книги відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає з 13.06.2013р., його особистих речей у будинку немає, комунальні послуги він не сплачує. При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що відповідач чинять йому перешкоди у користуванні власністю та втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку з відповідними господарськими будовами та спорудами та земельною ділянкою загальною площею 0,0820га. по [ADDRESS].

Outcome: approved