Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

22 серпня 2018 року позивач звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з вимогами до відповідача. Ухвалою суду від 18 березня 2019 року до участі в розгляді справи в якості третіх осіб на стороні відповідача залучено [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні з уточненням та збільшенням позовних вимог [PERSON] позов підтримала повністю. Пояснила, що будинок [ADDRESS] був побудований її дідом [PERSON] та бабою - [PERSON] . В 1953 році [PERSON] помер. Після смерті діда залишилось 5 спадкоємців: [PERSON] - дружина, сини померлого: [PERSON] , [PERSON] ( батько позивача) та [PERSON] , а також дочка померлого [PERSON] . Всі спадкоємці проживали однією сім`єю і спільно користувались спадковим майном,тобто прийняли спадщину. 10 лютого 1982 року на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про право приватної власності на будівлю - житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не складала. Після смерті [PERSON] , батько позивача (син спадкодавця) - [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори, оскільки проживав та був зареєстрований разом з [PERSON] на момент смерті останньої в [ADDRESS] . За наслідками звернення [PERSON] , 25 вересня 1990 року нотаріусом була відкрита спадкова справа №247/1990. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. 22 квітня 1999 року [PERSON] звернулась до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на майно померлого [PERSON] . За наслідками її звернення, 22 квітня 1999 року, була заведена спадкова справа № 145. 23 листопада 1999 року брат [PERSON] - [PERSON] звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняти спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . За наслідками його звернення, 23 листопада 1999 року нотаріусом була відкрита спадкова справа № 414. Спадкоємцю [PERSON] на підставі рішення Малинського районного суду від 21 жовтня 1999 року, яким встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] на майно [PERSON] , було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 листопада 1999 року на спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. З заявами про прийняття спадщини на майно померлого звернулись його дружина [PERSON] та син [PERSON] . За наслідками їх звернення, 25 березня 2002 року, нотаріусом була відкрита спадкова справа № 138 та видано правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2002 року, згідно якого спадкоємцями після смерті [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] 23 листопада 2002 року, [PERSON] та [PERSON] подарували житловий будинок по [ADDRESS] , [PERSON] 11 червня 2019 року Житомирським апеляційним судом скасовано рішення Малинського районного суду від 21 жовтня 1999 року, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] Малинською державною нотаріальною конторою 23 листопада 1999 року та інші правовстановлюючі документи - свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] та [PERSON] 07 жовтня 2002 року та договір дарування жилого будинку [ADDRESS] від 23 листопада 2002 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню недійсними та повинні бути скасовані, також підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на спірний житловий будинок. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судове засідання не з`явились, направили заперечення по заявленим позивачем вимогам. У попередніх судових засіданнях [PERSON] пояснив, що після смерті [PERSON] її син (батько відповідача) [PERSON] , разом зі своєю дружиною [PERSON] переїхав до житлового будинку по [ADDRESS] , в якому він проживав до дня своєї смерті. [PERSON] проживає в спірному будинку і по сьогоднішній день. Таким чином [PERSON] прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадком майном, що залишилось після смерті [PERSON] . В свою чергу позивач, разом зі своїм батьком ніколи в спірному будинку не проживали, що підтверджується показами свідків. На день звернення до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] не володів інформацією щодо того, що його брат [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, адже на той час [PERSON] вже помер, а будинок продовжував рахуватися за [PERSON] . Також в додаткових поясненнях представник відповідача [PERSON] зазначив, що крім відповідача [PERSON] , належними відповідачами по справі повинні бути [PERSON] та [PERSON] , оскільки рішення по даній справі вплине на їх законні права. З цих підстав [PERSON] просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у свої показаннях підтвердили, що після смерті [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , стали проживати її син [PERSON] з дружиною [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] прописана у спірному будинку та в даний час користується цим будинком. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] прийняв спадщину, а саме доглядав за будинком та проживав у ньому. Треті особи на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, в направлених до суду заявах, просять відмовити позивачу в позові за безпідставністю вимог. Представник Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області та приватний нотаріус Малинського районного нотаріального округу Сотніченко Ірина Василівна в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 лютого 1982 року на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про право приватної власності на будівлю - житловий будинок [ADDRESS] ( т.1 а.с. 184) 26 березня 1990 року [PERSON] , яка була бабою позивача по справі, померла. ( т.1 а.с.181). За життя [PERSON] заповіт не складала. Частиною 1 ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщину на все належне їй за життя майно, в тому числі і на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . У передбачений законодавством термін, син [PERSON] , [PERSON] звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За наслідками звернення [PERSON] , 25 вересня 1990 року нотаріусом була відкрита спадкова справа № 247 ( т.1 а.с. 124). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [PERSON] є єдиним спадкоємцем після його смерті. За заявою [PERSON] державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори 22 квітня 1999 року була відкрита спадкова справа №145 Свідоцтва про право на спадщину позивач не отримала. ( т.1 а.с.163-165). Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 12 жовтня 1999 року [PERSON] звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . За наслідками подання заяви, 23 листопада 1999 року була заведена спадкова справа № 414 ( т.1 а.с.179) 21 жовтня 1999 року Малинським районним судом Житомирської області ухвалено рішення, згідно якого встановлено факт, що [PERSON] вступив в управління і володіння майном померлої [INFO] [PERSON] протягом 6-ти місяців після її смерті та вважається таким, що прийняв спадщину. ( т.1 а.с.183). Як наслідок [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 листопада 1999 року, посвідчене державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складалося з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ( т.1 а.с. 186). [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно, зокрема житловий будинок в [ADDRESS] . За заявою сина спадкодавця [PERSON] та його дружини [PERSON] , нотаріусом була заведена спадкова справа № 138 ( т.1 а.с. 97). Як наслідок 07 жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складалося з житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] (т.1 а.с. 107). 23 листопада 2002 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В. було посвідчено договір дарування жилого будинку, згідно якого [PERSON] та [PERSON] подарували будинок в [ADDRESS] , [PERSON] Право власності на даний житловий будинок зареєстроване за [PERSON] в реєстрі прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.111-112). Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, скасовано рішення Малинського районного суду від 21 жовтня 1999 року, яким був встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] ( т.1 а.с. 233-234). Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Суд вважає, що внаслідок видачі державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 1999 року лише одному спадкоємцю [PERSON] були порушені права [PERSON] , оскільки інший спадкоємець на майно померлої [PERSON] її син [PERSON] ( батько позивача) у строки, передбачені ст.549 ЦК УРСР (1963 року ) звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та вважається таким що прийняв спадщину, а позивач в свою чергу після смерті батька також прийняла спадщину, подавши заяву в нотаріальну контору та має право на спадщину померлої [PERSON] . Також як встановлено в ході розгляду справи, рішення суду від 11 червня 1999 року, яким встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] , скасовано. Тому наявні підстави для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 1999 року та наступних правовстановлюючих документів - свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] та [PERSON] від 07 жовтня 2002 року та договору дарування жилого будинку [ADDRESS] від 23 листопада 2002 року. Разом з тим як вбачається зі змісту ст.ст.13,51,184 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Звернувшись до суду з позовом, позивач зазначила відповідачем [PERSON] , однак рішення суду впливає на права інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , отримали свідоцтво про право на спадщину та надалі подарували, отриманий у спадщину будинок [PERSON] Тому [PERSON] та [PERSON] повинні мати статус відповідачів у даній справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed