Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

24.01.2020р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг по купівлі-продажу та доставці транспортного засобу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 17.02.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 17). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.01.2017р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг з купівлі-продажу та доставки транспортного засобу. За умовами вказаного договору позивач зобов`язався придбати та доставити у м. Дніпро автомобіль Лексус ЕС 350, 2007р. випуску, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався сплатити винагороду у розмірі 1300 євро. Після виконання позивачем умов договору з купівлі та доставки транспортного засобу, відповідач сплатив винагороду не у повному обсязі, та залишився винним позивачу 350 доларів США. Відповідач 21.02.2017р. склав власноруч написану розписку, згідно з умовами якої зобов`язався виплатити позивачу борг у розмірі 350 доларів США протягом одного місяця, тобто до 21.03.2017р., проте до теперішнього часу кошти не повернув, від виконання своїх зобов`язань ухиляється. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 530, 526, 625, 901 ЦК України, просив стягнути з відповідача суму боргу за договором про надання послуг по купівлі-продажу та доставці транспортного засобу у розмірі 350 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.03.2017р. складає 9397 грн. 50коп., з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2340 грн. 73 коп. та 3% річних у розмірі 794 грн.80коп., а всього 12533 грн. 03коп. Позивач в наданій суду заяві від 27.05.2020р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі та без фіксування процесу технічними засобами, проти винесення заочного рішення не заперечував, надав суду для огляду оригінал договору від 10.01.2017р. та розписки від 21.02.2017р. (а.с. № 29). Відповідач в судові засідання, які призначалися на 26.03.2020р. та 27.05.2020р., двічі поспіль не з`явився. Про дати судових засідань був повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації відповідача, яка підтверджена відповіддю ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.№ 16). Ця сама адреса зазначена відповідачем і по тексту договору від 10.01.2017р. (а.с. № 6). Двічі до суду поверталися конверти (а.с. № 19, 27). Окрім того, судом було на офіційному сайті «Судова влада України» розміщене оголошення про виклик відповідача в судові засідання на 26.03.2020р. та 27.05.2020р., на які відповідач також не відреагував (а.с. № 22, 28). З урахуванням положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час слухання справи. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали договору від 10.01.2017р. та розписки від 21.02.2017р., об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Як встановлено судом, 10.01.2017р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг з купівлі-продажу та доставки транспортного засобу. За умовами вказаного договору позивач зобов`язався придбати та доставити у м. Дніпро автомобіль Лексус ЕС 350, 2007р. випуску, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити винагороду у розмірі 1300 євро (а.с. №30). Відповідач в повному обсязі зобов`язання по договору про надання послуг від 10.01.2017р. не виконав та 21.02.2017р. склав власноруч написану розписку, згідно якої зобов`язався виплатити позивачу за договором про надання послуг від 10.01.2017р. борг у розмірі 350 доларів США протягом одного місяця, тобто до 21.03.2017р. (а.с. № 30, 31). Відповідач у визначений умовами розписки строк суму боргу за договором про надання послуг по купівлі-продажу та доставці транспортного засобу від 10.01.2017р. не повернув. Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору від 10.01.2017р. про надання послуг по купівлі-продажу та доставці транспортного засобу та не повернув позивачу суму боргу у розмірі 350грн., порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як видно з розписки від 21.02.2017р., відповідач визнає факт невиплати позивачу 350 доларів США за договором про надання послуг від 10.01.2017р., та зобов`язується повернути позивачу вказану суму у строк до 21.03.2017р. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором про надання послуг по купівлі-продажу та доставці транспортного засобу від 10.01.2017р. у розмірі 350 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.03.2017р. складає 9397грн.50коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного договором у гривні, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то позивачем відповідно до вимог ст. 625 ЦК України були розраховані інфляційні втрати у розмірі 2340 грн.73коп. за період з 22.03.2017р. по 14.01.2020р. та сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 11 738грн.23коп. (124,908 % * 9397грн.50коп.=11738грн.23коп.) (а.с. № 10-12). З даним розрахунком погоджується і суд. Як вбачається з розрахунку, сума трьох відсотків за період з 22.03.2017р. по 14.01.2020р. становить 794грн.80коп. (9397грн.50коп. *0,03*1029/365= 794грн.80коп.) (а.с. № 12, 13). З даним розрахунком погоджується і суд. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за договором про надання послуг по купівлі-продажу та доставці транспортного засобу в розмірі 9397 грн. 50коп., інфляційні втрати за період з 22.03.2017р. по 14.01.2020р. у розмірі 2340 грн.73 коп., 3% річних за період з 22.03.2017р. по 14.01.2020р. у розмірі 794 грн.80 коп., а разом 12533 грн. 03 коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму оплаченого судового збору в розмірі 840 грн.80коп. (а.с.№2). На підставі викладеного,

Outcome: approved