Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

22 травня 2019 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаному будинку [PERSON] рідний брат позивача - [PERSON] , який не є співвласником вказаного нерухомого майна та не проживає в ньому з квітня 2005 року. На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено перше судове засідання. Ухвалою суду від 31.10.2019 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . Право власності на спірне нерухоме майно посвідчується копіями свідоцтва про право на спадщину від 16.10.2015 року ( на 1/6 частка), договором дарування від 01.10.2017 року (1/3 частки) та договором дарування від 07.12.2017 року (на 1/2 частки) (а.с.7,9,11). Речові права на відповідне майне зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8,10,12). Згідно з довідкою №06-27/3030 від 24.05.2019 року [PERSON] [INFO] , зареєстрований за вищевказаною адресою. (а.с.21). Згідно довідки виданої комісією у складі: секретаря ради мікрорайону «Промисловий», голови будинкового комітету та члену будинкового комітету від 28.03.2019 року №30, відповідач не проживає у спірному житлі з 2005 року, особистих речей не виявлено (а.с.13). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у будинку протягом останніх чотирнадцяти років, то він, відповідно до ст. 72 ЖК України, втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Тому, в зв`язку із задоволенням позову, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved