Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

23.04.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом до відповідача Верхньодніпровського районного ВДВС ГТЮ в Дніпропетровській області треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], Головне територіальне управління юстиції в Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 04 червня 2018 року. Відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 04.06.2018 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати нечинним та скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 32942, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 17.06.2004 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час якого ними було придбане майно. а саме ферма за адресою: [ADDRESS]. Згідно нотаріально посвідченого свідоцтва від 30.10.2002 року було визнано дану ферму спільною сумісною власністю її та [PERSON] з визначенням ідеальних часток по ? частині за кожним без виділу цих часток в натурі Згідно з договором дарування від 30.10.2002 року, посвідченого нотаріально [PERSON], подарував їй ? частку зазначеної вище ферми. Запис про реєстрацію права власності на зазначене майно було вчинене 30.10.2002 року за реєстровим № 99. З метою реєстрації права власності на зазначене майно у відповідності до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію майнових прав та їх обтяжень», вона 13.12.2016 року звернулась із відповідною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Верхньодніпровської районної державної реєстрації Дніпропетровської області. Проте, у здійсненні державної реєстрації зазначеного майна їй було відмовлено в зв'язку з наявністю обтяження на дане майно. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № 32942 зареєстровано 17.06.2004 року заборону на нерухоме майно, будинок [ADDRESS] згідно постанови АА 994415 від 19.04.2004 року, винесену Верхньодніпровським ВДВС, заборона № 71/204004, власником майна зазначено фермерське господарство «Гея». У зв'язку з тим, що фермерське господарство «Гея» до належного їй з 2002 року майна - ферми по [ADDRESS] ніякого відношення не має, оскільки це майно ніколи не перебувало у власності фермерського господарства, її представник звернувся до Верхньодніпровського районного відділу ДВС ГТЮ в Дніпропетровській області з проханням отримати зазначену постанову для її подальшого оскарження. Проте її представником було отримано відповідь про неможливість видачі зазначеної постанови, в зв'язку з закінченням трирічного строку зберігання завершених виконавчих проваджень, що й стало підставою звернення до суду. В судовому представник позивача позовні вимоги підтримав за підставами викладеними в позовній заяві. Відповідач, представник Верхньодніпровського районного ВДВС ГТЮ в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], позовні вимоги підтримав, пояснивши, що позивач дійсно є його колишньою дружиною та ним було подаровано їй свою частку ферми, розташованої [ADDRESS]. Також він є головою фермерського господарства «Гея». Коли позивач дізналась про наявність арешту на дане майно, він звертався до виконавчої служби для отримання інформації щодо накладення арешту та з клопотанням про його зняття. Так як будь-яких виконавчих проваджень ні стосовно нього, ні належного йому фермерського господарства у відділі ДВС немає, але йому повідомили, що виконавче провадження у відділі відсутнє в зв'язку з закінченням терміну його зберігання, тому зняти арешт з майна Верхньодніпровський ВДВС самостійно не має можливості та рекомендували звернутись з даним питанням до суду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, Головне територіальне управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Заперечень проти задоволення позовних вимог не має, так як ухвалене рішення не вплине на його права та обов'язки. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час якого подружжям Мороз було придбане майно, а саме ферма за адресою: [ADDRESS], що сторонами не заперечується. Згідно нотаріально посвідченого свідоцтва від 30.10.2002 року було визнано дану ферму спільною сумісною власністю її та [PERSON] з визначенням ідеальних часток по ? частині за кожним без виділу цих часток в натурі, що підтверджується копією свідоцтва від 30.10.2002 року. Згідно з договором дарування від 30.10.2002 року, посвідченого нотаріально [PERSON], подарував їй ? частку зазначеної вище ферми. Запис про реєстрацію права власності на зазначене майно було вчинене 30.10.2002 року за реєстровим № 99, що підтверджується копією договору дарування від 30.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Листопад О.М., та зареєстрований в реєстрі за № 2831. З метою реєстрації права власності на зазначене майно у відповідності до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію майнових прав та їх обтяжень», позивач 13.12.2016 року звернулась із відповідною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно верхньодніпровської районної державної реєстрації Дніпропетровської області. Проте у здійсненні державної реєстрації зазначеного майна їй було відмовлено в зв'язку з наявністю обтяження на дане майно, що підтверджується копією рішення про відмову у реєстрації речового права. При з'ясуванні обставин накладення арешту позивачем було встановлено наступне. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № 32942 зареєстровано 17.06.2004 року заборону на нерухоме майно, будинок [ADDRESS] відповідно до постанови АА 994415 від 19.04.2004 року, винесеної Верхньодніпровським ВДВс. Заборона № 71/204004. Власником майна зазначено фермерське господарство «Гея». Постанову про накладення арешту на вищезазначене майно ні позивач ні третя особа [PERSON], у Верхньодніпровському районному ДВС ГТЮ в Дніпропетровській області отримати не змогли в зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). відповідно до пп.1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» - Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником майна: ферми, розташованої в [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, арешт на зазначене вище майно був накладений в 2004 році як на майно ФГ «Гея». Проте, ФГ «Гея» станом на 2004 рік не була власником зазначеного майна, так як право власності на нього зареєстроване за позивачкою в 2002 році. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» - Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешт. Виходячи з того, що право власності на ферму, розташовану в [ADDRESS]. А також, що на даний час ні відносно позивачки, ні відносно ФГ «Гея» немає відкритих виконавчих проваджень у Верхньодніпровському районному відділі ДВС ГТЮ в Дніпропетровській області, що підтверджується повідомленням Верхньодніпровського районного відділу ДВС ГТЮ в Дніпропетровській області від 16.02.2018 року. Та Верхньодніпровський районний відділ ДВС ГТЮ в Дніпропетровській області самостійно не може зняти арешт, накладений на майно позивачки, суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, передбачений ст. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та скасувати арешт на нерухоме майно, а саме на будівлю ферми, розташовану по [ADDRESS], накладений відповідно до постанови АА 994415 від 19.04.2004 року Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби, заборона № 71/2004 , реєстраційний номер обтяження № 32942, зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 17.06.2004 року. так як подальше існування даного арешту порушує право власності позивачки на належне їй майно. В частині вирішення позовних вимог про визнання нечинним накладеного арешту на майно позивачки відповідно до постанови АА 994415 від 19.04.2004 року Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби,суд вважає за можливе відмовити, так як зазначений арешт є чинним, оскільки внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження та оскаржується позивачкою. Крім того будь-яких доказів щодо обставин його накладення сторонами не надано. Відповідно суд не може зробити висновок про неправомірність його накладення. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн.. 80 коп. та за надання правової допомоги в сумі 400.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як позивачем недоведено неправомірності дій відповідача щодо накладення арешту на належне позивачці майно.

Outcome: partial