Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

21 травня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій представник позивачки просить поділити майно та визнати за позивачкою право власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та померлого [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що 19 вересня 1997 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] . За час шлюбу ними було набуто у власність наступне майно: будівля магазину № [NUMBER] по [ADDRESS] , вартістю 6 750 грн. 00 коп., що підтверджено договором купівлі-продажу № 758 від 04 травня 2001 року; будівля магазину (колишня будівля будинку побуту) по [ADDRESS] , вартістю 2 300 грн. 00 коп., що підтверджено договором купівлі-продажу будівлі шляхом викупу № 266 від 10 лютого 2001 року; будівля складу по [ADDRESS] , вартістю 5 331 грн. 65 коп., що підтверджено договором купівлі-продажу частини нежитлової будівлі № 1008 від 09 червня 2004 року; 28/100 частин квартири [ADDRESS] , вартістю 72 806 грн. 00 коп., що підтверджено рішенням Приазовського районного суду Запорізької області № 2-723/09 від 06 листопада 2009 року та технічними документами; житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , вартістю 17 406 грн. 00 коп., що підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку № 2363 від 22 листопада 2007 року; автомобіль КІА RIO, седан-В, легковий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, вартістю 246 605 грн. 00 коп., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 12 лютого 2014 року центром ДАІ 2302; автомобіль ACG АХY 1 на шасі ГАЗ 3302, вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, вартістю 107 355 грн. 00 коп., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 23 серпня 2007 року РЕВ МРВ ДАІ № 6 при УМВС України в Запорізькій області. [INFO] [PERSON] помер. Оскільки майно було придбано у шлюбі і за спільні кошти подружжя, просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку вищевказаного майна. 25.05.2020 року ухвалою судді Приазовського районного суду Запорізької області Апалькової О.М. відкрите провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25 червня 2020 року. 25.06.2020 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Погосян М.А. У відзиві зазначено, що з обґрунтуванням позовної заяви відповідачі не згодні, вважають, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки при поданні позову позивачем занижено вартість майна і сплачено судовий збір у меншому розмірі, оцінка вартості спірного майна позивачем не надана. Крім того, не дотриманий відповідний порядок звернення до суду, оскільки позивачкою не вчинені відповідні дії для отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя у нотаріуса та не отримані відповідні документи від нотаріуса (наприклад письмову відмову; в матеріалах справи такі документи відсутні, в тому числі такі документи відсутні й в матеріалах спадкової справи), також відповідне повідомлення з переліком (зі складом) спадкового майна іншими спадкоємцями теж не отримані. Також зазначає, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2009 року по справі № 2-723/09 встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності, в [ADDRESS] належать дві квартири: квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1995 року та квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.1996 року. Шлюб між [PERSON] та позивачкою зареєстрований 19.09.1997 року, відтак, реконструйована квартира [ADDRESS] не може бузи об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки обидві квартири, які були об`єднані в одну на лежали померлому ще до укладення шлюбу. 26.06.2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] в особі адвоката Погосян Маргарити Арсенівни до [PERSON] про визнання права власності, в якій просять визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 10,62 га, що розташований на території Нововасилівської селищної ради Приазовського району Запорізької області; право власності на автомобіль КІА RIO, седан-В, легкового, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 12 лютого 2014 року центром ДАІ 2302; визнати за [PERSON] право власності на 28/100 частку квартири [ADDRESS] ; право власності на будівлю магазину № [NUMBER] по [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що [PERSON] не має права на 28/100 частин квартири [ADDRESS] з підстав, зазначених у відзиві на первісну позовну заяву. Крім того, зазначає, що вищезазначене майно не є спільною сумісною власністю, оскільки воно є особистою приватною власністю чоловіка, все майно придбане за його особисті кошти. Посилаючись на те, що [PERSON] зазначила не повний перелік спадкового майна, представник [PERSON] та [PERSON] , враховуючи все майно спадкодавця, запропонувала два варіанти його поділу, які передбачають поділ спадкового майна між всіма спадкоємцями на цілі об`єкти, а не на частини. 08.07.2020 року до суду від адвоката Ковальова Д.В. надійшла відповідь на відзив на первісну позовну заяву, в якій зазначив, що питання правильності оплати судових витрат жодним чином не може впливати на обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог по суті. До повноважень нотаріуса не належить визначення спільного майна зі спадкового, якщо таке майно не є тотожним, та вирішення спірних питань щодо визначення часток у майні, тому твердження відповідачів про безпідставність звернення [PERSON] до суду за захистом свого права за відсутності постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя є хибними. Квартира [ADDRESS] створена як річ в розумінні чинного законодавства у 2009 році та є об`єктом спільної сумісної власності позивачки та її померлого чоловіка. Крім того, 30 листопада 2009 року 72/100 частини вказаної реконструйованої квартири за нотаріально посвідченим договором дарування № 668 було подаровано відповідачці [PERSON] (на момент дарування - [PERSON] , пізніше - [PERSON] ). Дарувальником за договором виступив [PERSON] як титульний співвласник майна, на ім`я якого було оформлене право власності на квартиру. Однак, при оформленні та нотаріальному посвідченні договору дарування позивачка [PERSON] подавала нотаріусу заяву про свою згоду як співвласника на дарування частини квартири відповідачці [PERSON] . Вказана обставина також підтверджує належність спірної квартири до спільної сумісної власності позивачки та її померлого чоловіка. Ухвалою суду від 22.07.2020 року витребувано з Приазовської районної державної нотаріальної контори копію нотаріальної справи, щодо посвідчення договору дарування 30.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] 72/100 частин квартири [ADDRESS] ; зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом; витребувано у [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно з огляду на необхідність визначення розміру судового збору за зустрічним позовом. 23.07.2020 року до суду від представника відповідачів за первісним позовам надійшли заперечення на відповідь на відзив на первісну позовну заяву. В обґрунтування заперечень наведені ті ж підстави, на які адвокат Погосян М.А. посилалася у відзиві. Крім того, вказує, що з боку позивачки за первісним позовом не надано жодного письмового доказу на підтвердження того, що квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності позивачки. 24.07.2020 року на адресу суду від адвоката Ковальова Д.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. Аргументує це тим, що суть вимог за зустрічною позовною заявою зводиться до запропонованих позивачами варіантів поділу спадкового майна [PERSON] . При цьому, зустрічна позовна заява не містить жодних обґрунтувань того, яким чином зустрічні вимоги про поділ спадкового майна пов`язані з первісними вимогами [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Жодних спорів між спадкоємцями щодо поділу саме спадкового майна [PERSON] не існує, а тому позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не можуть бути задоволені судом. 03.08.2020 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву від адвоката Погосян М.А. У відповіді посилаючись на норми ст.ст. 1, 2, 3, 7 ЦК України стверджує, що відносини між позивачкою та відповідачами за первісною позовною заявою повинні бути врегульовані звичаєм, враховуючи в тому числі й норму законодавчих актів, оскільки чоловік позивачки за первісною позовною заявою ( [PERSON] ) помер [INFO] . Спільних дітей [PERSON] та [PERSON] не мають. [PERSON] від першого шлюбу має двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . Також вказує, що звернення позивачки за первісною позовною заявою до суду є передчасним, так як спочатку для отримання свідоцтва вона повинна була звернутись до нотаріусу, а вже після виявлення письмових заперечень з боку інших спадкоємців, повинна була звернутись до суду. Ухвалою судді Діденка Є.В. від 31 серпня 2020 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження у зв`язку з відставкою судді Апалькової О.М. та призначено підготовче засідання на 05 жовтня 2020 року, також витребувано з нотаріальної контори засвідчені копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] . Крім того, зобов`язано [PERSON] виконати ухвалу суду від 22.07.2020 року та надати суду оригінали правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] в особі представника [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] в особі представника [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 04 січня 2021 року. Встановлено відповідачам додатковий строк для подання доказів вартості спірного майна до 04 січня 2021 року. 30.12.2020 року до суду надійшли звіти про вартість спірного майна. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року оголошено перерву у розгляді справи до 19 січня 2021 року, а також зобов`язано позивача [PERSON] сплатити недоплачений судовий збір в сумі 4757,91 грн. 11.01.2021 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про долучення додаткових доказів і квитанції про оплату судового збору. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та доводи учасників справи, суд вважає, що первісний позов і зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). В силу ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до чт. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлені такі обставини і відповідні їм правовідносини. 19 вересня 1997 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) і [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Нововасилівської селищної ради , актовий запис № 13 (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.03.2020 року (а.с. 10). [PERSON] була зареєстрована разом з померлим за адресою: [ADDRESS] , з 2000 року і по день смерті, що підтверджено довідкою селищної ради № 613 від 14.05.2020 року (а.с. 11). Відповідно до наданих суду правовстановлюючих документів (а.с. 12-65, 130-131), [PERSON] був власником такого майна: - будівля магазину № [NUMBER] по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 2001 року, реєстровий номер 758; - будівля магазину (колишня будівля будинку побуту) по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу будівлі шляхом викупу від 10 лютого 2001 року, реєстровий номер 266, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2011 року; - будівля складу по [ADDRESS] (1-4 склад), що складає 1/5 частку від нежитлової будівлі, на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 09 червня 2004 року, реєстровий номер 1008; - 28/100 частин квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області у справі № 2-723/09 від 06 листопада 2009 року (72/100 частики квартири за договором дарування від 30.11.2009 року перейшли до [PERSON] ); - житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 листопада 2007 року, реєстровий номер 2363; - автомобіль КІА RIO, седан-В, легковий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 12 лютого 2014 року центром ДАІ 2302; - автомобіль ACG АХY 1 на шасі ГАЗ 3302, вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 23 серпня 2007 року РЕВ МРВ ДАІ № 6 при УМВС України в Запорізькій області. - земельна ділянка площею 10,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Нововасилівської селищної ради, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 016122 від 30.09.2009 року. Згідно з витребуваними судом матеріалами нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування частки квартири від 30.11.2009 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений зазначений договір, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] 72/100 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 181-195). У договорі зазначено, що предмет договору належить [PERSON] на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 06.11.2009 року у справі № 2-723/09. Також, у матеріалах вказаної нотаріальної справи міститься заява-згода від [PERSON] , як дружини, на дарування 72/100 частин квартири (а.с. 189). Відповідно до витребуваних судом матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , його спадкоємцями, які прийняла спадщину шляхом подання заяв, є дружина [PERSON] , і діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 214-225). Згідно з постановою нотаріуса від 02.12.2020 року, [PERSON] відмовлено у виділенні частки в спільному майні подружжя після її померлого чоловіка [PERSON] , через відсутність згоди інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину (а.с. 29 Т.2). Допитана в судовому засіданні 04.01.2021 року свідок [PERSON] пояснила, що померлий [PERSON] був її братом, зі слів померлого їй відомо, що придбані ним за життя об`єкти нерухомого майна були придбані за особисті кошти [PERSON] , які він заробляв, за рік до смерті [PERSON] захворів і витрати на лікування несла сім`я [PERSON] і його дочки. За життя [PERSON] обіцяв повернути кошти на його лікування за рахунок продажу частини майна. Також, [PERSON] висловлювався, щоб після його смерті майно розділили порівну. З яких причин [PERSON] не склав за життя заповіт, їй невідомо. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до частин 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтями 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення про спільну сумісну власність майна, набутого у період шлюбу і рівність часток подружжя, містились у ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на момент придбання у власність частини спірного майна. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності\~на новостворене\~нерухоме майно\~(житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 1 ст. 332 ЦК України визначено, що переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Оцінка доказів і мотиви суду. Доводи первісного позову ґрунтуються на тому, що Ѕ частина спірного майна (крім земельної ділянки) є спільною сумісною власністю позивачки і померлого [PERSON] . Під час розгляду справи судом встановлено, що спірні об`єкти нерухомого майна і автомобілі були придбані в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] і [PERSON] , і тому в силу статті 60 СК України на них розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. При цьому, смерть одного зі співвласників не припиняє права іншого співвласника на виділення своєї частки у праві спільної сумісної власності. Будь-яких доказів, які би спростовували презумпцію спільної сумісної власності майна, придбаного у період шлюбу, відповідачами надано не було. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] в частині пояснень про придбання спірного майна за рахунок особистих коштів [PERSON] , оскільки такі показання ґрунтуються на особистій думці свідка, а не на фактичних обставинах. Надаючи оцінку запереченням представника відповідачів стосовно виникнення у [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] до моменту укладення шлюбу, суд зазначає таке. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області у справі № 2-723/09 від 06 листопада 2009 року за [PERSON] визнано право власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] . При цьому, в рішенні суду зазначено, що [PERSON] на праві власності належали дві квартири: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1995 року та квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.1996 року. Рішенням виконавчого комітету Нововасилівської селищної ради № 47 від 25.08.2009 року, [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію вказаних квартир з їх об`єднанням в одну квартиру і присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS] . Таке переобладнання ним здійснено і реконструкція завершена. Таким чином, незважаючи на те, що дві квартири [ADDRESS] і [ADDRESS] належали [PERSON] до укладення шлюбу, але реконструкцію було здійснено в період шлюбу, внаслідок якої дві квартири [ADDRESS] і [ADDRESS] , як об`єкти нерухомого майна припинили існування, і були перетворені у новий об`єкт нерухомого майна з іншою площею і іншими технічними характеристиками. Право власності на такий об`єкт нерухомого майна було визнано рішенням суду і виникло у [PERSON] відповідно до положень статей 331, 332 ЦК України, з моменту державної реєстрації - 20.11.2009 року (а.с. 45), тобто в період шлюбу. Водночас, відповідачами не було надано доказів того, що здійснення реконструкції відбувалось за особисті кошти [PERSON] . Також, як було встановлено судом, при даруванні [PERSON] 72/100 часток квартири на користь [PERSON] , позивачка як дружина надавала згоду [PERSON] на розпорядження майном спільної сумісної власності (а.с. 189). Тому, суд приходить до висновку, що на квартиру [ADDRESS] також розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до наданих представником позивача копій документів з інвентарної справи БТІ, квартира [ADDRESS] була викуплена саме позивачкою у радгоспу імені Калініна в 1995 році. Надаючи оцінку доводам представника відповідачів в частині того, що позивачка не зверталась до нотаріуса для виділення їй частки у праві спільної сумісної власності в позасудовому порядку, суд зазначає, що виходячи із пояснень сторін у справі і досліджених доказів, для суду є очевидним, що між сторонами існує спір про право власності на майно, оформлене на померлого [PERSON] . При зверненні до суду із позовом особа повинна продемонструвати наявність спору про певне право, яке порушується, оспорюється чи не визнається іншими особами, що не обов`язково у даному випадку має підтверджуватись зверненням до нотаріальної контори. Зрештою, позивачем було надано копію постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність згоди інших спадкоємців. Тому, суд вважає, що заперечення представника відповідачів в цій частині не є суттєвими і не можуть вплинути на результат розгляду справи. Також, суд відхиляє доводи представника відповідачів в частині неправильної сплати позивачкою судового збору, оскільки відповідно до проведеної відповідачами оцінки майна, сума судового збору була доплачена позивачем у визначеному ухвалою суду розмірі, виходячи з вартості частини майна, яка охоплювалась первісним позовом. В іншій же частині майна, відповідачами не надано суду доказів невідповідності його вартості. Таким чином, на переконання суду, позивачкою доведено право на виділення Ѕ ідеальної частини майна, придбаного у період шлюбу з [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Проте, оскільки у позові [PERSON] просить визнати право власності на Ѕ частину будівлі складу за адресою: [ADDRESS] і при цьому не враховує, що така будівля складу, хоч і є окремим предметом договору купівлі-продажу, але не є цілим об`єктом нерухомого майна, адже складає 1/5 частку від нежитлової будівлі, тому позов підлягає задоволенню частково, а частка [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна становить Ѕ частку від 1/5 частки об`єкту нерухомості, тобто 1/10 частку. Вирішуючи заявлений відповідачами зустрічний позов, суд зазначає, що він ґрунтується на праві відповідачів як спадкоємців померлого [PERSON] на отримання у власність спадкового майна. У позові представником відповідача було викладено два варіанти поділу майна між спадкоємцями та [PERSON] , але самі позовні вимоги заявлено: про визнання в порядку спадкування за [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 10,62 га, та автомобіль КІА RIO, реєстраційний номер [NUMBER] ; про визнання за [PERSON] права власності на 28/100 часток квартири [ADDRESS] , та на будівлю магазину № [NUMBER] по [ADDRESS] . Суд з розумінням ставиться до запропонованих представником відповідача варіантів поділу, проте їх прийняття можливо лише шляхом укладення між сторонами мирової угоди, якої досягнуто не було. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд не має права самостійно розпоряджатись предметом позову і розподіляти майно на власний розсуд, оскільки як позивач так і відповідачі мають право на певну частку кожного виду майна, яке є предметом спору. Суд відхиляє доводи представника відповідачів про застосування звичаю у даних правовідносинах щодо поділу спірного майна, з огляду на таке. Відповідно до\~ст.\~7\~ЦК України,\~цивільні відносини\~можуть регулюватися\~звичаєм,\~зокрема звичаєм\~ділового обороту. Звичаєм\~є правило\~поведінки,\~яке не\~встановлене актами\~цивільного законодавства,\~але є\~усталеним у\~певній сфері\~цивільних відносин. Звичай\~може бути\~зафіксований у\~відповідному документі. Звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується. В даному випадку, як відносини визначення спільної сумісної власності майна подружжя, так і відносини щодо спадкування чітко врегульовані нормами законодавства, і тому саме вони мають пріоритет у застосуванні. Суд вважає, що відповідно до положень статей 1261, 1268 ЦК України відповідачами доведено право на спадкування після смерті [PERSON] . При цьому, суд відхиляє доводи представника позивачки щодо недотримання відповідачами процедури досудового нотаріального оформлення спадщини з тих же підстав, що суд зазначав раніше, а саме через підтвердження спору про право на майно, що є достатнім для вирішення справи судом. Визначаючись з обсягом спадкової маси, суд враховує, що позивачка [PERSON] має право на Ѕ частину всього майна (крім земельної ділянки) придбаного у період шлюбу. Таким чином, спадкова маса складає іншу Ѕ частину всього майна, придбаного в період шлюбу, а також земельну ділянку. Виходячи з того, що як відповідачі так і позивачка на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , і їх частки у праві спадкування є рівними, то відповідачі мають право на отримання по 1/6 частині об`єктів нерухомого майна і автомобілів, а також по 1/3 частині земельної ділянки. Враховуючи, що суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування право власності на 1/3 частину земельної ділянки та на 1/6 частину автомобіля KIA RIO; за [PERSON] слід визнати право власності на 7/150 частин квартири [ADDRESS] , та на 1/6 частину будівлі магазину № [NUMBER] по [ADDRESS] . На підставі статті 141 ЦПК України, суд стягує зі сторін на користь один одного суму судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: - з відповідачів на користь позивачки суд стягує в рівних частинах суму судового збору в розмірі 7050,91 грн., оскільки ціна позову була правильно визначена позивачкою виходячи з 1/5 частки нежитлової будівлі, і тому часткове задоволення первісного позову фактично не зменшило вартість майна у межах задоволених позовних вимог; - з позивачки [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] суд стягує судовий збір в розмірі 1929,64 грн.; - з позивачки [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] суд стягує судовий збір в розмірі 2951,21 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial