Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

22.12.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 2002 року. Для обох шлюб є першій. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. З листопада 2014 року вони з відповідачем зупинили шлюбні відносини і з того часу проживають окремо. Син залишився проживати разом з нею і повністю знаходиться на її утриманні, оскільки батько дитини ухиляється від його утримання та виховання. Їй одної важко матеріально утримувати дитину, забезпечити належні умови для повноцінного харчування та розвитку сина, нести витрати на його лікування. Відповідач зобов'язаний та має можливість надавити матеріальну допомогу дитині, оскільки працює озеленювачем на Одеському припортовому заводі, тобто має постійне місце роботи та стабільний заробіток, інших дітей або утриманців не має, тому, вважає, може сплачувати на утримання сина 1/3 частину свого заробітку. В судове засідання позивач не з'явилась, направивши на адресу суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутність у зв'язку з хворобою дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про визнання позову у повному обсязі та розгляд справи у його відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим України. З матеріалів справи убачається, що 28 вересня 2002 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.7). [INFO] у подружжя [PERSON] народився син - [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки ЖКГ Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS], де разом з неї проживає та знаходиться на її утриманні син - [PERSON], 2003 року народження (а.с.8). Відомості про своє місце роботи та розмір заробітної плати сторони суду не надали, що позбавляє суд зробити висновок про матеріальний стан кожної сторони. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, доньки, сина; інші - 2 - обставини, які мають суттєве значення. При визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які повинні сплачуватися відповідачем на утримання дитини, суд враховує вік дитини, те що дитячий організм потребує як найкращого питання для повноцінного розвитку і міцного здоров'я, купівлі одягу та взуття у зв'язку з фізичним розвитком дитини, працездатний вік відповідача, наявність у нього стабільного заробітку, відсутність інших утриманців, відсутність з боку відповідача заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд вважає, що розмір аліментів у вигляді 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача не поставить його у скрутне матеріальне становище. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За викладених вище обставин, суд задовольняє позов про стягнення з відповідача на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачів за подання позову про сплату аліментів, звільнено від сплати судового збору. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд покладає обов'язок зі сплати судового збору у сумі 243,60 гривень на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved