Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

23.06.2021 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача про захист прав споживача, в якому просить: визнати неправомірними дії АТ «Облтеплокомуненерго» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати АТ «Облтеплокомуненерго» відновити надання послуги з постачання гарячої води [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь [PERSON] 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди та понесені судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.06.2021. Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що відповідач не відмовлявся в односторонньому порядку від зобов`язання з надання послуг постачання гарячої води саме позивачеві. Підприємство прийняло рішення про перерву у наданні такої послуги до початку опалювального сезону. Така перерва обумовлена об`єктивними обставинами, а тому вина відповідача у запровадженні перерви відсутня. Зокрема, з 20.05.2021 втратила чинність постанова КМУ №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Тепер учасники ринку природного газу змушені купувати газ за новими умовами. Відповідно до запропонованих постачальником умов, постачання газу буде відбуватися з обов`язковою 100% передоплатою придбання газу у затверджених обсягах. При цьому, за умовами діючих договорів зі споживачами послуг, та відповідно до вимог чинного законодавства оплата за надані виконавцем послуги здійснюється споживачами в місяці, наступному за розрахунковим періодом (місяцем). Тобто, для фізичних та юридичних осіб діє 100% післясплата вартості послуг. Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що робота товариства має сезонний характер, а для того, щоб підготуватися до наступного опалювального сезону відповідачу необхідно підготувати власне теплове господарство, а також акумулювати кошти для придбання природного газу в умовах того, що споживачі мають значну заборгованість перед АТ «ОТКЕ» за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Також представник відповідача зазначила про неможливість підключення гарячого водопостачання саме до квартири позивача, адже постачання гарячої води може відбуватися лише централізовано. Крім того, представник відповідача у своєму відзиві послалася як на відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, так і на відсутність самого факту заподіяння позивачу моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Також представник відповідача послалася на не співмірність заявлених позивачем для відшкодування витрат на правничу допомогу, враховуючи категорію складності справи. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, на підставі укладеного з АТ «Облтеплокомуненерго» договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16 липня 2019 року [PERSON] є споживачем централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі [ADDRESS] (а.с. 12-15). Як убачається з матеріалів справи, заборгованість позивача перед відповідачем за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води відсутня (а.с. 16). АТ «Облтеплокомуненерго» фактично надавало позивачу послуги з теплопостачання, однак 17.05.2021 року надання послуг з постачання гарячої води населенню було припинено. Для мешканців м. Чернігова зазначена обставина є загальновідомою, а тому відповідно до приписів ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню. Також, зазначені обставини сторони не спростовували і не заперечували. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, яка набрала чинності з 03.12.2020, врегульовано правовідносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг віднесено: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Водночас, частиною 1 статті 7, частинами 1, 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно, безперервно та відповідної якості комунальні послуги згідно із законодавством, при цьому такому праву прямо відповідає визначений частиною 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок теплотранспортуючої організації забезпечувати споживача тепловою енергією та відповідно кореспондуючий обов`язок споживача здійснювати оплату наданих послуг за фактично отриману теплову енергію. Як убачається з матеріалів справи, і не заперечувалось сторонами спору, між позивачем та відповідачем наявні цивільно-правові договірні правовідносини, а тому позивач має право згідно частин 1, 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на одержання вчасно, безперервно та відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством за виключенням часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії. Положеннями частини 4 статті 26 вищезазначеного Закону передбачено, що виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця. Таке попередження надсилається споживачу не раніше наступного робочого дня після спливу граничного строку оплати комунальної послуги, визначеного законодавством та/або договором про надання відповідної комунальної послуги. За правилом частини 2 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний організовувати свою господарську діяльність таким чином, щоби забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Окрім того, пунктом 1 Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води передбачений обов`язок виконавця своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором. Судом встановлено, що припинення надання позивачу [PERSON] послуги з постачання гарячої води було здійснено відповідачем з підстав, не передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та не передбачених ЦК України. Ураховуючи викладене, суд погоджується з позицією позивача про те, що її право на безперевне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води відповідачем було порушене, а тому, відповідно до положень ст. 16 ЦК України, підлягає відновленню шляхом визнання неправомірними дій АТ «Облтеплокомуненерго» з припинення надання послуги з постачання гарячої води [PERSON] за її місцем проживання та зобов`язання відповідача відновити надання позивачу послуги з постачання гарячої води. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18. Також і в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від відповідного висновку про застосування статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц в частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу, визначивши, що вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивіл ьного суду від 26 вересня 2018 року № 490/8831/15-ц стягнуто моральну шкоду з ПАТ «Укрзалізниця», у зв`язку з наданням позивачу неякісних послуг з перевезення. Як убачається зі змісту Договору, позивач є споживачем послуг, що надаються відповідачем. Підпунктом 18 пункту 19 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16 липня 2019 року, укладеного між сторонами, передбачено, що виконавець (відповідач) зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членам його сім`ї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і цього договору. З огляду на викладене, позивач, як споживач та сторона споживчого договору про надання послуг, виконання якого незаконно припинено відповідачем в односторонньому порядку, має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій відповідача була змушений внести корективи у своє повсякденне життя та вживати додаткових зусиль для його влаштування, оскільки працює вчителем початкових класів Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №28 Чернігівської міської ради Чернігівської області, а відтак припинення відповідачем постачання гарячої води змусило змінити свій щоденний графік та знаходити щодня додатковий час для підігріву води. Також і сам процес миття посуду та особистої гігєни додає незручностей у побуті. Крім того, позивач має собаку, якій після вигулу не менше трьох разів на день необхідно мити лапи, для чого знову ж таки кожного разу потрібно підігрівати воду. Позивач зауважує, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.10.2019, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.04.2020, її позовні вимоги про визнання незаконним припинення постачання гарячої води вже було задоволено. Тому відповідач, знаючи про незаконність припинення постачання гарячої води, знову порушив договірні зов`язання та закон. Таким чином, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, та враховуючи вимушені зміни в організації життя позивача,їх тривалість, додаткові зусилля на пристосування до нових умов життя, душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку з незаконним припиненням постачання гарячої води без будь-яких попереджень, відчуття невизначеності через відсутність повідомлень відповідача про терміни відновлення надання послуги, повторність вчинених протиправних дій відповідачем, а також роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, становить 5000,00 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Прокоф`єв Б.І. на підставі договору про надання правничої допомоги № 39/1/21 від 14.06.2021. Згідно квитанції серії ААІ № 291241 від 23.06.2021, [PERSON] сплатила адвокату 7000 грн. за правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 3500 грн. Також, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial