Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

23.09.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23.11.2015 року з 1/4 частини від усіх видів його доходів, до 1/6, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову покликається на те, що зазначеним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23.11.2015 року у справі № 454/2556/15 з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 23 жовтня 2015 року, виходячи з того, що він був працевлаштований, мав стабільний високий заробіток. Однак 02.11.2019 року він уклав шлюб з [PERSON] , в якому у нього народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, він втратив роботу, тому часто робить спроби для виїзду за кордон. Також як на підставу зміни матеріального стану, посилається на погіршення стану здоров`я, відновлення якого потребує грошових витрат. Зазначає, що через захворювання він не взмозі працевлаштуватись. Також на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери. При тому, звертає увагу на те, що фінансовий стан відповідача змінився в кращу сторону, так як вона одружилася, тому на даний час забезпечена і відповідач, і його дочка [PERSON] . Також відповідач придбала квартиру в м.Червонограді Львівської області. Вважає, що зазначені обставини свідчать про зміну його матеріально стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України. Ухвалою від 05.10.2020 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.10.2020 року надійшов відзив відносно позову, у якому відповідач проти позову заперечила, мотивуючи тим, що жодних доказів на підтвердження покращення її матеріального становища позивачем не подано. Вказала, що від іншого шлюбу у неї також народися син [PERSON] , [INFO] . Щодо посилань позивача на стан здоров`я зазначила, що він є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням сплачуваних аліментів, є задовільним та стабільним. Твердження позивача щодо неможливості влаштуватися на роботу є надуманими, оскільки він надає послуги з встановлення натяжних стель. Також вважає безпідставними посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають батьки, адже його батько є пенсіором-шахтарем і отримує пенсію та регресні виплати понад 20000 грн., а мати позивача працює та має стабільний дохід. До того ж такі обставини не звільняють його від обов`язку утримувати дитину. Аліменти з нього стягуються у розмірі 2500 грн. щомісячно, що є мізерною сумою для утримання дочки. Також заперечила придбання нею житла. Поряд із цим вказала, що не працює, доходів не отримує, забезпечує дитину належними житловими умовами. Вважає позов необгрунтований, безпідставний. В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав, вказаних у такому, пояснив, що звільнився з роботи у 2018 році. З цього часу його матеріально утримують батьки, в тому числі надають йому кошти на сплату аліментів. Інвалідності по стану здоров`я у нього немає, а з роботи був звільнений за власним бажанням, а не по стану здоров`я. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили, пославшись на те, що зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Жодних доказів на погіршення матеріального стану позивачем не надано, не доведено витрат на лікування, як і саму хворобу. Вважає, що є неприпустимим збільшення утримання однієї дитини за рахунок зменшення розміру аліментів, стягуваних на користь іншої. Вказали, що жодної нерухомості не набувала, а проживає разом з чоловіком і двома дітьми в квартирі свекра. Єдиним джерелом існування сім`ї є доходи її нинішнього чоловіка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.11.2012 року Виконавчим комітетом Белзької міської ради Сокальського району Львівської області, запис №11, розірвано (а.с.9). Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23.11.2015 року по справі №454/2556/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, починаючи з 23.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) з 02.11.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 02.11.2019 року Червоноградським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області (а.с.11). У цьому шлюбі у позивача [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Червоноградським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 07.05.2020 року (а.с.10). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, про що ВСУ висловився у постанові від 05.02.2015 року у справі №6-143 цс 13. Таким чином підставами для зміни розміру аліментів є не тільки зміна сімейного стану платника аліментів, а й зміна матеріального стану в сторону покращення отримувача аліментів, або в сторону погіршення платника аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу, він втратив роботу, у нього погіршився стан здоров`я, що потребує грошових витрат, а також на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери. Натомість фінансовий стан відповідача змінився в кращу сторону, так як вона одружилася. Про покращення її фінансового стану свідчить придбання нею нерухомості. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими від обгрунтовує свої позовні вимоги. Матеріали справи не містять жодного письмового доказу щодо погіршення стану здоров`я позивача, витрат на лікування, що зумовлені таким погіршенням, доказів, які б підтверджували несення ним витрат на утримання батьків або інших членів своєї сім`ї, перебування на обліку у службі зайнятості або звернення за отриманням соціальної допомоги. Як і не надано доказів придбання відповідачем нерухомості, що остання категорично заперечила у судовому засіданні. Крім того, суд враховує зміну сімейного стану у відповідача, а саме: народження [INFO] сина [PERSON] від іншого шлюбу, однак не вважає це достатньою підставою для зменшення розміру аліментів без доведення обставин, що суттєво погіршили його матеріальний стан. Отже, визначений рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23.11.2015 року розмір аліментів на утримання дочки у частці 1/4 є справедливим і відповідає інтересам дитини та є достатнім для їх фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку. Такий розмір аліментів гарантовано покриє частину витрат на утримання дочки, не порушуючи законні інтереси платника аліментів, і їх отримувача, забезпечить дотримання принципу паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку щодо матеріального утримання дітей. Аналізуючи наведене, та враховуючи, що позивач є працездатною особою, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, на що звертає увагу Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року (справа № 565/2071/19 провадження № 61-9460 св 20). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частина перша статті 3 Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, правові підстави задоволення позову відсутні, а тому в його задоволенні слід відмовити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed