overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29 червня 1974 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від спільного життя дітей не мають, спільне життя з відповідачкою не склалося. Протягом останніх років не знаходили спільну мову в питаннях сімейного життя, кожен з них жив окремим життям, майже 2 роки він не проживає з відповідачкою та не веде з нею спільного господарства. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою (а.с.2). Представник позивача надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити (а.с. 19). Відповідач [PERSON] надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.17). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 29 червня 1974 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 29 червня 1974 року, актовий запис 442 (а.с.3). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

\~22 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 3, у будинку № 123, по Фонтанській дорозі, у м. Одесі, посилаючись на те, що відповідач не мешкає на спірній жилій площі без поважних причин понад встановлений законом строк. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення\~ справи, суд\~ вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Представник третьої особи ОСББ «На десятій» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти задоволення позовної заяви. Представник третьої особи Київського районного відділу у м. Одеси Державної міграційної служби України у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована у квартирі № 3, у будинку № 123, по Фонтанській дорозі, у м. Одесі, яка належить їй на підставі договору дарування квартири, посвідченого 25 червня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. За зазначеною адресою відповідач [PERSON] не проживає з 22 січня 2014 року, речей відповідача на спірній жилій площі немає, позивач не перешкоджала відповідачеві у проживанні у цій квартирі, вселитися він не намагається. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад встановлений законом строк підтверджується актом про непроживання, складеним 23 листопада 2016 року ОСББ «На десятій». Згідно зі ст. 71 ЖК України, при\~ тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач не мешкає у квартирі № 3, у будинку № 123, по Фонтанській дорозі, у м. Одесі, понад встановлений законом строк, суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON]. таким, що втратив право користування жилим приміщенням. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником та мешканцем квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровано колишнього її власника відповідача. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про усунення позивачу перешкод у користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірній квартирі (а.с.а.с. 2 4). 27 жовтня 2016 року суд своєю ухвалою замінив третю особу Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, а представник третьої особи не заперечував проти їх задоволення. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач за договором купівлі-продажу квартири від 20.05.2008 року придбав у відповідача квартиру [ADDRESS] (а.с.а.с. 7, 8). Відповідач зобов'язався після укладення правочину знятися з реєстраційного обліку за адресою відчуженої квартири. Дотепер відповідач зареєстрований у квартирі позивача (а.с.а.с. 15, 28). Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на спірну квартиру на підставі відповідного правочину. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на разі дійсно зареєстрована у спірній квартирі. Таким чином, факт реєстрації відповідача у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, і позов підлягає задоволенню шляхом усунення позивачу перешкод у реалізації його прав на власність.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 2 березня 2007 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 2 березня 2007 року виконавчим комітетом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 2. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено з [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 22 квітня 2012 року помер його батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, на яку він претендує як спадкоємець першої черги за законом. Посилаючись на те, що він вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через поважні причини, тому просив суд визначити йому додатковий строк в три місяці для подання подібної заяви. Сторони в судове засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, представник відповідача в своїй заяві не заперечував проти задоволення позову. Суд, вважаючи можливим розглянути справу за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. 22 квітня 2012 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі будинок та земельну ділянку, площею 0,2481 га, виділену для його обслуговування, розташовані в с. Калинівка Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. Відповідно до довідки Калинівської сільської ради на час смерті спадкодавця з ним ніхто не проживав. Тому, згідно зі ст. 1270 ЦК України позивач, як спадкоємець за законом, повинен був в шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори (приватному нотаріусу) для прийняття спадщини, але пропустив його. На підставі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наданої позивачем позовної заяви та доказів, доданих до неї вбачається, що шестимісячний строк, передбачений законом для прийняття спадщини, він пропустив через поважні причини, які полягали в наявності у нього ряду хронічних захворювань, які по своїй сутності фактично не давали здійснювати нормальну життєдіяльність, в тому числі і виконати необхідну дію по прийняттю спадщини (а.с. 10-12). За такого суд вважає, що строк було пропущено з поважних причин, і [PERSON] необхідно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 26 жовтня 2006 року у м.Павлограді. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15 вересня 2016 року він отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно 16/25 часток жилого будинку №28 по вул.Куликової в м.Павлограді. Зазначений документ був втрачений за життя померлими батьками, тому надати його нотаріусу немає можливості. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача та третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явились, надійшли письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що мати позивача [PERSON] померла 26 жовтня 2006 року у м.Павлограді (а.с.3). Батько позивача [PERSON] помер 12 жовтня 2015 року в м.Павлограді (а.с.4). За життя батько позивача прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав. З тексту постанови приватного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7) видно, що 09 вересня 2016 року [PERSON] звернувся з заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що відкрилася після смерті його матері [PERSON], померлої 26 жовтня 2006 року, яку він прийняв на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Спадщина складається з 16/25 часток жилого будинку №28 по вул.Куликової в м.Павлограді. Довідкою, виданою 06 липня 2016 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» на запит нотаріуса повідомлено, що право власності на 16/25 часток жилого будинку 28 по вул.Куликової в м.Павлограді зареєстровано станом на 11 квітня 1969 року за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 14 березня 1969 року Павлоградською держнотконторою за р.№585. [PERSON] подав нотаріусу не оригінал, а нотаріально засвідчену копію вищезазначеного договору дарування, у зв'язку з чим йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Як встановлено у судовому засіданні оригінал правовстановлюючого документу на 16/25 часток будинку 28 по вул.Куликової в м.Павлограді договір дарування від 14 березня 1969 року - був втрачений, але на час відкриття спадщини право власності було зареєстровано за спадкодавцем [PERSON], до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Тому слід визнати за позивачем право власності на спадкове майно - 16/25 часток будинку 28 по вул.Куликової в м.Павлограді.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 21 травня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Відповідач ухиляється від обовязку утримування дітей, добровільно жодної матеріальної допомоги на їх утримання не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 20). Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 21 травня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 5, 6). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що діти проживають разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні (а.с. 7), відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст. 182\~СК України, з відповідача на користь позивача на утримання дітей, повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дітей і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку в квартирі. У судовому засіданні позивач дала згоду на заочний розгляд справи, просила задовольнити позов. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщався, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Після оголошення перерви у судове засідання 29.11.2016 позивач не з'явилася, у письмовій заяві просила справу розглядати за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу 29.11.2016 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.02.2008, виданого Деснянською районною у м. Чернігові радою, та договору дарування частки квартири від 01.03.2012, посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 5, 7-8). Відповідно до довідки КП «Деснянське» Чернігівської міської ради №1357/ш від 21.09.2016 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], та її син [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Як убачається з актів від 27.04.2016 та від 16.05.2016 в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та постійно мешкає [PERSON], [INFO], також за даною адресою зареєстрований, але з 2013 року не мешкає її син [PERSON], [INFO] (а.с. 11,12). Факт не проживання відповідача підтверджується також показаннями допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як убачається з положень ст. ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, а тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

22 вересня 2016року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 30 серпня 2010року у Костянтинівській сільській раді Новоодеського району Миколаївської області вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач зазначила, що від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON], 04.11.2010року народження та [PERSON], 16.10.2012року народження. Позивач вказала, що в останній час шлюбні відносини між подружжям погіршились і фактично припинились через постійні сварки, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Посилаючись на вищевикладене позивач просила розірвати її шлюб відповідачем. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Косован». Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2010року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 065301 виданим виконкомом Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області 30.08.2010року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON], 04.11.2010року народження та [PERSON], 16.10.2012року народження, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинилися з квітня 2015року, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу шлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «Косован».

Outcome: approved