Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

22 травня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В своїй заяві позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 22 березня 2011 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконує. Станом на 24 квітня 2019 року її заборгованість перед банком складає 19879,60 грн., з яких: 7352,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5169,87 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5998,81 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 835,96 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 922,84 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 19879,60 грн. та судові витрати у сумі 1921,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що позов підтримує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлена в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 22 березня 2011 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді. До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 24 квітня 2019 року складає: 19879,60 грн., з яких: 7352,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5169,87 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5998,81 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 835,96 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 922,84 грн. - штраф (процентна складова). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначено в ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримала кредитні кошти у позивача, які у встановлені строки не повертає, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту підлягають задоволенню. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути з відповідача пеню і штрафи. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.ч.1,2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Аналізуючи зазначені норми, суд зазначає, що в разі укладення кредитного договору розмір неустойки, який підлягає стягненню у разі порушення боржником зобов`язання повинен бути встановлений законом або визначений у договорі за погодженням сторін. До позовної заяви банком додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка підписана 22.03.2011 року відповідачем, у якій встановлений розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафів у випадку порушення строків платежів. Разом з тим, кредитним договором № б/н від 22.03.2011 передбачено і пеню і штрафи - за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто, за одне і те ж порушення зобов`язання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка). При цьому в ст. 61 Конституції України встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. З огляду на встановлені обставини та викладені норми закону, суд дійшов до висновку, що в стягненні пені на користь позивача слід відмовити, в частині стягнення штрафів, позов підлягає задоволенню. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 грн.

Outcome: partial