Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

23\~вересня 2021\~року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначив, що 05 серпня 2011 року дав у борг відповідачці грошові кошти, в розмірі 66054,00 грн. Остання зобов`язалася повернути кошти за його вимогою. 27 липня 2021 року він направив відповідачці письмову вимогу про погашення боргу, однак до теперішнього часу вона борг не повернула. На підставі зазначеного просив суд стягнути з відповідачки борг за позикою, в розмірі 66054,00 грн., проценти за період з 06 серпня 2011 року до 24 вересня 2021 року, у відповідності до вимог ст.1048 ЦК України, в розмірі 87246,95 грн. та витрати на оплату судового збору, в розмірі 1533,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечувала, пояснила, що на той час мала дошлюбне прізвище « [PERSON] » та розписку про отримання грошових коштів у борг вона дійсно писала, в зв`язку з передачею йому в оренду земельної ділянки, яка належить їй на праві власності, однак грошових коштів від позивача фактично не отримувала. Відзиву на позовну заяву та заперечень до суду вона не направляла та з позовом про оспорення договору позики не зверталася. Представник відповідачки адвокат Бусахін О.С. в судовому засіданні також заперечував проти позовних вимог позивача, вважав їх безпідставними, оскільки відповідачка грошових коштів від позивача не отримувала, а розписку написала під впливом обману. З позовом про оспорення договору позики до суду не звертався, однак просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки з дня написання відповідачкою розписки пройшло більше трьох років. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 05 серпня 2011 року відповідачка, яка на той час мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », склала розписку, за якою взяла у борг у позивача 66054,00 грн., із зобов`язанням повернути позику, а у випадку її неповернення, позивач вправі стягнути вказану суму в примусовому порядку у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с.30). У зв`язку\~з не\~зазначенням відповідачкою\~у розписці\~строку повернення\~позики,\~позивач 27\~липня 2021\~року звернувся\~до неї\~з вимогою\~про повернення\~позики у\~тридцятиденний термін\~з дня\~пред`явлення вимоги,\~у відповідності\~до вимог\~ст.1049\~ЦК України,\~однак свої\~зобов`язання\~з повернення\~позики відповідачка\~не виконала,\~про що\~свідчить наявність\~у позивача\~боргового документу,\~кошти за\~позикою до\~цього часу\~не повернула\~(а.с.6-8). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору. Судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, надана позивачем розписка відповідачки від 05 серпня 2011 року, у розумінні ЦК України, є договором позики. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 2 вказаної статті (в редакції на час укладання договору) передбачала, що якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Строк повернення боргу у розписці сторонами не визначений, у зв`язку з чим позивач 27 липня 2021 року звернувся до відповідачки з письмовою вимогою про повернення коштів у тридцятиденний строк від дня пред`явлення вимоги, однак відповідачка суму коштів отриманих в борг у вказаний строк позивачу не повернула. Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 зазначеного Кодексу передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. За вимогами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, за вимогами ч.4 ст.267 вказаного Кодексу, про застосування якого заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник відповідачки заявив про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, оскільки з дня написання відповідачкою розписки пройшло три роки. Однак, перебіг вказаного строку починається від дня порушеного права. Позивач звернувся до відповідачки з вимогою про повернення позики лише 27 липня 2021 року, та не отримавши її, 23 вересня 2021 року звернувся до суду за її стягненням в примусовому порядку, тобто діяв у межах строків позовної давності. За такого,\~в зв`язку\~з неповерненням\~відповідачкою грошових\~коштів за\~позикою,\~позовні вимоги\~позивача в\~частині стягнення\~з відповідачки\~66054,00\~грн.\~основного боргу\~є обгрунтованими\~та такими,\~що підлягають\~задоволенню.\~ Щодо стягнення з відповідачки процентів за позикою, то частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, ч.2 вказаної статті передбачає, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З цього слідує, що проценти за позикою виплачуються лише в межах дії договору позики. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. За умовами\~договору позики\~та вимог\~ст.1048\~ЦК України,\~повернути кошти\~відповідачка повинна\~була протягом\~тридцяти днів\~від дня\~отримання вимоги,\~тобто 28\~серпня 2021\~року,\~отримавши її\~від позивача\~29\~липня 2021\~року.\~Позивач звернувся\~до суду\~з вимогами\~про стягнення\~з відповідачки\~процентів за\~позикою 23\~вересня 2021\~року,\~а тому\~період нарахування\~процентів,\~з урахуванням\~трирічного строку\~позовної давності\~про який\~заявляє представник\~відповідачки,\~складає з 23 вересня 2018 року до 28 серпня 2021 року, а розмір процентів за вказаний період складає 22727,1 грн., виходячи з наступного розрахунку: 66054,00 грн. (борг за позикою) х 18 % (облікова ставка НБУ за період з 23 вересня 2018 року до 25 квітня 2019 року) : 365 днів у році х 214 днів = 6970,96 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 17,5 % (облікова ставка НБУ за період з 26 квітня 2019 року до 18 липня 2019 року) : 365 днів у році х 84 дні = 2660,26 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 17 % (облікова ставка НБУ за період з 19 липня 2019 року до 05 вересня 2019 року) : 365 днів у році х 49 днів = 1507,48 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 16,5 % (облікова ставка НБУ за період з 06 вересня 2019 року до 24 жовтня 2019 року) : 365 днів у році х 49 днів = 1463,14 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 15,5 % (облікова ставка НБУ за період з 25 жовтня 2019 року до 12 грудня 2019 року) : 365 днів у році х 49 днів = 1374,47 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 13,5 % (облікова ставка НБУ за період з 13 грудня 2019 року до 30 січня 2020 року) : 365 днів у році х 49 днів = 1197,12 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 11 % (облікова ставка НБУ за період з 31 січня 2020 року до 12 березня 2020 року) : 365 днів у році х 42 дні = 836,08 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 10 % (облікова ставка НБУ за період з 13 березня 2020 року до 23 квітня 2020 року) : 365 днів у році х 42 дні = 760,07 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 8 % (облікова ставка НБУ за період з 24 квітня 2020 року до 11 червня 2020 року) : 365 днів у році х 49 днів = 709,4 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 6 % (облікова ставка НБУ за період з 12 червня 2020 року до 04 березня 2021 року) : 365 днів у році х 266 днів = 2888,28 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 6,5 % (облікова ставка НБУ за період з 05 березня 2021 року до 15 квітня 2021 року) : 365 днів у році х 42 дні = 494,04 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 7,5 % (облікова ставка НБУ за період з 16 квітня 2021 року до 22 липня 2021 року) : 365 днів у році х 98 днів = 1330,13 грн.; 66054,00 грн. (борг за позикою) х 8 % (облікова ставка НБУ за період з 23 липня 2021 року до 28 серпня 2021 року) : 365 днів у році х 37 днів = 535,67 грн. 6970,96 грн. + 2660,26 грн. + 1507,48 грн. + 1463,14 грн. + 1374,47 грн. + 1197,12 грн. + 836,08 грн. + 760,07 грн. + 709,4 грн. + 2888,28 грн. + 494,04 грн. + 1330,13 грн. + 535,67 грн. = 22727,1 грн. За такого вимоги позивача про стягнення з відповідачки процентів за позикою, в розмірі 87246,95 грн. за період з 06 серпня 2011 року до 24 вересня 2021 року, підлягають частковому задоволенню,\~в розмірі\~22727,1 грн. за період з 23 вересня 2018 року до 28 серпня 2021 року. Доводи відповідачки та її представника про неотримання [PERSON] грошових коштів у борг за розпискою у позивача судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до вимог ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, однак з таким позовом до суду ані відповідачка, ані її представник не зверталися. Загальний розмір\~заборгованості,\~який підлягає\~стягненню з\~відповідачки на\~користь позивача\~за договором\~позики від\~05\~серпня 2011\~року,\~складає 88781,1 грн., з яких 66054,00 грн. основний борг за позикою та 22727,1 грн. заборгованість за процентами, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 887,81 грн.

Outcome: partial