Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

22 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: ●житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 645,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ●земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; ●земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,1065 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] вартістю 3 119 534,00 грн., для задоволення вимоги [PERSON] по погашенню заборгованості за договором банківського вкладу № 9/6 з щомісячною виплатою процентів від 07.03.2013 року у сумі 11 800 000,00 грн. шляхом визнання права власності на неї за [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно: ● житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 645,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ●земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; ●земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,1065 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] вартістю 3119534,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07.03.2013 року між ним та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ БАНК «МЕРКУРІЙ» (далі - ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ») укладено договір банківського вкладу № 9/6 з щомісячною виплатою процентів. Строк користування вкладом з 07 березня 2013 року по 11 березня 2014 року. Розмір банківського вкладу становить 11 800 000,00 грн. Станом на 11 березня 2014 року ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» не повернуто вклад та не сплачено проценти. 13.03.2014 року постановою Правління Національного Банку України № 133 ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 15 від 14.03.2015 року щодо впровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Відповідно до постанови Національного Банку України № 340 від 10.06.2014 року вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ». 12.06.2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 47 про ліквідацію ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію. 20.06.2014 року він звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» з кредиторською вимогою, в тому числі на суму 11 800 000,00 грн. Його вимога була визнана. Згідно з переліком (реєстром) акцептованих вимог ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 182/14 від 21.08.2014 року, визнані вимоги [PERSON], що підлягають задоволенню у розмірі 11 800 000,00 грн. Зазначена вимога забезпечена іпотекою. Предметами іпотеки є: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 645,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,1065 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Заява [PERSON] про укладення договору задоволення вимог кредитора щодо переводу прав власності на предмети іпотеки в добровільному порядку не задоволена. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року позовну заяву [PERSON] до ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності залишено без задоволення. Не погодившись з вказаним рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Залишаючи без задоволення позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з положень статей 44, 46, 48-52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вважав, що позивачем не доведена та обставина, що він пред'явив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і його вимоги не є погашеними. З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. Як вбачається з матеріалів справи, 07.03.2013 року між [PERSON] та ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» укладено договір банківського вкладу № 9/6 з щомісячною виплатою процентів. Строк користування вкладом з 07 березня 2013 року по 11 березня 2014 року. Розмір банківського вкладу становить 11 800 000,00 грн.( а.с. 4). 22.03.2013 року між [PERSON] (іпотекодержатель) та ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є забезпечення вимоги іпотекодержателя, що виникають із договору банківського вкладу № 9/6 з щомісячною виплатою процентів від 07 березня 2013 року та усіх договорів та угод до нього. Згідно з пунктом 1.2 договору іпотеки нерухомого майна іпотекодавець у забезпечення зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором передає в іпотеку іпоткодержателю наступні об'єкти нерухомості: ●житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 645,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ●земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; ●земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,1065 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] вартістю 3 119 534,00 грн.( а.с. 5-7). 13.03.2014 року постановою Правління Національного Банку України № 133 ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 15 від 14.03.2015 року щодо впровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Отже, починаючи з 14 березня 2014 року ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Відповідно до постанови Національного Банку України № 340 від 10.06.2014 року вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ». 12.06.2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 47 про ліквідацію ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію. 20.06.2014 року та 17.11.2014 року [PERSON] звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» з кредиторською вимогою, в тому числі на суму 11 800 000,00 грн. та запропонував укласти договір задоволення вимог кредитора ( а.с. 9, 10). Зазначені вимоги відповідачем отримані, але в добровільному порядку не задовольнив. За статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодержателя, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленого цим Законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольняти свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 2.1.5 Іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем умов договору банківського вкладу, звернути стягнення з на майно, в тому числі достроково, та задовольнити за рахунок майна свою вимогу за договором банківського вкладу у повному обсязі, що визначається на час виконання цієї вимоги, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов'язання, неустойку, необхідні витрати на утримання, звернення стягнення та реалізацію майна. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття власності на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 4.2 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на Майно шляхом прийняття Майна у власність в порядку, встановленому статтею 37 Закону України « Про іпотеку». При цьому дане застереження, яке визнається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на Майно. По цьому договору іпотекодержатель набуває майно у власність по вартості, встановленій на момент такого набуття на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності. Отже, у відповідності до пункту 4.2 договору іпотеки нерухомого майна та вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» при прийнятті майна у власність іпотекодержатель набуває майно у власність по вартості, встановленій на момент такого набуття на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності. З матеріалів справи вбачається, що уповноваженою особою на ліквідацію Банка було замовлено проведення незалежної оцінки усього майна Банку, яке включено до складу ліквідаційної маси. 01 квітня 2015 року Українська універсальна біржа провела незалежну оцінку іпотечного майна, за договором іпотеки нерухомого майна від 22.03.2013 року, про що склала звіти (а.с. 27- 32). Згідно зі звітами цієї оцінки вартість нерухомого майна, що є предметом іпотеки становить: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 645,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 4 560 100,00 грн.; земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] -189 110,00 грн.; земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,1065 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] - 118 268,00 грн.. Згідно з частиною 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставне майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що, з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку», приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом, що складає 4 867 478.00 грн. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольняє позовні вимоги [PERSON] з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved