Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

23 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням останніх уточнень від 29 листопада 2016 року, позивач посилається на те, що 27 грудня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. До укладення шлюбу, а саме [INFO] року, у неї та відповідача народився син - [PERSON]. Вже тривалий час, майже два роки, вони проживають окремо. Їй невідоме фактичне місце проживання відповідача. Від знайомих відомо, що відповідач вже тривалий час проживає на Кримському півострові. Жодного зв'язку з відповідачем немає. З моменту припинення сумісного проживання і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина не приймає. Дитина проживає разом з нею, вона самостійно несе усі витрати по утриманню сина. Вона зверталася до відповідача з проханням прийняти участь у вихованні дитини, але відповідач залишив прохання без задоволення. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину [PERSON] задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Має бажання разом із своїм сином поїхати за кордон, а саме: з 01 березня 2017 року по 30 квітня 2017 року - до Королівства Таїланд з транзитним перельотом через Російську Федерацію; з 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року - до Російської Федерації; з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року - до Королівства Іспанія; з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року - до Турецької Республіки; з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року - до Республіки Індія. Завчасно піклуючись про відпочинок та оздоровлення свого сина, вона вважає за необхідне уточнити свої раніше заявлені позовні вимоги. На підставі викладеного та з урахуванням уточнень просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, [PERSON], 1975 року народження, до наступних країн: з 01 березня 2017 року по 30 квітня 2017 року - до Королівства Таїланд з транзитним перельотом через Російську Федерацію, з 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року - до Російської Федерації; з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року - до Королівства Іспанія; з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року - до Турецької Республіки; з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року - до Республіки Індія (а.с.2-6, 19-21, 39-41). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням уточнень та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Позивач пояснила, що мета поїхати з дитиною на відпочинок. Відповідач страждає алкогольною залежністю, не приймає участі у вихованні дитини, їй не відомо, де він. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлений відповідач про день і час слухання справи не повідомив причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Встановлено, що 27 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 27 грудня 2013 року, актовий запис (а.с.10). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 квітня 2010 року, актовий запис № 211 (а.с.9). Суд вважає за необхідне надати одноразово дозвіл на вивіз дитини за кордон України без дозволу батька з причин його перешкоджання виїзду дитини за межі країни. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 Конвенції «Про права дитини»). При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків необхідно виходити з положень Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХИ « Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 із змінами, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724 , якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного із батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995р. з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Згідно ст.18 цих Правил оформлення паспорта чи проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На теперішній час позивач має намір поїхати разом із дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини її фізичного, духовного та морального розвитку, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітнього сина, позивач це зробити не може. Відповідач добровільно відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон, а тому суд вважає за необхідне в інтересах дитини задовольнити позов. Судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] року за межі України для тимчасового перебування. Також відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Отже виходячи з положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суд вважає необхідним надати дозвіл на оформлення проїзного документа для виїзду за кордон малолітнього [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO], строком дії до досягнення дитиною 18-річного віку, а також надати дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд за межі території України, а саме: до Королівства Таїланд з транзитним перельотом через Російську Федерацію, до Російської Федерації; до Королівства Іспанія; до Турецької Республіки; до Республіки Індія громадянина України, неповнолітньої особи [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] у супроводі матері [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER] виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 03 грудня 2011 року без згоди та без супроводу батька [PERSON], [INFO] в період 2017 року.

Outcome: approved