Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

23 березня 2018 року публічне акціонерне товариство «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовною заявою з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 20265,85 доларів США, що еквівалентно 542310,09 грн. за кредитним договором та витрат понесених на сплату судового збору в сумі 8134,65 грн. 28\~березня 2018\~року у\~зв`язку з\~реорганізацією юридичної\~особи шляхом\~перетворення,\~зміною організаційно-правової\~форми ПАТ\~КБ «Правекс\~банк» змінило\~найменування юридичної\~особи з\~ПАТ КБ\~«Правекс-Банк»\~на АТ\~«Правекс банк»,\~що й\~стало його\~правонаступником.Зазначені зміни в найменуванні юридичної особи було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у встановленому Законом порядку та не підлягають доказуванню згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України як загальновідомі обставини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.10.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» правонаступником якого є АТ «Правекс Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 3636-044/07Р (надалі - Договір), за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 25000,00 доларів США строком до 10.10.2026 зі сплатою 11,3 % річних. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання 10.10.2007 був укладений договір іпотеки № 3636-044/07Р від 10.10.2007. Пунктом 6.1.3 Договору на позичальника покладено обов`язок забезпечення своєчасного повернення коштів та сплату нарахованих процентів. Відповідач допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 22.12.2017 за позичальником існує заборгованість у сумі 20265,85 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 542310,09 грн., яка складається з суми кредиту 15476,17 доларів США; суми відсотків 4789,68 доларів США. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника АТ КБ «Правекс Банк», вказавши про повне підтримання позовних вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день, місце та час слухання справи, про що свідчить поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи, але в установлений судом строк не подав до суду відзиву на позовну заяву, у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Матеріалами справи підтверджено, що 10 жовтня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» правонаступником якого є АТ «Правекс Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 3636-044/07Р (а.с. 11-13), за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 25000,00 доларів США строком до 10.10.2026 зі сплатою 11,3 % річних.. Сторонами погоджено, що відповідно до п.п.4.1-4.4 договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 110 долара США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, та на момент припинення дії договору. Визначаючи обсяг відповідальності позичальника, сторонами погоджено, що відповідно до п.9.1, п.9.2 договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної в п.1.2 договору, діючої в період прострочки, від суми заборгованості за весь період прострочення. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10.10.2007 був укладений договір іпотеки № 3636-044/07Р від 10.10.2007 (а.с. 14-16). Згідно зі ст.ст.525,\~526,\~625 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1\~ст. 611 ЦК України). Натомість відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи відсутність оплати за кредитом з боку відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] суми заборгованості по кредиту в розмірі 15476,17 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 6.1.3 Договору на позичальника покладено обов`язок забезпечення своєчасного повернення коштів та сплату нарахованих процентів. А тому, за умовами договору [PERSON] зобов`язаний був сплачувати відсотки за користування кредитом. Позивач у своїй заяві надав розрахунок відсотків за користування кредитом станом на 22.12.2017 року, тому, враховуючи, що визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення відсотків саме до цієї дати та у такому розмірі, тому прострочена заборгованість за нарахованими відсотками склала 4789,68 доларів США. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь АТ «Правекс Банк» заборгованості по поверненню кредитних коштів за кредитним договором № 3636-044/07Рвід 10.10.2007 року у розмірі 20265,85 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.02.2018 року становить 542310,09 грн., яка складається з: суми кредиту в розмірі 15476,17 доларів США та суми відсотків 4789,68 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 8134,65 грн.

Outcome: approved