Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

22 жовтня 2018 року позивач звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком 63 по вул.Калініна в м.Павлограді Дніпропетровської області. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона є власником зазначеного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину, відповідач [PERSON] є її дідом, зареєстрований в будинку, але з червня 2015 року проживає у свого сина за адресою м.Павлоград, вул.Калініна, 8, отримує за цією адресою пенсію. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Позивач [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] її дід, у березні 2015 року після смерті бабусі у неї почалися сварки з сином відповідача [PERSON], який налаштував діда проти неї, сказавши, що дід у її будинку «квартирант». 15 червня 2015 року дід пішов з її будинку до будинку сина, потім приходив дільничний поліцейський з сином та забрав його речі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що хоче проживати за місцем реєстрації, оскільки збудував цей будинок і все життя в ньому прожив. Відповідно до ст.\~156\~ЖК України та ст.\~405\~ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~405\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що право власності на житловий будинок 63 по вул.Калініна у м.Павлограді зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.10.2010 року (а.с.28-29). Згідно з актом квартального комітету №74 м.Павлограда та домової книги (10-12), в будинку 63 по вул.Калініна у м.Павлограді зареєстрований [PERSON], який не проживає за даною адресою з 15 червня 2015 року (а.с.10). З січня по вересень 2017 року у провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, скасування реєстрації права власності, поновлення реєстрації права власності та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У зустрічному позові, поданому у березні 2017 року [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] у червні 2015 року зібрав свої речі та пішов з будинку. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком 63 по вул.Калініна у м.Павлограді. Суд апеляційної інстанції встановив, що між [PERSON] та [PERSON] виникли неприязні стосунки, тому відсутність [PERSON] за місцем його постійного проживання була вимушеною, він не втратив інтерес до житла та добровільно з нього не пішов, тому вимоги про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням є необґрунтованими. У позовній заяві, поданій у жовтні 2018 року [PERSON] посилається на ті самі обставини, що розглядалися судом апеляційної інстанції, а саме, що відповідач з 15 червня 2015 року не мешкає в будинку, добровільно переїхав на постійне місце проживання до свого сина [PERSON] на вул.Калініна, 8 в м.Павлограді. Дослідивши ці обставини, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що [PERSON] пішов з будинку вимушено через неприязні стосунки з [PERSON] і не втратив інтерес до житла. Крім того суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що відповідач є людиною похилого віку, проживав у будинку з 1955 року. Позивачем на надано доказів того, що на теперішній час ці обставини змінилися, у позовній заяві не зазначено будь-яких інших підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свідок [PERSON] син відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач його батько, проживає у нього з червня 2015 року по теперішній час, але хоче повернутися за місцем реєстрації. Позивач чинить у цьому перешкоди, не пускає діда у хату. Дід кілька разів приходив до позивача, але йому навіть не відчинили. У нього в будинку немає місця для діда, немає можливості навіть виділити йому кімнату, його дружина виганяє діда, кажучи, що у нього є власний будинок, нехай там і живе. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у червні 2015 року відповідач пішов жити до сина, син забирав його на своєму автомобілі, вона це особисто бачила і у неї склалося враження, що відповідач залишає будинок добровільно. Відповідача ніхто не виганяв, йому добре жилося. На її думку син умовив відповідача перейти до нього жити, щоб відібрати будинок у його внучки [PERSON]. Влітку 2018 року відповідач приходив до неї, хотів про щось поговорити, але вона не стала з ним спілкуватися, тому що він погрожував їй і на судовому засіданні кидався на неї з палкою. Також їй відомо, що відповідач ходив по селищу та просився, щоб його взяли до себе жити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що протягом чотирьох років відповідач проживає у свого сина [PERSON]. Перед тим, як відповідач пішов з місця реєстрації вона не чула ніяких скандалів. На її думку зараз відповідач жалкує про те, що він переселився до сина. Поштарка їй казала, що відповідач просив її передати записку [PERSON] і вона поклала записку до поштової скрині, але коли це було, вона не пам'ятає. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач не втратив інтересу до житла, в якому зареєстрований, іншого житла він не має. На даний час відповідач проживає в будинку сина [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що на даний час за відповідачем закріплений соціальний працівник для здійснення догляду, відповідачу потрібна окрема кімната, але в його будинку немає достатньо місця. Таким чином з пояснень свідка [PERSON] видно, що він не має наміру зареєструвати місце проживання відповідача у своєму будинку і взагалі не бажає залишати його у себе, тому суд приходить до висновку, що проживання відповідача в будинку [PERSON] носить тимчасовий, вимушений характер.

Outcome: dismissed