overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

22 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2013 року, актовий запис № 118, від якого дітей не мають. З березня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, зазначивши, що планує створити нову сім*ю, тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги. (а.с. 5). Відповідачка у судове засідання не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає позовні вимоги, вважаючи також неможливим збереження сім'ї та примирення з позивачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем (а.с. 6, 17). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 16 серпня 2013 року зареєстрували шлюб (а.с. 7), від якого дітей не мають. З березня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

22 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року, актовий запис № 34, від якого мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO]. З 2013 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги. (а.с. 3). Відповідачка у судове засідання не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає позовні вимоги, вважаючи також неможливим збереження сім'ї та примирення з позивачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем (а.с. 13). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 17 квітня 2010 року зареєстрували шлюб (а.с. 7), від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). З 2013 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

22 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача [PERSON] боргу по кредитному договору у розмірі 19434 грн. 28 коп. та судових витрат: 1378,00 грн. по сплаті судового збору. В позовній заяві позивач зазначає, що кредитний договір з відповідачем [PERSON] було укладено 11 липня 2013 року, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 2700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач скористався послугами банку отримавши кошти, але не виконав взяті на себе зобовязання по сплаті коштів за користування кредитом. Станом на 31.01.2016 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 19434 грн. 28 коп., яка включає в себе борг : 2689 грн. 48 коп. заборгованість по кредиту, 2700 грн. 00 коп. заборгованість по відсоткам, 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина), 901 грн. 63 коп. штраф (процентна складова). В добровільному порядку борг він не погашає, а тому банк змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з»явився, від нього надійшла заява в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та справу розглянути без участі їхнього представника. Відповідач, якому судова повістка надсилалася за останнім відомим місцем реєстрації, в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений. Тому суд прийняв рішення про розгляд\~справи \~у його \~відсутність з ухваленням \~заочного рішення. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Укладення між сторонами спірного кредитного договору підтверджується матеріалами справи /а.с.8-19/. Позивач свої зобовязання виконав, шляхом надання кредиту в сумі 2700,00 гривень, а відповідач на момент розгляду справи в суді повністю борг банку не повернув, що підтверджується розрахунком станом на 31.01.2016 року /а.с.6/. Відповідно до вимог ст. 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися сторонами належним чином у встановлені строки. Зазначену норму закону відповідач не виконав. Пунктом 1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту обґрунтовані. Відповідач ніяким чином не оспорює розрахунок заборгованості та сам позов. Суд вважає необхідним також задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, виходячи з того, що спір вирішений на його користь, а їх оплата підтверджується платіжними дорученнями /а.с.1 /.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

22 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подав суду письмову заяву, в якій просить позов задовольнити, а справу розглядати без його участі. Відповідач до суду не з'явилась, про час і місце розгляду справи оповіщена, причин неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2008 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, поновлювати їх позивач наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

22 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 31 серпня 2013 року у Совєтському відділі ДРАЦС реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 141. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.8). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином у порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації газеті центральних органів виконавчої влади «Урядовий курєр» (а.с.23-24), тому суд має можливість розглянути справу у її відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2013 року у Совєтському відділі ДРАЦС реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 141, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО № 440344 (а.с.6). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 701117, виданим міським відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.7). Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

22 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 20 серпня 2011 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивач надав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 20 серпня 2011 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 351. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки не змінювалось. Сумісних дітей у сторін не має. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

22 березня 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS]. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперпечує. Відповідач у судове засідання не з'явився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення у газеті «Рідне Прибужжя». Ухвалою суду справа розглянута у відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є власником ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд під [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2016 року. 06.06.1991 року відповідач, як член власника сім'ї, був зареєстрований у спірному будинку. Більше десяти років відповідач не проживає за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Відповідно до повідомлення ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 18.12.2015 року, в ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] не мешкає за адресою:[ADDRESS] на протязі тривалого часу. Відповідно до ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в житловому будинку [ADDRESS] враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

22 березня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 11 серпня 2010 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання його дитини не надає. У зв'язку з чим просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 30 % від заробітку відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10 серпня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182\~СК України, з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина, повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 30 % з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

22 березня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 12 серпня 2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання його дитини не надає, місце роботи та розмір заробітної плати відповідача їй невідомо. Наразі [PERSON] сплачує аліменти на утримання його дитини Елизавети від першого шлюбу у розмірі 1/4 частини заробітку. У зв'язку з чим просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 12 серпня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182\~СК України, з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки, повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved