Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

24.05.2018 р. позивач пред`явив позов до відповідачки, у якому просить визнати за нимправо особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 03.06.2000 р. по 10.03.2020 р. Зазначив, що до укладення цього шлюбі набув у порядку приватизації право власності на 1/4 частки квартири за адресою [ADDRESS] , яка за правилами ст. 24 КЗпШС була його особистою власністю. Згодом будучи у шлюбі 04.09.2006 р. на підставі договору міни обміняв цю частку на квартиру за адресою [ADDRESS] . Стверджує, що спірну квартиру набув за рахунок майна, яке належало йому особисто, а відтак за правилами ст. 57 СК України ця квартира є його особистою приватною власністю. Однак відповідачка не визнає його прав на дану квартиру, вважаючи її спільним майном подружжя. У зв`язку з цим просить захистити право власності у судовому порядку. 04.07.2018 р. відповідачка подала відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Стверджує, що майно було придбане під час шлюбу та метою його придбання було спільне проживання членів сім`ї. Вважає, що мета придбання майна у даному випадку дозволяє надати спірній квартирі статусу спільного майна подружжя. Окремо вказує на те, що квартира зазнавала поліпшень за рахунок її спільних доходів. 20.07.2018 р. позивач подав відповідь на відзив, у якому на спростування доводів відповідачки зазначив, що джерелом набуття спірної квартири була його особиста приватна власність, набута ним до шлюбу. Відтак вважає, що до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 57 СК України. Вказав на недоведеність відповідачкою обставин істотного збільшення цінності спірної квартири внаслідок її трудових чи грошових затрат. 09.08.2018 р. відповідач подала заперечення, у якому на спростування доводів позивача зазначила, що обмін частки на квартиру був здійснений виключно в інтересах сім`ї. Окремо наголосила на тому, що після обміну спірна квартира зазначала серйозного ремонту й капіталовкладень, зароблених обома сторонами подружжя. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, що викладені у заявах по суті справи. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, причини їхньої неявки визнані судом не поважними. Свою позицію останні виклали у відзиві та запереченні. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. 23.03.2000 р. орган приватизації державного житлового фонду Червоноградської міської ради видав свідоцтво на право власності на трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , яким посвідчив право спільної часткової власності позивача на 1/4 частки цієї квартири. 03.06.2000 р. сторони зареєстрували шлюб. 04.09.2006 р. на підставі договору міни позивач обміняв цю частку на двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . 18.10.2006 р. зареєстрована відповідне право власності позивача на дану квартиру. Протягом 2005-2008 рр. відповідачка працювала продавцем, а у 2008-2009 рр. отримувала допомогу по безробіттю. 09.01.2010 р. набрало законної сили рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.12.2019 р. у справі № 2-3582/09 про розірвання шлюбу сторін. 10.03.2010 р. проведена державна реєстрація розірвання шлюбу. Як видно з пояснень сторін, позивачем був проведений обмін своєї частки на квартиру, що належала [PERSON] , чоловіку сестри, зокрема з тією метою, щоб збільшилася їхня частка у квартирі за адресою [ADDRESS] та згодом вони стали одноособовими власниками цієї квартири з однієї сторони, а позивач - одноособовим власником квартири за адресою [ADDRESS] з іншої сторони. Ці обставини також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Також остання суду пояснила, що є рідною сестрою позивача і їхні батьки переписали на неї свої частки у квартирі за адресою [ADDRESS] . На той час її чоловік [PERSON] мав квартиру за адресою [ADDRESS] . Позивач обміняв свою частку на цю квартиру без доплат. Покази свідка [PERSON] , матері позивача, підтверджують ці обставини. Окремо остання пояснила, що позивач позичав кошти на ремонт квартири за адресою [ADDRESS] , після її обміну. А ремонт відбувався й за її фінансової допомоги. [PERSON] , свідок сторони відповідачки, суду пояснила, що разом зі своїм чоловіком у 2006-2007 роках позичали кошти подружжю [PERSON] та [PERSON] на ремонт квартири за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом відповідачки та вказав, що у 2006-2007 роках допомагав здійснювати капітальний ремонт квартири за адресою [ADDRESS] , оскільки квартира не мала житлових умов. Зазначив, що сторони позичали у родини відповідачки кошти на ремонт цієї квартири. Касово-розрахункові документи й фотографії, що датовані 2006-2007 роками, свідчать про проведення сторонами ремонту у спірній квартирі. 30.06.2012 р. позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] 15.08.2016 р. позивач укладав з ФОП [PERSON] договір-доручення про надання послуг у сфері нерухомості з метою пошуку покупців на квартиру за адресою [ADDRESS] . 04.05.2018 р. позивач надсилав відповідачці лист з проханням надати йому дозвіл на відчуження спірної квартири. 08.05.2018 р. такий лист був вручений відповідачці. 17.05.2018 р. приватний нотаріус Червоноградського МНО листом № 198/01-16 роз`яснив позивачу неможливість посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , оскільки вище вказаний договір міни був укладений у період шлюбу з відповідачкою, що вимагає згоди останньої або судового рішення про визнання права особистої власності на майно. Станом на 12.06.2018 р. відповідачка зареєстрована за адресою [ADDRESS] . 15.03.2019 р. за клопотанням представника відповідачки суд призначив проведення у справі товарознавчої експертизи. 13.08.2020 р. судовий експерт Львівського НДІСЕ Яцик І.І. склала висновок судової оціночно-будівельної експертизи № 1502, згідно з яким ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS] , становить 435462,00 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке. По-перше, суд встановив, що позивач набув у власність частку квартири за адресою [ADDRESS] , до шлюбу з відповідачкою. За правилами ст. 24 КЗпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Отже, частка у цій квартирі була особистою приватною власністю позивача. По-друге, суд встановив, що під час шлюбу позивач обміняв таку частку на цілу квартиру за адресою [ADDRESS] . З огляду на доводи й аргументи сторін, у цій справі суд повинен відповісти на питання правового статусу даної квартири та розмежувати особисту приватну власність сторін із спільною сумісною власністю подружжя. За правилами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. За наявних доказів суд вважає, що джерелом набуття спірної квартири було майно, яке належало позивачу особисто. Відтак за правилами ст. 57 СК України квартира за адресою [ADDRESS] , є особистою приватною власністю позивача. По-третє, оцінюючи доводи й аргументи відповідачки, суд звертає увагу на таке. Мета придбання спірної квартири не може впливати на вище вказаний висновок суду, оскільки першочергове значення має та обставина, що джерелом набуття цього майна були особисті кошти позивача у формі майна, яке було набуте ним до шлюбу, шляхом приватизації, та було його особистою власністю. Також суд вважає, що у спірних правовідносинах визначальне значення мають норми ст. 57 СК України, а ст. 62 цього Кодексу - виняткове й похідне. За правилами ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником (постанова ВП ВС від 22.09.2020 р. у справі 214/6174/15-ц). Обставин подібного роду судом не встановлено і відповідачка їх не довела. Суд вважає, що поточний ремонт житла, що мав місце у цій справі, не дає підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. Крім цього, різниця в оцінці вартості спірного майна між 2006 р. та 2020 р. на цей висновок не впливає, як через відсутність істотних перетворень, так і закономірним ростом цін на нерухомість за час, що минув. Відтак відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 62 СК України. За таких обставин і міркувань суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судовий збір у розмірі 834,73 грн., що був сплачений позивачем 23.05.2018 р., підлягає стягненню у його користь з відповідачки. Також до судових витрат позивача належать витрати на правову допомогу адвоката у сумі 1500,00 грн. Розмір таких витрат підтверджується такими документами: 1) договором про надання правої допомоги від 04.05.2018 р.; 2) квитанцією від 02.05.2018 р.; 3) детальним описом наданих послуг від 26.04.2021 р. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвокатів. Заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката є співмірним з складністю справи та наданих ними послуг; часом, витраченим на надання відповідних послуг; обсягом наданих адвокатами послуг. За наведених обставин та міркувань, а також за правилами ч. 2 ст. 137, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу покладаються на відповідачку.

Outcome: approved