Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

22 березня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що сторони від жовтня 2008 року перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, які мешкають разом з позивачкою. Шлюбні відносини фактично припинено, проте сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дітей. Крім того, позивачка позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, а від надання їй матеріальної допомоги для утримання дітей відповідач ухиляється. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з нею, стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей (з урахуванням уточнень) у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця (а.с.а.с. 2 - 7, 47, 48). Представниця позивачки у судовому засіданні заявлений позов підтримала у повному обсязі, а відповідач - не заперечував проти його задоволення в частині визначення місця проживання дітей. Проти позовних вимог про стягнення з нього аліментів відповідач заперечував, пояснивши, що додатково утримує неповнолітню сестру та батька-інваліда. Представниця третьої особи також не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представників позивачки та третьої особи, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від 04.10.2008 року перебувають у шлюбі (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.а.с. 9, 10). Від січня 2017 року сторони мешкають окремо одне від одного. Позивачка здорова, має стабільний заробіток, з урахуванням утримання дітей матеріально забезпечена недостатньо, добре характеризується за місцем проживання (а.с.а.с. 11, 15). Діти здорові, матеріально забезпечені недостатньо, добре розвинуті, відвідують заклади освіти (а.с.а.с. 12 - 14). Відповідач здоровий, має незначний, але стабільний заробіток, додатково утримує неповнолітню сестру та батька-інваліда (а.с.а.с. 45, 46). Тепер діти зареєстровані і фактично проживають разом з позивачкою у належній їй квартирі [ADDRESS] (а.с.а.с. 16, 18 - 20). 12 травня 2017 року третьою особою було складено висновок №16/161, згідно з яким в інтересах дітей є доцільним визначення місця їх проживання разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с. 53, 54). Дотепер сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дітей. Відповідно до частини першої статті 160, частини першої статті 161 Сімейного кодексу України (далі - СК) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з частинами першою, другою статті 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За правилами, встановленими частинами першою - третьою статті 157 СК, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Принципом 2 Декларації прав дитини, схваленої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року (далі - Декларація),передбачено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. За змістом принципу 6 Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ураховуючи зміст приведених норм, встановлені судом факти, а також добуті судом докази, суд вважає за необхідне позов у частині визначення місця проживання дітей задовольнити. При цьому суд виходить з того, що позивачка має добрі соціально-побутові умови, позитивно характеризується, працевлаштована, забезпечує дітям всебічний розвиток, який полягає в активному шкільному та позашкільному житті. Діти мають рівні та добрі взаємини з позивачкою, а їх життєвий устрій тривалий час є сталим і відповідає їх соціальним потребам. Це полягає у тому, що вони протягом кількох років постійно і безперервно мешкають разом з позивачкою, відвідують одні і ті же заклади освіти. При цьому усі вказані елементи їх життя сприяють їх успішному розвитку, про що свідчать матеріали справи, що їх характеризують. Розв'язуючи спір у частині стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до статей 180 - 184, 191 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, жінки, батьків, доньки, сина, інші обставини, які мають суттєве значення. Розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня подання позову. Ураховуючи зміст приведених норм, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково, стягуючи з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів щомісяця. Відмовляючи позивачці у задоволенні решти цих вимог, суд ураховує те, що позивач має незначний заробіток і на його утриманні перебувають неповнолітня сестра і батько-інваліда. Згідно зі статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Крім того, у порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути її витрати на сплату судового збору в сумі 640,00 грн., а на користь держави компенсацію судових витрат у сумі 1 280,00 грн.

Outcome: partial