Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

23.07.2020р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява АТ КБ\~«ПриватБанк» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості(а.с. 2-4). Ухвалою судді Наумової О.С. від 11.08.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 30). В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 04.12.2009р. між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладений кредитний договір №DNFWG800000001. Згідно з договором АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 237416,17 грн. з терміном повернення 04.12.2016р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідачка своєчасно кредитні кошти не повернула, у т.ч. не сплатила відсотки, комісією, інші витрати відповідно до умов договору, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором № DNFWG800000001. У зв`язку з порушенням умов договору 07.02.2012р. АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Індустріального\~районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2012р. позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з відповідачки заборгованість в розмірі 260 272,84 грн. нараховану станом на 02.02.2012р. З відповідачки стягнута заборгованість за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості (що вказана в рішенні суду) за період з 04.12.2009р. по 02.02.2012р. А за період після подання позовної заяви від 07.02.2012р., ас саме, з 08.02.2012р. по 25.05.2020р. відповідач має заборгованість у розмірі 401 815,10 грн., яка складається з: індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі - 349 224,81 грн., та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 52 590, 29 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Резніченко Д.М. (діє на підставі ордеру серії АЕ №1019413 від 25.03.2020р. а.с. 48) надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 45), у позові представник позивача Єрмолов Є.М. (діє на підставі ордеру серії ДП №2412/001 від 01.09.2018р. а.с. 15) вказував, що проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 3 зворот). Відповідачка [PERSON] в судові засідання, призначені на 11.09.2020р. і на 26.10.2020р. не з`явилася, про дату, час та місце слухання повідомлялася шляхом направлення судових повісток на адресу місця реєстрації проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (а.с. 39, 41-42, 43-44). Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом, відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі\~ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04.12.2009р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №DNFWG800000001 (а.с. 9-11). Рішенням Індустріального\~районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2012р. по цивільній справі № 2/0417/2203/2012 задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 250272,84 грн.; стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 5). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, встановлені вищевказаним рішенням суду обставини доказуванню не підлягають. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за вказаним договором за період прострочення грошового зобов`язання - з 08.02.2012р. по 25.05.2020р., [PERSON] має заборгованість у розмірі 401\~815,10 грн., яка складається з наступного: 349\~224,81 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 52\~590,29 грн. - 3% річних від простроченої суми (а.с. 6 7). На даний час судове рішення не виконано, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З постанов\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 19.06.2019р.\~у справах\~№703/2718/16-ц\~та №\~646/14523/15-ц вбачається, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись 07.02.2012р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2012р. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 14.02.2018р. по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (349\~224,81 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 52\~590,29 грн. - 3% річних від простроченої суми). Отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат, сукупний розмір яких становить 401 815,10 грн. є такими, що підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 6 027,23 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved