Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

23.07.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про стягнення моральної шкоди в наслідок виробничої травми в розмірі 1151496 грн. В обґрунтування вказує, що в період роботи в небезпечних умовах праці слюсарем на ВАТ «ПівнГЗК» з ним стався нещасний випадок 14.09.2011 з вини посадових осіб підприємства, які не здійснювали належний контроль з охорони праці, відповідно до акту розслідування від 14.09.2001. Згідно висновку МСЕК з 01.02.2001 позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 15% безстроково. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, йому було ампутовано фалангу пальця правої руки, Виходячи з характеру травми, позивач обмежений в вирішенні своїх побутових потреб, реалізації своїх звичок та бажань що порушує його нормальні життєві зв`язки, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1151496 грн. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що в п.10 Акту Н-1 від 21.09.2001 вказано, що [PERSON] є особою, яка допустила порушення законодавства по охороні праці, позивачем не надано достатніх доказів щодо факту заподіяння моральних та фізичних страждань, крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову (а.с.43-45). Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначає, що будь-яке ушкодження здоров`я є травматичним та негативним явищем і відповідач розуміє його страждання, він переніс хірургічну операцію з ампутації фаланги пальця правої руки постійно відчуває біль при дотику до культі, не має можливості працевлаштуватись на пристойну високооплачувану роботу через отриману травму, а тому заявлену суму моральної шкоди вважає цілком справедливою (а.с.65-66). В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача надали аналогічні пояснення викладені у відзиві та відповіді на відзив. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено поясненнями сторін, актами розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом (а.с.4-10), що з позивачем [PERSON] 14.09.2001 р. при виконанні обов`язків слюсаря на ВАТ «ПівнГЗК», стався нещасний випадок, наслідками якого стала травматична ампутація фаланги пальця правої кисті. Позивачу згідно з трудовим каліцтвом встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 15%, згідно висновком МСЕК від 31.01.2002 (а.с.17). Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року). Положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року). Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року Закон № 717-V не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілим професійної працездатності, виникло в особи до набрання чинності Законом України № 717-V від 23 лютого 2007 року, тобто до 20 березня 2007 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі №210/5258/16-ц, яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] до ПрАТ «ПівнГЗК» не відповідає вимогам закону, у зв`язку з відсутністю обов`язку останнього по відшкодуванню моральної шкоди потерпілому, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір в сумі 704,80 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed