Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

22.05.2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи це тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок в [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована його онука зі своєю донькою, але у вказаному будинку вони не проживають з січня 2018 року. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування зазначеним вище будинком. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та додав, що його онука [PERSON] взяла у різних банках кредити та вказала його адресу, після чого поїхала. А на адресу позивача почали приходити листи з погрозами та вимогами повернення кредиту. Просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі до судового засідання не з`явились, причини не явки суду не повідомили, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Новотроїцької РДА Херсонської області Томашевська Т.А. проти позовних вимог щодо [PERSON] не заперечувала, але заперечила проти позовних вимог щодо [PERSON] так як вона є малолітньою особою та не має іншого офіційного місця реєстрації. Просила позов задовольнити частково. Представник третьої особи органу опіки та піклування Громівської сільської ради Херсонської області до судового засідання не з`явились, повідомлені завчасно, належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Свідки [PERSON] [PERSON] , які є сусідами позивача, в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] на протязі останніх півтора роки. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Заслухавши доводи позивача, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 06.07.2016 року № 62897346 власником будинку за адресою [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Відповідно до довідки Громівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області від 10.06.2019 року №04-03/170 відповідача [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживають на протязі останніх півтора роки. Копією домової книги підтверджується факт реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64 Житлового кодексу УРСР членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що дійсно в будинку за адресою [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які за місцем реєстрації не проживають більше півтора роки без поважних причин. У висновку орган опіки та піклування Новотроїцької РДА Херсонської області від 27.08.2019 року №01-26-2368/0/19/615-13 вважає недоцільним надати дозвіл на визначення малолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом [PERSON] . Відповідно до статті 29 ЦК України, яка дає визначення поняттю «місце проживання» та встановлює особливості визначення місця проживання дітей залежно від їх віку, градуюючи осіб до 10 років, від 10 до 14 років та від 14 років (неповнолітніх), а також положення сімейного законодавства й законодавства, яке регламентує охорону дитинства. Так згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Зважаючи на вищезазаначене малолітня [PERSON] , [INFO] не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у будинку за адресою [ADDRESS] не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Аргументи позивача про те, що оскільки з січня 2018 року малолітня [PERSON] не проживає в належному позивачу будинку та зареєстрована у ній лише формально, то вона вважається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, не заслуговують на увагу. Через свій вік [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним її прадіду житлом. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 759/19394/15-ц (провадження № 61-9128св18), та сформував два важливі висновки: дитина до 10 років не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним батьку житлом; незважаючи на визначення місця проживання дитини за рішенням суду з одним з батьків, фізична особа, яка не досягла десяти років, може бути зареєстрована в житлі іншого родича, адже стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Таким чином, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві, та враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем реєстрації: [ADDRESS] , більш ніж один рік без поважної причини, домовленості з даного приводу між сторонами не було, суд вважає необхідним визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки порушуються права позивача, як власника будинку. Стосовно позовної вимоги щодо [PERSON] суд враховуючи думку представника органу опіки та піклування Новотроїцької РДА Херсонської області, їх висновок щодо недоцільності визнання малолітньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зважаючи на діюче законодавство, вважає цю позовну вимогу такою, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial