Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

22.01.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про захист права власності, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 17 грудня 1997 року вона стала власником жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці Красноармійської міської ради в [ADDRESS] Позивачка зазначає, що 20.01.2004 року до неї звернувся [PERSON], [INFO], з проханням тимчасово зареєструвати його в будинку [ADDRESS] м.Красноармійськ, який належить їй на праві приватної власності. Вона, як власник помешкання, дала згоду на його реєстрацію. На даний час в неї стоїть питання розпорядження своєю власністю, але добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовився, хоча він за вищевказаною адресою не проживав, особистих речей не зберігав, участі на утримання помешкання або комунальних витрат не приймав. На підставі вищевказаного, позивачка просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з нього судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.1997 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори Кудінової В.І., зареєстрованого в реєстрі за №3028 (а.с.6). З домової книги вбачається, що у зазначеному будинку зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.9-11). З довідки квартального комітету від 20.01.2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак ніколи за даною адресою не проживав (а.с.8). Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1 і п.5 ч.3 і ч.4 ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст.71 ч.1 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї без поважних причин за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» у справах пор визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст..71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Встановлено, що відповідач [PERSON] не користується вищезазначеним будинком без поважних на те причин, не виявляє бажання проживати у даному будинку, а також не сплачує платежі за комунальні послуги. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. В той же час не підлягають задоволенню позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім'ї їх власника або інших осіб відповідно до Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст.. 7 цього Закону (у редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5088-VI) цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд зазначає, що, оскільки, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, то сплачений позивачем судовий збір, згідно квитанції № 112 від 22.01.2015 року (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 121,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial