Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

22.10.2020 року до суду надійшов зазначений позов. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з 31.07.1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Проте, спільне подружнє життя не склалося, між ними почали виникати непорозуміння, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спору про спільне майно не має, збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 23.10.2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.11-12). У судове засідання сторони не з`явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, від відповідача надійшла заява про визнання позову, просив справу слухати в його відсутність (а.с. 26, 27). Суд, розглянувши справу, дослідивши наявні докази та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділ реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва було зареєстровано шлюб за актовим записом № 650, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.5). Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, між ними почали виникати непорозуміння, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спору про спільне майно немає, збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач, після розірвання шлюбу не виявила бажання відновити дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК Укїни у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Питання судових витрати вирішити у відповідності до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved