Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

23 січня\~2018 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, в якому просить стягувати з Стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [INFO], на користь [PERSON], яка проживає в [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дидити [PERSON], [INFO] народження в твердій грошовій сумі 1000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду та 500 грн на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Даний позов обґрунтовано наступним. 14 квітня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 1. Від проживання у шлюбі у сторін народилися донька [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження якої сторони записані батьками. Неповнолітня дитина в даний час проживаю6 із позивачкою. Надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не бажає. Крім того, позивачка зазначила, що на даний час вона не працює, оскільки здійснює догляд задитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Відповідач матеріально забезпечений і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини, але оскільки сторони не дійшли згоди про добровільну сплату аліментів, тому з даним позовом позивачка вимушена звернутися до суду. Станом на 10 квітня 2018 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до Томашпільського районного суду Вінницької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі був належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, заперечень на позов не подав. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК Українисуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст.129 Конституції України\~судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу\~\~диспозитивності цивільного судочинства\~\~\~(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 14 квітня 2016 року між стронами було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 1 (а.с.6). Від спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких сторони у справі записані батьками (а.с.7). З довідки № 28, виданої 22 січня 2018 року виконавчим комітетом Марківської сільської ради Томашпільського району\~ вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], знаходяться на утриманні матері [PERSON] (а.с.9). Таким чином [PERSON] зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України,\~\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідач перебуває в працездатному віці, зобовязаний утримувати дитину до досягнення повноліття, приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити повністю та визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до наступного висновку з наступних підстав. Відповідно до вимог частин 2 та 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох річного віку. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, дана норма передбачає виникнення у дружини-матері права на утримання від чоловіка (аліментів) до досягнення дитиною трьохрічного віку за наявності сукупності обставин, передбачених вказаною статтею, зокрема й можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Згідно довідки № 18 від 16 січня 2018 року, виданої Марківською сільською радою Томашпільського району Вінниуької області [PERSON] дійсно ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду задитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.11). Оскільки позивачка [PERSON] на даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, відповідач перебуває в працездатному віці, інших аліментних зобов'язань не має, суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно до досягнення [PERSON] трьохрічного віку. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. \~ \~ \~ \~ Позовну заяву [PERSON] предявлено до суду 23 січня 2018 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. \~ \~ \~ \~ Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму. Отже, якщо станом на 1 січня 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн, тому ставка судового збору в даній справу становитиме 704,80 гривень. \~\~\~\~\~\~ Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в доход держави 704,80 грн судового збору. \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved