Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

23.06.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору міни посвідченого біржею та визнання права власності, в обґрунтування якого зазначив, що у травні 1995 року між [PERSON] , [PERSON] , що діяли від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , що володіли на праві загальної сумісної власності однокімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] з одного боку та [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] , що володіли по 1/3 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , з другого боку - було укладено договір міни на Запорізький товарній біржі «Україна ЛТД» (ЄДРПОУ 22134468), зареєстрованого у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №635 від 19.05.1995. У той же день Договір міни було зареєстровано у ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та відкрита інвентаризаційна справа № 47479/32918. У період до жовтня 2018 року оригінал Договору міни було втрачено, у зв`язку з чим позивач звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою. Отримати дублікат вищезазначеного договору не виявляється можливим, оскільки «Запорізька Універсальна Біржа Україна» ЛТД (ЄДРПОУ 22134468) припинила своє існування. Станом на 19.05.1995 сторони договору не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню та керувались діючими на той час нормами ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Зі змісту Договору міни від 19.05.1995 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. У відповідності до вимог ст.221 ЦК України підлягав реєстрації в органах технічної інвентаризації. А існуючий, до змін у законодавстві, діловий обіг документів не вимагав обов`язкового наступного нотаріального посвідчення. Виконання умов Договору міни сторонами відбулося у повному обсязі. Спір між сторонами, з підстав пов`язаних з житлом та укладанням Договору міни, відсутній. Також зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Її частку успадкував дідусь - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач, на підставі заповіту [PERSON] (дідуся) є єдиним спадкоємцем за Договором міни та прийняв спадщину. Оскільки у позивача виникла необхідність у державній реєстрації права власності на вказану квартиру, просить суд визнати дійсним договір міни №635, зареєстрований Запорізькою товарною біржею «України ЛТД» 19.05.1995. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання дійсним договору міни посвідченого біржею та визнання права власності залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 14.07.2021 на адресу суду від представника позивача адвоката Нікітенко Р.В. надійшла уточнена позовна заява з виправленими недоліками. Ухвалою судді від 22.07.2021 відкрито провадження у вказаній справі у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 18.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за вказаним позовом до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явились, сторонами та представниками сторін (представник позивача адвокат Нікітенко Р.В., представник третьої особи Опанасенко В.Л.) подані заяви про розгляд справи у їх відсутність, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідачі у справі підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, відповідно до їх письмових заяв. Представник третьої особи покладається на розсуд суду. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що 19\~травня 1995\~року між [PERSON] , [PERSON] , що діяли від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , які володіли на праві спільної сумісної власності однокімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] , з одного боку, та [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] , які володіли по 1/3 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , з другого боку, - було укладено договір міни. Вказаний договір підписаний у Запорізькій товарній біржі «Україна ЛТД», та зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №635 від 19.05.1995. Відповідно до копії технічного паспорту, за даними ТОВ «ЗМБТІ» станом на 01.01.2013, право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частині кожному (інвентаризаційна справа № 47479/32918). Також встановлено, що оригінал вказаного Договору міни було втрачено, та отримати дублікат вищезазначеного договору не виявляється можливим, оскільки «Запорізька Універсальна Біржа Україна» ЛТД (ЄДРПОУ 22134468) припинила своє існування. Крім того, встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка є стороною даного договору міни (копія свідоцтва про смерть виданого в Управлінні міграції та реєстрації населення м. Беер-Шеви, Ізраїль 08.02.2017). [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] , який є стороною договору міни (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжя відділ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області 04.12.2019, актовий запис №1044). Відповідно до копії заповіту від 19.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., за №560, 561, [PERSON] заповідав усе своє майно на момент смерті [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення вищезазначеного договору міни 19 травня 1995 року, щодо якого позивачем заявлено позов про визнання його дійсними, діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, суд одночасно застосовує норми саме ЦК УРСР в редакції 1963 року і положення ст.204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно із застереженнями, що містяться у ст.5 ЦК України і п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Так, положеннями ст.42 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст.43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п. 2,3 ч.1 ст. 44 ЦК УРСР). Згідно з ч.1 ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Невиконання цих вимог, тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч.2 ст.48 ЦК України. Діяльність діючих на час укладення договору бірж, які реєстрували угоди з нерухомістю, регулювалася Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1957-ХІІ у ред. від 15.05.2003 року. У пункті 3.2 зазначалося, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Тобто, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як добросовісні учасники цивільних правовідносин, виконали угоду, стали власниками вказаного житлового приміщення (квартири), право власності на яке було зареєстровано ТОВ «Запорізьке міжміське БТІ». Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору , при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір міни, зареєстрований на біржі. Тобто до 2004 року договір міни нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ. На теперішній час укладений між сторонами 19 травня 1995 року договір міни, підписаний і зареєстрований у Запорізькій товарній біржі «Україна ЛТД», не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова. Законом № 2756-V1 від 02.12.2010 року у ч.1 ст.716 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання, а також до ч. 1 ст. 657 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Положеннями ч.4 ст.203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За нормами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Виходячи зі змісту договору міни нерухомості від 19.05.1995, сторонами виконані умови договору у повному обсязі. Таким чином, усі суттєві умови договору, про які сторони домовлялися під час його підписання, ними виконані, повне виконання договору здійснилося, що підтверджується матеріалами справи. Тому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набули право власності на вказану квартиру і правомірно володіють нею. Всі зобов`язання за договором міни нерухомого майна сторони виконали, договір ніким не оскаржено. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (втратив чинність 06.11.2009 р.), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. У зв`язку зі змінами в законодавстві, що регулює правовідносини з приводу купівлі-продажу (міни) нерухомого майна, позивач позбавлений можливості реалізувати право власності на нерухоме майно (необхідність у державній реєстрації права власності на квартиру). З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору міни житлової квартири та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими, тому наявні підстави для задоволення вимог позивача про визнання договору міни від 19.05.1995 дійсним. Разом з тим, вимога позивача про визнання права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягає, оскільки є не обґрунтованою, не доведеною. Матеріали справи не містять доказів неможливості оформлення позивачем права власності в порядку спадкування у позасудовому порядку. Оскільки позивач у позовній заяві не вимагає відшкодування судових витрат, понесених ним при сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, судом не вирішувалося.

Outcome: partial