Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

23.08.2018 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Комунального закладу «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позов КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» до [PERSON] про відшкодування шкоди вмотивований тим, що відповідач працює у позивача на посаді водія автотранспортного засобу. 28.12.2016 р. водій [PERSON], під час виконання трудових обов'язків, керуючи автомобілем «ЗАЗ VIDA» державний номер [NUMBER] допустив зіткнення з перешкодою, в результаті чого автомобіль перекинувся та отримав технічні пошкодження. Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2017 р . №337Ї68/17 відповідач визнаний винним у порушенні правил дорожнього руху і вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. За висновком експертного дослідження авто товарознавця розмір спричинених в результаті перекидання автомобіля збитків складає 126418,57 грн. Наказом від 10.02.2017 р. № 32-а водія [PERSON] було притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі його середньомісячного заробітку 6675,48 грн, які повністю стягнуто. Залишок невідшкодованої суми збитків складає 119 743,09 грн., які позивач і просить стягнути з відповідача, посилаючись на ст. 130, ч.2 ст.132, ч. 3 ст.136 КЗпП України. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у сумі 1796,15 грн. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року справу направлено до Комунарського районного суду м.Запоріжжя для розгляду по суті за підсудністю. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17.10.2018 року по справі відкрити провадження та вирішено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Комункарського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2018 р. позивача Комунальнй заклад «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» замінено на його правонаступника Комунальне некомерційне підприємство «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позовних вимог, додатково зазначив, що він не є матеріально відповідальною особою на вищезазначеному підприємстві, договору про матеріальну відповідальність з роботодавцем не укладав. Свої заперечення також виклав у відзиві на позов, в якому, не заперечуючи обставин завдання матеріальної шкоди підприємству, він послався на ч.1 ст. 132, ч. 1 ст. 133 КЗпП України, яка обмежує матеріальну відповідальність працівника за завдану підприємству шкоду його середнім місячним заробітком. Наголосив, що немає підстав, передбачених ст.ст. 134, 135-1 КЗпП України для покладення на нього повної матеріальної відповідальності. У задоволенні позову просив відмовити. Вислухав пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. З витягу з трудової книжки [PERSON] вбачається, що він з 09.01.2014 р. по теперішній час працює в КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» на посаді водія автотранспортних засобів (а.с. 47-48). Наказом головного лікаря КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 10.02.2017 р. № 32-а водія [PERSON] було притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі його середньомісячного заробітку в сумі 6675,48 грн за заподіяння матеріальної шкоди в ушкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 64). Як зазначено у наказі, 28.12.2016 р. водій [PERSON], під час виконання трудових обов'язків, керуючи автомобілем «ЗАЗ VIDA» державний номер [NUMBER] допустив зіткнення з перешкодою, в результаті чого автомобіль отримав пошкодження. Розмір матеріального збитку складає 125039 грн. (а.с. 64). Отже, змістом наказу встановлено, що матеріальна шкода позивачу завдана відповідачем при виконанні трудових обов'язків. Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2017 р . у справі №337Ї68/17 [PERSON] визнаний винуватим у порушенні 28.12.2016 р. правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу - автомобіля «ЗАЗ VIDA» державний номер [NUMBER] (а.с.6). Цією постановою встановлена вина відповідача, як у порушенні правил дорожнього руху, так і спричинені пошкоджень зазначеного автомобіля. Відповідач не спростовує у цьому своєї вини. Виходячи з цього суд вважає доведеною вину відповідача в заподіянні шкоди позивачу при вищенаведених обставинах. Розмір шкоди встановлений у наказі позивача від 10.02.2017 р. № 32-а (а.с. 64). Підтверджується висновком експертного дослідження авто товарознавця по визначенню матеріального збитку нанесеного володільцю КТЗ № 006 від 01.02.2017 р. (а.с. 49-67), договором № 69 від 20.06.2017 р. про проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (а.с. 69-75), платіжним дорученням №398 від 14.08.2017 р. про перерахування 126418,57 грн. за ремонт автомобіля (а.с. 77). Зі звіту про здійснення відрахування лікаря КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» вбачається, що із заробітної плати відповідача, на погашення спричиненої матеріальної шкоди даній установі, відрахована сума у розмірі 6675,48 грн., в межах середньомісячного заробітку відповідача. За змістом частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Отже, правовідносини сторін, які є предметом даного спору регулюються КЗпП України. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Згідно зі ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. В Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24, посада - водій автотранспортного засобу не входить до зазначеного вище Переліку. Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України). Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду. Позивачем не надано підтвердження, що з працівником [PERSON] був укладений письмовий договір про повну матеріальну відповідальність чи наявні інші підстави для повної матеріальної відповідальності, які передбачені ст. 134 КЗпП. Оцінивши вищезазначені докази, проаналізувавши правові норми, що регулюють дані відносини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю у зв'язку з його необґрунтованістю. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, позовні вимоги про стягнення з відповідач витрат на сплату судового збору не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed