Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

22.06.2018. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю, визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] (стара назва Уборевича) у м. Харкові належить її сімї на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 2008 року, реєстраційний № 5-08-294918 [PERSON] квартира на праві спільної часткової власності належить позивачу, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В квартирі на цей час зареєстровані позивач, [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] колишній чоловік доньки позивача [PERSON]. Відповідач був зареєстрований у квартирі 05.04.2014 року, як чоловік доньки з метою оформлення документів для мешкання в Україні, але в квартиру він ніколи фактично не вселявся. У квартирі речей відповідача не має. Посвідку на постійне проживання відповідач отримав, але сімейні стосунки не склалися. [PERSON] виїхав у [PERSON] у 2015 році, пізніше зовсім припинив спілкування з дружиною донькою позивача. На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 року шлюб між донькою позивача та відповідачем розірваний. В місті Харкові відповідач не був вже біля трьох років, ні з ким із мешканців квартири не спілкується. Донька позивача знялася з реєстрації у квартирі і виїхала за межі міста з іншою сімєю. Строк дії документів, які давали право [PERSON] мешкати у країні, закінчився. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Крім того, зазначила, що її дочка після укладення шлюбу з [PERSON] три роки з чоловіком мешкали в [PERSON], потім повернулися на два роки до України. Через деякий час вони поїхали на відпочинок до [PERSON] та зять вже до України не повернувся. Шлюб між її дочкою та відповідачем розірваний. На цей час дочка позивача вже мешкає з іншою сімєю в Черкасах. Колишній зять позивача вже тривалий час мешкає у батьків в Тбілісі. Третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради направив суду пояснення, в яких просили розглянути справу відповідно до норм матеріального та процесуального права без участі їх представника (а.с.25-26). Відповідач\~ про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі через судове оголошення, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені\~ такі факти та відповідні ним правовідносини. \~ \~ Матеріалами\~справи встановлено,\~що квартира [ADDRESS] (нині вулиця Бучми) в м. Харкові, загальною площею 50,2 кв.м, належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/4 частині кожен, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 2008 року, реєстраційний № 5-08-294918Пг, виданим Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради (а.с. 6). Згідно з Довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку від 02.03.2018, виданою дільницею.№ 38 КП «Жилкомсервіс», в двокімнатній квартирі [ADDRESS], жилою площею 30,90 кв.м, загальною площею 50,20 кв.м, зареєстровані [PERSON] мати чоловіка позивача, позивач - [PERSON] власник, [PERSON] син, відповідач [PERSON] зять (чоловік дочки). Особовий рахунок відкрито на імя [PERSON] (а.с. 4). Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.7). Як вбачається з копії посвідки на постійне проживання, [PERSON], [INFO], громадянину [PERSON], видавалася зазначена посвідка 20 березня 2014 (а.с.8). Згідно з листом Московського районного відділу у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області від 14.12.2017 на імя [PERSON], копія якого знаходиться в матеріалах справи, останнього просили звернутися до Московського РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області стосовно обміну виду на проживання в Україні по досягненню 25 років (а.с.9). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що мешкає в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] його мати, а [PERSON] колишній чоловік сестри. Востаннє чоловіка сестри він бачив на початку 2014 року, коли останній відїжджав до [PERSON]. Весь час проживання в Україні чоловік сестри не працював, був на утриманні їх сімї. Повертатися до України він не збирався. Нібито в [PERSON] вже влаштував своє особисте життя. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» розяснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11). Статтею 6 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Факту порушення позивачем права [PERSON] на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. З зустрічною позовною заявою про поновлення його порушеного права відповідач не звернувся. На підставі викладеного, суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити та усунути перешкоди в користуванні квартирою [PERSON] шляхом визнання [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою № 37 в буд. 36 по вулиці Бучми у м. Харкові, загальною площею 50,20 кв.м.

Outcome: approved