Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

23 грудня 2016 року позивач [PERSON] житлово експлуатаційна контора № 1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок за адресою м. Хмельницький, вул. Деповська, 6 знаходиться на балансі [PERSON] ЖЕК № 1[ADDRESS] в цьому будинку перебуває в комунальній власності. Наймачем квартири є [PERSON], який спільно з сімєю проживає в ній з червня 2007 року. Крім сімї [PERSON] в квартирі № 211 зареєстровані відповідачі, які в квартирі не проживають більше семи років, ніякого відношення до родини [PERSON] не мають, мешкають в іншому місці, жодного разу по місцю своєї реєстрації не зявлялися, їх особистих речей в квартирі немає, ніяких угод щодо порядку користування жилим приміщенням між цими особами, наймачем і членами його сім'ї не укладалися. У зв'язку з наведеним, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 23 лютого 2017 року представник позивача в судовому засіданні зменшив позовні вимоги та просив визнати лише відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 211, яка знаходиться по вул. Деповська, 6 м. Хмельницького. Представник позивача в судовому засіданні позовні зменшенні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169, ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, судом обєктивно встановлено, що житловий будинок за адресою м. Хмельницький, вул. Деповська, 6 знаходиться на балансі [PERSON] ЖЕК № 1[ADDRESS] в цьому будинку перебуває в комунальній власності. Наймачем квартири є [PERSON], який спільно з сімєю проживає в ній з червня 2007 року, що вбачається із типового договору найму житла від 16.06.2007 року. Крім сімї [PERSON] в квартирі № 211, вул. Деповська, 6 зареєстрований відповідач [PERSON] з березня 2008 р., що вбачається із довідки Управління з питань реєстрації [PERSON] міської ради від 16.12.2016 р. та із відомостей адресно довідкової роботи УДМС України в Хмельницькій області. [PERSON] в даній квартирі не проживає та ніколи не проживав, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, ніякого відношення до родини [PERSON], який є наймачем даної квартири, не має, жодного разу по місцю своєї реєстрації не зявлявся, його особистих речей в квартирі немає, що вбачається із актів обстеження від 23.06.2016 р., 15.12.2016 р., 20.01.2017 р. про відсутність особи в місці реєстрації. Приміщення квартири № 211 не було постійним місцем проживання відповідача, він не вів ні з наймачем ні з членами його сімї спільного господарства, ніяких угод щодо порядку користування жилим приміщенням між цими особами, наймачем і членами його сім'ї не укладалися. Вказане, також, підтверджується показами в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали, що [PERSON] за місцем реєстрації ніколи не проживав, наймачем є [PERSON], який проживає в даній квартирі зі своєю сімєю та ніякого відношення до їх сімї не має. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження. Частинами 1, 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства і від вирішення таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ст. 64 Житлового кодексу УРСР). А згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР\~в судовому порядку особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] який не є членом сімї наймача [PERSON], в даній квартирі не проживає та ніколи не проживав, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, жодного разу по місцю своєї реєстрації не зявлявся, його особистих речей в квартирі немає, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 211 по вул. Деповській, 6, м. Хмельницького. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved