Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

22.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Казанківської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, зазначивши, що з 24.02.2015 року на підставі розпорядження голови Казанківської районної державної адміністрації за № 22-рк від 23.02.2015 року він був зарахований на посаду головного спеціаліста юрисконсульта апарату Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області. 23.06.2015 року згідно розпорядження голови Казанківської районної державної адміністрації за № 76-рк від 23.06.2015 позивач звільнився із вказаної роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі заяви, яка була подана ним за два тижні до звільнення, а саме 09 червня 2015 року. При звільненні позивачу не було в повному обсязі виплачено заробітну плату, а саме компенсацію за не відбуту відпустку у сумі 606 ( шістсот шість) грн. 06 коп,. Фактично позивач отримав вказану суму лише 17 липня 2015 року. У звязку з викладеним, позивач просив стягнути з Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 23 червня по 17 липня 2015 року в розмірі 2093 ( дві тисячі девяносто три) грн. 49 коп. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов [PERSON] до Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Казанківською районною державною адміністрацією Миколаївської області з 24 лютого 2015 року по 23 червня 2015 року. 23.06.2015 року згідно розпорядження голови Казанківської районної державної адміністрації за № 76-рк від 23.06.2015 позивач звільнився із вказаної роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі заяви, яка була подана ним за два тижні до звільнення, а саме 9 червня 2015 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався з [PERSON] при його звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то позивач має всі законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж положення були викладені і у Правових позиціях Постанов Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Термін розрахунку останні два повних робочих місяці( ч.3,4 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100), тобто квітень травень 2015 року. Середньоденна заробітна плата складає: 2065 грн 10 коп. ( квітень 2015 року) + 1822 грн. 94 коп. ( травень 2015): 39 робочих днів за два місяці( 21 робочий день у квітні 2015 року та 18 робочих днів у травні 2015 року) = 99 грн. 69 коп. ( п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100). Період не виплати належної позивачу заробітної плати з 23.06.2015 року по 17.07.2015 року ( день повного фактичного розрахунку з позивачем) складає 21 робочий день. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за період з 23.06.2015 року по 17.07.2015 року складає: 99 грн.69 коп. х 21 робочий день = 2093 грн.( дві тисячі девяносто три) грн. 49 коп. Сукупність досліджених судом доказів, їх оцінка свідчать про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки при звільненні позивача його права дійсно були порушені під час його звільнення, тому що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Outcome: approved