Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

22 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 жовтня 2006 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено з [PERSON]О кредитний договір на суму 5000,00 доларів США для придбання транспортного засобу, зі сплатою за користування 22,00% річних, строком повернення коштів до 08 квітня 2008 року, забезпечений порукою співвідповідача [PERSON] за договором від 09 жовтня 2006 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, яка в розмірі 35778,55 грн. стягнута з [PERSON] та [PERSON] солідарно за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2009 року, що виконано [PERSON] лише 04 липня 2012 року, проте борг за договором залишився та станом на 10 липня 2013 року склав 230542,68 грн., тому позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість загальним розміром 230542,68 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 277,02 долари США, що за курсом НБУ станом на 14 липня 2014 року еквівалентно 3240,08 грн., заборгованості по відсоткам 4808,72 доларів США (еквівалентно 56243,75 грн.), пені за прострочку кредиту та відсотків 171058,85 грн., а також покласти на відповідачів в солідарному порядку судові витрати в розмірі 2305,43 грн. (а.с. 3-4). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» відмовлено (а.с. 87-90). В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 96-97). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у позові про стягнення відсотків за кредитним договором слід скасувати, ухваливши в цій частині рішення про часткове задоволення позову, а в іншій частині - залишити без змін, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 09 жовтня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] укладений кредитний договір №182/06-МК (а.с.5-7), за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кошти в сумі 5000,00 доларів США строком до 08 квітня 2008 року на споживчі цілі, зі сплатою за користування коштами 22,00% річних (п.п.2.1, 2.3, 3.1., 3.2 договору). Належне виконання зобовязання відповідачем [PERSON] зі сплати суми основного боргу, процентів за користування кредитом, дострокового повернення кредиту було забезпечене, окрім неустойки, порукою співвідповідача [PERSON], за договором поруки від 09 жовтня 2006 року, укладеним згідно ст.553 ЦК України, за умовами якого, співвідповідач зобовязався відповідати у тому ж розмірі, що і основний боржник (а.с. 8-9). В результаті порушення умов договору та прострочення сплати тіла кредиту та відсотків, кредитор набув права дострокової вимоги повернення боргу, який сплачений не був, у звязку з чим банк звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2009 року, яке набрало законної сили 06 грудня 2010 року, ухвалено стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 35778,55 грн. та 387,79 грн. судових витрат, а всього 36166,34 грн. (а.с. 21). Вказане рішення суду виконано в повному обсязі та останні платежі внесені 04 липня 2012 року, що підтверджується квитанціями, випискою по рахунку з даними про рух коштів та суми зарахування, а також постановою держвиконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 09 липня 2012 року та заявою Дніпропетровського регіонального управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 04 липня 2012 року №1-8/3051 з вимогою закінчити виконавче провадження відносно [PERSON] у звязку з повним виконанням рішення суду (а.с.42, 46-47, 44, 40). Боржником виконувались зобовязання за договором на підставі рішення суду відповідно до умов договору, визначених п. п. 3.1, 3.2, 4.2 договору, додатку № 1 «Графік погашення кредиту» у валюті кредиту, тобто у доларах США, з відповідним еквівалентом національної валюти. Як вбачається з позову, предявленого банком 28 серпня 2007 року до [PERSON] та [PERSON] через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, рішенням якого 29 жовтня 2009 року цей позов задоволений повністю, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» предявило вимогу дострокового повернення кредиту і відсотків за договором №182/06-МК від 09 жовтня 2006 року до основного боржника та її поручителя загальним розміром заборгованості - 35778,55 грн., розрахованої банком станом на 28 серпня 2007 року, виходячи з наступних складових: заборгованість по кредиту 4259,83 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 9755,05 грн., заборгованість по відсоткам 471,19 доларів США. пеня за несвоєчасне погашення відсотків 2248,03 доларів США, що підтверджується долученою до матеріалів справи позовною заявою в копії та розрахунком заборгованості до неї (а.с. 61-62, 63, 64). З розрахунку позивача, доданого у даній справі до позову і який підтверджений представником у судовому засіданні, вбачається, що заборгованість відповідачам за кредитним договором нарахована за період з 29 серпня 2007 року по 14 липня 2014 року та саме з 28 серпня 2007 року позивачем визначена заборгованість по тілу кредиту в розмірі 277,02 доларів США (а.с.10-12). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що порука відповідача [PERSON], відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України припинена, а до відповідачки [PERSON] позивач звернувся після закінчення строку позовної давності, про застосування якого вона просила. З висновками суду щодо відмови у задоволенні позову відносно відповідача [PERSON] колегія суддів погоджується, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Так, з кредитного договору та договору поруки вбачається, що строк виконання основного зобовязання визначено 08 квітня 2008 року, з даним позовом позивач звернувся 22 серпня 2014 року, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припинена і суд обґрунтовано з зазначених підстав відмовив у позові до відповідача [PERSON] Що стосується відмови у задоволенні позову до відповідачки [PERSON], то в цій частині колегія суддів в повній мірі не може погодитися з висновками суду 1 інстанції, виходячи з наступного. Так, у відповідачки дійсно виникла заборгованість за кредитним договором і позивач, згідно з умовами п.3.4 договору скористався правом дострокового повернення кредиту та відсотків у звязку з порушенням зобовязання та невиконання останнього на вимогу банку поручителем, та 24 квітня 2007 року предявив відповідну вимогу боржнику та поручителю, а 05 вересня 2007 року позов до суду, який рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2009 року, яке набрало законної сили 06 грудня 2010 року задоволено, стягнута відповідна сума заборгованості, яка погашена в повному обсязі 04 липня 2012 року і виконавче провадження з зазначеного питання закінчено. Отже, заборгованість по кредиту стягнута вищевказаним рішенням, яке виконано і виконавче провадження закінчено. А сума заборгованості за кредитом в розмірі 277,02 доларів США, що еквівалентна 3240,08 грн., яка на думку позивача виникла через коливання курсу долара на час предявлення позову та виконання рішення, на думку суду заявлена безпідставно, оскільки в позовній заяві в 2007 році позивач просив стягнути суму заборгованості саме в гривні еквівалентну 4259,83 доларам США саме по курсу, який діяв на той час, що судом і було зроблено і виконано відповідачкою. Таким чином, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки [PERSON] суми 277,02 доларів США, що еквівалентна 3240,08 грн., яку позивач безпідставно вважав заборгованістю за кредитом. Щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення пені, то в цій частині колегія суддів також погоджується з висновками суду 1 інстанції щодо відсутності підстав задоволення позову в цій частині. Так, нарахування пені на суму 277,02 долари США, що еквівалентна 3240,08 грн., після виконання рішення суду, тобто після 04.07.2012 року є безпідставним та необґрунтованим, бо сума заборгованості на яку вона нарахована виникла через коливання курсу долара і яка позивачем безпідставно визначена як заборгованість по кредиту. Що стосується нарахувань пені на суму заборгованості, вже стягнутої за рішенням суду до його повного виконання - до 04.07.2012 року, то вона лежить за межами строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачкою. Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду 1 інстанції в частині відмови у позові до [PERSON], та до [PERSON] стосовно стягнення з неї заборгованості по кредиту в сумі 277,02 долара США, що еквівалентна 3240,08 грн., та пені, які зроблені без порушень норм матеріального та процесуально права, виходячи з положень ст. ст. 526, 527, 549, 553-559, 625, 1054 ЦК України, змісту та умов договорів й заявлених позовних вимог. Доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі в зазначених частинах є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в зазначених частинах відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін. Відносно відмови у задоволенні позову щодо стягнення відсотків з [PERSON], то в цій частині колегія суддів вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що відсотки за користування кредитом по даній справі нараховані з 01.08.2007 року по 03.07.2012 року (включно) на суму 4259,83 доларів США, та з 04.07.2012 року по 14.07.2014 року на суму 277,02 доларів США. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо безпідставності визначення суми 277,02 долара США як заборгованості за кредитом, і необхідності в цій частині в задоволенні в позові відмовити, то відповідно й відсотки з 04.07.2012 року по 14.07.2014 року на суму 277,02 доларів США нараховані безпідставно, а тому колегія суддів вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Виходячи з положень закону та умов договору, відповідно до якого відповідач повинна сплатити відсотки за весь час користування кредитними коштами, та враховуючи строк позовної давності, про застосування якого просила відповідач, колегія суддів вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути відсотки за користування кредитними коштами за період з 22.08.2011 року по 04.07.2012 року по час повного виконання зобовязань, в сумі 838,24 долара США, що еквівалентно 9799 грн. 02 коп., виходячи з розрахунку, наданого позивачем за вказаний період з урахуванням курсу НБУ на 14.07.2014 року, заявленого позивачем в позові. При цьому у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих за період з 01.08.2007 року по 22.08.2011 року на суму заборгованості по кредиту 4259,83 доларів США, колегія суддів вважає за необхідне відмовити, застосувавши строк позовної давності, про що було заявлено відповідачкою. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., що відповідає положенням ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial