Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

23.04.2018 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягнути судові витрати з [PERSON] на користь [PERSON]. В позовній заяві позивачка посилається на те, що з 28.02.2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], а також виховували сина позивачки від першого шлюбу [PERSON], [INFO], батьком якого вказаний відповідач на підставі його заяви від 21.12.2016 року про визнання батьківства. Позивач вказує, що з жовтня 2017 року шлюбні стосунки між ними фактично були припинені, та сторони почали проживати окремо, діти залишились проживати з нею, спорів стосовно місця проживання дітей не було, відповідач не заперечував, щоб діти проживали разом з нею. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 15.03.2018 року шлюб між ними було розірвано. У квітні 2018 року позивач поїхала з дітьми до м.Черкаси, де проживає до наступного часу, відповідач після розлучення синів не відвідує, не цікавиться їх здоров'ям, матеріально не забезпечує дітей, усі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, тому вона звернулась до суду та на підставі ч.2 ст.164 СК України просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, оскільки останній ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позивач [PERSON] до судовогозасідання не з'явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі, надавала суду письмові заяви з приводу даного спору. Представник позивача [PERSON] до судового засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, належним чином повідомлявся, до суду з'явився його представник [PERSON], який позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради Євона Т.В. до судового засідання з'явилась, пояснивши, що дійсно ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 11.06.2018 року було зобов'язано орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради підготувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], однак в орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, чи до служби у справах дітей Одеської міської ради ні позивач, ні відповідач з письмовими заявами про надання висновку не звертались. Представник третьої особи звертає увагу суду на те, що висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування за №730/30-03-03 від 16.11.2018 року був складений на законних підставах, даного висновку достатньо для розгляду справи, оскільки він був складений уповноваженим органом за місцем фактичного проживання дітей, з можливістю їх допитати, витребувати усі відомості щодо дітей, пов'язані з вирішенням питання про доцільність позбавлення батьківських прав, що не суперечить нормам Постанови Кабінету Міністрів № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», з якої вбачається, що сімейні спори розглядаються за місцем фактичного проживання дітей, в даному випадку у м.Черкаси. Однак, представник зазначає, що оцінку обґрунтованості та вмотивованості даного висновку та вирішення питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача залишає на розсуд суду. Дослідивши матеріали цивільної справи та висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органа опіки та піклування, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради Євона Т.В., пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Сімейним Кодексом України, зокрема ст. 164 СК України, згідно якої підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77,78,81 ЦПК України. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитини, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року « 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 28.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 269, свідоцтво про шлюб [NUMBER] За час шлюбу у сторін народилася дитина - син [PERSON], [INFO], відомості про батьків дитини внесені до актового запису про народження відповідно до вимог ст.133 Сімейного кодексу України. Також у позивачки є син від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], відносно якого [PERSON] визнав батьківство, що вбачається із свідоцтва про народження, яке було видано повторно Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаський області від 28.02.2017 року серія [NUMBER], батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.14/. Рішенням Київського районного суд м.Одеси від 15.03.2018 року по цивільній справі № 520/14640/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано./ а.с. 7-10/. Із пояснень позивача та його представника, наданих у судовому засіданні, вбачається, що сторони з моменту реєстрації шлюбу проживали у будинку відповідача за адресою: [ADDRESS] до моменту припинення шлюбних відносин - кінця листопада 2017 року, сімейні стосунки були нормальні, відповідач дбайливо ставився до дітей, забезпечував матеріально, займався лікуванням дитини, відвідував дитячі вистави, за місцем проживання характеризується позитивно, алкогольними напоями не зловживає. В підтвердження пояснень до суду були надані докази, які є в матеріалах справи на а.с.34-54, які судом приймаються до уваги. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є батьками відповідача, підтвердили, що їх син [PERSON] дуже дбайливо ставився до дітей, ждав народження дитини, оскільки [PERSON] це була довгоочікувана дитина, займався їх вихованням та лікуванням, вони, як бабусь та дідусь, допомагали сім'ї, теж проявляли турботу за дітьми, особливо в той час коли діти працювали. Однак, стосунки між подружжями погіршились з приводу матеріального достатку сім'ї, в листопаді 2017 року позивач залишила їх житло, забрала сина [PERSON], та стала знімати іншу квартиру, малолітня дитина [PERSON] фактично проживала до квітня 2018 року разом з ними. Приблизно 19.04.2018 року, без згоди їх та батька дитини, обманом забрала дитину та поїхала проживати до м.Черкаси, повністю припинила спілкування з ними, слухавку не бере, від отримання посилки на день народження сина відмовилась, тобто штучно створила ситуацію, яка не дає можливості спілкування з дітьми. Судом також встановлено, що позивачка з позовом про стягнення аліментів не зверталась, позовних вимог про визначення місця проживання дітей сторони не заявляли, відповідач ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно. У судовому засіданні було досліджено висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування за №730/30-03-03 від 16.11.2018 року, з якого вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків / а.с. 136-137/. Проте, суд звертає увагу на те, що зазначений висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав зроблений без спілкування з ним, його не опитували та не пропонували навіть висловитися в усній або письмовій формі. Суд не погоджується з наданим висновком, оскільки в першу чергу він не ґрунтується на всебічному та повному з'ясуванні всіх обставин, встановлених судом під час розгляду даної справи, по друге, він суперечить інтересам дітей. Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлені судом обставини вказують на те, що з боку органів, на які покладено функцію контролю, не достатньо вжито виважених і послідовних заходів зі сприяння врегулювання конфлікту між сторонами, вирішення якого буде сприяти найвищим інтересам, насамперед, неповнолітніх дітей, не допускаючи розлучення між батьком та синами. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями суду з боку позивача не надано. Не надані з боку позивача і достатні докази, які б доводили ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, а рівно і винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків. Фактично усі представлені документи з боку позивача лише констатують факт наявного конфлікту між колишніми подружжями, що само по собі не може бути безумовною підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав стовно дітей. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивачки щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідача відносно дітей в матеріалах справи відсутні. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Представник позивачки не довів та не надав суду доказів, показань свідків, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно дітей. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не забезпечуватиме інтересів дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у п.6 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю або батьком. Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, судом не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, тому суд зазначає, що підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, відсутні, та вирішує, що позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам малолітніх дітей, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed