Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

23.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька. Позовна заява мотивована тим, що 10.08.2008 року вона уклала шлюб із [PERSON], від якого мають двох неповнолітній дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося та рішенням суду від 18.05.2013 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу всі питання, пов'язані з дітьми, або спільним майном вирішувались між ними виключно у судовому порядку. Виключно на підґрунті неприязні, відповідач заперечує проти виїзду дітей з нею за межі України на оздоровлення, відпочинку та навчання. Старший син [PERSON] є неодноразовим переможцем українських та міжнародних конкурсів та олімпіад з математики, геометрії та англійської мови. В період з липня по серпень 2018 року у РФ буде проведена ХІV геометрична олімпіада ім. І.Ф. Шаригіна, в якій [PERSON] прийняв участь у заочному етапі дистанційно, однак без дозволу батька на виїзд з території України він не зможе прийняти в ній участь. Через відмову відповідача у 2017 році надати дозвіл на виїзд, син був позбавлений можливості прийняти участь у ХІІІ геометричній олімпіаді, яка проводиться кожного року влітку. Крім того, позивач має намір вивезти обох синів на відпочинок до Єгипту, з цього приводу вона забронювала в турагенстві «ELMA TOUR» два тури на себе та двох синів [PERSON] та [PERSON] в період часу з 11.05.2018 року по 18.05.2018 року та з 29.09.2018 року по 31.10.2018 року. Оскільки відповідач свою згоду на вивезення сина [PERSON] на олімпіаду до РФ влітку 2018 року та обох дітей на відпочинок і оздоровлення до Єгипту у добровільному порядку відмовляється, нічим не обґрунтовуючи свою позицію, просила суд надати дозвіл на виїзд з території України до РФ протягом періодів часу з 01.07.2018 року по 15.08.2018 року, з 01.07.2019 року по 15.08.2019 року, 01.07.2020 року по 15.08.2020 року [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] без згоди і супроводу батька [PERSON] та надати дозвіл на виїзд з території України до Єгипту протягом періодів часу з 11.05.2018 року по 19.05.2018 року, з 29.09.2018 року по 31.10.2018 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] без згоди і супроводу батька [PERSON]. Ухвалою суду від 10.05.2018 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 06.06.2018 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того, зазначила, що після подання позову до суду, 29.05.2018 року старший син [PERSON] отримав офіційне запрошення для участі у фінальному турі олімпіади по геометрії ім. І.Ф. Шаригіна, який відбудеться з 30 липня по 02 серпня 2018 року у м. Дубни Московської області, у якій будуть брати участь обдаровані діти з усього світу та син дуже сильно хоче туди потрапити. Також, у зв'язку із відмовою відповідача від надання дозволу на виїзд дітей до Єгипту, вона не змогла оздоровити дітей у травні місяці 2018 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що він з позовними вимогами [PERSON] не згодний, оскільки позивач не зверталася до нього з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за межі України, та він їй в цьому не відмовляв. Відповідача турбує безпека дітей, коли вони будуть знаходитись за кордоном, зокрема під час перебування старшого сина в РФ, та питання про надання дозволу буде ним вирішено після повернення з відрядження та особистого обговорення його з позивачкою. Крім того, представник зазначила, що відповідно до діючого законодавства, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька може бути виданий на конкретний виїзд з визначенням його початку та закінчення. Представник третьої особи просила задовольнити позов, так як вимоги позивача заявлені в інтересах дітей, та пов'язані з їх розвитком, оздоровленням та відпочинком. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 року по 29.05.2013 року, під час якого у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають із матір'ю [PERSON], на утримання яких [PERSON] сплачує аліменти на підставі рішення суду. Після розлучення між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, відсутнє взаєморозуміння щодо виховання дітей, їх навчання, оздоровлення та відпочинку, спілкування з батьком. Між сторонами тривалий час існують спори з питання утримання і виховання дітей, спілкування батька з ними, що були предметом розгляду відповідних органів та суду. Старшого сина [PERSON], запросили на фінальний тур олімпіади ім. Шаригіна, який відбудеться 30 липня - 02 серпня 2018 року у м. Дубни Московської області. Крім того, позивач забронювала в турагенстві «ELMA TOUR» два тури до Єгипту на себе та двох синів [PERSON] та [PERSON] в період часу з 11.05.2018 року по 18.05.2018 року та з 29.09.2018 року по 31.10.2018 року. У березні 2018 року позивач звернулася письмово до [PERSON] з проханням надати тимчасовий дозвіл на виїзд сина [PERSON] до РФ, для участі в Міжнародній олімпіаді з 01.07.2018 року по 15.08.2018 року та дозвіл на виїзд синів до Єгипту, у період з 11.05.2018 року по 19.05.2018 року, з 29.09.2018 року по 31.10.2018 року. Проте відповідач направлене на його адресу звернення не отримав. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач особисто 18.05.2018 року отримав копію позовної заяви про надання дозволу на виїзд за межі України, крім того 06.06.2018 року судове засідання по справі було відкладено для позасудового врегулювання спору, однак дозвіл на виїзд дітей відповідачем не надано. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд виходить з наступного. Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. У ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. Відповідно до п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У відповідності до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Також слід зазначити, що ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Таким чином, з урахуванням взаємовідносин які склалися між позивачем та відповідачем, вимог діючого законодавства, виходячи з того, що судові рішення зобов'язані відповідати принципу «найкращих інтересів дитини», що є пріоритетним при вирішенні цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині надання [PERSON], [INFO], дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька до Російської Федерації в період з 01 липня 2018 року по 15 серпня 2018 року та до Єгипту з 29 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, у супроводі матері та надання [PERSON], [INFO], дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька до Єгипту з 29 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, у супроводі матері. Суд вважає за необхідне відмовити у наданні дозволу на виїзд з території України до РФ протягом періоду часу з 01.07.2019 року по 15.08.2019 року, 01.07.2020 року по 15.08.2020 року [PERSON], оскільки це не відповідає нормам, якими врегульовані дані правовідносини, та крім того суд зауважує, що 04.01.2019 року [PERSON] виповниться 16 років, та для виїзду з території України йому не буде потрібна згода батьків. Також, необхідно відмовити у наданні дозволу на виїзд з території України [PERSON] та [PERSON] до Єгипту у період часу з 11.05.2018 року по 19.05.2018 року, оскільки на момент винесення рішення дана вимога не є актуальною. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати позивача пов'язані з правничою допомогою адвоката задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано договору про надання правничої допомоги, відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Outcome: partial