Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

23.12.2013 [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «Грандфінресурс», в якому просить визнати недійсним договір № 216234 від 05.12.2012; стягнути з відповідача 18 336,00 грн., сплачених за договором; стягнути 1 000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої морально шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що між нею та ПП «Грандфінресурс» 05.12.2012 був укладений договір № 216234. Відповідно до укладеного договору адміністратор зобов'язується вчинити дії спрямовані на придбання товару або надати [PERSON] позику в розмірі 120 000,00 грн. на умовах діяльності Програми «Альянс Україна». На виконання умов договору, вона перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача комісійний внесок у розмірі 4 800,00 грн., сплатила до Реєстру Учасників Програми за період з січня 2013 року по вересень 2013 року кошти у розмірі 9 000,00 грн., а також за послуги пов'язані з організацією діяльності Програми «Альянс Україна» (адміністративний платіж) 4 536,00 грн., а всього 18 336,00 грн., проте будь-якої інформації щодо права на отримання товару або безпроцентної позики відповідач не надав. Вважає, що порушенням з боку відповідача її прав споживача та підставою недійсності укладеного з нею договору є його укладання внаслідок здійснення ПП «Грандфінресурс» нечесної підприємницької діяльності, що полягає у виконанні послуг з адміністрування програми, суть якої в тому, що клієнт сплачує передбачені договором кошти, в т.ч. реєстраційний та щомісячні чисті платежі, за рахунок яких формуються фінансові ресурси групи, щомісячні адміністративні витрати по оплаті послуг, страхового платежу, а ПП «Грандфінресурс» формує групу клієнтів, яким надається позика на купівлю товару за рахунок фінансових ресурсів групи. Посилаючись на ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що укладений правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому є недійсним, тобто Законом встановлено недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає в т.ч. у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Зазначає, що по укладеному договору не отримала ані позики, ані сплачених коштів, тому просить визнати договір недійсним та повернути сплачені ПП «Грандфінресурс» кошти у розмірі 18 336,00 грн. Вказує, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні її прав, як споживача та неправомірному користуванні її коштами, вкладеними в Програму «Альянс Україна», що порушує її право власності на ці кошти. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві і просить задовольнити їх. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.12). Причини неявки суду не повідомлені, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, причину неявки, суд визнає неповажною і вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 05.12.2012 між [PERSON] та ПП «Грандфінресурс» було укладено договір № 216234, відповідно до якого останнє, за згодою [PERSON] зобов'язується вчинити від імені та за рахунок [PERSON] певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної суми у позику, зазначеної у додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», що міститься в додатку № 2 (а.с.9). Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено правочин, предметом якого є надання послуг. Статтею 2 Договору та Додатком № 1 до нього передбачені обов'язки учасника, а саме: сплатити одноразовий комісійний внесок, що становить 4 800 грн., та адміністративний платіж в сумі 4 800 грн.; щомісячно сплачувати загальний платіж в сумі 1 504,00 грн., який включає чистий внесок в сумі 1 000,00 грн., за рахунок якого здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати в сумі 504,00 грн. - плата за послуги з організації діяльності програми; дотримуватись умов договору та інше (а.с.9 зворотня сторона). На виконання умов договору № 216234 від 05.12.2012 [PERSON], згідно наданих суду квитанцій, які містяться в матеріалах справи, сплатила 18 336,00 грн. (а.с.12-21). Відповідно до термінів, викладених в Додатку № 2 Договору, програма «Альянс Україна» базується на створенні груп Учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу на досить тривалий час, у порядку та на умовах, передбачених Договором та додатками до нього (а.с.10-11). Згідно ст. 4 умов програми «Альянс Україна» Додатку № 2 до договору № 216234, передбачений порядок проведення заходу по розподілу грошового фонду та порядок проведення заходу згідно заяви. За їх змістом вбачається, що рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що діяльність Приватного підприємства «Грандфінресурс» вводить споживача в оману, оскільки програми «Альянс Україна» формується виключно на коштах учасників програми, без залучення коштів Приватного підприємства «Грандфінресурс». Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, в подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачувала відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на отримання позики, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми. Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, за положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, оспорюваний договір є нікчемним внаслідок того, що його недійсність передбачена законом. На підставі вищевикладеного, вимоги позивача в частині визнання недійсним договору № 216234 від 05.12.2012, не підлягають задоволенню. За таких обставин та беручи до уваги те, що за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18 336,00 грн., сплачених за договором № 216234 від 05.12.2012, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1 000 грн., суд зазначає наступне, відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної саме небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках передбачених законодавством. З огляду не це, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача ПП «Грандфінресурс» в дохід держави необхідно стягнути 229,40 грн. судового збору.

Outcome: partial