overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

22.06.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим будинком [ADDRESS] з підстав, встановлених статтею 405 ЦК України. Позов мотивує тим, що у травні 2019 року відповідач добровільно покинула спірний будинок і з цього часу не проживає в ньому без поважних причин, не бере участі в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні; будучи допитаним судом в якості показав, що наприкінці травня 2019 року відповідач добровільно покинула спірний будинок і з цього часу в ньому не проживає та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. За згодою позивача, 22.07.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач є власником жилого будинку [ADDRESS] (далі - Будинок; а.с. 8, 9); в зазначеному Будинку зареєстровано місце постійного проживання відповідача (а.с. 13), яка до 25.05.2019 перебувала з позивачем у шлюбі (а.с. 11, 12). Як убачається з акту про непроживання особи за місцем реєстрації (а.с. 14) і показання свідка, які в сукупності узгоджуються між собою, з кінця травня 2019 року відповідач не проживає в Будинку без поважних причин, не бере участі в утриманні Будинку та оплаті житлово-комунальних послуг, що свідчить про втрату нею інтересу до цього житла. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У зв`язку з доведенням факту постійного непроживання відповідача в Будинку без поважних причин понад один рік, є законні підстави для визнання її такою, що втратила право користування Будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

22.06.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю. У судове засідання сторони не з`явились, при цьому позивач подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності та розірвання шлюбу, а відповідач - надіслала відзив, в якому вказала про визнання позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 01.10.2010, при цьому спільних неповнолітніх дітей не мають Як випливає з матеріалів справи, внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Сторони проживають окремо; вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За приписом частини третьої статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб сторін носить формальний характер, при цьому сторони не бажають його збереження та спільного проживання однією сім`єю, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

22.06.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за договором позики від 29.03.2018 в сумі 74643 грн 29 коп., що складається із: заборгованості по тілу позики - 48000 грн, штрафу за порушення строку повернення позики - 24000 грн, 3% річних, нарахованих за порушення відповідачем грошового зобов`язання - 2643 грн 29 коп., а також 840 грн 80 коп. у відшкодування сплаченої суми судового збору. Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов договору позики в частині дотримання строку і порядку повернення грошових коштів. Сторони у судове засідання не з`явилися, при цьому про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Позивач надіслав суду електронною поштою заяву про розгляд справи за його відсутності; відповідач про причини своєї неявки не повідомив. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.03.2018 сторони уклали договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу в користування грошові кошти в сумі 48000 грн, строком до 29.04.2018 (далі - Договір, а.с. 5). Пунктом 6 Договору передбачена сплата відповідачем штрафу за прострочення повернення суми позики в розмірі 50% суми заборгованості. На підтвердження фактичного отримання позики відповідач видав позивачеві 29.03.2018 розписку (а.с. 6). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтею 1047 Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. За приписом статті 526 Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки відповідачем не виконано умови договору позики і отримана грошова сума у встановлений Договором строк не повернута, з нього слід стягнути на користь позивача позику в розмірі 48000 грн і штраф у розмірі 24000 грн. Частиною другою статті 625 Кодексу передбачено сплата боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, 3% річних від простроченої суми. Позивачем нараховано суму 3% річних за 670 днів прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується з вимогами Кодексу і є підставою для її стягнення. Отже, пред`явлений позов належить до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

22.06.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за договором позики від 14.03.2020 в сумі 100000 грн. Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов договору позики в частині строків розрахунків. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та наполягала на задоволенні. Вона пояснила суду, що відповідач викрала з її квартири грошові кошти і золото на загальну суму 3870 доларів США, за що засуджена вироком Деснянського районного суду м. Чернігова, який набрав законну силу. В якості гарантії повернення викраденого майна, відповідач підписала договір позики та взяла на себе зобов`язання повернути майно частинами. Втім, свої обіцянки відповідач не виконала, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідач не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 25.06.2020, що набрав законної сили, відповідача визнано винною в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 185 Кримінального кодексу України, що виразилися в крадіжці іноземної валюти і золота, що належать позивачеві, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік шість місяців з іспитовим строком один рік. Як випливає з пояснень позивача, заявлені до стягнення кошти - є викраденим у неї відповідачем майном, а не позикою, що повністю узгоджується з вироком суду. За приписом частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, заявлені до стягнення грошові кошти мають іншу правову природу - збитки, що завдані злочином, а не позика, як зазначено в позові. За таких обставин, вказана сума не може бути стягнута судом з підстав, передбачених статтею 1050 Цивільного кодексу України, що встановлює наслідки порушення договору позики, оскільки на спірні правовідносини поширюються положення глави 82 цього Кодексу (відшкодування шкоди). При цьому суд не бере до уваги приєднані до справи письмові документи, зокрема нотаріально посвідчену заяву відповідача від 14.03.2020 про отримання в позивача позики на суму 3870 доларів США і копію договору позики від 14.03.2020 про отримання в позивача позики на суму 100000 грн, оскільки ці документи не відповідають критерію достовірності, встановленому статтею 79 ЦПК України, та суперечать один одному в частині валюти і суми позики. Виходячи з вищевикладеного, пред`явлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

22.06.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні; відповідач позов визнав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 08.09.2015, при цьому мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Як убачається з пояснень сторін, з червня 2020 року сторони проживають окремо; вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За приписом частини третьої статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи те, що натепер шлюб носить формальний характер і сторони не бажають його збереження та спільного проживання однією сім`єю, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

22.06.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (далі - відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С. від 13.03.2020 (реєстровий № 10795), яким з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість за кредитним договором від 15.06.2012 № R53113277613В, в сумі 17485 грн 27 коп. і 300 грн за вчинення цього виконавчого напису, а всього 17785 грн 27 коп. В обґрунтування позову послалася на відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису через пропуск стягувачем трирічного строку позовної давності та невизнання суми заборгованості. У судовому засіданні позивач та її представник пред`явлений позов підтримали і наполягали на задоволенні. Представник відповідача і третя особа в судові засідання не з`являлися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.03.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. вчинила виконавчий напис (реєстровий № 10795), яким з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість за кредитним договором від 15.06.2012 № R53113277613В, в сумі 17485 грн 27 коп. і 300 грн за вчинення цього виконавчого напису, а всього 17785 грн 27 коп. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як випливає з пункту 3.2 кредитного договору від 15.06.2012 № R53113277613В, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» і позивачем, строк повернення позивачем кредиту в сумі 22000 грн і нарахованих відсотків настав 15.06.2015. Отже, починаючи з 16.06.2015 розпочався перебіг строку позовної давності, який закінчився 15.06.2018. Таким чином, приватним нотаріусом Харою Н. С. стягнуто заборгованість поза межами трирічного строку позовної давності, що суперечить приписам статті 88 Закону і є безумовною підставою для задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

22.06.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 26.02.2013 вона зареєструвала з відповідачем шлюб. Від цього шлюбу у них спільних дітей немає. Шлюб виявився невдалим. Основною причиною погіршення шлюбних стосунків стало те, що відповідач зловживає спиртними напоями. З серпня 2017 року вони припинили шлюбні стосунки. Вважає, що збереження сім`ї є неможливим. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідач не погоджується. У зв`язку з наведеним, просить шлюб розірвати. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 02.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилась. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання також не з`явився. Відзиву, заяв чи клопотань до суду не подав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, і ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 26.02.2013 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.02.2013 (а.с. 6). У сторін спільних дітей немає. Сторони припинили шлюбні відносини, однак проживають разом (а.с. 7). Суд вважає, що шлюб між сторонами існує формально, його збереження є неможливим і буде суперечити їх інтересам, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

22.06.2020 акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за кредитним договором від 17.09.2018 в сумі 47541 грн 95 коп. і понесених судових витрат у сумі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позов визнала, але зазначила, що не має фінансової можливості одразу сплатити повну суму заборгованості. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.09.2018 сторони уклали договір у вигляді Заяви № 527524711 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 40000 грн із щомісячною сплатою за користування грошовими коштами 0.001% річних та 60% річних у разі перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (далі по тексту - Договір). Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 24.02.2020 становить 47541 грн 95 коп., зокрема: заборгованість по сплаті тіла кредиту - 36533 грн 78 коп., заборгованість по сплаті відсотків - 9631 грн 63 коп., комісія - 507 грн 43 коп., 3% річних - 721 грн 61 коп., інфляційні - 147 грн 50 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а.с. 6-8), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення в повному обсязі. Таким чином, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

22.06.2020р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] , з 2003 року до дня його смерті. Після його смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки, що йому належали, площею 0,40 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №902867, площею 4,60 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №903156, площею 0,4050 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ №600732, площею 4,3312 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ №600731. Згідно ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] право на спадкування першої черги за законом має його донька [PERSON] , а позивачка може бути спдкоємицею четвертої черги на підставі ст. 1264 ЦК України. Однак з таким визначенням черговості не згодна з наступних підстав. З 2003 року до дня смерті [PERSON] позивачка проживала разом з ним в будинку по [ADDRESS] , який він продав в 2015 році. Після продажу вказаного будинку чоловіка вони стали проживати в будинку сина позивачки по [ADDRESS] . В період сумісного проживання вони дбали один про одного, у них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, купували майно, підтримували один одного, піклувалися один про одного. Під час хвороб позивачка доглядала за своїм чоловіком, який часто хворів, оскільки в нього було хворе серце, нирки. Також він страждав на гіпертонічну хворобу та ожирінням. [PERSON] перебував на обліку в лікаря. Останній час практично був лежачим, однак позивачка здійснювала догляд за ним, навіть попри його надмірну вагу у 180 кг. Багато коштів, які складалися із двох пенсій, коштів від передачі земельних ділянок в оренду, витрачалися на лікування чоловіка. Всі витрати на поховання, проведення обрядів понесла позивачка як дуржина померлого. Ці обставини можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] 21.01.2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області прийнято рішення, за яким встановлено факт проживання позивачки та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 01.01.2003 року по 04.04.2019 року як чоловіка та дружини. За весь період проживання його донька відповідачка по справі [PERSON] не цікавилася життям батька, не бажала з ним спілкуватися, ні разу його не провідала, і навіть не явилася на його поховання. Враховуючи зазначене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

22.06.2020 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачкою шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів, протягом останніх півроку з відповідачкою подружніх стосунків не підтримує, миритися не бажає; неповнолітня дитина проживатиме з відповідачкою; спір про майно відсутній. Позивач в судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглянути без нього, позов задовільнити (а.с. 13). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, письмово просила справу розглянути без неї, позовні вимоги визнала повністю, проти їх задоволення не заперечувала, після розірвання шлюбу обрала прізвище « [PERSON] » (а.с.14). З урахуванням позицій сторін та наявних в справі доказів, суд визнає за необхідне позов задовільнити з таких міркувань. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають спільно вони протягом останніх півроку, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Вказані правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, не проживають спільно вони протягом останніх півроку, миритися не бажають, суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

22.06.2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (далі - відповідач) заборгованості по заробітній платі в сумі 18590 грн. 34 коп. за період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року включно. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач затримував виплату заробітної плати, чим порушував його право на належну оплату праці. Ухвалою суду від 23.06.2020 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працював в ПрАТ «ЧЕЗАРА» з 2000 року по квітень 2020 року на різних посадах. Звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату, чисельності працівників. Відповідно до положень статті 115 КЗпП України (далі - Кодекс) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Як випливає з матеріалів справи, відповідач вказане положення Кодексу не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає 18590 грн. 34 коп. Розмір заборгованості підтверджується копією довідки про доходи позивача. Таким чином, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved