Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

23 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з даним позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким усунути йому з боку [PERSON] перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , а саме, зобовязати відповідачку не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] та визначити такий спосіб участі батька у вихованні та вільному спілкуванні із сином: - впродовж трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили - кожний вівторок, четвер та суботу тижня з 16.00 год. до 18.00 год. за умови знаходження [PERSON] в дані дні у місті у присутності матері дитини та психолога, забезпечення участі якого покласти на батька дитини; - після спливу трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили - кожний вівторок, четвер та суботу тижня з 16.00 год. по 18.00 год. за умови знаходження [PERSON] в дані дні у місті, без присутності матері та психолога; - після спливу трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили - 04 лютого щороку з 16.00 по 18.00 год. за умови знаходження [PERSON] в даний день у місті, без присутності матері; - у період хвороби безперешкодно відвідувати свого сина за місцем його фактичного проживання (перебування). Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . З 05 листопада 2015 року по 23 травня 2017 року він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, після чого їх шлюб було розірвано, з того часу дитина проживає з відповідачкою, а він в свою чергу сплачує на користь неї аліменти на утримання сина. Іншу матеріальну допомогу, як то іграшки та одяг для сина, інші речі, необхідні дитині, подарунки сину до свят відповідачка від нього не приймає. У зв`язку з тим, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , він був вимушений звернутись до виконавчого комітету Жовтоводської міської ради із заявою про призначення йому днів побачень із сином, які згодом було встановлено відповідним рішенням органу міської ради, щочетверга та щосуботи з 16.00 год. до 18.00 год. у присутності матері дитини, за умови знаходження батька в дані дні у місті. Однак, відповідачка на побачення із сином його не допускала, відмовлялась отримувати рішення Жовтоводської міської ради, що змусило його звернутися до міського голови із повідомленням про заборону відповідачки бачитись із сином та просив притягнути останню до відповідальності за вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП. Вважає, що дії відповідачки свідчать про умисне порушення нею його прав на вільне спілкування з дитиною та участі в її вихованні, що призводить до порушень інтересів як його особистих, так і малолітнього сина, що змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 21 січня 2020 року до Жовтоводського міського суду надійшло письмове пояснення представника органу опіки та піклування Шостак Т.О., де остання зазначила, що рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради 20.04.2017 року №164 вирішувалось питання щодо участі батька дитини [PERSON] у вихованні дитини, а саме було призначено дні побачень з малолітнім сином [PERSON] 2016 року народження. Службою у справах дітей виконавчого комітету в межах компетенції визначеного чинним законодавством неодноразово фіксувався факт невиконання відповідачкою вищезазначеного рішення про що складались відповідні акти. Позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов. 03 березня 2020 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де остання зазначила, що рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 20 квітня 2017 року за №164 вона офіційно не отримувала. Акти про невиконання даного рішення, на її думку складались органом опіки та піклування безпідставно, оскільки під час їх складання вона знаходилась на робочому місці та не могла знаходитись вдома та вчиняти двері. Жодного разу коли вона була вдома ніхто з працівників виконавчого комітету до неї не приходив. Про існування рішення виконкому вона не знала та не могла його виконувати. Дні побачень з дитиною, які просить позивач йому встановити не враховують ні права її малолітньої дитини, ні її особисті права, як матері дитини, адже не враховують вік дитини, розпорядок дня сина, час роботи матері дитини, ставлення дитини до батька, ставлення батька дитини до виконання своїх обов`язків, тощо. Просить суд взяти до уваги, що дитині лише чотири роки, його зв`язок із батьком припинився, коли йому було вісім місяців. Позивач не відвідував сина, не цікавився його здоров`ям, вихованням, матеріальним забезпеченням, аліменти сплачує нерегулярно. Окрім того, із 2017 року між нею та позивачем регулярно виникали конфлікти, та відповідач часто проявляв до неї агресивну поведінку, часто ображав її, погрожував, допускав моральне та фізичне насилля, свідком чого буї і малолітній син. У зв`язку із даними обставинами вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів та звісно у дитини на цьому підґрунті склалося вкрай негативне ставлення до батька та навіть страх і навряд чи протягом трьох місяців таке ставлення дитини до батька може змінитись. Батько для сина [PERSON] є чужою людиною, і якщо суд вирішить що батько може бачитись із сином без її присутності може викликати стрес у дитини, що може мати негативні наслідки для дитини. Також при визначенні часу побачень із дитиною відповідачка просить врахувати графік її роботи, а саме п`ятиденний робочий тиждень початок роботи з 08 год.00 хв., кінець роботи 17.00 год., а також графік відвідування малолітнім [PERSON] дитячого садочку графік роботи садочку понеділок - п`ятниця з 07.30 до 18.00 год. Вже тому, на її думку, побачення із сином у вівторок та четвер призведе до порушення звичного способу життя дитини, до втручання у навчальний та виховний процес, що також протирічить правам та інтересам дитини. Таким чином відповідачка у своєму відзиві запропонувала свій графік побачень батька із сином - кожну першу та третю суботу місяця з 11.00 години до 13.00 години з урахуванням стану здоров`я дитини, режиму його дня та харчування, всі зустрічі батька і сина повинні відбуватись у присутності матері без примусу дитини до таких зустрічей. Місце та умови зустрічей батька із сином повинні визначатися за спільним погодженням між батьками [PERSON] та [PERSON] . 20 березня 2020 року до Жовтоводського міського суду надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] , де останній вважає твердження у відзиві відповідачки її власним умовиводом, який ґрунтується на оціночних судженнях, а не на фактичних обставинах справи, не зазначає, яким саме чином його зустрічі із сином [PERSON] негативно вплинуть на розпорядок дня дитини. Час роботи відповідачки не може бути перешкодою його спілкуванні з дитиною, оскільки о 16.00 год. у вівторок та четвер дитина перебуває у дитячому садочку, звідки він міг би зустрічати сина та приводити о 18.00 до матері, яка до цього часу буде вже вдома. Також, позивач зазначає, що всі конфлікти, які виникають між ним та відповідачкою з 2017 року викликані тим, що він шукає зустрічей із сином, проте, внаслідок провокаційних дій [PERSON] кожен раз будь-які спроби поспілкуватися в доброзичливій атмосфері із матір`ю дитини, закінчуються сварками. І йому не вдається не те, щоб побачити дитину, а навіть дізнатися про те, як справи [PERSON] , що йому потрібно, чим він може допомогти. Вважає що міжособистісний конфлікт між ним та відповідачкою не може бути підставою позбавляти його можливості забезпечувати право сина [PERSON] на належне батьківське виховання та спілкування із дитиною. Вважає, що запропонований ним спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із дитиною максимально відповідає інтересам дитини. Ухвалою від 08 січня 2020 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розглядати справу в загальному порядку, призначено підготовчий розгляд справи. Підготовче судове засідання відкладалось безліч разів у більшості за клопотанням відповідачки про його відкладення з різних підстав. Ухвалою від 26 жовтня 2020 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті, який також декілька раз відкладався за клопотаннями відповідачки. Зокрема ухвалою від 14 грудня 2020 року про відкладення розгляду справи відповідачка попереджалась про наслідки навмисного затягування розгляду справи. В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від позивача, його представника та представника органу опіки та піклування надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, та відсутність відповідачки, яка очевидно зловживає своїми процесуальними правами та під різними приводами не з`являється до суду, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] у своїй заяві просила відкласти розгляд справи у зв`язку з її перебуванням на лікарняному, однак доказів своєї хвороби, відповідачка суду не надала, як і не надавала їх у минулі судові засідання, які були здебільшого відкладені за аналогічними клопотаннями. Суд розцінює чергову неявку відповідачки у судове засідання як неповажну, оскільки на лікарняний остання йде не вперше в період перебування вказаної справи в провадженні суду, лікарняні відкриваються нею (якщо це дійсно так) перед або у день судового засідання, а тому розцінюються судом, як спроба відповідачки затягнути розгляд справи у суді та зловживання відповідачкою [PERSON] своїми процесуальними правами, що позбавляє суд розглянути справу у розумні строки, а також в результаті тривалого невирішення даної справи порушуються права позивача. Таким чином суд вважає за необхідне на підставі ст. 223 ЦПК України розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, тим більше, що матеріали справи містять відзив відповідачки на позов, а тому позиція відповідачки з приводу заявленого позову суду відома та зрозуміла. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 05 листопада 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року - розірвано./а.с.10/ Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] на утримання якого позивач сплачує аліменти на користь відповідачки. /а.с.9/ Відповідно до довідки Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби від 14.11.2019 року за №В-02/53979118 позивач не має заборгованості зі сплати аліментів перед відповідачкою та має переплату 13,22 грн. /а.с.21/ Рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №164 від 20.04.2017 року [PERSON] були призначені дні побачень з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожен вівторок, четвер та суботу тижня з 16.00 до 18.00 у присутності матері дитини, за умови знаходження [PERSON] , 1978 року народження в дані дні у місті. /а.с.11/ Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що відповідачка створила штучні перешкоди у його спілкуванні з сином та ухиляється від виконання рішення служби у справах дітей. Копії актів служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, доданих до позовної заяви свідчать про невиконання відповідачкою рішення про встановлення днів побачені з дитиною./а.с.12-13, 17,18,19/ Відповідачка у своєму відзиві на позов зазначала, що вищезазначене рішення виконкому не отримувала, а тому не могла його виконувати. Численні звернення відповідачки до органів поліції на дії позивача, які вона додала до свого відзиву, а також досліджений судом диск із зображенням відеозаписів обставин справи, які передували її зверненням до поліції, надані позивачем, свідчать про те, що між сторонами існують стійкі неприязні стосунки, та доводять, що відповідачка дійсно перешкоджає у спілкуванні батька із сином, що порушує як права малолітньої дитини, так і права позивача, як батька цієї дитини. Таким чином, виходячи із пояснень сторін, даних ними у позовній заяві та відзиві на позов, суд вбачає, що між ними існує спір щодо порядку участі батька у вихованні свого сина, як наприклад визначення конкретних днів побачень, годин, та присутності/відсутності матері при цьому. В зв`язку з цим суд вбачає, що мають місце порушення прав батька щодо участі у вихованні своєї дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б свідчили про неможливість батька спілкуватися із малолітнім сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України (далі СК України). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні спільного сина [PERSON] , суд враховує в першу чергу інтереси малолітньої дитини, які, безумовно, мають пріоритет над інтересами батьків, закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, а також ту обставину, що батько та мати мають рівні права та обов`язки при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає. Також, суд враховує активне бажання батька дитини брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином та наявність тривалого конфлікту між батьками дитини, що позбавляє батьків самостійно дійти згоди щодо виховання даної дитини, а також наявність перешкод, які відповідач чинить батьку у спілкуванні з сином, зловживаючи при цьому наданням згоди на такі побачення. Згідно із абз.3 ч.2 ст.159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, виходячи з інтересів дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, приймаючи до уваги вік останнього, який є малолітнім і в силу свого віку має дотримуватись певного режиму життя (відвідування хлопчиком дошкільного навчального закладу, часів денного сну, тощо), його стан здоров`я, поведінку батьків, наявність між ними конфлікту; особу позивача [PERSON] , який бажає спілкуватись із сином та брати участь у його вихованні, визнання відповідачкою [PERSON] права позивача на спілкування із сином, оскільки вона запропонувала у відзиві свій графік побачень сина із батьком, а також враховуючи, часи роботи та відпочинку останньої та дотримуючись справедливого балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд вважає за необхідне встановити позивачу систематичні побачення із сином [PERSON] наступним чином: враховуючи малолітній вік дитини, тривалу відсутність контакту між батьком та сином і очевидну недовіру матері про його можливість належного догляду за сином в його віці та з метою встановлення психологічного контакту між батьком та сином - перші три місяці з дня набрання чинності даним рішенням законної сили - кожний вівторок та четверг тижня з 17:30 год. до 19:30 год. та кожну суботу з 10:00 год. до 13:00 год. з врахуванням стану здоров`я дитини, у присутності матері дитини [PERSON] та психолога, забезпечення участі якого покласти на батька дитини. Після спливу трьох місяців з дня набрання даним рішенням суду законної сили - кожний вівторок, четверг та суботу тижня з 16:00 год. по 19:00 год. за бажанням дитини та з врахуванням стану здоров`я дитини без присутності матері та психолога з правом батька забирати дитину з дитячого садочка, з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку поза місцем його проживання. У період хвороби сина [PERSON] безперешкодно відвідувати його за місцем його проживання. У день народження [PERSON] , [INFO] кожного року з 10:00 год. по 12:00 год. без присутності матері. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж, дане рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною, або можливого коригування часу побачень з дитиною, який би влаштовував обох батьків. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням того, що позов задовольняється частково вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого ним за подачу позову до суду у розмірі 768,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial