Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

22.04.2016 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.06.2015 року, у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ-Daewoo» Т13110, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], якого визнано її винуватцем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено двері будинку по вул. Тракт Глинянський, 1, у м. Львові. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь ТзОВ «Амфіон», як потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхове відшкодування в сумі 3316,73 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4314 від 25.08.2015 року. У звязку з тим, що відповідач не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів, після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди. 16.09.2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», направила відповідачу регресну вимогу № 398/2015, яку останній отримав 24.09.2015 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення, однак до даного часу кошти не сплачені. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3316,73 гривень сплаченого ним страхового відшкодування та судові витрати по у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів та згідно ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.06.2015 року о 21:15 год. у м. Львові по вул. Тракт Глинянський, 1, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки (мокре покриття дороги), внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду (двері будинку по вул. Тракт Глинянський, 1) та пошкодив транспортний засіб і двері будинку, чим порушив п.12.1 ПДР Укрїни. Згідно з постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.07.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення штраф. Згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3845761від 24.09.2015 року, цивільно-правова відповідальність наземного транспорту автомобіля [NUMBER], застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджує наявність страхового захисту цивільно-правової відповідальності за шкоду, спричинену [PERSON] внаслідок експлуатації автомобіля[NUMBER]. Внаслідок даної пригоди ТзОВ «Амфіон», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Тракт Глинянський, 1, зазнало матеріальної шкоди внаслідок пошкодження дверей будинку у м. Львові по вул. Тракт Глинянський, 1. Відповідно до калькуляції витрат ТзОВ «Амфіон» від 30.06.2015 року та рахунку № 39 від 30.06.2015 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна становить 3700,00 грн. 23.06.2015 року представник ТзОВ «Амфіон» звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку. 25.08.2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь ТзОВ «Амфіон» страхове відшкодування в сумі 3316,73 грн., яке було здійснене на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 23.06.2015 року та страхового акту № АІ. 3845761.L0001.01 від 21.08.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4314 від 25.08.2015 року. Відповідно до п.п. ґ ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до п.п. 33.1.4, 33.1, ст.33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу, які є обовязковими в застосуванні для всіх судів України відповідно до ч.1 ст.360-7 цього ж Кодексу. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 13.02.2014 року по справі №6-1цс14, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування , не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Всупереч вимогам Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди відповідач до позивач не звертався, у звязку з чим, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 16.09.2015 року позивачем на адресу відповідача скерована регресна вимога № 398/2015 на суму 3316,73 грн., яка отримана відповідачем 24.09.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням про врчучення, проте жодних дій спрямованих на відшкодування шкоди відповідачем не вчинено. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~\~ Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не зявився, не реалізував зазначених норм процесуального закону та не спростував тверджень позивача викладених у позовній заяві. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved