Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

24.07.2014 р. позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 19000 доларів США еквівалент 233430 грн. по банківському вкладу від 18.03.2013 року № SAMDN25000733864768, та 616 доларів США втраченої вигоди та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.03.2013 року між позивачем, та відповідачем було укладено договір банківському вкладу (депозиту, вклад стандарт) № SAMDN25000733864768 в доларах США строком на дванадцять місяців і в цей же день позивач передав відповідачу 19000 доларів США, згідно умов договору. Відповідно до умов договору, вклад оформляється на строк 365 днів по 18.03.2014 року включно. На суму вкладу нараховуються проценти поставці 9,75 % річних. Після закінчення дії договору позивач неодноразово звертався до банку з метою повернення внесених коштів, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув, чим порушив умови договору, і тому позивач змушений звернутися до суду. Відповідно до п. 4 договору, відповідач був зобов'язаний перерахувати суму внеску і суму нарахованих процентів за останній період користування ним на поточний рахунок позивача, в день, наступний за останнім днем строку внеску. Своїми діями по невиконанню умов договору відповідач порушив вимоги ст. ст. 509, 530, 610, 625, 629, 638, 1600, 1061, 1074 ЦК України, тому з нього на користь позивача необхідно стягнути 19000 доларів США. Відповідно до умов п. 21 договору, у випадку порушень вкладником чи банком умов договору, порушник несе відповідальність, передбачену діючим законодавством України. Позивачем договір не порушувався. Відповідно до п. 2 ст. 22 ЦК України позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тому відповідач повинен повернути позивачу не тільки суму вкладу, а ще проценти за користування вкладом, яким банк користувався після закінчення строку договору. Відповідно до умов договору позивачу нараховуються проценти на вклад в сумі 9.75 % річних, якими він може користуватися. Таким чином, щомісяця позивачу нараховувалось 154 долара США. (19000*9,75%/12= 154). А так як він знімав с карткового рахунку проценти, то залишок процентів за вкладом складає 225 доларів США. Враховуючи не виконання договору, а саме те, що банк не повернув в встановлений строк вклад, і користувався вкладом то відповідач повинен сплатити позивачу встановлені проценти по 18 липня 2014 р. в сумі 616 доларів США, ( 154 * 4 = 616, за квітень, травень, червень та липень 2014 року). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримала, та просили його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, та в його задоволенні просив відмовити, так як у банка відсутні будь які підтвердження того, що позивач уклавши договір з банком вніс останньому 19000 доларів США, та що по закінченню дії договору позивач не отримав від банку свій вклад, так як договір укладався між позивачем та відділенням Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в Криму, який зараз окупований, і будь-яка інформація по вкладу у відповідача відсутня. Крім того відсутні дані, що позивач своєчасно звернувся до банку с питання повергнення депозиту і що договір не був продовжений автоматично ще на один строк. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» припинило свою діяльність на території АР Крим так як окупаційною владою було конфісковано майновий комплекс банку і захист інтересів вкладників згідно з законодавством РФ здійснює Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» яка і повинна бути відповідачем по даній справі, а не Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно ст. ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З копії договору № SAMDN25000733864768 ( вклад «Стандарт на 12 мес.») від 18.03.2013 року (а.с.) видно, що [PERSON] передав Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі. Сума вкладу 19000 доларів США. Вклад оформлений на строк 365 днів по 18.03.2014 року включно, на суму вкладу начисляються проценти поставці 9,75 % річних. Факт внесення позивачем обумовленою договором суму в банк суд вважає підтвердженим квитанцією (а.с. 99). Копією заяви [PERSON] Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» від 05.05.2014 р. (а.с.7) підтверджено звернення позивача до відповідача про повернення йому депозиту після закінчення дії договору 18.03.2014 року. Ст. 509 ч. 1 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 530 ч.1 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 626 ч.1 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 638 ч.1 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 1058 ч.1 ЦК України передбачає, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. Ст. 1059 ч.1 ЦК України передбачає, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Ст. 1060 ч.1 ЦК України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Ст. 1060 ч.2ЦК України передбачає, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» в п.п. 3 п.14 передбачено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійснені валютних операцій. Ст. 60 ч.4 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що позивачем доведено те, що він 18.03.2013 року уклав з відповідачем договір банківського вкладу на 19000 доларів США строком на 12 місяців з нарахуванням відсотків по ставці 9,75% річних. Договір укладено в письмовій формі, тому суд знаходить, що позовні вимоги в частині стягнення банківського вкладу в сумі 19000 доларів США ( еквівалент 233430 грн. ) підлягають задоволенню, так як заперечення банку про недоведеність позивачем внесення та своєчасне неотримання грошового вкладу ґрунтуються на припущеннях і ніякими доказами не підтверджені, і відповідно не надано доказів того, що банк не повертає позивачу вклад правомірно. Суд також не приймає до уваги заперечення банку в тій частині що він не є належним відповідачем по даній справі, так як із копій доручень представників відповідача ( а.с.24, 65) видно, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» являється банком, зареєстрованим на території України. Суд знаходить, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 616 доларів США втраченої вигоди необхідно відмовити, так як виходячи з договору вкладу, який діє з 18.03.2013 року по 18.03.2014 року включно, п.6 якого передбачає що якщо по закінченню строку вкладу вкладник не заявив в банку про бажання забрати свої кошти, то вклад автоматично продовжується що на один строк, тобто 365 днів. Позивачем надана копія заяви до відповідача про повернення вкладу від 05.05.2014 року, тобто на вказаний момент вклад вже мав бути вже продовженим, а тому відповідно до п.п.11, 13 вказаного договору проценти нараховуються в меншій сумі і суд знаходить недоведеною суму втраченої вигоди. На підставі ст.88 ч.3 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 2334,30 грн. судового збору.

Outcome: partial