Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

24.06.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, який неодноразово уточнювала та відповідно до позовної заяви у редакції від 21.02.2017 року просить суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України відшкодування моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн. та судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що вона є потерпілою по кримінальному провадженню Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, яке відкрито 21.03.2015 року. Позивач зазначає, що оскільки досудове слідство триває більше 18 місяців, тобто понад розумний строк, та по кримінальному провадженню слідчі дії не виконуються, позивач неодноразово зверталася до суду із скаргами, тому змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не зявилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] комісії [PERSON] управління Національної Поліції в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача [PERSON] управління Національної Поліції в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У ході розгляду справи представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог та підтримував надані письмові заперечення на позовну заяву /а.с. 14-16/. Представник відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Одеській області [PERSON] у судовому засіданні 05.10.2016 року підтримав надані письмові заперечення /а.с. 24-28, 62-64/, проте в подальшому до судового засідання представник не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 21.03.2015 року слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за заявою позивача [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160480001306 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Фабула: 20.03.2014 року до чергової частини Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява [PERSON] про те, що [PERSON] шахрайським шляхом заволодів частиною домоволодіння останньої за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська, 26. Сума матеріального збитку встановлюється /а.с. 4/ Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 року частково задоволено скаргу [PERSON] та визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, і зобовязано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 08.04.2015 року у визначений КПК строк та надати юридично обґрунтовану відповідь, про що повідомити заявника /а.с. 6/. В подальшому, а саме 21.06.2016 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси задоволено скаргу [PERSON] та визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, і зобовязано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 10.06.2016 року в рамках кримінального провадження № 12015160480001306 згідно до ч. 1 ст. 220 КПК України /а.с. 7/. Судом за клопотанням сторони позивача у судовому засіданні 05.10.2016 було ухвалено витребувати з СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області відомості щодо процесуального статусу [PERSON] в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 12015160480001306 від 21.03.2015 року за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України. Однак, у звязку із невиконанням ухвали суду від 05.10.2016 року судом у судовому засіданні 24.11.2016 року було ухвалено витребувати з СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області письмову інформацію щодо: - переліку слідчих, їх прізвища, у яких перебували матеріали кримінального провадження № 12015160480001306 в наступні періоди: 19.03.2015 року, 17.04.2015 року, 21.06.2015 року, 05.10.2016 року; - надати інформацію стосовно причини невиконання ухвали суду від 05.10.2016 року по справі № 520/7424/16-ц. На виконання вказаної ухвали судом лише 10.02.2017 року отримано з СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області лист № 37653, яким повідомлено, що у період з 19.03.2015 року по 05.10.2016 року матеріали кримінального провадження № 12015160480001306 перебували у наступних слідчих: Жулаєва Г.Є. (19.03.2015 року), [PERSON] (17.04.2015 року, 29.08.2015 року) та [PERSON] (з 05.10.2016 року по теперішній час). Таким чином, судом встановлено, що у період перебування кримінального провадження № 12015160480001306 у слідчих: Жулаєва Г.Є. (19.03.2015 року), [PERSON] (17.04.2015 року, 29.08.2015 року) та [PERSON] (з 05.10.2016 року по теперішній час), за скаргами [PERSON] ухвалами суду було визнано протиправною бездіяльність вказаних слідчих. Окрім того, станом на теперішній час так і не виконана ухвала суду в частині надання відомостей щодо процесуального статусу [PERSON] в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 12015160480001306 від 21.03.2015 року за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд зазначає, що на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України представниками відповідачів не надано жодних доказів, а сторона позивача напроти вживала достатніх заходів доказування. Проте ухвала суду від 05.10.2016 року так і не виконана належним чином. У звязку із чим, суд вбачає, що є підстави вважати [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні № 12015160480001306 за її заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Отже, судом встановлено, що з 21.03.2015 року /дня внесення за заявою [PERSON] відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160480001306 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України/ до теперішнього часу триває кримінальне провадження, по якому позивач є потерпілою. Та окрім того, по даному кримінальному провадженню неодноразово слідчими суддями визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів. Суд погоджується із поясненнями сторони позивача, що відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки, судом встановлено, що ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси неодноразово визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів стосовно кримінального провадження № 12015160480001306, по якому позивача [PERSON] було визнано потерпілою, то суд приходить до висновку, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України \~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються наявності порушених нормальних життєвих зв'язків позивача, та враховуючи ті зусилля, які позивач докладає для з'ясування питання розгляду слідчими органами її заяви від 21.03.2015 року, за якою слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160480001306 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів щодо неї. Однак, суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 3000,00 грн. При цьому, суд не враховує заперечення представників відповідачів, так як вважає їх такими, що не заслуговують на увагу. Суд зазначає, що незаконна бездіяльність працівників правоохоронних органів, зокрема слідчих Жулаєва Г.Є. (19.03.2015 року), [PERSON] (17.04.2015 року, 29.08.2015 року) встановлена судовими рішеннями, підриває довіру населення та сприяє формуванню у громадян, в тому числі і у позивача, негативного ставлення до даних структур. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial