Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

21 травня 2015 року до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява позивача .Поданий позов позивачем обґрунтований тим, що 09 жовтня 1995 року померла її баба- Давидюк [PERSON] в с.Переорки Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина в тому числі і на 1\\4 частину будиноволодіння № 26 , по вул. Котовського с.Переорки Вінницького району, яка належала бабі як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на частку в майні двору, яке зберіглося в натурі станом на 15 квітня 1991 року, згідно погосподарських книг Мізяківсько-Хутірської сільської ради. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] була її донька та мати позивача- Ляшко [PERSON], яка вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала [INFO] за вищевказною адресою разом із нею. Однак за життя, [PERSON] не оформила своїх спадкових прав та померла 30 січня 2010 року, після її смерті відкрилася спадщина на 2\\4 частини вказаного будинковолодіння, так як її батько [PERSON] помер 21 вересня 2008 року , після якого відкрилася спадщина на 1\\4 частку даного будиноковолодіння. Вказує , що після смерті її матері, вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину , так як постійно проживала та зареєстрована в спадковому будинку. Однак , оформити свої спадкові права на будинок не має можливості у нотаріуса, так як їй було відмовлено листом від 30 січня 2014 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Просить суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 21 вересня 2008 року батька [PERSON] та після смерті 30 січня 2010 року матері [PERSON], яка не оформила своїх спадкових прав після смерті 09 жовтня 1995 року своєї матері [PERSON] права власності, як члена колгоспного двору на 1\\4 частину будинковолодіння, на будиноволодіння № 26 , по вул. Котовського с.Переорки Вінницького району Вінницької області. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, але через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача також в судове засідання не зявився та надав суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності, проти задоволення даного позову не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий , що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок № 26, по вул. Котовського с.Переорки Вінницького району Вінницької області, згідно з даними погосподарської книги № 64 за 1981-95 рр. відносився до категорії колгоспного двору, в даному господарстві знаходився один житловий будинок і в ньому з 01 липня 1990 року по 15 квітня 1991 року проживали : [PERSON] ( голова двору), [PERSON] ( дочка голови), [PERSON] ( зять), [PERSON] ( онука голови) позивач у справі. ( а.с. 30) Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] ( голова двору), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були родиною, оскільки за господарством рахується один житловий будинок, в якому всі вони проживали та вели спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір, разом обробляли город в даному господарстві, що не заперечується сторонами по справі. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, суд приходить до висновку, що членами колгоспного двору по адресі: будиноволодіння № 26 , по вул. Котовського с.Переорки Вінницького району Вінницької області, станом на 15 квітня 1991 року були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які стали співвласниками майна колгоспного двору, та кожному з них належало по 1/4 частині у цьому майні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла 09 жовтня 1995 року ( а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину вище вказаного житлового будинку , спадкоємцем за законом якої є її дочка [PERSON], яка проживала та були зареєстровані за цією адресою. [PERSON], помер 21 вересня 2008 року ( а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину вище вказаного житлового будинку , спадкоємцями за законом якого є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], які проживали та були зареєстровані за цією адресою. [PERSON], померла 30 січня 2010 року ( а.с. 4). Після її смерті відкрилась спадщина на 2/4 частини вище вказаного житлового будинку , спадкоємцем за законом якої є її дочка [PERSON], яка проживала та зареєстрована за цією адресою. Тобто вказані особи померли після 30 червня 1990 року, а тому спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Вказані обставини підтверджується копіями спадкових справ № 180/2009 від 21 вересня 2008 року, заведеної після смерті [PERSON]М, № 101/2010 від 30 січня 2008 року, заведеної після смерті [PERSON] Тому, судом достовірно встановлено , що позивач є єдина спадкоємиця за законом після смерті батька та матері, а також була членом колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року мала право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, яке не втратила. З письмової відповіді приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу від 30 січня 2015 року, вбачається відмова у видачі позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як позивач не надала правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок, у звязку з чим , їй рекомендовано звернутися до суду. ( а.с.31). Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірна, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином суд вважає , що є законі підстави задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за нею право власності на даний будинок в порядку спадкування за законом .

Outcome: approved