Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

23 грудня 2015 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із цим позовом про стягнення заборгованості. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору №CL126549 від 10 жовтня 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 72864,00 гривень строком до 05.10.2019 року зі сплатою 0,01% річних за користування кредитом. 27.03.2014 року [PERSON] помер. 10 жовтня 2012 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № CL126549, відповідно до п. 1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №CL 126549 від 10.10.2012р. в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідач є дружиною позичальника та на час смерті останнього постійно проживала разом із ним, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки не заявила про відмову від спадщини. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом. На підставі викладено позивач просить суд стягнути заборгованість з відповідача 57254,73 грн. та судові витрати (а.с.1-3). Позивач в судове засідання не зявився надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечуючи проти її заочного розгляду (а.с.145). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Пояснили, що кредит [PERSON] виплачується банку кожен місяць, виплати банку здійснюються з їхнього боку вчасно, прострочених платежів не має. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CL126549, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 72864,00 гривень строком до 05.10.2019 року зі сплатою 0,01% річних за користування кредитом (а.с.7-21). [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 72864,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 1399507UAH000022/120059 від 10.10.2012р. (а.с. 22). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №CL126549 від 10.10.2012 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки (а.с.28-34), відповідно до якого поручитель зобов'язуються перед банком відповідати по зобов'язаннях позичальника, що випливають з Кредитного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №CL126549 від 10.10.2012р. за позичальником [PERSON] станом на 17.04.2014 рік рахується заборгованість у розмірі 57254,73 гривень. (а.с. 24). 27 березня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.04.2014р. серії І-КИ № 553488, актовий запис № 301 (а.с.25). Спадкоємцями за законом у померлого [PERSON] є [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39193892 від 16.12.2014 року (а.с. 137) та [PERSON] що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39193879 від 16.12.2014 року (а.с. 135) та видано на їх підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2014 року на ? частину автомобіля марки ЗАЗ TF69Y0, зареєстровано в реєстрі за №5-1299, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 51, 136). На підставі заяв гр. [PERSON] від 30.12.2015 року на рахунок №99988073000485540/29091000485540, який призначено для погашення кредиту згідно з умовами укладеного між [PERSON] та позивачем кредитного договору №CL126549 від 10.10.2012р. здійснювалось зарахування коштів для погашення кредиту (а.с. 53, 56, 59, 63-65 ), що також підтверджується квитанціями про сплату кредиту (а.с. 54-55, 57-58, 60-62) та заявами на переказ готівки (а.с. 66-94). Довідкою №139/14 від 16.01.2016р., яка надана позивачем [PERSON] підтверджено, що станом на 16.01.2016 року залишок заборгованості по кредиту згідно кредитного договору №CL126549 від 10.10.2012р. становить 32879,70 грн. Простроченої заборгованості за тілом та відсотками не має. (а.с.52, 95). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідачі на теперішній час виконують свої обовязки з повернення кредиту, тому в даному випадку не знайшли свого підтвердження твердження позивача, щодо порушення зобовязання через його невиконання або виконання з порушенням умов з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON], а навпаки спростовуються вищенаведеними доказами. Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення зобовязань відповідачів у розумінні ст. 610 ЦК України. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. \~\~ У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.\~ Оскільки, кредит, наданий за кредитним договором №CL126549 від 10.10.2012р., на даний час виплачується з боку відповідачів, відсутня прострочена заборгованість, кедитний договір діє до 05.10.2019 року, суд вважає, що вимоги позивача про дострокове стягнення заборгованості не відповідають вимогам законодавства України, і в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed