Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

23.02.2021 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж» НУВГП про скасування наказу про відрахування з числа студентів та поновлення в навчанні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом № 01-н від 11 січня 2021 року, підписаним директором Рівненського автотранспортного коледжу та спеціалістами, він був відрахований з числа студентів другого курсу. Зазначає, що про відрахування він належним чином повідомлений не був, а про наказ дізнався від своїх одногрупників. Позивач вважає, що його, як студента-сироту було відраховано з грубим порушенням норм чинного законодавства. В наказі не було зазначено за яким пунктом чи підпунктом Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих навчальних закладів його було відраховано, а також зазначає, що йому не було видано академічну довідку з інформацією про результати навчання та назви дисциплін, з яких були отриманні та неотримані оцінки. Позивач зазначає, що з 07.11. 2020 р. по 23.11.2020 р. перебував на самоізоляції, через що не міг бути присутній на екзаменах. Також вказав, що наказ було підписано головою студентської ради, на засідання якої він запрошений не був та не міг надати свої пояснення. Крім цього вважає, що всупереч Положенню про організацію освітнього процесу коледжу проведення оцінювання та інше від 31.08.2020 року №49-осн його не було повідомлено про ліквідацію заборгованості та про графік такої ліквідації. Враховуючи вищезазначене позивач просить суд скасувати наказ від 11.01.2021 р. № 01-4 в частині відрахування його з числа студентів коледжу та поновити на навчанні. В судовому засіданні позивач, представник позивача обґрунтування позовних вимог повністю підтримали, подали відповідь на відзив. Позивач [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснив, що в період сесії він перебував на самоізоляції. Про розклад екзаменів його ніхто не повідомляв. Через заміну картки мобільного телефону в нього був відсутній доступ для отримання інформації про графік екзаменів у групі вайбер. Представником сторони відповідача поданий відзив на позов. В обґрунтування відзиву вказує, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи. Сторона відповідача зазначає, що відповідно до п.1 ст.44 Закону України «Про фахову передвищу освіту» відрахованому студенту видається академічна довідка, проте [PERSON] не звертався до навчальної частини про видачу довідки. Наказ погоджено головою студентської ради в умовах дистанційного навчання на час карантину з 15.10.2021 р. по 25.01.2021 р. Також, Позивач усно чи письмово не звертався з бажанням навчатись та ліквідувати заборгованість. Крім того у відзиві зазначено, що твердження про те, що Позивач не мав змоги бути присутнім на іспитах є безпідставними, оскільки в разі виникнення поважної причини потрібно було повідомити про це викладача, який приймає екзамен, та класного керівника. А в період самоізоляції проводилось дистанційне навчання, що не могло заважати студенту взяти участь в іспиті. 06.05.2021 р. [PERSON] подав заперечення на відзив на позовну заяву. В заперечені на відзив Позивач вказує, що представником Відповідача не було надано жодних аргументів, які б спростували його доводи. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Наказом директора коледжу № 01-н від 11 січня 2021 року [PERSON] , був відрахований з числа студентів групи Тс-21, державної форми навчання, спеціальності 274 Автомобільний транспорт за освітньою програмою «Обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів», який отримав вісім незадовільних оцінок. До матеріалів справи долучена службова записка зав.відділенням «Транспортної технологією [PERSON] від 11.01.2021 року про те, що студент групи Тс-21 [PERSON] за результатами першого семестру 2020-2021 має негативні оцінки з восьми предметів. В цей же день директором коледжу на вказаному документі накладено резолюцію до наказу на відрахування рішенням адміністративної ради. Відрахування було здійснено на підставі ч.1 п.4 ст. 46 ЗУ «Про вищу освіту» та Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих навчальних закладів. Відповідно до ч.1 п.4 ст.46 ЗУ «Про вищу освіту», підставою для відрахування здобувача освіти є невиконання індивідуального навчального плану. Відповідно до п.4 Положення №49-осн від 31.08.2020 року, що було долучене до матеріалів справи, студенти, які одержали під час сесії більше двох незадовільних оцінок, відраховуються з коледжу. З екзаменаційних відомостей для семестрових екзаменів, що долучені до матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] не з`являвся на екзамени, відповідно мав більше двох незадовільних оцінок. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 21 Конституції України визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до ст. 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Отже, у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх у своїх правах та перед законом, а справедливе застосування норм права повинно мати передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до п. 5.9 Положення №49-осн від 31.08.2020 року, на класного керівника покладається відповідальність за інформування батьків студентів про результати сесії. Згідно з розпорядженням міського голови № 888-р від 07.09.2011р., над [PERSON] , як таким, що має статус дитини-сироти, встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] . [PERSON] в судовому засіданні вказав, що жодної інформації стосовно його навчання на адресу його опікуна [PERSON] не надходило. В свою чергу сторона Відповідача не змогла надати належних доказів стосовно такого інформування класним керівником опікуна [PERSON] про навчання та результати сесії [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка опікун [PERSON] суду показала, що про відрахування [PERSON] вона дізналася в січні 2021 року від самого [PERSON] . Будь-якої інформації з навчального закладу щодо незадовільних оцінок за результатами навчання [PERSON] , неявки його на екзамени, чи його відрахування вона не отримувала. В судовому засіданні класний керівник [PERSON] , суду показав, що загальне інформування про час та дату здачі екзаменів здійснювалося через групу в соціальній мережі «Viber». Причини неявки [PERSON] на екзамени він не з`ясовував, через те, що раніше під час сесії мав розмову з із студентом [PERSON] , який йому повідомив що в нього не має бажання вчитися. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 чт. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частина 1 статті 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З наказу № 01-Н, який був долучений до матеріалів справи, вбачається, що він підписаний директором коледжу, а також погоджений та підписаний головою студентської ради. Відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про вищу освіту» у закладах вищої освіти та їх структурних підрозділах діє студентське самоврядування, яке є невід`ємною частиною громадського самоврядування відповідних навчальних закладів. Студентське самоврядування - це право і можливість студентів (курсантів, крім курсантів-військовослужбовців) вирішувати питання навчання і побуту, захисту прав та інтересів студентів, а також брати участь в управлінні закладом вищої освіти. Відповідно до п.1 ч.3 ст.40 ЗУ «Про вищу освіту» органи студентського самоврядування діють на принципах: добровільності, колегіальності, відкритості. Відповідно до ч.4 ст.40 ЗУ «Про вищу освіту» органи студентського самоврядування можуть мати різноманітні форми (парламент, сенат, старостат, студентський ректорат, студентські деканати, студентські ради тощо). Відповідно до п.1 ч.6 ст.40 ЗУ «Про вищу освіту» за погодженням з органом студентського самоврядування закладу вищої освіти приймаються рішення про відрахування студентів (курсантів) з закладу вищої освіти та їх поновлення на навчання. Для суду не було надано належних доказів стосовно того, чи погоджувався наказ про відрахування [PERSON] з студентською радою ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж» НУВГП. Не було надано жодних належних доказів стосовно того, чи відбувалось засідання студенської ради, оформлене рішенням (протоколом). [PERSON] також не було повідомлено про засідання студентської ради . Отже, в даному випадку підпис голови студентської ради не може свідчити про погодження наказу про відрахування [PERSON] з студентською радою, як колегіальним органом. Допитаний в судовому засіданні, як свідок голова студентської ради [PERSON] суду показав, що засідання студентської ради з питання відрахування студента [PERSON] не відбувалося через карантинні обмеження з приводу пандемії. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дали суду показання, що позивач на навчання, екзамени та практику не зявлявся. В розділі 2 п. 2.1.2. Положення №49-осн від 31.08.2020 року зазначено, що екзамени проводяться згідно з розкладом, який доводиться до відома викладачів і студентів не пізніше, як за місяць до початку сесії. Отже, враховуючі всі обставини в сукупності, а саме відсутність доказів належного повідомлення позивача про розклад екзаменів під час карантину, неналежне повідомлення батьків (опікуна) про результати екзаменів та порушення процедури про відрахування [PERSON] з навчального закладу без рішення Студентської ради вказують на те, що наказ № 01-н від 11 січня 2021 року видано з порушенням вимог законодавства, а тому він підлягає скасуванню, наслідком чого є поновлення прав [PERSON] на державну форму навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем при звернені до суду судові витрати у сумі 908.00 гривень, понесення яких документально підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved