Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

21 січня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 1988 року за дозволом [PERSON], а в подальшому з її спадкоємцем [PERSON] відкрито володіє та користується житловим будинком [ADDRESS]. Зареєстрований в ньому з вказаного часу. Зазначив, що [PERSON] також помер у [INFO], якого він поховав, іншого власника будинку немає. З посиланням на статтю 344 ЦК України просив визнати за ним право власності на спірний будинок за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання представника не надіслав, але надав суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнали і не заперечували проти їх задоволення, а справу просили розглядати за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідка, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК зазначено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001 року. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, спірним нерухомим майном, право власності на яке за вказаною підставою просить визнати позивач є житловий будинок [ADDRESS]. Згідно даних бюро технічної інвентаризації станом на 1989 р. право власності на цей будинок зареєстровано за [PERSON], яка за договором купівлі-продажу від 06.06.1985 р. придбала його у [PERSON] [INFO] [PERSON] померла і, зокрема, цей будинок в установленому законом порядку 03 лютого 1990 року успадковано [PERSON], який також помер - [INFO]. Спадкоємцями [PERSON] за законом є його сини - [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які в установленому законом порядку в рівних частках, а саме по 1/3 успадкували від нього будинок [ADDRESS], де той фактично проживав, а на спірний будинок [ADDRESS], де проживає [PERSON], свідоцтво про право на спадщину вказаним спадкоємцям не видавалось, і на даний час інформація про власника цього будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Ураховуючи те, що вимогами ч. 2 ст. 1268 ЦК законодавець не допускає прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, то суд вважає, що вище перераховані спадкоємці фактично успадкували в рівних частках і спірний житловий будинок, тобто [ADDRESS]. 27 грудня 1999 року помер співвласник житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON]. Судом з'ясовано, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори спадкоємці не звертались і на даний час його частка у власності (1/3) у встановлений законом термін і спосіб не успадкована. Судом також з'ясовано, що у спірному будинку фактично проживає та є зареєстрованим з 21 травня 1988 року і по теперішній час [PERSON], тобто позивач у справі. Ця обставина підтверджується його реєстрацією в цьому будинку з вказаного часу, довідками Новопетрівської сільської ради про факт реєстрації та проживання позивача до цього часу у спірному будинку, а також показами свідка [PERSON]. Таким чином, [PERSON] продовжує безперервно та відкрито проживати в спірному житловому будинку та користується ним, а саме, оплачує комунальні послуги, здійснює ремонт будинку та обробляє земельну ділянку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача частково, щодо права власності на 1/3 частку цього будинку, яка є ніким не успадкована.

Outcome: partial