Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

22.06.2021 позивач звернулась з позовом до відповідача, в якому просить розірвати їхній шлюб. Позов мотивує тим, що 13.07.1995 між сторонами був укладений шлюб. Сімейне життя між ними поступово погіршувалися, зникло взаєморозуміння та повага, стали частими конфлікти та суперечки, втрачено розуміння спільних цінностей, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зі слів позивача з січня 2020 року вони не підтримують подружніх стосунків, спільно не проживають, оскільки між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Тому, подальше збереження сім`ї і примирення між ними є неможливим та суперечить її інтересам. Зазначає, що сім`я розпалась остаточно і відновлена бути не може. Позивач заперечила проти надання часу на примирення, просила задоволити її позов та розірвати шлюб з відповідачем, так як вони вже 1 рік та шість місяців разом не проживають, не ведуть спільного господарства, зберегти сім`ю не можливо. Відповідач сплачує аліменти на дітей. Відповідач у судовому засіданні просив надати час на примирення, щоб позивач мала час подумати. Після чого, ствердно не вказав відношення до позову, не визнав, поклався на дуку суду, після чого покинув зал судового засідання. Заслухавши сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) між [PERSON] та [PERSON] 13 липня 1995 року зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №829 та змінено прізвище позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом, виданим Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Серії [NUMBER] від 24 вересня 2020 року, виданим повторно (а.с.4). У шлюбі в сторін народилось двоє синів: [PERSON] - 1996 року народження та [PERSON] - 2001 року народження, які на даний час є повнолітніми, зі слів позивача. Статтею 24 СК України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми\~Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Так, згідно з положеннями частини 1\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приписом частин 3 та 4\~статті 56 СК України\~визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2\~статті 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, суд застосував норми статей\~104,\~110\~та\~113 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10\~постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Позивач [PERSON] зазначила, що шлюб із відповідачем [PERSON] існує формально, примирення між ними неможливе, а відтак збереження шлюбу, із врахування усіх вказаних обставин, суперечить її інтересам. Стосовно заяви відповідача про надання строку для примирення подружжя, суд зазначає наступне. Згідно з\~ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як на час звернення з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи судом позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримувала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу. Позиція позивача залишається постійною та однозначною, її дії свідчать про відсутність бажання миритися з відповідачем, зберегти сім`ю, відновити подружні стосунки. Оскільки позивач не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись в тому числі і на ту обставину, що з того часу як вона з дітьми почали жити окремо від відповідача діти стали спокійнішими, будь-яких обставин, які б надавали можливість вважати, що примирення між сторонами є можливим, відповідач суду не повідомив, а тому суд вважає, що примирення є неможливим. Надання подружжю терміну на примирення всупереч бажанню позивача суперечитиме закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами\~\~фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а тому розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявника. На підставі викладеного з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя, відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім`ї, а матимуть виключно формальний характер. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3\~\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 141 ЦПК України, та як позов задоволено, судовий збір сплачений позивачем слід стягнути з відповідача в користь останньої.

Outcome: approved