Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

23 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовними вимогами в яких просить про розірвання шлюбу. Мотивує вимоги тим, що сімейне життя подружжя не склалося через різні несумісні характери, часті непорозуміння. Спільне господарство не ведуть та разом з квітня 2019 року не проживають. Шлюб існує формально. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Провадження у справі відкрито 08 січня 2020 року та призначений розгляд справи в загальному провадженні. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити, зазначив, що з квітня 2019 року по теперішній час подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення не можливе. Відповідач надала заяву, якою позовні вимоги визнала, підтвердила, що шлюб розпався, з квітня 2019 року шлюбні стосунки не підтримують, примирення неможливе. Просить залишити собі після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд закінчує розгляд справи за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів в підготовчому засідання у зв`язку з визнання відповідачем позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2016 року, про що свідчить запис № 1461, зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, між громадянином Грузії [PERSON] , [INFO] та громадянкою України [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] ). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначає позивач сторони спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду родини та припинення відносин стали ті обставини, що почуття взаєморозуміння втрачено, оскільки у сторін виявились різні характери. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо. Почуття взаємоповаги та любові у шлюбі відсутнє. Сторони на розірвання шлюбу згодні, вважають що спільне життя та збереження шлюбу неможливі. За таких обставин, суд вважає, що сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі.

Outcome: approved