Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

22 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що у сторін є двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу в 2019 році сторони не можуть в добровільному порядку дійти згоди щодо визначення місця проживання дітей, що призводить до постійних конфліктних ситуацій. З грудня 2018 року діти проживають з позивачкою, проте відповідач не визнає цього. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд своїм рішенням визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання їх матері - [PERSON] . Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого засідання. 27 лютого 2020 року представником третьої особи надано суду висновок орану опіки і піклування № 650/01-31 щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, під час ухвалення судом рішення по справі просила врахувати висновок Органу опіки та піклування від 27.02.2020 року. Відповідач [PERSON] , який повідомлявся про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився. У відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2007 року по 13.06.2019 року , в період якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В грудні 2018 року позивач [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати окремо від [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні № Б-05-46906 від 08.10.2019 року. Проте, відповідач [PERSON] заперечує визначення місця проживання дітей з матір`ю, внаслідок чого у сторін виникають постійні конфлікти, що призвело до необхідності встановлення місця проживання дітей у судовому порядкую Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді даної справи щодо місця проживання дітей суд насамперед виходить з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримується балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах. Також судом враховано висновок орану опіки і піклування № 650/01-31 від 27.02.2020 року щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно даного висновку [PERSON] під час бесіди з працівниками служби пояснив, що хоче проживати з матір`ю, до батька він ходить у гості, коли сам цього захоче, мати не забороняє йому зустрічатися з татом, але він не любить, коли той проти його волі заставляє йти до нього. Відповідно до психологічного заключения мати є для [PERSON] найбільш емоційно важливим членом сім`ї, хлопчик підсвідомо боїться можливої агресії від батька, також немає батьківського авторитету. В дитини є психологічна відраза до тата. Малолітня [PERSON] при відповідях на питання психолога залежна від матері, вона до матері більш емоційно прив`язана, у неї менша прихильність до батька, але є бажання з`єднати союз батьків на підсвідомому рівні. З урахуванням вищевикладеного, заслухавши думку матері, старшої дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , із матір`ю - [PERSON] . Таким чином, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, надавши належну правову оцінку доказам, поданим сторонами, поясненням самих сторін, їх спільної дитини [PERSON] (наданим працівникам органу опіки і піклування), суд, дотримуючись принципу найкращих інтересів дітей, приходить до висновку про визначення їх місця проживання з матір`ю. Доводів, які б свідчили про те, що є обставини, які суперечать такому висновку суду, відповідачем [PERSON] не надано та не встановлено судом під час розгляду справи. Судові витрати по справі становлять 768 грн. 40 коп. та стягуються з відповідач на користь позивача згідно вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved