Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

22.01.2018 позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом і просив розглянути справу в порядку спрощеного провадження, вживши заходи забезпечення позову, витребувавши докази по справі, залучити до участі в справі визначених ним третіх осіб та визнати недійсним договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - нежитлової будівлі, що був укладений між ТОВ «Євроагромаркет» та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. за реєстровим № 1057, а також скасувати державну реєстрацію права приватної власності на цей об'єкт, що був зареєстрований на підставі цього договору за [PERSON] Похідними позовними вимогами щодо цих вимог зазначив визнання в судовому порядку недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - нежитлової будівлі, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та просив скасувати державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на це майно і стягнути із ТОВ «Євроагромаркет» понесені ним, позивачем, судові витрати в розмірі 7 929 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 08.02.2018 було задоволено заяву позивача та накладено арешт на об'єкт незавершеного будівництва - нежитлову будівлю, готовність якого складає 72%, розташований по [ADDRESS], що належить [PERSON], та заборонено йому та будь-яким особам, які будуть діяти від його імені або в його інтересах, передавати це майно в іпотеку, користування, найм (оренду) іншими особам, а також заборонено суб'єктам державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права, вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на це нерухоме майно. Ухвалою суду від 08.02.2018 було відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного провадження та задоволено клопотання позивача про витребування від приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. доказів по справі. 13.02.2018 керівник відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області повідомив суд про виконання ухвали суду про забезпечення позову від 08.02.2018. 21.02.2018 приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. направила до суду письмові пояснення щодо позову та виконала ухвалу суду від 08.02.2018 в частині витребування письмових доказів по справі. В своїх поясненнях нотаріус зазначила, що вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки під час посвідчення нею оспорюваних договорів купівлі-продажу відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України було сформовано та надіслано відповідні запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і на ці запити була отримана інформація, яка давала можливість вчинити нотаріальну дію - посвідчити договори купівлі-продажу. Інформації про те, шо спірне майно перебуває під арештом - Реєстр не містив, про що надала відповідні письмові докази. 01.03.2018 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з позовними вимогами він не погоджується в повному обсязі та просить в позовні відмовити, в силу його необґрунтованості та безпідставності. 01.03.2018 відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] і просив прийняти його до спільного розгляду із первісним позовом та визнати його, [PERSON], добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та визнати за ним право власності на незавершене будівництво, готовність об'єкта незавершеного будівництва - нежитлової будівлі складає 72% по [ADDRESS], а в задоволенні первісних позовних вимог - відмовити. 05.03.2018 Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надіслав до суду повідомлення про закінчення виконавчого провадження за ухвалою суду про забезпечення позову та копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2018. 27.03.2018 від імені ТОВ «Євроагромаркет» до суду поданий відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки оспорювані правочини були укладені відповідно до вимог закону, і їх зміст та наслідки не порушують прав позивача. На підтвердження чого надав письмові докази, що обґрунтовують відзив на позов. Ухвалою суду від 27.03.2018 було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 16.04.2018. 04.04.2018 відповідач [PERSON] подав відзив на первісний позов і просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними і обидві угоди, що є предметом спору, відповідають вимогам законодавства. 16.04.2018 відповідач [PERSON] подав відзив на зустрічний позов і визнав його у повному обсязі. 16.04.2018 за клопотанням учасників справи судове засідання було відкладено до 13.06.2018. 07.06.2018 представник позивача за первісним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву і просив в задоволенні зустрічного позову відмовити в зв'язку з тим, що під час укладення договорів відповідач [PERSON] був обізнаний з обмеженнями на предмет договорів і ввів в оману своїх контрагентів за договорами. 13.06.2018 у судовому засіданні представники сторін надали суду пояснення по суті обох позовів і одним учасником справи було заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання ним доказів щодо підтвердження правомірності подачі до суду позову та права позивача на звернення до суду в своїх інтересах. 14.09.2018 представником позивача були надані такі докази, будь-яких інших пояснень представники сторін по справі суду не надали. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними суду письмові докази, судом було встановлено наступне. 06.07.2016 між ТОВ «Євроагромаркет» та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі. Предметом договору був об'єкт, що розташований по [ADDRESS] і є об'єктом незавершеного будівництва із 72% готовності. За цим договором ТОВ «Євроагромаркет» продало, а [PERSON] купив зазначений об'єкт. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. Цим нотаріусом було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.07.2016 та отримано автоматично згенеровано Інформаційну довідку. Відповідно до розділу ВІДОМОСТІ ПРО ОБ'ЄКТ НЕРУХОМОГО МАЙНА, зазначено реєстраційний номер майна 36004142, тип майна: об'єкт незавершеного будівництва, незавершена нежитлова адміністративна будівля, офіс, 72% готовності. Відомості про інші речові права відсутні. Відомості про обтяження щодо цього майна також відсутні. У подальшому, 16.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі. Предметом договору був об'єкт, що розташований по [ADDRESS] і є об'єктом незавершеного будівництва із 72% готовності. За цим договором [PERSON] продав, а [PERSON] купив зазначений об'єкт. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. Цим нотаріусом було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.11.2016 та отримано автоматично згенеровано Інформаційну довідку. Відповідно до розділу ВІДОМОСТІ ПРО ОБ'ЄКТ НЕРУХОМОГО МАЙНА, зазначено реєстраційний номер майна 36004142, тип майна: об'єкт незавершеного будівництва, незавершена нежитлова адміністративна будівля, офіс, 72% готовності. Відомості про інші речові права відсутні. Відомості про обтяження щодо цього майна також відсутні. Позивач вказує на те, що відповідачі ТОВ «Євроагромаркет» та [PERSON] знали про наявність арешту спірного майна відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.01.2013, що винесена старшим державним виконавцем ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ на виконання наказу Господарського суду Київської області від 12.08.2010 у справі за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Харківське відділення ПАТ «Промінвестбанк» до ТОВ «Євгроагромаркет» про стягнення боргу. Про цей факт свідчить і акт опису й арешту майна від 26.12.2013, і ухвала Господарського суду Київської області від 10.06.2014 (справа № 4/102-10), ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2014 (справа № 21/217-10) та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 справа № 21/217-10). Представник позивача посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до вимог ст.ст. 15,16, 215 ЦК України оспорювані ним договори слід визнати недійсними, оскільки ТОВ «Євроагромаркет» було позбавлене права продавати арештоване майно, як і [PERSON], який знав про наявність арешту спірного майна. Правовою підставою для визнання цих договорів недійсними позивач обрав ст. 215 ЦК України. За приписами ст. 215 ЦК України (ч.1) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частини п'ята статті 203 ЦК України вказує на те, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частини шоста статті 203 ЦК України регулює відносини, які не входять за суб'єктним колом до цього спору за своєю суттю. З огляду на досліджені судом докази, що були надані сторонами, та зміст позовних вимог, представник позивача не довів, які ж вимоги частин першої - третьої та п'ятої статті 203 ЦК України були недотримані сторонами оспорюваних ним правочинів. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Купівля-продаж нерухомості регулюється відповідними статтями ЦК України. Так, за змістом ст. 658 ЦК України право продажу товару належить власнику і за правилами ст. 659 цього Кодексу він має обов'язок попередити покупця про права третіх осіб на товар. Норми ЦК України, яка б забороняла здійснювати продаж майна на яке накладено арешт, немає. Із змісту ст. 182 ЦК України випливає, що право власності на нерухоме майно та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення такої реєстрації встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. За приписами ст. 10 цього Закону одним із державних реєстраторів є нотаріус, який наділений правами відповідно до цього Закону, в тому числі здійснювати державну реєстрацію прав або приймати рішення про відмову в здійсненні такої реєстрації. Посвідчуючи оспорювані договори, у відповідності до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус не виявила обтяження речових прав на спірне майно. Вимога позивача про визнання правочинів недійсними, спрямована на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес позивача полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності ТОВ «Євроагромаркет», оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації позивачем його прав. Договори, які просить визнати позивач недійсними, є оспорюваними, тобто їх недійсність прямо не встановлена законом, але заінтересована особа, якою є позивач, заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом ( ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо.) Однак, позивач не зазначає, яким законом встановлена недійсність оспорюваних ним правочинів. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Посилання позивача на правовий висновок ВС України, що зроблений в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016, де зазначено, що у випадку навіть якщо встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначений факт сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. У цьому судовому рішенні, в якому зроблено правовий висновок, зазначається про те, що Конституцією України визначений принцип обов'язковості судових рішень і забезпечення позову відповідною ухвалою суду мало обов'язковий характер, незважаючи на відсутність відповідно обмеження в Реєстрі речових прав. Суд зробив висновок, що той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. Однак, у зв'язку з вирішенням цього спору по суті до ухвалення ВС України цього рішення, правова позиція щодо наслідків вчинення такого правочину ВС України не висвітлена. Оцінюючи зібрані в цій справі докази можна прийти до висновку, що обмеження на спірне майно було встановлене відповідно до акту опису й арешту майна від 26.12.2013, що складений державним виконавцем і про якого знали як ТОВ «Євроагромаркет» так і [PERSON], оскільки такі дії державного виконавця, а потім його бездіяльність були оскаржені в судовому порядку. Однак, акт опису й арешту майна не носить обов'язкового характеру і порядок його виконання (реалізації) відрізняється від виконання судових рішень, які є обов'язковими. За приписами ч. 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на 26.12.2013 - день складення державним виконавцем акту опису й арешту майна, копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Наявна у справі постанова про арешт майна ТОВ «Євроагромаркет» датована за дванадцять місяців до того - 08.01.2013 і не містить даних про об'єкт, що підлягав арешту. Чинний на той час закон не передбачав складення державним виконавцем такого документу як акт опису й арешту майна, яким є нерухоме майно. Опис майна передбачався лише при здійсненні арешту рухомого майна, що не підлягає державній реєстрації. Таким чином, стверджувати про те, що дійсно арешт спірного майна відбувся відповідно до вимог закону не можна. Це пояснює і підтверджує відсутність у відповідному реєстрі будь-яких даних про те, що належне ТОВ «Євроагромаркет» нерухоме майно - незавершене будівництво по [ADDRESS] має заборону на відчуження (арештоване), оскільки державним виконавцем не було винесено відповідної постанови та не направлено її копію до відповідного органу державної реєстрації, як цього вимагала ч. 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, стверджувати про наявність відповідного документу уповноваженої особи про арешт майна (постанови державного виконавця, винесеної відповідно до Закону), а не рішення суду, як вказує позивач з посиланням на правовий висновок ВС України, не можна. Акт опису й арешту майна від 26.12.2013 не є належним та допустимим доказом факту арешту державним виконавцем спірного в цій справі майна. Цей документ може свідчити про будь-які дії державного виконавця в межах виконавчого провадження, лише не про арешт нерухомості відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність первісних позовних вимог належними та допустимими доказами, а за таких умов - про відмову в задоволенні позову повністю. Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає, що вони заявлені безпідставно, оскільки добросовісним набувачем особа визнається відповідно до вимог ЦК України (ст. 388) і такий спосіб захисту як визнання в судовому порядку особи добросовісним набувачем ст. 16 ЦК України не передбачений. Невірно обраний спосіб захисту позивачем за зустрічним позовом своїх прав не був для нього перешкодою доступу до суду, та він не був позбавлений права на справедливий суд. Однак, суд може визнати за особою право, а не правовий статус особи. Похідним від вимоги [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем об'єкту незавершеного будівництва є визнання за ним права власності на це майно з посиланням на норми ст. 392 ЦК України. За нормою ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вже зазначалося судом, позивач, відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, з посиланням на ст. 215 цього Кодексу спрямував свої дії (звернувся з позовом до суду про оспорювання правочинів), маючи на меті приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес позивача полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності ТОВ «Євроагромаркет», оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації позивачем його прав. Прийшовши до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки підстави, що визначені ст. 392 ЦК України в цих правовідносинах в судовому засіданні не встановлені. На час вирішення спору право власності позивача за зустрічним позовом [PERSON] підтверджується договором купівлі-продажу від 16.11.2016 та відповідним записом в Державному реєстрі речових прав. Прийшовши до висновку про відсутність підстав для задоволення як первісного так і зустрічного позову, суд відповідно до вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України має зазначити в судовому рішенні про скасування заходів забезпечення позову. За таких підстав вжиті судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвали від 08.02.2018 підлягають скасуванню. Питання судових витрат вирішується судом у відповідності із вимогами ст. 141 ЦПК України і відносяться на рахунок сторін: понесені ними судові витрати не відшкодовуються. Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 15, 16, 203, 215, 182, 392, 658, 659 ЦК України, згідно ст. ст. ст.ст. 12, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed