Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

23.05.2019 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) в КСП «Огульчанське» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] з нерозподілених земельних ділянок. В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач з 12.10.1991 року прийнято в члени колгоспників ім. Калініна, який в подальшому перетворено в КСП «Огульчанське». 26.12.1999 року [PERSON] виключено з членів КСП «Огульчанське». Проте в списку додатку №1 до Державного акту на право колективної власності серії [NUMBER] , виданому в 1996 році, зазначено [PERSON] , на ім`я якої виготовлено та зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . У відповідній графі «підпис власника» здійснено запис немає. Де знаходиться зазначений сертифікат не відомо. Як повідомила Огульцівська сільська рада Валківського району Харківської області, згідно даних трудового архіву реорганізованого КСП «Огульчанське», в господарстві обліковувалася лише [PERSON] . Позивач вирішивши в 2017 році скористатися своїм правом на отримання земельної частки (пай), дізналась, що Сертифікат, який посвідчує її право на земельну частку (пай) - втрачено, що позбавляє її можливості підтвердити своє право на земельну частку (пай) та зареєструвати право власності в передбаченому законом порядку, а також їй стало відомо, що було допущено помилку в написанні її по батькові при складанні додатку, а саме замість правильного « [PERSON] », зазначено « [PERSON] ». Посилаючись на вимоги п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.124 Конституції України ст.16 ЦК України, ст.ст.2,4,19,60,175,274,276 ЦПК України, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95, ст.2 абзацу 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі на (місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток», п. 11 XV розділу Конституції України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», представник позивача стверджує, що в період видачі Державного акту на право колективної власності на землю саме [PERSON] була членом колгоспу та була внесена до списку доданого до Державного акту Серії [NUMBER] на право колективної власності на землю за № 278, але з допущенням помилки у написанні по батькові та на її ім`я виготовлено та зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай). На підставі ухвали суду від 28.05.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідачам, але відзив до суду в передбачені законом строки не надійшов. Представник відповідача - сільський голова Веретельник А.О. повідомив, що сільська рада не заперечує проти винесення рішення згідно чинного законодавства України, просить розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] була членом КСП «Огульчанське» Валківського району Харківської області у період з 1991 року по 26.12.1999 рік, що підтверджується даними Архівного витягу протоколу №10 засідання правління колгоспу імені Калініна від 12.10.1991 року, протоколу №3 зборів уповноважених членів Огульчанського КСП від 26.12.1999 року, виданих Архівним відділом Валківської районної державної адміністрації 13.11.2017 р. за № 01-33/47. Згідно архівної довідки від 13.11.2017 р. № 01-34/18 Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу ім. Калініна с. Огульці (Протокол № 1 від 18.02.1993 р.) колгосп перетворений у Колективне сільськогосподарське підприємство без зміни предмету діяльності і форми власності. Колективному сільськогосподарському підприємству присвоєна назва «Огульчанське». КСП «Огульчанське» є правонаступником колгоспу ім. Калініна. Рішенням загальних зборів уповноважених членів підприємства на базі КСП створене Приватне сільськогосподарське підприємство «Огульчанське» (Протокол № 3 від 13.03.2000 р.), якому передане майно КСП «Огульчанське». 19.02.1996 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] по КСП «Огульчанське» та зареєстровано в Книзі записів державних акті на право колективної власності на землю за №96. Разом з тим, в списку громадян - членів КСП, доданого до Державного акту від 19.02.1996 р. серії [NUMBER] на право колективної власності на землю по КСП «Огульчанське» під №278 зазначено прізвище [PERSON] . Відповідно до повідомлення Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру Харківської області від 14.12.2017 р. № 31-20-0.23,141-1104/121-17, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Валківською районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] сертифікат відсутній. Згідно повідомлення Валківської районної державної адміністрації Харківської області від 13.02.2018 р. № 01-45/435 відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Огульчанське» на ім`я [PERSON] 28.07.1996 року за № 136 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . У відповідній графі «підпис власника» здійснено запис немає. Як вбачається із листа №140/02-19 від 14.03.2018 року Огульцівська сільська рада повідомила, що згідно даних трудового архіву реорганізованого КСП «Огульчанське» село Огульці Валківського району Харківської області в господарстві обліковувалася [PERSON] . Аналізуючи наведені докази, вважає, що [PERSON] , член КСП «Огульчанське», має право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату, виготовленого згідно Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Огульчанське» серії [NUMBER] від 19.02.1996 р. Допущені господарюючим суб`єктом помилки в зазначенні прізвища позивача не можуть бути підставою для позбавлення його належного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Згідно положень ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі - КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки саме [PERSON] , як член КСП «Огульчанське», на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] , має право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Огульчанське» Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області відповідно до Сертифікату серії [NUMBER] , що зареєстрований та виготовлений в передбаченому законом порядку, дані про його скасування відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved