Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

22.08.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - територіальна громада в особі Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, в обґрунтування якого зазначав наступне. Він є власником 2/3 часток житлового будинку [ADDRESS] , із відповідною часткою господарських будівель та споруд, та земельної ділянки, на якій розташовано будинок. 1/3 частка вказаного домоволодіння належала його прадіду [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті спадкові права на частину будинку ніхто не оформив, і цією частиною будинку ніхто не користується, окрім нього. У вказаному домоволодінні він проживає з моменту народження, а саме з 1985 року, у 2002 році його місце проживання було офіційно зареєстровано за адресою розташування вказаного будинку. При цьому він відкрито, добросовісно, для власних потреб більше десяти років використовує увесь будинок та здійснює платежі за постачання електроенергії, отримання телекомунікаційних послуг, водопостачання, вивіз сміття, тощо. На підставі цього, [PERSON] просив визнати за ним в порядку набувальної давності, право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] , із відповідною часткою господарських будівель та споруд. Ухвалою судді Розівського районного суду Запорізької області від 20.09.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі і підготовче судове засідання по ній призначено на 13 год. 00 хв. 17.10.2019 року. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 17.10.2019 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 21.11.2019 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Окрім цього, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, зокрема повідомивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 58). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - територіальної громади в особі Розівської селищної ради Запорізької області, в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, просив розглянути справу у його відсутність, додатково зазначивши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 69). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність вказаних учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечувала. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що добре знають позивача, оскільки проживають з ним по сусідству. Крім того, зазначили, що у спірному будинку [PERSON] проживає з самого народження і по теперішній час, а також, що позивач добросовісно володіє та доглядає за домоволодінням. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником 2/3 часток житлового будинку [ADDRESS] , а також [ADDRESS] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності за законом, зареєстрованими в реєстрі речових прав за № 34 та № 1610, відповідно (а.с. 21, 22). Виходячи з копій паспорту позивача та домової книги, а також довідки, виданої Розівською селищною радою Розівського району Запорізької області, за № 2356 від 22.02.2019 року, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 27, 31). Власником 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 11.09.1962 року, реєстраційним посвідченням виданим Бердянським бюро технічної інвентаризації та копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 6042821 від 27.12.2004 року (а.с. 9, 10, 19). Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ніхто не оформив. Позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє 1/3 часткою вищевказаного житлового будинку, що належала [PERSON] , та використовує його для власних потреб, що підтверджується договором № 1214582 про користування електричною енергією, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Запоріжжяолбенерго», розрахунковою книгою за воду № 1267, на ім`я [PERSON] , та копіями квитанцій про сплату телекомунікаційних послуг, платником яких зазначено [PERSON] (а.с. 28-30). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи з роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи з положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Враховуючи викладене, та те, що позивач добросовісно володіє чужим майном і понад десять років продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/3 часткою житлового будинку [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved