Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

23 липня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою державного виконавця Першого ВДВС від 08 листопада 2012 року ВП №26413355 було накладено арешт на майно позивача в межах примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №2-5861/10 від 14 квітня 2011 року про стягнення заборгованості в користь АТ «Укрінбанк». Позивач зазначає, що наразі виконавче провадження закінчено у звязку з повним погашенням заборгованості перед банком, однак державний виконавець не зняв арешт з майна. Посилаючись на вищевикладене та приписи ст.ст.49, 50, 59, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», позивач просить суд зняти арешт та заборону на відчуження квартири [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], накладений державними виконавцями Другого відділу Державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Волинськй області, номер запису про обтяження №7899502 та номер запису про обтяження №13350398 від 07.12.2012 року Позивач у судове засідання не прибула, однак подала на адресу суду заяву про слухання справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позов не подав. Третя особа у судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій підтримує позов та просить суд розглядати справу за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу у справі належить 1/5 частки квартири за адресою [ADDRESS]. На вказаний обєкт нерухомого майна наявне обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, який накладений Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції згідно постанови від 13 жовтня 2014 року №39038850 (номер запису про обтяження 7899502); а також обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, який накладений Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції згідно постанови від 08 листопада 2012 року №25413355 (номер запису про обтяження 13350398). Згідно здійсненого судом запиту до Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua) за номером 39038850 значиться виконавче провадження в якому стягувачем є ПАТ «Український інноваційний банк». Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розяснено, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). Всупереч вищенаведеному, предявляючи позов про звільнення майна з під арешту, позивач не залучила як відповідачів особу, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно, а саме ПАТ «Український інноваційний банк». Слід зазначити, що рішення суду про звільнення майна з під арешту безпосередньо впливає на права та обовязки вищенаведеної особи, оскільки вона може заперечувати щодо зняття арешту з майна. Крім того, як слідує з матеріалів справи, арешт на майно було накладено Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, правонаступником якого наразі є Другий відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] ГТУЮ у Волинській області, проте позивач зазначає відповідачем у справі Перший відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] ГТУЮ у Волинській області, який безпосередньо арешт на майно позивача не накладав. Суд позбавлений можливості самостійно залучити належних відповідачів у справі, оскільки згідно вимог чинного цивільного процесуального законодавства, таке залучення можливе лише за клопотанням позивача, який самостійно розпоряджається своїми процесуальними правами згідно закріпленого принципу диспозитивності цивільного процесу. Також суд позбавлений можливості обговорити питання про залучення чи незалучення належних відповідачів у справі з учасниками справи, зокрема позивачем, оскільки вона у судове засідання не зявляється і подала заяву про слухання справи за її відсутності. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Зазначене, на думку суду, є безумовною підставою для відмови у позові, оскільки позивачем предявлено позов до неналежних відповідачів, а клопотання про заміну неналежних відповідачів позивачем не заявлялося.

Outcome: dismissed