Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

22.03.2016 р. [PERSON] (далі за текстом позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом відповідач) про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позову зазначив, що 30.07.2015 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2015 р. Від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON] (06.05.2009 р. н.), яка проживає з матірю (позивач по справі) і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000,00 (дві тисячі) гривень 00 копійок, щомісячно, з індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач просить стягнути понесені додаткові витрати, викликані розвитком здібностей дитини в певній сфері, проходження лікувального курсу психологічної реабілітації, які склали 25\~505,00 (двадцять пять тисяч пятсот пять) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 551,21 (пятсот пятдесят одна) гривня 21 копійка. В судове засідання позивач не зявився, надіслав до суду заяву від 16.08.2016 р. про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю та не заперечував щодо заочного розгляду справи (а. с. 44). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а. с. 23, 29, 32). Надав до суду письмові заперечення від 19.05.2016 р., в яких позовні вимоги підтримав частково (а. с. 26, 27). В обґрунтування своєї позиції зазначив, що згоден платити аліменти на дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму в Україні, до досягнення дитиною повноліття, але заперечував проти сплати додаткових витрат на дитину та сплати судового збору. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору, слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом СК України). Статтями 10, 11 ЦПК України визначено, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Суд розглядає справу на підставі наданих доказів в межах заявлених позовних вимог. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2015 р. розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] (а. с. 5). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] (06.05.2009 р.), батьком дитини вказано [PERSON] (26.07.1985 р. н.) відповідач по справі (а. с. 6, 9). Зі змісту довідки №657 від 28.05.2015 р., виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області вбачається, що дитина проживає разом з матірю (а. с. 10). Сторони по справі проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач на даний час працює за межами України (а. с. 26). Стаття 51 Конституції України, ст. ст. 150, 180 СК України\~встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до розяснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 р. встановлений мінімальний прожитковий мінімум у розмірі 1\~531,00 (одна тисяча пятсот тридцять одна) гривень. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] (06.05.2009 р. н.) , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а. с. 6). На підставі встановлених судом фактів, виходячи з того, що батьки дитини зобовязанні нести витрати по утриманню дитини, виходячи з встановленого прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, приймаючи до уваги що неповнолітня дитина перебуває на повному матеріальному забезпечені у позивача, суд вважає, що предявлені позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення аліментів в розмірі 1 000,00 (однієї тисячі) гривень 00 копійок. Стягнення з відповідача на утримання доньки\~\~аліментів в розмірі визначеному в судовому засіданні забезпечить належні умови її виховання на мінімальному рівні, встановленого законодавством. При цьому суд враховує, що відповідач є працездатною особою та має можливість офіційно працевлаштуватися для забезпечення, як свого рівня життя, так і дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Суд, вважає необхідним здійснити аналіз витрат, які зазнав позивач, з метою розмежування як таких, що є повсякденними і мають покриватись за рахунок визначених за рішенням суду аліментів, і окремо тих, що є додатковими. Як вбачається з матеріалів справи, на думку суду, відповідають вимогам ст. 185 СК України витрати на придбання позивачем одягу дитині, в розмірі 855,70 (вісімсот пятдесят пять) гривень 70 копійок (а. с. 15). Суд не може покласти в основу прийнятого рішення надані позивачем на підтвердження власних вимог витрати по оплаті благодійного внеску у розмірі 300,00 (триста) гривень (а. с. 11), витрати по проходженню курсу психологічної реабілітації, у період з 08.01. по 16.01. 2016 р. в розмірі 10\~250,00 (десять тисяч двісті пятдесят) гривень 00 копійок (а. с. 12-14). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в обґрунтування своєї правової позиції, у відповідності до вимог статтей 10, 60 ЦПК України\~суду не надав доказів, яки свідчать що витрати будуть понесені в майбутньому, з урахуванням заявленого у позові розміру щодо стягнення додаткових витрат на дитину. Суд звертає увагу, що обовязок утримання дитини, а також обовязок оплати додаткових витрат на утримання дитини є рівним для обох батьків. З урахуванням вказаних вимог закону, на думку суду, вимога позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 25\~505,00 (двадцять пять тисяч пятсот пять) гривень 00 копійок, - є не зовсім обґрунтованою. Оскільки, відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України\~сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню, у розмірі 855,70 (вісімсот пятдесят пять) гривень 70 копійок.

Outcome: partial