overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

23 вересня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 06 червня 2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає та не бере участі у вихованні дитини. У звязку з чим вона вимушена звернутись до суду та просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06 червня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). 19 травня 2006 року народилась [PERSON], батьками якої є позивач та відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.\~5). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач не надає допомогу на утримання дитини, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182\~СК України, з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки, повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

23 вересня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову зазначила, що з 07 вересня 2001 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею, та мають усиновлену відповідачем дитину - [PERSON], [INFO], яка на даний момент є студенткою Київського національного лінгвістичного університету. Відповідач ухиляється від обов'язку утримування дитини, добровільно ніякою матеріальної допомоги не надає, що ставить її в тяжке матеріальне становище та вимушує звернутись до суду із даним позовом. У зв'язку з чим, в остаточній редакції позову, просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 33 відсотки від доходу відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 07 вересня 2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні та вихованні (а.с. 7), відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням письмової згоди відповідача та вимог ст.182 СК України, з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки, повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 33 % з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

23 вересня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, яким просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши на електронну адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а згодом і направивши її поштою, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 21 січня 2009 року (арк.с.3). Від зазначеного шлюбу, [INFO] у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 04 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного правління юстиції у м.Донецьку Донецької області (арк.с.4). За змістом ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Неповнолітній [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на її утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням обставин справи та того, що інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина на утриманні відповідач не має, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень 00 копійок щомісячно на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

23 вересня 2016 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 07.03.2015 року, зареєстрований у Виконкомі Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 8. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2016 року. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місця проживання дитини немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 426014, 07.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Виконкомі Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 8. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки протягом довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 551,20 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

23 вересня 2016року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 29 грудня 2010року у Заводському відділі ДРАЦС Миколаївського МУЮ вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач зазначила, що від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], 04.05.2011року народження. Позивач вказала, що в останній час шлюбні відносини між подружжям погіршились і фактично припинились через постійні сварки, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Посилаючись на вищевикладене позивач просила розірвати шлюб і після його розірвання лишити їй шлюбне прізвище «Кузнецова». Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2010року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 068849 виданим Заводським відділом ДРАЦС Миколаївського МУЮ 29.12.2010року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], 04.05.2011року народження, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинилися з серпня 2013року, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу шлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «Кузнецова».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

23 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від вересня 2001 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 1, 2). Позивач у судовому засіданні підтримала заявлений позов. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. Раніше у судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 22.09.2001 року (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 7). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від 01.01.2016 року сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. На разі відповідач мешкає з іншою жінкою. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Суд за клопотанням відповідача надав сторонам строк для примирення, проте вони можливістю відновити сімейні взаємини не скористалися. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 551,20 грн. (а.с. 12).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

23 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від жовтня 2014 року. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримала, а відповідач - не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 11.10.2014 року (а.с. 3). Від спільного проживання сторони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 4). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від 16.06.2015 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню. Ураховуючи думку позивача, суд вважає за необхідне змінити її прізвище на дівоче.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

23 вересня 2016 року Саратським районним судом було ухвалене рішення у зазначеній цивільній справі При ухваленні рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з чим, суд ініціював питання про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення може за заявою осіб або з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктом 20 постанови № 14 Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. Згідно рішення Саратського районного суду Одеської області від 23 вересня 2016 року в справі за позовом [PERSON], в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Плахтіївська сільська рада Саратського району Одеської області, служба у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області, прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини позов задоволено повністю. Питання про стягнення судового збору у дохід держави судом не вирішено. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі до суду позову про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

23 вересня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулося до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 31 жовтня 2016 року заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50002107 від 08 грудня 2011року у сумі 205\~366, 29 грн. та судовий збір у сумі 2053, 66 копійок (а.с. 133-139). 22 листопада 2016 року на адресу суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 148-156). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року знято з апеляційного провадження та направлено до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення (а.с. 229). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення повідомлялися належним чином, відповідно до положень ст.74 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України, присутність сторін під час розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення не є обов`язковою. Судом встановлено, що згідно заочного рішення суду від 31 жовтня 2016 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Зі змісту зазначеного заочного рішення суду вбачається, що в мотивувальній частині рішення було розглянуто всі позовні вимоги позивача. Проте, в резолютивній частині заочного рішення вирішено питання лише про стягнення заборгованості за кредитним договором та про розподіл судових витрат. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Враховуючи вищенаведене, суд ухвалює додаткове рішення.

Outcome: dismissed