Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

23 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]», в якому просив стягнути з відповідача недоплачені проценти за листопад 2014 року за договором банківського вкладу в сумі 394 грн. 13 коп., проценти за користування коштами за період з 01.12.2014 року по 19.02.2015 року в сумі 2696 грн. 15 коп., 3% річних за невиконання грошового зобовязання в сумі 78 грн. 88 коп. та втрати від інфляції за лютий 2015 року в сумі 3180 грн. Згідно заяви від 30.06.2015 року позивач свої вимоги зменшив, просив стягнути з відповідача залишок по процентам по вкладному рахунку в сумі 2596 грн. 64 коп., нараховані проценти після закінчення дії договору по день фактичної виплати коштів за період з 03.02.2015 року по 22.02.2015 року в сумі 654 грн. 27 коп. і 3% річних за період з 04.02.2015 року по 22.02.2015 року в сумі 93 грн. 67 коп. Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Справа призначена до розгляду після скасування судом заочного рішення у даній справі від 23.04.2015 року, яким позов [PERSON] був задоволений. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилався на те, що 20 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]», а тому дані правовідносини врегульовані\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № 717234/2014, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача грошові кошти в сумі 60000 грн. зі сплатою 25% річних на строк 13 місяців (а/с 6). Строк дії договору закінчився 03 лютого 2015 року. Станом на 03 лютого 2015 року відповідач суму вкладу та нараховані відсотки за листопад 2014 року позивачу не повернув. Позивачем отримано суму вкладу та частину нарахованих відсотків за листопад 2014 року лише 20 лютого 2015 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку (а/с 8, 9). Згідно банківської виписки по рахунку залишок відсотків по вкладу становить 2596 грн. 64 коп. (а.с.50-52). Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в\~готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або\~в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно частини пятої статті 1061 Цивільного кодексу України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Посилання відповідача на положення\~Закону України\~«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути прийняті\~\~до уваги, оскільки законом не заборонено вкладнику під час дії тимчасової адміністрації чи ліквідації звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а запровадження тимчасової адміністрації чи процедури ліквідації не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, які правомірно заявлені у звязку з порушенням банком зобовязань. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 46\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обовязків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у звязку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченнямт ехнологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобовязань банку та зобовязання щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, повязаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51\~цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Оскільки відповідачем не було своєчасно виконано зобовязання за договором банківського вкладу з виплатою грошових коштів та процентів відповідно до умов договору банківського вкладу, у звязку із затримкою видачі позивачу депозиту підлягають стягненню три проценти річних в сумі 93 грн. 67 коп., згідно розрахунку, наданого позивачем (ст.625 ЦК України), оскільки вони нараховані за період, коли ще не було розпочато процедуру ліквідації банку. Проте, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за період з 03.02.2015 року по 22.02.2015 року в сумі 645 грн. 27 коп., оскільки нарахування відсотків по закінченню строку дії договору сторони не передбачили при укладенні договору банківського вкладу. Крім того, вклад позивачу повертався ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial