Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

22 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, який був уточнений 27 серпня 2018 року. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог, позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , за рішенням Московського районного суду міста Харкова від 21.05.2010 року на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] з ј частки від усіх видів заробітку щомісячно до 500,00 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2010 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 02.03.2010 року до повноліття дитини. Позивач зазначає, що з часу ухвалення рішення у нього змінився матеріальний стан в сторону погіршення, зазначив, що має іншу сім`ю, сплачує аліменти на іншу дитину - сина [PERSON] , [INFO] , має на утримання непрацездатну матір, погіршився стан його здоров`я. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків позовної заяви. 27 серпня 2018 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі судді від 14 серпня 2018 року. 25 жовтня 2018 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. 26 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , відповідно до якого вона просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що позивач посилається в своєму позові на те, що в нього змінилося матеріальне становище, оскільки він сплачує кошти за навчання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак, вважає, що ця обставина не може свідчити про зміну матеріального становища позивача, оскільки якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. [PERSON] [INFO] року виповнилося 23 роки і позивач [PERSON] не зобов`язаний його утримувати. Вказує, що вона працюю медичною сестрою в школі, та отримує мінімальну заробітну плату, в родині працездатної особою є тільки вона, має батьків пенсіонерів, також зі нею проживає її дідусь, якому виповнилося 93 роки. Зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину поставить її ще в більш скрутне становище. Просить суд врахувати, що неповнолітня дитина, [PERSON] , навчається також в художній школі, де навчання є платним. Також зазначила, що неповнолітня [PERSON] займалася танцями, але у зв`язку з тим, що навчання танцям є платне, а у неї не вистачає грошей сплачувати за гурток танців, та неповнолітня дитина вимушена була залишити навчання, незважаюче на те, що дівчинка дуже хоче займатися цим видом мистецтва. Відповідач зазначає, що в провадженні Московського районного суду Харківської області знаходиться скарга [PERSON] на дії державного виконавця на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Маючи велику заборгованість по аліментах, [PERSON] знаходив гроші на бензин та на утримання автомобіля, а гроші, що сплатити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у нього відсутні. Тож, враховуючи викладене, вважає, що не має законних підстав для задоволення позову. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні 20 червня 2019 року позивач та його представник [PERSON]. позов підтримали, в судове засідання 24 липня 2019 року не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені, належним чином, позивач надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, підтримав позов в повному обсязі, просив суд його задовольнити. В судовому засідання 20 червня 2019 року відповідач позов гне визнала, в судове засідання 24 липня 2019 року відповідач не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2010 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 02.03.2010 року до повноліття дитини. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов`язку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на вказане вбачається, що для зменшення аліментів необхідні певні умови. За змістом вказаної норми розмір аліментів, у разі пред`явлення позову про їх зменшення, повинен визначатися виходячи з наведених у статті підстав, зокрема, матеріального становища та сімейного стану платника з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, на утримання якої вони стягуються. При цьому, зміни, що відбулися у матеріальному та сімейному стані платника мають бути такими, що ставлять його самого у скрутне становище. Аналізуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку зазначені вище умови відсутні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Так, суду на підтвердження зміни матеріального становища позивачем надана копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , а також копія рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, яким задоволено частково позов, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, починаючи з 23.03.2018 року і до досягнення сином 23 років, тобто по [INFO] року включно, а також 10000,00 грн., сплачені за навчання повнолітнього сина [PERSON] [INFO] . З цього приводу суд зазначає, що надані суду копія свідоцтва про народження та копія рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, не підтверджують зміну матеріального стану позивача саме після ухвалення рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2010 року за позовом [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , оскільки [PERSON] [INFO] , а рішення про стягнення аліментів на утримання [PERSON] ухвалено 21 травня 2010 року. Що стосується рішення Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд зазначає, що даним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, починаючи з 23.03.2018 року і до досягнення сином 23 років, тобто по [INFO] включно, а позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів подано 22 травня 2018 року, тобто за місяць до закінчення стягнення аліментів за зазначеним рішення Московського районного суду м. Харкова. Тож позивачем не надано доказів наявності змін, які відбулися після винесення рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2010 року його матеріального чи сімейного стану чи інших змін, що може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Враховуючи те, що позивач є особою працездатного віку, не являється інвалідом, суд, приходить до висновку, що позивач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в раніше визначеному судом розмірі. З системного аналізу норм СК України, якими визначені питання, що мають враховуватися при визначені розміру аліментів, їх зміні та інше (ст. ст. 182, 192 СК України) вбачається, що в разі вимоги позивача про зміну розміру аліментів у вигляді їх зменшення, останній має довести в суді обставини, які виникли після ухвалення попереднього рішення суду та негативно впливають на здатність сплачувати аліменти в раніше стягнутому розмірі. Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача (платника аліментів) про зменшення розміру аліментів, які визначені рішенням суду в частині від його доходу задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed