Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

22.02.2021 позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути аліменти на дитину. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що 12.03.2016 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалось. З вересня 2020 року проживають окремо, спільного побуту не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Зазначає також, що відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, участі у її вихованні не бере. Останній працює та має дохід. Просить позов задовольнити, розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на дочку у розмірі ј частини його доходу. 10.03.2021 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного та призначено розгляд справи з повідомленням сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 21.05.2021\~позивачка \~ \~подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позов підтримує. 21.05.2021 відповідач подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу та сплату аліментів погоджується. Згідно із ч.5\~ст.279\~ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 21.05.2021, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 25.05.2021. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.03.2016, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №42. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із ч.2 ст.112\~СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з\~обставин справи,\~ умов\~проживання сторін\~та взаємовідносин\~у шлюбі,\~небажання сторін\~продовжувати шлюб,\~суд приходить\~до висновку,\~що сім`я\~сторін \~поновлена бути\~не може,\~а тому\~ шлюб між ними слід розірвати. Окрім цього, зі змісту позовної заяви вбачається, що тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачці, відповідач коштів на утримання доньки для цього добровільно не надає. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із\~ч.2\~ст.182\~СК України\~мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бутименшим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями п.17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як передбачено з ч.3 ст.181\~СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до\~ч.1\~ст.191\~СК України\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову. Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, інтереси та потреби неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати та з відповідача слід стягнути аліменти на доньку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду, тобто з 22.02.2021 і до повноліття дитини. Відповідно до ст.ст.141,142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави 50% судового збору у розмірі 454 грн. за вимогу про стягнення аліментів та в користь позивачки 50% судового збору у розмірі 454 грн. за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved