Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~22 вересня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] і [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , про визнання договору дійсним та визнання права спільної власності, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30 квітня 1998 року № 4, укладений між [PERSON] та [PERSON] у Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі Нерухомість-Н та визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Свою позицію\~позивач\~обґрунтовує\~тим,\~що\~з 18\~серпня 1982\~року перебуває\~у шлюбі\~з [PERSON] .\~У період\~шлюбу 30\~квітня 1998\~року між\~ним та\~членом Універсальної\~товарної біржі\~Нерухомість Н\~ [PERSON] ,\~яка діяла\~в своїх\~інтересах та\~інтересах [PERSON] \~на підставі\~довіреності №\~2566\~від 16\~вересня 1997\~року та\~ [PERSON] ,\~на підставі\~рішення виконавчого\~комітету Южноукраїнської\~міської ради\~народних депутатів\~№ 71\~від 28\~квітня 1998\~року,\~було укладено\~договір купівлі-продажу\~квартири [ADDRESS] . Всі умови договору сторонами були виконані. Однак, оскільки зазначений договір не був посвідчений нотаріально, чого на той період часу не вимагалось, на даний час він позбавлений можливістю розпорядитись своєю власністю. Просить визнати за ним та його дружиною, оскільки договір укладено в період шлюбу, право спільної сумісної власності на зазначену квартиру. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року клопотання позивача [PERSON] задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що в 1998 році вони з дружиною купили квартиру у сім`ї [PERSON] через біржу. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, пояснила, що в 1998 році з чоловіком купили квартиру через біржу. Нещодавно помітили, що документи на квартиру мають розбіжності щодо власників та вирішили їх оформити належним чином. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на сайті Судова влада України. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 233 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачів на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засіданні суд постановив відповідну ухвалу. Дослідивши докази в сукупності, суд \~дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] з 18 серпня 1982 року перебувають у зареєстрованому шлюбі /а.с. 15/. 30 квітня 1998 року члени Універсальної товарної біржі Нерухомість Н [PERSON] , (продавець) яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності № 2566 від 16 вересня 1997 року, [PERSON] , на підставі довіреності № 5814 виданої 01 жовтня 1997 року та своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради народних депутатів № 71 від 28 квітня 1998 року та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] /а.с. 16/. Зазначений договір зареєстрований в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі Нерухомість Н у Журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю за № 4 від 30 квітня 1998 року. На замовлення [PERSON] виготовлений технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . В технічному паспорті зазначено, що квартира зареєстрована на праві спільної (часткової або сумісної) власності на підставі свідоцтва про право власності і записана в реєстраційну книгу під номером 68 /а.с. 17-19/. Згідно надпису в договорі на комплексне інженерно-технічне обслуговування жилих приміщень, загально-будинкових інженерних мереж, місць загального користування прибудинкової території, особовий рахунок переоформлений на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 4 від 30 квітня 1998 року /а.с. 20-24/. Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) дані на 21 вересня 2020 року, [PERSON] 09 червня 1998 року зареєструвався в квартирі [ADDRESS] . Окрім позивача в даній квартирі з 06 жовтня 2000 року зареєстрована його дружина [PERSON] /а.с. 25/. Розпорядженням міського голови від 18 січня 2016 року №19-р «Про перейменування вулиць та проспектів у місті Южноукраїнську» пр. Леніна перейменовано в пр. Незалежності. Головою правління ОСББ Незалежності 26 складено акт про спільне проживання від 22 вересня 2020 року [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 09 червня 1998 року по теперішній час. Даний факт підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] /а.с. 26/. Пунктом 1 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, передбачено, що він набирає чинності з 1 січня 2004 року. До цивільних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми ЦК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосувати норми ЦК України\~(в редакції 1963 року), оскільки договір купівлі-продажу квартири був укладений до 01 січня 2004 року. Статтею 227 Цивільного кодексу України\~(в редакції 1963 року), що був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України\~в редакції 1963 року). Незважаючи на обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускає можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Так, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 2 статті 12 Закону України Про власність, який діяв станом на 1998 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане, в тому числі внаслідок укладення угод не заборонених законом. Відповідно до ст. 149 ЦК України\~(в редакції 1963 року) власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його суттєві умови та повністю виконали взяті на себе зобов`язання, придбане майно під арештом не перебуває, заборон на його відчуження немає, можливість належного посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи втрачена, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. Що стосується визнання за [PERSON] права спільної сумісної власності на частку у квартирі, як вже зазначалось вище однією з підстав визнання права власності є укладення угод не заборонених законом, в даному випадку договору купівлі-продажу. Також, за правилами ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира була придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу в період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідно до вимог\~ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на час укладання вищевказаного договору, майно, набуте у шлюбі, є спільною власністю подружжя. Згідно з\~ст. 28 цього Кодексу\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Верховний Суд України у справі № 6-843цс17 від 24 травня 2017 року\~вказує, що у сімейному праві діє презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя,\~що не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. За правилами\~ч.\~1\~ст.\~392\~ЦК України\~власник майна\~може пред`явити\~позов про\~визнання його\~права власності,\~якщо це\~право оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~а також\~у разі\~втрати ним\~документа,\~який засвідчує\~його право\~власності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на даний час зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , даних про те, що його право власності не визнається або ж оспорюється матеріали справи не містять, тому задоволення цих позовних вимог є передчасним. Стосовно визнання права власності на зазначену квартиру за дружиною [PERSON] - [PERSON] суд приходить до наступного. Верховний Суд у Постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (Провадження № 12-280гс18) зазначив, що статтями 23, 24 ГПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, було передбачено, що позов може бути подано кількома позивачами чи до кількох відповідачів. Кожний із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони виступає в судовому процесі самостійно. Господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем. Згідно зі статтею 27 ГПК України (у вищевказаній редакції) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов`язки щодо однієї з сторін. Зі змісту наведених норм убачається, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Аналогічні норми щодо третьої особи містяться і в Цивільному процесуальному кодексі України. \~ \~ \~ \~Виходячи з викладеного, підстави для задоволення позову про визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] відсутні.

Outcome: partial