Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

22.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи їх тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 20.05.2017 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON], їй належить 1/3 частина житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район, с. Михайлівка, вул. Центральна, 21. Власником іншої частини будинку є [PERSON]. Зараз вона має намір продати належну їй частину житлового будинку, але в ній значиться зареєстрована її мати [PERSON], яка там фактично ніколи не проживала і її місце перебування на даний час їй не відомо. Таким чином, неможливо вирішити питання про зняття [PERSON] з реєстрації у вказаному будинку у добровільному порядку, що перешкоджає їй реалізувати своє право на вільне користування та розпорядження належним їй майном. Оскільки відповідачка ніколи не проживала в будинку за місцем своєї реєстрації, вважає, що вона втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд, визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район с. Михайлівка, вул. Центральна, 21. До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був двічі повідомлений про час та місце розгляду справи, до початку проведення судового засідання заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом НМО 040089, встановлено, що право на спадщину за законом, а саме на 1/3 частину житлового будинку № 21, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Михайлівка, вул. Центральна, на земельній ділянці сільської ради, належить [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Дана обставина також вбачається із наданої суду копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії І-КИ № 066028 від 03.11.1999 року - відповідач по справі [PERSON] є матірю останньої ( а. с. 9). З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 21 по вулиці Центральній, с. Михайлівка, Синельниківського району Дніпропетровської області від 20.07.2017 року вбачається, що замовниками технічної інвентаризації на даний будинок є [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 10-12) В Довідці, виданій головою Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а. с. 13) та в листі ПАТ «Укрпошта» від 04.01.2018 року зазначено що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], але фактично за вказаною адресою не проживала. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Згідно ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сімї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, позивач є власником 1/3 частини зазначеного вище будинку, реєстрація відповідача в ньому створює позивачу перешкоди у користуванні ним, відповідач більше одного року в будинку не проживає, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved