Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

22 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітнього сина з позовною заявою, в якій просить встановити факт того, що батьком дитини [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], є [PERSON], [INFO], померлого 05 червня 2015 року в м. Бердянську і відповідно Бердянському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області внести зміни до актового запису №796 від 27 листопада 2002 року про народження дитини [PERSON], а саме змінити запис про батька «Ташев Артем Іванович» на «[PERSON], [INFO]». Позовна заява обґрунтована тим, що з 1996 року вони із [PERSON] мешкали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно робили покупки необхідні для їх сімї, купували одяг та інші побутові речі. Згодом вона завагітніла від [PERSON] та 02 листопада 2002 року народила сина [PERSON], реєстрація народження відбулося 27 листопада 2002 року. Запис про батька дитини в актовому записі №796 був здійснений за її вказівкою, при цьому, не зважаючи, що [PERSON] не звернувся до відділу РАЦС з заявою про своє батьківство, останній завжди визнавав себе батьком дитини. На протязі всього часу вагітності [PERSON] виявляв турботу про неї, допомагав по господарству, купував фрукти та ліки, одяг для майбутньої дитини, відвідував її та дитину у пологовому будинку. Після виписки з пологового будинку [PERSON] забрав її з дитиною та привіз до своїх батьків, які мешкали [ADDRESS]. У 2003 році вони разом переїхали на постійне місце проживання у квартиру [INFO], де мешкали разом до моменту смерті [PERSON] Чоловік займався вихованням сина, опікувався ним, цікавився його успіхами у школі, купував іграшки та дитячі книжки, утримував матеріально. Батьківство померлого [PERSON] відносно [PERSON] підтверджується також висновком молекулярно-генетичного аналізу ДНК. Встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини неповнолітнім [PERSON] після смерті [PERSON] З огляду на спір про право подана позовна заява У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги підтримали у повному обсязі. Додатково суду пояснили, що після виписки з пологового будинку [PERSON] забрав [PERSON] з дитиною та привіз до своїх батьків, які мешкали [ADDRESS], оскільки у житловому приміщенні позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS], на той час відбувався ремонт. У 2003 році родина переїхала на постійне місце проживання за вищевказаною адресою, де мешкали до моменту смерті [PERSON] Місце проживання чоловіка було зареєстровано за адресою проживання відповідача. [PERSON] завжди визнавав себе батьком дитини, виконував батьківські обовязки щодо сина, але до відділу РАЦС з заявою про реєстрацію його батьком дитини за життя не звернувся. Підстави для цього були різні, спочатку мали місце непорозуміння з приводу обрання імя дитині та інші побутові розлади. У травні 2015 року [PERSON] потрапив у лікарю з тяжкою травмою і перебував у непритомному стані і з метою підтвердження батьківства вона вирішила провести тест ДНК на батьківство, тому звернулася до медичного центру «ДІА-сервіс», за участю медичної сестри було здійснено забір біологічних матеріалів у чоловік та дитини. За наслідками проведеного дослідження ДНК батьківство [PERSON] підтверджено. Просять позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] зійшлися і стали проживати разом з 1996 року. У листопаді 2002 року позивач народила сина [PERSON], хто саме забирав останню з пологового будинку наразі не пригадує. Після народження дитини декілька місяців вони проживали у батьків [PERSON]Є, оскільки на той час [PERSON] з її чоловіком робили ремонт в квартирі [ADDRESS]. Після закінчення ремонту [PERSON] з [PERSON] та дитиною переїхали жити у зазначену квартиру. Син за життя з відповідачем купував побутову техніку, а саме: холодильник, телевізор, антену, пральну машину, меблі, всі ці речі наразі перебувають у користуванні [PERSON] [PERSON] називав хлопчика [PERSON] сином, а дитина називала його батьком, однак сумніви щодо батьківства були наявні. Чому син не був зареєстрований батьком [PERSON] одразу після його народження не знає. Памятає, що згодом син пропонував [PERSON] зареєструвати дитину на себе, але остання відмовилася посилаючись на те, що дитина звикла до свого прізвища. З [PERSON] вона спілкувалася, забирала його з дитячого садка, гуляла з ним. Але онуком вона його не вважає, турбувалася про нього як про звичайну дитину, оскільки раніше працювала у дитячому садочку і має досвід такого спілкування. Дійсно, за життя сина, часто приходила у гості купувала гостинці, продукти харчування для [PERSON] та дитини. Аналіз ДНК не визнає, оскільки його було проведено без її згоди. Проти визнання факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] заперечує з тих підстав, що вона є літньою людиною і не має можливості утримувати дитину, і тому, що позивач за життя сина не хотіла реєструвати його місце проживання у своїй квартирі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 57) Крім того, просив суд звернути увагу на те, що позовна заява предявлена до неналежного відповідача. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради [PERSON] позовну заяву підтримала, оскільки вона є обґрунтованою з огляду на те, що відповідачем не заперечувалося, що [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON], забрав дитину з пологового будинку, займався його вихованням, матеріально забезпечував. [PERSON] і [PERSON] з 1996 року жили однією сімєю, вели спільне господарство, опікувалися один одним і своєю дитиною. Додатково суду пояснила, що з особистої бесіди з дитиною та допиті у судовому засіданні зясовано, що [PERSON] засмучений через смерть [PERSON], якого сприймав своїм батьком. [PERSON] вважає своєю бабусею і не розуміє чому після смерті батька їх спілкування перервалося. Представник відділу ДРАЦС у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив для виконання рішення суду у разі задоволення позову у рішенні суду вказати: «Зобовязати Бердянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області змінити відомості про батька «[PERSON], громадянин України» на «[PERSON], [INFO], громадянин України» в актовому записі про народження № 796 від 27.11.2002 року, складеного Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на [PERSON]» (а.с. 26). Допитаний у судовому засіданні малолітній [PERSON] Владистав пояснив, що добре памятає [PERSON], завжди сприймав його, як батька саме так до нього звертався. Памятає, що батьки сварилися на побутовому ґрунті, потім мирилися, ніколи [PERSON] не висловлювався про те, що він не є його сином. У памяті залишилися добрі спогади і про батька і про бабусю [PERSON], підстави через які припинилося спілкування з останньої йому не відомі, згадав, що не спілкується із бабусею після смерті батька. Добре памятає, як у дитинстві відвідував родичів батька, залишався у них на літні канікули. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], сусідка позивача [PERSON], суду показала, що добре памятає молоду родину, що оселилася по вул. Ульянових у м. Бердянськ, молоді люди були жваві, веселі, дружні. Згодом молода жінка завагітніла і [PERSON] опікувався нею, проявляв турботу. З пологового будинку [PERSON] забрав [PERSON] та відвіз до своєї мами, що мешкала по вул. Піонерській у м. Бердянськ. Також показала, що знає відповідача [PERSON] як бабусю хлопця [PERSON]. Остання приходила у гості, забирала дитину до себе, гуляла з ним, турбувалася про нього. [PERSON] та позивач [PERSON] з сином мешкали однією сімєю в квартирі [ADDRESS], де вели спільне господарство, робили ремонт квартири, купували дрібні побутові речі, побутову техніку, опікувались один одним і дитиною. Артем займався вихованням сина [PERSON], піклувався ним. У літку родина, з метою отримання додаткових коштів виїжджала з власного будинку, щоб заселити там відпочиваючих, і саме у літній період вони були вимушені проживати у родичів, інколи окремо один від одного. На канікули хлопця [PERSON] забирала до себе тітка Олена, що приходилася сестрою [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що вона знайома з позивачем з 2000 року. Знає, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом, вели спільне господарство. Потім жінка завагітніла. Артем визнавав себе батьком дитини, розповідав, що відвіз дружину в пологовий будинок. Потім казав, що у них народився син. Він забирав дитину з пологового будинку, піклувався про сина, займався його вихованням. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що відповідач [PERSON] приходиться їй сестрою, а покійний [PERSON], відповідно племінником. Ніколи не сприймала позивача [PERSON], як дружину [PERSON], оскільки зі слів останнього у нього родини не було , а від подружнього життя він чекав іншого. Про свої стосунки із [PERSON] ніколи не розповідав, приїжджав у гості часто, але був засмучений через своє особисте сімейне життя, щодо походження дитини саме від нього мав сумніви. Після народження хлопця хто саме забирав їх з пологового будинку їй не відомо, але памятає, що [PERSON] ніколи не пропоновувала їх родині оселитися у неї. Суд також, приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи фототаблиці (а.с. 35-38) є належним і допустимим доказом у даній справі, оскільки містять родинні світлини з подружнього життя родини, їх побут, проведення родинних свят у сімейному колі, виписку з пологового будинку. Із фото таблиць на а.с. 38, 37, 35, свідок [PERSON] звернула увагу на зміну побуту, що мало місце у наслідок проведення ремонту у квартирі під час життя [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Пунктом 7 наведеної постанови передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матірю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи». Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 2006-07 ). Таким чином, дані правовідносини регулюються нормами КпШС України, що був чинний на час народження дитини [PERSON], народженого 02 листопада 2002 року. Виходячи з зазначених вище розяснень, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2015 року [PERSON] зверталася до суду в порядку окремого провадження, в інтересах неповнолітнього [PERSON] із заявою про встановлення факту батьківства за участю заінтересованої особи [PERSON] та органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року, заяву задоволено, факт батьківства встановлений.(а.с.46-48) Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року наведене вище рішення залишено без змін. (а.с.49- 51). 06 вересня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року скасовано, заява про встановлення батьківства залишена без розгляду. Наведеною ухвалою, встановлено, що під час розгляду справи за заявою [PERSON] у порядку окремого провадження виник спір про право на спадщину [PERSON], який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.(а.с.53-55). Стаття 130 СК України, регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст.128 цього Кодексу (матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття. Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження. Приймаючи до уваги наведене, враховуючи обставини справи, з огляду на те, що позивачем [PERSON] при предявленні позовної заяви про встановлення факту батьківства правильно вирішено коло учасників цивільної справи у даних правовідносинах, суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області винесена ухвала про відкриття провадження по справі та проведення судового засідання. (а.с.20). Тому, доводи представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні, щодо неналежного відповідача є безпідставними. Матеріали справи містять заяву відповідача та її представника про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, яку суд оцінює критично з огляду на те, що законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. Наведене свідчить про те, що на вимогу про встановлення факту батьківства не може бути застосована позовна давність, оскільки це не відповідатиме інтересам дитини. Так, позивач [PERSON], як мати звернулася до суду із позовною заявою в інтересах неповнолітнього, що не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Згідно з положеннями\~ ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та її представника, приймаючи до уваги думку представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, допитавши свідків, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, з наступних підстав. 22 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту батьківства [PERSON], який помер 05 червня 2015 року, і якого вона вважає батьком дитини [PERSON], [INFO]. До спірних правовідносин застосовуються норми ст.53 КпШС України. За ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1996 року проживали однією сімю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, турбувались один про одного. У 2002 році [PERSON] завагітніла. 02 листопада 2002 року народила сина [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.10). В графі «відомості про батька» актового запису №796 від 27 листопада 2002 року про народження, складеного відділом ДРАЦС по м. Бердянську, при державній реєстрації народження, батьком дитини записаний «Ташев Артем Іванович», громадянин України, при цьому відомості про батька були внесені за заявою матері, відповідно до ст. 55 КпШС України. Наведене вбачається з інформаційного листа Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за вих. № 4534/17.9-04-42 від 16 грудня 2017 року.(а.с.26) і не спростовується поясненнями позивача. [PERSON] у період вагітності цивільної дружини і після народження дитини визнавав себе батьком [PERSON]. Забрав дружину разом з сином з пологового будинку, опікувався сином, займався його вихованням, забезпечував матеріально, наведене вбачається з представлених фототаблиць та не спростовується сторонами справи, показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] З 2003 року [PERSON] разом з [PERSON] та сином [PERSON] мешкав у квартирі [ADDRESS], до самої його смерті. Встановлені обставини не заперечуються відповідачем [PERSON] і наведене у акті вуличного комітету № 33 м. Бердянськ. (а.с.39). Як вбачається з посмертного епікризу історії хвороби № 5284, 19 травня 2015 року [PERSON] було госпіталізовано до травматологічного відділення Бердянської міської лікарні з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, де 05 червня 2015 року він помер (а.с.8, 13). 02 червня 2015 року за ініціативою [PERSON], було проведено забір біологічних матеріалів у [PERSON] та [PERSON] для проведення тесту ДНК на батьківство. За наслідками проведеного тесту 26 вересня 2015 року експертною установою Естонії «ASPER BIOTECH» складено звіт відповідно до якого [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] з вірогідністю 99,99% (а.с.14). Відповідно до ч. 6 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (імя, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Тому, з огляду на положення ст. 78 ЦПК України, суд критично ставиться до вказаного вище звіту і не може прийняти його як допустимий доказ у цій справі, оскільки: дослідження здійснено іноземною установою, а лабораторний заклад «ASPER BIOTECH» не має відповідної акредитації на території. Визнання померлим [PERSON] свого батьківства щодо дитини [PERSON] було підтверджено також показаннями свідків_ [PERSON] і [PERSON], які були допитані у судовому засіданні. Встановлення факту батьківства позивачці необхідно для оформлення спадщини неповнолітнього сина після смерті батька. Судом встановлено, що між позивачем, що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] і відповідачем [PERSON] вбачається, спір про право на спадщину після смерті [PERSON], зазначене вбачається з інформаційної довідки Бердянської державної нотаріальної контори за вих.№ 313/02-14 від 25 січня 2018 року. (а.с.66 -68). Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що факт батьківства померлого [PERSON] щодо дитини [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому його необхідно встановити. При вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13, п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р., підставою для внесення змін до актового запису цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства, в якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про внесення змін до актового запису про народження дитини [PERSON] в частині зміни запису про батька дитини «Ташев Артем Іванович» на «[PERSON], [INFO]». Відповідно до ч.2, ч. 3 ст.137 ЦПК\~України, за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правову допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництв в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачені або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір сум, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2017 року адвокат [PERSON] і [PERSON] уклали письмовий договір про надання юридичних послуг. (а.с.15) 15 січня 2018 року, адвокатом [PERSON] виписана квитанція з вказівкою розміру гонорару на суму 5000, 00 грн. (а.с.103). Матеріали справи містять заяву про попередній/орієнтовний/ розрахунок сум судових витрат, що складається з наступного: - Судовий збір 1280, 00 грн.; - Витрати на правничу допомогу 5000, 00 грн.: - витребування доказів 52, 90 грн. (а.с.71), Відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 10 травня 2018 року,перелік наданої правової допомоги складається з наступного: - консультація з правових питань, складання позовної заяви, клопотань, ознайомлення з матеріалами справи ( підтверджено заявою від 08 травня 2018р.а.с. 98) 3 години, що складає 2114 грн. 40 коп.(1762грн х 1 годину х 40% : 100 = 704грн 80коп - вартість однієї години. 704грн 80коп х 3 години); - витрачений час на представництво інтересів в суді 3 години 41 хвилина, що складає 2596 грн. 01 коп. (16 січня 18р.- 00.35 хв., 03 квітня 2018 р. 02.00 хв., 02 травня 2018р-01.16хв., а всього-03.41хв. х 704 грн 80коп = 2596 грн 01 коп.). Наведена вимога підтверджена протоколами судових засідань від 16 січня 2018 року, 03 квітня 2018 року, 02 травня 2018 року а.с. 62, 86-88, 94-95). Виходячи з наведеного витрати на правничу допомогу складають разом 4710 грн. 41 коп., тобто менше ніж було визначено заявою про орієнтовний розрахунок суми судових витрат. Так, послуги адвоката обчислені та заявлені у заяві позивача [PERSON] склали по факту меншу суму ніж за орієнтовним розрахунком. Як вбачається з акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 10 травня 2018 року, виконавець адвокат [PERSON] своїм підписом свідчить про сплату клієнтом (позивачем [PERSON]Є.) всієї суми за надані послуги, а Клієнт підтверджує факт надання правової допомоги відповідних послуг і оплати зазначеної грошової суми та відсутність будь-яких претензій щодо наданих виконавцем послуг (.а.с. 102). Відповідно до ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:-на професійну правничу допомогу;- повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;- повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та ін. Згідно договору правнича допомога надається адвокатом шляхом надання консультацій та розяснень з юридичних питань, надання усних та письмових довідок щодо законодавства, складання позовних заяв, скарг, інших документів правового характеру, представництва інтересів клієнта у судах всіх рівнів, надання інших видів юридичної допомоги. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Розмір витрат на правову допомогу визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Згідно Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (зі змінами від 06 грудня 2016 р.), відповідно до ст.1 розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки розмір витрат на правову допомогу адвоката співмірний і містить всі складові, передбачені ч.4 ст.137 ЦПК\~України, послуги обумовлені договором виконані у повному обсязі, а позивачем сплачена сума гонорару, суд, приходить до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у заявленому розмірі у сумі 4710.41 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280.00 грн.

Outcome: approved