Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

22.03.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 386370,08 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 10.01.2014 між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 165 000, 00 грн. на строк до 31.01.2014. Відповідач, свого обов'язку щодо повернення суми позики у вказаний строк не виконав, у зв'язку з чим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.02.2015 з відповідача на його користь стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 407 470, 49 грн. Дане рішення суду перебуває на виконанні у органах держаної виконавчої служби з 03.04.2015, проте на даний час рішення суду не виконане в повному обсязі. Зокрема, в ході проведення виконавчих дій, відповідачем сплачено 12 000,00 грн., з яких йому повернуто 8915,59 грн. У зв'язку з такими обставинами, просить стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 84420,08 грн., а також штраф на підставі п. 6.4 договору позики за 366 днів прострочки у розмірі 301 950, 00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно поданої заяви просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Враховуючи положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також те, що позивач згідно поданої заяви не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким він передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 165 000, 00 грн. на строк до 31.01.2014. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору позики, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.02.2015 з відповідача на його користь стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 407 470, 49 грн. Дане рішення набрало законної сили та звернуте до виконання. Так, постановою старшого державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в Київській області Москаленко В.В. від 03.04.2015 у рамках виконавчого провадження №46800704 накладено арешт на все майно відповідача. Відповідно до довідки виданої ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 16.03.2016 №1475/12, на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10.02.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто 8915,59 грн. У відповідності до положень ч. 1 ст. 534 ЦК України, за рахунок вказаних коштів відповідач погасив перед позивачем суму судового збору в розмірі 3654 грн., та 5261,59 грн. штрафу. В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10.02.2015 на день розгляду справи є невиконаним. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1050 ЦК визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування інфляції, що складає 84420,08 грн. Крім того, позивачем здійснено нарахування штрафу на підставі п. 6.4 договору позики за 366 днів прострочки у розмірі 301 950, 00 грн. який за своєю правовою природою є неустойкою. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За ст. 559 ЦК, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Цивільне законодавство передбачає неустойку в якості способу забезпечення виконання зобов'язань і заходи майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а право зниження розміру неустойки надано суду з метою усунення явної її неспівмірності наслідкам порушення зобов'язання. При цьому, наявність підстав для зниження і визначення критеріїв співмірності визначаються судом у кожному конкретному випадку самостійно, виходячи з встановлених у справі обставин. Беручи до уваги викладене, зважаючи, що розмір неустойки в сумі 301 950, 00 грн. є явно неспіврозмірним збиткам, завданим порушенням зобов'язання, значно перевищує суму позики, суд вважає вимогу про стягнення неустойки в зазначеному розмірі такою, що протирічить загальними засадами цивільного законодавства визначених в п. 6 ст. 3 ЦК України, та положенням ч. 2 ст. 15 ЦК України. З наведених міркувань, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 50 000, 00 грн. За таких обставин, враховуючи, що зобов'язання за договором позики відповідачем належним чином не виконуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 84420,08 грн. інфляційних втрат, та 50 000, 00 грн. штрафу. В силу вимог статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачкою сума судового збору в розмірі 1344,20 грн.

Outcome: partial