Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

23 січня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який у встановленому законом порядку розірвано. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. У 2017 році дочка досягла повноліття, навчається на денному відділенні першого курсу у Криворізькому економічному інституті Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана. Повнолітня дочка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що є обтяжуючим фактором. Просить стягнути на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно, до досягнення дочкою 23-х річного віку за умови навчання у навчальному закладі. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що не погоджується з доводами позивача, оскільки він добровільно надає допомогу на утримання дочки, у зв'язку з чим ним було подано відповідну заяву до бухгалтерії підприємства на відрахування аліментів. Крім того, позивачем не зазначено у позові та не враховано, що на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей від другого шлюбу. Вказав, що згоден сплачувати на дочку аліменти у розмірі 1/8 частки його заробітної плати. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1997 року, який у встановленому законом порядку розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], яка [INFO] досягла повноліття. На даний час повнолітня дочка навчається на денному відділенні на першому курсі у Криворізькому економічному інституті Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана. Строк навчання становить з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року, що підтверджено довідкою навчального закладу № 03/05-324 від 11.01.2017 року та договором про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою № ОП-288/2016 (а.с. 6,7). У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працює у ТОВ «Епіцентр К», отримує дохід, який за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року становить 40789,40 грн. (а.с. 10). Повнолітня дочка навчається на контрактній формі навчання, загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року становить 38684,00 грн., стипендію не отримує (а.с. 6, 7). Відповідач працює у ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг, має постійний стабільний дохід, відповідно до довідки його дохід за період з грудня 2016 року по січень 2017 року становив 131090,73 грн. Крім того, на підтвердження своїх доводів щодо утримання інших членів сім`ї, відповідачем надані копії свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON], від якого мають двох малолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, перевіривши доводи позивача та заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог, з урахуванням встановлених обставин, а саме обов`язок обох батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років, відповідно до ст. 199 СК України, приймаючи до уваги, що позивач та відповідач є працездатними, працюють, отримують заробітну платню, можуть надавати зазначену допомогу, разом з тим з урахуванням наявності на утриманні відповідача інших дітей, які також потребують матеріального забезпечення, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини повинен становити 1/6 частину від заробітку щомісячно. Доказів, як це передбачено ст. 60 ЦПК України, на підтвердження тяжкого матеріального становища відповідача, що могло би слугувати підставою для стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини заробітку, судом не встановлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та задовольняючи вимоги позивача, стягує з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: partial