Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

23.07.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до відповідачів Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. 31.08.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи 01.09.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 15.10.2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В підготовчому судовому засіданні 15.10.2020 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно позовних вимог позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку (пай) площею 3.553 га., кадастровий номер 1221085500:01:061:0550, розташовану на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після померлого [INFO] батька [PERSON] без врахування обов`язкової частки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер її батько [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За життя батько склав заповіт, посвідчений 23.02.2017 року [PERSON] ,. завідувачем Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о., державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим № 1-41, згідно якого заповів їй належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 3.553 га., кадастровий номер 1221085500:01:061:0550, розташовану на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На день смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі із земельної ділянки площею 3.553 га., кадастровий номер 1221085500:01:061:0550 розташованої на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 18.12.2019 року вона звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 18.12.2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Причинами відмови було те, що вона своєчасно не подала до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини і зі спадкодавцем разом не проживала. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2020 року їй був визначений додатковий строк для прийняття спадщини. 27.05.2020 року вона знову звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , та вказала, що після смерті батька в спадковому будинку залишилась проживати мати, [PERSON] ,, [INFO] . Її мати не мала наміру приймати спадщину та не заперечувала проти успадкування нею земельної ділянки і підтримувала рішення її батька і свого чоловіка про складання заповіту на її користь. Її мати ніяких заяв до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори не подавала, але фактично прийняла спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] 27.05.2020 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка була в померлого, в цілому на її ім`я, без врахування обов`язкової частки [PERSON] , так як на час смерті спадкодавця остання проживала разом з ним та автоматично прийняла спадщину, не подавши заяву протягом встановленого строку про відмову від спадщини, що й стало підставою звернення до суду. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача, Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в підготовче судове зсідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав. Відповідач, [PERSON] , в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, пояснивши, що вона не претендує на спадщину у вигляді земельної ділянки, що залишилась після смерті її чоловіка та усвідомлює, що визнання права власності на дане спадкове майно за позивачкою, яка є її донькою, позбавляє її права успадковувати дане майно в майбутньому. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в підготовче судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Письмових пояснень суду не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , батько позивачки та чоловік відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копіями свідоцтв про народження та про одруження. За життя [PERSON] , склав заповіт посвідчений 23.02.2017 року [PERSON] ,. завідувачем Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о., державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим № 1-41, згідно якого заповів їй належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 3.553 га., кадастровий номер 1221085500:01:061:0550, розташовану на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів позивачці, що підтверджується копією заповіту. Позивачка у відповідності до положень ст. 1270 ЦК України 18.12.2019 року звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 18.12.2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Причинами відмови було те, що вона своєчасно не подала до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини і зі спадкоємцем разом не проживала, що підтверджується копією постанови нотаріуса. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2020 року позивачці був визначений додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , що підтверджується копією рішення суду. 27.05.2020 року позивачка знову звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , та вказала, що після смерті батька в спадковому будинку залишилась проживати мати, [PERSON] , [INFO] .Позивачка зазначає, що її мати не мала наміру приймати спадщину та не заперечувала проти успадкування нею земельної ділянки і підтримувала рішення її батька і свого чоловіка про складання заповіту на її користь. Мати позивачки, відповідач [PERSON] , ніяких заяв до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори не подавала, що підтверджується матеріалами спадкової справи, але фактично прийняла спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. 27.05.2020 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка була в померлого [PERSON] , в цілому на ім`я позивачки, без врахування обов`язкової частки [PERSON] , яка на час смерті спадкодавця проживала разом зі спадкодавцем та автоматично прийняла спадщину, не подавши заяву протягом встановленого законом строку про відмову від спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України - До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наведеного вище судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , входить і земельна ділянка (пай) площею 3.553 га., кадастровий номер 1221085500:01:061:0550, розташована на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ДП № 074767від 20 лютого 2006 року. Як вже зазначалось вище позивачці відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину вищевказану земельну ділянку, оскільки спадкоємець за законом, яка в силу віку має право на обов`язкову частку у спадщині і яка проживала разом зі спадкодавцем, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не подала заяви про відмову від спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України - Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач бажає прийняти спадщину у вигляді земельної ділянки, що залишилась після смерті батька та з цією метою звернулась до держаного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тобто в позасудовому порядку не змогла реалізувати своє право на отримання спадщини на дану частину спадкової маси. Крім позивачки інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 306/2019, відкритої після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] ,. яка має право на обов`язкову частку у спадщині, в судовому засіданні підтвердила, що вона не претендує на дану частину спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка та просить суд визначити право власності на спадкову земельну ділянку за її донькою, позивачем [PERSON] . Оцінюючи надані докази в їх сукупності , суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про визнання за позивачкою права на земельну ділянку (пай) площею 3.553 га., в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221085500:01:061:0550, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] без врахування обов`язкової частки спадкоємця [PERSON] , [INFO] . Дане рішенні приймається у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, а саме визнання права, який передбачений ст. 16 ЦК України. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1250 грн. 72 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачає вини відповідачів у порушенні права позивача. \~\~\~\~

Outcome: approved