Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

23 серпня 2018 року до Словянського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 1999 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у Тахтаулівській сільській раді Полтавського району Полтавської області Україна. Спільне життя між подружжям не склалося у звязку із відмінністю характерів та поглядів на сімю. Ведення спільного господарства між ними та спільного проживання припинено. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. За наведених обставин, позивач просив суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений нею із відповідачем 17 липня 1999 року та зареєстрований у Тахтаулівській сільській раді Полтавського району Полтавської області Україна за актовим записом № 4. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 липня 1999 року. Шлюб між ними зареєстрований у Тахтаулівській сільській раді Полтавського району Полтавської області Україна за актовим записом № 4, що стверджується свідоцтвом про одруження серія: І-КЕ № 037678 (а.с. 4). Спільне життя між подружжям не склалося у звязку із відмінністю характерів та поглядів на сімю. Ведення спільного господарства між ними припинено. Спільно проживати сторони припинили. Згідно із свідоцтвом про народження серія: 1-НО № 412033, сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. У звязку із цим, судом у відповідності із ст. 82 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. За приписами\~статті 89\~ЦПК України, суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень статті 51\~Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить\~ інтересам позивача. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У звязку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], суд приходить до висновку, що слід його залишити. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved