Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

22 лютого 2014 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться у с. Попелюхи Мурованокуриловецького району Вінницької області по вул. Л. Українки, № 43. Позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] прийняв спадщину, однак не може оформити спадкові права на житловий будинок в нотаріальній конторі, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме спадкове майно. За захистом своїх прав та інтересів 18 січня 2018 року [PERSON] з відповідним позовом звернувся до суду. Позивач у підготовче засідання не зявився, просив справу слухати у його відсутності (а.с. 19). Представник відповідача Попелюхівської сільської ради у підготовче засідання не зявилася подала до суду заяву, у якій зазначила, що визнає позовні вимоги [PERSON], справу просила розглянути у її відсутності (а.с. 24). З врахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 271219, виданим 24 лютого 2014 року (а.с. 6), стверджується, що [PERSON] померла 22 лютого 2014 року у с. Попелюхи Мурованокуриловецького району Вінницької області. Копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 9-13), довідкою виконавчого комітету Попелюхівської сільської ради № 209 від 23 листопада 2017 року (а.с. 14) стверджується, що [PERSON] володіла житловим будинком № 43 по вул. Л. Українки в с. Попелюхи Мурованокуриловецького району Вінницької області, який було побудовано у 1961 році (а.с. 13). Виконком Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів своїм рішенням № 108 від 16.06.1988 року постановив оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, зокрема, в с. Попелюхи, а відповідній сільській раді видати власникам свідоцтво про право власності на житловий будинок (а.с. 28). Довідкою виконавчого комітету Попелюхівської сільської ради № 208 від 23 листопада 2017 року (а.с. 15) доводиться, що свідоцтво про право власності на житловий будинок в с. Попелюхи по вул. Л. Українки. № 43 Мурованокуриловецького району Вінницької області не видавалося. Інвентаризація житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Л. Українки № 43 в с. Попелюхи Мурованокуриловецького району проведена (а.с. 8), інвентаризаційна справа заведена на [PERSON] (а.с. 9). Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. На випадок своєї смерті [PERSON] 13 липня 2005 року склала заповіт (а.с. 18), яким належний їй житловий будинок, господарські будівлі, що знаходяться в с. Попелюхи Мурованокуриловецького району Вінницької області по вул. Кірова, 43, право на земельну частку (пай), майновий сертифікат, ощадний вклад та все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і те, що буде належати їй на день смерті, заповіла своєму синові [PERSON]. Заповіт не змінено і не скасовано (а.с. 18). Цим заповітом, свідоцтвом про своє народження (а.с. 7) та довідкою виконавчого комітету Попелюхівської сільської ради № 206 від 23 листопада 2017 року (а.с. 16) позивач довів своє право спадкувати після смерті [PERSON] за заповітом. Спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Довідкою Попелюхівської сільської ради (а.с. 16) стверджується, що на день смерті [PERSON] разом з нею позивач не проживала. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269). Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 26) слідує, що [PERSON] прийняв спадщину, за його заявою заведено\~ спадкову\~ справу №\~ 121/2014, і він оформив спадщину на земельну ділянку. Таким чином, позивач довів факт смерті спадкодавця, своє право спадкувати та факт прийняття спадщини. Приватний нотаріус Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] своєю постановою № 557/01-16 від 23.11.2018 відмовила [PERSON] (а.с. 17) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Таким чином, позивач не може захистити свої права та інтереси іншим чином, окрім як через суд. Враховуючи вищевикладене, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання відповідає вимогам закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси, суд вважає за правильне визнати за [PERSON] право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON].

Outcome: approved