Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

22.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним укладеного між ними 20.11.2014 року договору фінансового лізингу і стягнення 37000 грн. сплачених коштів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20.11.2014 року між ним і ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» був укладений договір фінансового лізингу № 001465, предметом якого є автомобіль Renault Duster 1.5 DMT Privilege. Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку лізингових платежів у Додатках № 1, № 2, які є невідємною частиною договору лізингу. Відповідно до додатку № 1 вартість предмету лізингу становить 237000 грн., відсоток платежів 50%, щомісячний платіж 9875 грн., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи 23700 грн., комісійна винагорода лізингодавця за передачу автомобіля 7110 грн., згідно Додатку №2 авансовий платіж 50%, сума лізингу 118500 грн., викупна вартість 3555 грн., щомісячний платіж 2976 грн. 98 коп. комісія за передачу автомобіля 7110 грн.. 20.11.2014 року на виконання умов договору фінансового лізингу № 001465, позивачем здійснено платіж на рахунки ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в розмірі 37000 грн. Вказував, що при підписанні договору його було введено в оману представником відповідача про те, що предмет лізингу автомобіль буде доставлено протягом трьох днів з часу оплати 10%, а через три дні представник повідомив про необхідність сплати 50% авансового платежу і про передачу автомобіля після цього протягом 90 календарних днів, при цьому не надав інформації про продавця та автомобіль. Вважає, що вказаний договір є несправедливим по відношенню до нього як споживача. Несправедливими є умови договору через дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема, через обмеження прав споживача стосовно продавця, не встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку з невиконанням договору, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів, у позивача відсутні права на одержання будь-якої компенсації від відповідача у звязку із розірванням або невиконанням договору лізингу, договором не передбачено захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобовязань лізингодавцем. В судове засідання позивач подав письмову заяву про підтримання вимог позову, розгляд справи без його участі (а.с.55). Представник відповідача, директор ТОВ «Лізингової компанії «Еталон» [PERSON], подав до суду заперечення на позовну заяву, просив справу розглянути без його участі. (а.с.39-44) В своїх запереченнях представник відповідача вказував, що позов не підлягає задоволенню з огляду на те, що підстави для визнання договору недійсним відсутні. В своїх доводах посилався на те, що на час укладення договору позивач прочитав умови договору про що склав окрему заяву, сплатив 23700 грн. комісії за організацію, витрат, що повязані з виконанням договору та 13300 грн. - частину авансового платежу. Вивчивши доводи позовної заяви та заперечень позову, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із змісту доданої до позовної заяви і незаперечуваної відповідачем копії договору фінансового лізингу № 001465 від 20.11.2014 року встановлено, що цього числа в м. Київ між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] було укладено договір за яким лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а лізигоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору(а.с.8-22). Відповідно до п. 3.1 договору предметом лізингу є автомобіль Renault Duster 1.5 DMT Privilege, вартість предмету лізингу на момент укладання договору та розмір авансового платежу вказується в додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. За змістом додатку № 1 вартість предмету лізингу складає 237000 грн.; відсоток платежів 50% (без зазначення суми коштів; сума виплат 118500 грн.; щомісячний платіж 9875 грн.; комісія за організацію (10%) 23700 грн.; комісія за передачу (3%) 7110 грн. 20.11.2014 року [PERSON] на виконання умов договору здійснено платіж на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в сумі 37000 грн. із зазначенням призначення оплата згідно договору № 001465 від 20.11.2014 року (а.с.23). Спірні правовідносини регламентуються: - ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~, за змістом якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; - ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», \~відповідно до якої , відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом: - ч. 1\~ст. 203 ЦК України, яка визначає, що \~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - ч. 1\~ст. 215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу; -\~ст. 216 ЦК України, відповідно до якої\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування - ч. 1\~, ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~, за змістом якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язку на шкоду споживача; - ч. 1, п. 4 ч. 3, ч. 5, ч. 6\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~, який визначає , що нечесна підприємницька практика забороняється; нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агрессивною; забороняються як такі, що вводять в оману недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними; - ст. 21 Закону України «Про захист споживачів»\~згідно з якою, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону\~та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Сукупний наліз встановлених судом обставин, умов укладеного сторонами та норм права, що регулюють правовідносини між сторонами свідчить про наступне. Ряд умов оспорюваного договору є несправедливими відносно до позивача (споживача). Так, відповідно до п. 3.5 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець. Згідно з ч. 1 ст. 808 ЦК України\~якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В договорі і додатках до нього відсутні відомості про продавця. Таким чином, відповідач всупереч вимогам ст. 808 ЦК України усю відповідальність поклав на позивача, що в даному випадку свідчить про несправедливість умов договору, згідно з п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими. Передбачене п. 1.4. договору право лізингоодержувача обирати продавця транспортного засобу, не дає підстави робити висновки про відсутність такого права у лізингодавця, у зв'язку з чим дане положення договору не спростовує і не виправдовує покладання усіх ризиків на лізингоодержувача і виключення такої для лізингодаця. Ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором фінансового лізингу зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Ст. 806 ЦК України визначає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно з ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Відповідно до додатку № 1 до договору вартість предмета лізингу становить 237000 грн, відсоток платежів 50 % від вартості предмета лізингу, щомісячний платіж становить 9875 грн., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи - 10 % від вартості предмета лізингу (23700 грн.), а комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу (3%) 7110 грн. Згідно з додатком № 2 до договору вартість предмету лізингу становить 237000 грн., авансовий платіж 50 %, сума лізингу 118500 грн., викупна вартість 3555 грн., відсоткова ставка 12,50 %, комісія 5 % та щомісячний платіж 2976,98, а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу комісією за передачу автомобіля у сумі 7110 грн. У п. 5.4. договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі-предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. Згідно з п. 8.3. договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Відповідно до п. 8.8. договору коригування розміру лізингових платежів у випадках передбачених цим договором не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмета лізингу. Згідно з п. 8.13 договору передбачено, що розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку. Ст. 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З умов вбачається, що предмет лізингу, лізингові платежі визначені у національній валюті України, еквівалент у іноземній валюті не визначався, тому прив'язка до зміни курсу долара США чи євро по відношенню до гривні не ґрунтується на вищевикладених вимогах закону. Зі змісту умов передбачених п.п. 5.4., 8.3., 8.8. і 8.13. договору, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмету лізингу, проте формули перерахунку умовами договору не передбачено. Лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Так в п.8.3. договору визначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 8.4. договору). Пункт 8.15. договору передбачає, що в разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмету лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються. Зміст цих положень договору може свідчити про те, що навіть за умови сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50% вартості предмета лізингу лізингодавець має право не повертати дані кошти. В той же час за договором у лізингоодержувача (позивача) відсутні права на одержання будь-якої компенсації від відповідача у зв'язку із розірванням або невиконанням договору. Зазначені положення договору свідчать про несправедливість умов, що визначені у п.п. 4, 5, 7, 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, так в п. 8.14, 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу . Оскільки договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, то це свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Всупереч вище зазначеним положенням у пункті 8.10 договору передбачено, що лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви. Аналізуючи положення договору фінансового лізингу № 001465 від 20.11.2014 року, суд приходить до висновку, що його такі ознаки, як порушення принципу добросовісності, істотного дисбаланс договірних прав та обов'язків вказують на несправедливість умов договору по відношенню до споживача і є такими, що завдають шкоди споживачеві , тому цей договір фінансового лізингу необхідно визнати недійсним з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 37000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved