Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

23 грудня 2020 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В позові зазначила, що відповідач, який є батьком [PERSON] , перебував з позивачем у шлюбі, припиненому на підставі рішення суду від 23.05.2017 року, що набрало законної сили. За рішення суду з відповідача стягуто аліменти на утримання сина, які він не сплачує тривалий час, має заборгованість. Сторони проживають окремо, син сторін мешкає з позивачем, відповідач повністю усунувся від участі у вихованні та утриманні дитини, не відвідує її, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться життєвими обставинами сина, не виказує наміру підтримувати з хлопцем стосунки, не телефонує, не відвідує. Позивач повністю утримує сина, займається лікуванням, створює необхідні для його гідної життєдіяльності умови. У зв`язку з безтурботним ставленням відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків і цілковитою байдужістю до життя хлопчика просить позбавити його батьківських прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 04.01.2021 року у органу опіки та піклування витребувано письмовий висновок з приводу спору у порядку ст. 19 СК України. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. Ухвалою суду від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 23.06.2021 року вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів залишено без розгляду. Позивач до суду не з`явилась, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою звернувся до суду представник третьої особи. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність вказаних учасників. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин. Відзиву на позов, клопотання про вирішення справи без його участі суду не надав. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди позивача і її представника, висловленої в їх письмових зверненнях. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 11). Статтею 150 СК України внормований обов`язок батьків виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Підстави для позбавлення батьківських прав встановлені статтею 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надані суду фактичні дані, а саме: відомості про наявність виконавчого провадження про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина та про заборгованість відповідача зі сплати аліментів (а. с. 18, 19); довідки територіального відділу освіти Шевченківського району Запорізької гімназії № 93 в яких зазначено, що син сторін, чиїм вихованням та організацією життєдіяльності якого займається виключно мати, яка постійно підтримує зв`язок з викладачами, навчається у вказаному закладі освіти (а. с. 26, 27); довідка ФОП « [PERSON] » про навчання сина на курсах робототехніки та програмування, що свідчить про прояв турботи про освітній розвиток дитини з боку матері (а. с. 28); довідка Дитячого медичного центру «Гамма+» в якій зазначено, що син сторін проходив лікування у клініці з 24.04.2017 року по 29.11.2020 року у супроводі матері, нею була підписана згода на лікування дитини - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов`язків з виховання сина. Суд приймає на користь доводів позову висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 73-74) і який містить відомості про те, що відповідач продав належну йому квартиру [ADDRESS] , знявся з реєстраційного обліку за означеною адресою, новому власнику квартири не відоме його місце проживання. Як зазначено у виисновку, встановити місцезнаходження відповідача, провести з ним профілактичну бесіду не вдалося. І хоча у висновку і наявне посилання на те, що співробітникам органу опіки не сталося можливим через відстуність відповідача надати пропозиції щодо доцільності чи недоцільності позбавлення останнього батьківських прав, проте саме встановлені під час здійснення перевірки обставини про неповідомлення відповідачем про місце свого знаходження свідчать на користь доводів позову про байдуже ставлення батька до долі дитини, його повне свідоме усунення не лише від виховання хлопчика, а й від спілкування з ним. За вказаних обставин у суду немає сумніву в тому, що відповідач не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості хлопця. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач не вчиняє жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні сина. Процесуальна поведінка відповідача, за якої він не відвідав жодного з чотирьох призначених в справі засідань, що і зумовило заочний розгляд справи, також беззаперечно свідчить про його байдуже ставлення до інтересів і долі своєї дитини, що не дає підстав для ухвалення рішення на його користь. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим на її користь з відповідача.

Outcome: approved