Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

23.03.2016 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом до Слов'янської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є дочкою [PERSON] [INFO] року її батько помер. Після смерті батька залишилась спадщина: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,0683 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач прийняла спадщину і звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, була заведена спадкова справа. Пізніше на успадкований житловий будинок їй було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.01.2016 р., реєстровий №158. Право власності на житловий будинок було зареєстроване у встановленому законом порядку. У видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку позивачеві було відмовлено, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало те, що [PERSON] не зареєстрував право на земельну ділянку, оскільки не отримав державний акт про право власності на землю на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.02.2000 р. В зв'язку з викладеним позивач просила визнати за собою право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,0683 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], після [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач та її представник надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити. Представник відповідача, Слов'янської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив винести на розсуд суду. Суд, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що відділом ЗАГС по м. Енгельсу та Енгельському району Управління в справах ЗАГС Уряду Саратовської області складено запис акту про смерть № 1889 від 24.06.2015 року та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшли: -житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS]; -земельна ділянка площею 0,0683 га, кадастровий номер: [NUMBER], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON]. є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії та копією свідоцтва про укладення шлюбу, відповідно до якого позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області, Соловар В.І. На житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS], що належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г. 25 лютого 2000 року за №947 та зареєстрованого в КП «БТІ» м. Слов'янська 25 лютого 2000 року в реєстрову книгу за №5247/59а-233, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.01.2016 року № 158, видане приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області, Соловар В.І. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.01.2016 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на земельну ділянку. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.02.2000 року [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0683 га, місце розташування земельної ділянки - [ADDRESS] у межах: від А до Б - земельна ділянка [ADDRESS]; від Б до В - земельна ділянка [ADDRESS]; від В до Г - проїзд Польовий; від Г до А - земельна ділянка [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 25.02.2000 року цей договір посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області, Мурадовою С.Г. Відповідно довідки Відділу Держгеокадастру у м. Слов'янську Донецької області від 19.01.2016 року за даними Державного земельного кадастру станом на 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] [PERSON] державний акт про право власності на земельну ділянку за цією адресою не видавався, тобто суд приходить до висновку, що за своє життя спадкодавець [PERSON] не встиг належним чином переоформити на себе право власності на вищевказану земельну ділянку, а саме отримати державний акт на право власності на землю на своє ім'я. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1 ст. 125 ЗК України. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Тому зареєструвати право власності на земельну ділянку за померлим [PERSON] є неможливим. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. У відповідності зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування»від 24.06.1983 року № 4 з наступними змінами й доповненнями якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємицею земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], після померлого [PERSON] Іншого шляху, ніж визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], в судовому порядку, у позивача немає. За нормами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивач [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняла, то до неї перейшло право [PERSON] зареєструвати право власності на земельну ділянку, що померлий не встиг здійснити за життя. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв'язку з його смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за нею права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved