Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

24.03.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини доходів на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно на період навчання сина, починаючи з 14.02.2016р. і до закінчення сином навчання. Позов мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 14.02.2016 року син досяг повноліття, однак він продовжує навчання. На даний час син навчається на денній формі навчання в Олександрійському професійному аграрному ліцеї, але вона як матір не в змозі в повній мірі матеріально забезпечити потреби їх сина. Відповідач працює, отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно не бажає цього робити, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на ст., ст. 199, 200 СК України просить вимоги задовольнити. Позивач підтримала позов з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що вона працює реалі затором у ПП [PERSON], де офіційно її зарплата складає 800 грн., але фактично їй виплачують 1200 грн.. Син отримує стипендію в розмірі 300грн., проте їх коштів не достатньо на утримання повнолітнього сина. Відповідач позов визнає частково, посилаючись на те, що він проживає з іншою сім'єю, де має сина [PERSON], [INFO], дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На сьогоднішній день він працює зварювальником в Олександрійській ливарній компанії, де його заробітна плата складає 1600грн.. Дружина на даний час не отримує коштів на дитину, а тому тільки його зарплата являється єдиним доходом в їх сім'ї. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст..198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною 1 ст.199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], є батьком [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). З 01 вересня 2015 року [PERSON] є студентом денної форми навчання в Олександрійському професійному аграрному ліцеї за професією «Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва; водій автотранспортних засобів (категорія «С»)». Термін навчання закінчується 18 січня 2017 року (а.с. 5). У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, позивачка з відповідачем проживають окремо. Згідно позовної заяви, позивачка працює, отримує зарплату син [PERSON] отримує стипендію в розмірі 300,00 грн. Відповідач, працює зварювальником в Олександрійській ливарній компанії, але не надає добровільно матеріальної допомоги сину, який є повнолітнім та навчається. При цьому відповідач зазначив, що згоден сплачувати аліменти, але в меншому розмірі, так як має на утриманні сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». А тому, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням того, що відповідач має малолітню дитину, яку зобов'язаний утримувати, а також те, що відповідач за віком та станом здоров'я є працездатним, працює та має постійний заробіток, та згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], але в меншому розмірі ніж просить позивачка, а згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому з урахуванням вищевказаних обставин справи та

Outcome: partial