Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

23.06.2017 позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просять суд стягнути з відповідача [PERSON] кошти у розмірі 78 554,20 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] та судові витрати у розмірі 1600 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що [PERSON] проходив навчання та військову службу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з 01.08.2012 року по 23.08.2016 року на посаді курсанта. Відповідно до розділу II Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008, Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з громадянином [PERSON] 16.11.2012 року. 23.08.2016 контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 22.08.2016 року № 218. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] зобов'язався добровільно відшкодувати витрати на утримання в університеті під час навчання, про що свідчить його особистий підпис на загальному рахунку № 964 від 23.08.2016 року. Проте, відшкодування заборгованості на користь Університету з боку відповідача не відбувається, в наслідок чого утворилася вказана заборгованість. В судове засідання представник позивача Красько С.Ю. не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за їх відсутності, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст. 224 цього Кодексу зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ст. ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] проходив навчання та військову службу Харківському університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з 01.08.2012 року по 23.08.2016 року на посаді курсанта. Відповідно до розділу II Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008, Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений 16.11.2012 року. Відповідно до частини 8 статті 110 ЦПК України та пункту 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. Правила визначення місця виконання зобов'язання передбачено статтею 532 ЦК України. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності. Враховуючи, що контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України за своєю природою є таким, що підпадає під категорію договорів, визначених частиною 8 статті 110 ЦПК України, суд вважає, що справа підсудна Дзержинському районному суду міста Харкова. 23.08.2016 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 22.08.2016 року № 218. Відповідно ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», курсанти та слухачі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006р. № 964 був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Відповідно до пункту 3 «Порядок відшкодування курсантами витрат», пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до пункту 4 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» - розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом. На виконання пункту 3 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006р. № 964, був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007р. № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений «Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах». Відповідно до п.1 (абз.6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем, який взяв на себе зобов'язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов'язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу». [PERSON] зобов'язався добровільно відшкодовувати частинами витрати на утримання в університеті під час навчання, про що свідчить його особистий підпис на Загальному розрахунку № 964 від 23.08.2016 року. Як вбачається з загального розрахунку коштів на відшкодування витрат пов'язаних з утриманням курсанта № 964 від 23.08.2016 року, загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 78 554,20 грн. На теперішній час відшкодування заборгованості на користь університету відповідачем не здійснюється. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до п. 7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 р. № 964, у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність правових підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Одночасно з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. На підставі ст. ст.525, 526, 610, 611, 629 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved