Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

23.01.2012 року ПрАТ «Горлівськтепломережа» звернулося з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі оплачує вартість послуг з теплопостачання, які надає позивач, в результаті чого за період з березня 1997 року по лютий 2003 року утворилась заборгованість в сумі 2111,64 грн. Просив стягнути зазначену заборгованість, 3% річних у розмірі 750,95 грн., інфляційні нарахування у розмірі 11,25 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 214,60 грн. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 03 березня 2014 року позовні вимоги ПрАТ «Горлівськтепломережа» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Горлівськтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з березня 1997 року по лютий 2003 року в сумі 2111 грн. 64 коп., 3% річних у сумі 750 грн. 95 коп., інфляційні нарахування в сумі 11 грн. 25 коп. Вирішено питання про судовий збір. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на його заяву про застосування строків позовної давності, яку він надав суду до винесення рішення по справі, проте, суд вказану заяву не врахував, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі. Представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в період з березня 1997 року по лютий 2003 року надавав відповідачу послуги з теплопостачання, які відповідачем до цього часу не оплачені. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В частині 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 24.01.2006 р.№45, власник та наймач / орендар/ квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розглядаючи справу судом першої інстанції було вірно встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Квартира обладнана централізованим опаленням, послуги з теплопостачання надає позивач ПрАТ «Горлівськтепломережа», відкрито особовий рахунок [NUMBER]. Станом на 26.12.2011 року сума заборгованості склала 2111,64 грн., яка відповідачем не оплачена. Враховуючи викладені обставини суд першої інстанції стягнув заборгованість за послуги теплопостачання з посиланням на те, що позивач в судовому засіданні не заявляв про застосування строків позовної давності. При цьому поза увагою суду першої інстанції залишилась заява відповідача [PERSON] від 21.02.2014 року вх. №5898 про застосування строків позовної давності, яка надана ним через канцелярію суду після скасування заочного рішення. (а.с. 35) Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 23.01.2012 року (а.с 2), в якому просив стягнути заборгованість за послуги теплопостачання на період з березня 1997 року по лютий 2003 року в сумі 2111,64 грн. В обґрунтування своїх вимог послався на розрахунок заборгованості за вказаний період з березня 1997 року по лютий 2003 року (а.с. 2). Вбачається, що позивачем при зверненні до суду ПрАТ «Горлівськтепломережа» пропущено строк позовної давності, відповідач в письмовій заяві, наданій суду 21.02.2014 року до винесення рішення по справі, просив застосувати строки позовної давності. Вказані обставини є відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову. За вказаних обставин апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позову з підстав спливу позовної давності.

Outcome: dismissed