Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

23 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що являється власником кв. [ADDRESS] . На даний час в зазначеній квартирі зареєстровані четверо осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що реєстрація місця проживання в спірній квартирі [PERSON] , яка не є членом її сім`ї та фактично в квартирі не проживає з 2014р., покладає на неї додаткові обов`язки, зокрема, щодо сплати комунальних послуг у вищому розмірі. З огляду на зазначене, просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте подала письмову заяву, про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі; проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце судового засідання як за місцем реєстрації, так і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач жодних заяв чи клопотань суду не подавав, відзив на позов не надав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою її реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідками №5129 від 28.10.2019р. і №3752 від 05.09.2019р., виданими Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 9, 18), у зв`язку з чим в суд повернувся конверт із відміткою «за адресою не проживає», беручи до уваги оголошення про виклик до суду, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вважає відповідача такою, що повідомлена про дату судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і від якої не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, встановив, що на даний час позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 01.09.2014р., посвідченим приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Банковською О.Ю., зареєстрованим в реєстрі за №828 (а.с. 23). Згідно довідок № 3752 від 05.09.2019р. та № 5129 від 28.10.2019р., виданих Відділом ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради, на даний час відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9, 18). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2014 року позивач [PERSON] надала акт обстеження сім`ї від 02.09.2019р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області Мандебури О.В. та сусідів - мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача створює незручності та обмежує права власника на користування квартирою, зокрема, власник здійснює оплату комунальних послуг з розрахунку зареєстрованих осіб. Доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] , відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки або внаслідок припинення обставин, що були підставою для вселення в житлове приміщення. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не являється членом сім`ї позивача, фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин понад п`ять років, жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачем - власником квартири та відповідачем щодо збереження за нею права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved