Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

23 жовтня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути борг за договором позики в розмірі 80 241 грн 82 коп. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачами зобов'язань за укладеним між сторонами договором позики від 06 травня 2009 року та договором поруки від 06 травня 2009 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі обгрунтовуючі їх обставинами викладеними в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Позиція відповідача [PERSON] по справі викладена у її письмовому клопотанні від 08 липня 2016 року про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.82).З тексту даного клопотання видно, що [PERSON] позовні вимоги не визнає, оскільки договір позики від 06 травня 2009 року вона не підписувала, підпис у зазначеному договорі їй не належить. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між [PERSON] та [PERSON] 06.05.2009 року укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] передав [PERSON] 15000 грн. (а.с.5). В забезпечення договору позики між [PERSON] та [PERSON] 06.05.2009 року укладено договір поручительства (а.с.12). Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що за договором позики від 06.05.2009 року, укладеним між сторонами, відповідач [PERSON] взяла у позивача у борг 15000 грн., які зобов'язалась повернути по 04.05.2010 року, однак не виконала свого зобов'язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Пунктом 1 договору позики від 06.05.2009 року сторони узгодили розмір процентів за користування позикою - 10% щомісячно. Відповідно до п.8.1 договору позики договір діє до повного погашення заборгованості. Згідно змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Факт настання дати закінчення строку надання позики при відсутності факту повернення боргу позичальником має значення лише для визначення початку періоду, за який нараховується індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за прострочення виконання зобовязання, проте ані фактично ані юридично не зупиняє правовідносини між сторонами, тобто дію договору. Вказана вище норма кінцеву дату нарахування процентів повязує з певною подією, що має юридичне значення, - поверненням позики. Подібні висновки щодо періоду сплати процентів за користування позикою викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2012 року та від 19 грудня 2012 року. Відповідач до цього часу не сплатив суму позики та проценти згідно з умовами договору. Станом на дату звернення до суду за розрахунком позивача борг відповідача за позикою становить 15000 грн., заборгованість за процентами за 41 місяць прострочення (червень 2009 року жовтень 2012 року) складає 61500 грн. (15000 грн. х 10% = 1500 грн.; 1500 грн. х 41 місяць = 61500 грн.). З огляду на вищевикладене та фактично встановлені обставини справи, суд вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення суми боргу за договором позики 15000 грн. та процентів 61500 грн. законними та обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності. З 05.05.2010 року для відповідача виникло грошове зобов'язання, яке за загальним правилом, припиняється лише його повним виконанням. Розрахунок інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних позивачем зроблено за період з 05.05.2009 року по 23.10.2012 року (до дати звернення позивача до суду) вірно, тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 1365 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 1099.72 грн. трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно частин 1,3 ст. 549, ч.1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пунктом 5.3 договору позики передбачено, що за порушення строків погашення кредиту і процентів відповідач зобов'язаний сплачувати кредитору додатково до встановленої ставки за кредит пеню у розмірі 0,2% за кожний прострочений день платежу за процентами та 0,1% за кожний прострочений день платежу за кредитом.

Outcome: approved