Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

23 жовтня 2019 року позивач звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, внаслідок невиконання грошового зобов`язання в якому просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на свою користь інфляційні втрати в сумі 292026,14 грн та 3% річних в сумі 43060,97 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 19 серпня 2010 року Ірпінський міський суд Київської області розглянув позов [PERSON] , далі за текстом також позивач, до Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпені Київської області та задовольнив його частково, а саме: -визнав незаконними дії Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області щодо нарахування та виплати позивачеві основної та додаткової пенсії в розмірі меншому ніж вимагають норми ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; -зобов`язав Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області зробити з 01.08.2007 до 31.12.2008 включно перерахунок та виплату основної пенсії позивачеві в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як інваліду 2-ї групи, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; -зобов`язав Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області зробити з 01.08.2007 до 31.12.2008 та з 22.05.2008 перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до cт. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; -зобов`язав Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області з 11.05.2010 р. призначити основну пенсію позивачеві, як інваліду 2-ї групи, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії відповідно до cт. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Апеляційного суду Київської області 10 жовтня 2011 року рішення Ірпінського міського суду від 19 серпня 2020 року змінено в частині періоду призначення державної та додаткової пенсії та зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області нарахувати та виплатити позивачеві додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які страждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 01 серпня 2017 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року з урахуванням вже проведених виплат. Зазначає, що 18 січня 2019 року на виконання судового рішення Ірпінського міського суду Київської області у справі 2-2460/2010 від 19 серпня 2010 року Апеляційний суд Київської області видав виконавчий лист № 2-2460/2010, який в подальшому було передано до примусового виконання до Головного управління юстиції у Київській області. 06 червня 2016 року заступник начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області листом за № 4574-2-25/2 повідомив позивача про те, що відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджених постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440, прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог. Дані про рішення внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за № 51351149. 21 серпня 2019 року відповідне рішення було виконано Державною казначейською службою України шляхом перерахування коштів в сумі 182 482, 94 грн. на рахунок позивача. Однак, вказане грошове зобов`язання (з виплати пенсії у розмірі 182 482, 94 грн.) виконане з порушенням строків виплати, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 23 жовтня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Корніловій Ж.О. Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ. 05 листопада 2020 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Гребенюк В.В. 18 січня 2021 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою суду від 21.01.2021 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Справу було призначено до розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, та як вбачається з матеріалів позовної заяви, остання просить справу слухати у її відсутність та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позовну заяву від сторони відповідача до суду не надходив. За таких обставин, суд вирішив розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 2010 року Ірпінського міського суду Київської області від 19.08.2010 позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпені Київської області задоволено частково, а саме: -визнано незаконними дії Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області щодо нарахування та виплати [PERSON] основної та додаткової пенсії в розмірі меншому ніж вимагають норми ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; -зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області зробити з 01.08.2007 до 31.12.2008 включно перерахунок та виплату основної пенсії [PERSON] в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як інваліду 2-ї групи, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; -зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області зробити з 01.08.2007 до 31.12.2008 та з 22.05.2008 перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до cт. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; -зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області з 11.05.2010 призначити основну пенсію [PERSON] , як інваліду 2-ї групи, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії відповідно до cт. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.13-15). Постановою Апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2011 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2020 року змінено в частині періоду призначення державної та додаткової пенсії та зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області нарахувати та виплатити [PERSON] додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які страждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 01 серпня 2017 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року з урахуванням вже проведених виплат (а.с.16-18). Відповідно до повідомлення Головного територіального управління юстиції у Київській області внесло рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, в порядку «першої черги» задоволення вимог заявників (а.с.23). Як встановлено судом і вказана обставина не заперечувалась сторонами, вказана постанова Апеляційного суду Київської області від 10.10.2011 виконана 21.08.2019, позивачу було виплачено грошові кошти в сумі 180658,11 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] (а.с.12). Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням або порушенням строків виконання рішень судів, за що ст. 625 ЦК України передбачена цивільно-правова відповідальність слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У даній справі спір виник з приводу невиконання рішення суду про здійснення перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За вказаних обставин посилання позивача на положення ст. 625 ЦК України, які, на її думку, підлягають застосуванню до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки грунтуються на власний розсуд. Відтак позов в частині стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду в сумі 292026,14 грн та 3% річних в сумі 43060,97 грн задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed