Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

24.05.2016р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати громадянок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], особами, які втратили право на користування житловим будинком, розташованим по вул. Гросула, 55 у смт. Врадіївка Миколаївської області. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку. Відповідач [PERSON] є його дружиною, з якою вони протягом останніх восьми років не підтримують шлюбних відносин, а відповідачка [PERSON] є донькою дружини від попереднього шлюбу. У житловому будинку відповідачі прописані як члени сім'ї. Враховуючи, що вказані особи понад вісім років у вказаному житлі не проживають та не користуються ним без поважної причини, позивач на підставі ст.ст. 405 ЦК України та 150 ЖК України, просив визнати останніх особами, які втратили право на користування житловим будинком. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачі не бажають, а він позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном на власний розсуд. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, при цьому пояснив, що з серпня 2007 року до цього часу відповідачі у житловому будинку не проживають та не користуються ним. На даний час вони проживають в іншій місцевості. Відповідачі в судові засідання тричі не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України (шляхом надіслання судових повісток по місцю реєстрації і фактичного проживання та шляхом розміщення відповідного оголошення у пресі), про причини своєї неявки суд не повідомили та не подали заяв про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема виписки Комунального підприємства Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації з матеріалів бюро на об'єкт нерухомого майна № 73/06-03-03 від 26.07.2016р., позивач на підставі договору дарування № 33 від 11.04.1997р., посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори та зареєстрований у Комунальному підприємстві Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації 12.05.1997р. за реєстровим № 999, є власником житлового будинку за адресою: вул. Гросула, 55, смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області. Згідно довідки Врадіївського районного сектору УДМС України в Миколаївській області та записів будинкової книги відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO]. В актах обстеження місця проживання мешканців будинку по вул. Гросула, 55, смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області від 15.03.2016р. та 13.07.2016р. встановлено, що відповідачі з 2008-2009 років за місцем своєї реєстрації не проживають. Згідно листа [PERSON] селищної ради Врадіївського району Миколаївської області № 340/2-13 від 05.08.2016р. відповідачі за місцем реєстрації не проживають протягом шести років. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачем за період з листопада 2013 року по грудень 2015 року сплачувалися комунальні послуги, зокрема за електроенергію (копія розрахункової книжки за електроенергію оформленої на ім'я позивача та квитанції про сплату останнім вказаних комунальних послуг). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] дали суду показання, що позивач з [PERSON] був одружений та вони разом з [PERSON] проживали у вказаному будинку. З 2006-2008 років відповідачі у будинку по вул. Гросула, 55, смт. Врадіївка Миколаївської області не проживають, та вони їх там до цього часу не бачили. Також свідки зазначили, що комунальні послуги за будинок сплачує позивач, щодо сплати комунальних послуг відповідачами їм не відомо. В сукупності вищевикладеного вбачається, що [PERSON] та [PERSON] без поважних причин більше року не користуються житловим будинком позивача та відсутні там без поважних причин, не сплачують комунальні послуг, що, в свою чергу, свідчить про втрату ними інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими особами, що втратили право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти їх з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 102 грн. 40 коп. та витрати пов'язані з викликом відповідачів до суду через розміщення оголошення у пресі в сумі 420 грн. 00 коп., в рівних частинах з кожної.

Outcome: approved