overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

23.02.2016 року позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що знаходиться в зареєстрованому виконавчим комітетом Гірської міської ради м. Первомайськ Луганської області, за актовим записом № 63, шлюбі з відповідачем з 11.11.2011 року. Спільне життя між сторонами не склалося внаслідок того, що вони не знаходили порозуміння при вирішенні спільних питань існування сімї, внаслідок чого часто виникали суперечки, шлюбні відносини фактично припинились. Позивач вважає що сімя розпалася, примирення між сторонами не можливе, тому просить шлюб розірвати. Спір про майно відсутній. В судове засідання позивач не зявилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, крім того просить розглядати справу без участі відповідача по справі та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, на розгляд справи не зявився, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши докази по справі, а саме: свідоцтво про шлюб (а.с.3) згідно якого дійсно сторони зареєстрували шлюб 11.11.2011 році; суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню з наступних підстав:. Відповідно до ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, що згідно оригіналу свідоцтва про шлюб, 11.11.2011 року сторони дійсно зареєстрували шлюб. На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

23.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 01.08.1998 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міськвиконкому Черкаської області, про що є актовий запис № 76, посилаючись на те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені з вересня 2013 року. Від спільного життя з відповідачем мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які залишаються проживати з відповідачем. Сторони по справі направили суду заяви, в яких просять розглянути справу у їхню відсутність, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач позов визнала у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечували, після розірвання шлюбу відповідач просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи, та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 01.08.1998 року, про що є актовий запис № 76, зареєстрований в відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міськвиконкому Черкаської області, між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені з вересня 2013 року. Від спільного життя з відповідачем мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які залишаються проживати з відповідачем. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

23.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. Розірвати шлюб у добровільному порядку через органи ДРАЦС вона відмовляється, у зв'язку з чим він змушений був звернутись з даним позовом до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]» Вивчивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 30 квітня 2014 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеської області зроблено актовий запис № 70 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]). Відповідно до матеріалів справи сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з липня 2014 року і не мають наміру їх поновлювати, сім'я носить виключно формальний характер. Майновий спір у сторін відсутній. Від даного шлюбу дітей не має. В добровільному порядку розірвати шлюб через органи ВДРАЦС відповідачка відмовляється. Згідно ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони вирішили прізвище залишити без змін. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

23.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільного господарства та бюджету сім'ї вони не ведуть. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі з 17.07.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та вони є батьками малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.3,7). Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки сторони з вересня 2013 року спільного господарства та бюджету не ведуть і проживають окремо, не бажають поновлювати сімейні відносини і заперечують щодо надання судом їм строку для примирення, а ступінь їх відчуженості, нерозуміння один одного призвів до стійкого розладу подружніх стосунків - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

23.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за спожитий природний газ в сумі 14752 грн 02 коп. та понесених судових витрат в сумі 1378 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідачі визнали позов частково. Вони вважають, що відсутні законні підстави для стягнення заборгованості зі співвідповідача [PERSON], оскільки вона не є наймачем жилого приміщення. Відповідач [PERSON] визнав свій обовязок з оплати позивачеві вартості спожитого газу, одначе не погодився з визначеною позивачем сумою боргу. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є власником будинку № 26 по вулиці Преображенській в місті Чернігові, який фактично складається з двох квартир. В кожній квартирі будинку встановлені окремі лічильники газу, зокрема: в квартирі № 1 встановлено лічильник газу № 6063765, а в квартирі № 2 встановлено лічильник газу № 0299771. Крім того, в підвальному приміщенні будинку встановлено третій лічильник газу № 9151128. До 01.07.2015 року позивач надавав відповідачу послуги з постачання природного газу на підставі договору від 30.09.2014 року № 86508 (а. с. 11, 12, далі - Договір). Відповідно до умов Договору, вимог статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пункту 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246, відповідач був зобов'язаний своєчасно сплачувати за спожитий природний газ. Як випливає з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 6), в період з 01 березня по 01 липня 2015 року відповідач за спожитий природний газ не розраховувався, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 14752 грн 02 коп. Оскільки правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано, а здійснення ним оплати за спожитий природний газ за вказаний вище період нічим по справі не підтверджено, вказана сума боргу підлягає стягненню в повному обсязі. Одночасно суд констатує, що в силу положень статей 156, 158, 159 Житлового кодексу Української РСР, солідарний обовязок по оплаті за послуги з утримання жилого будинку (в тому числі й за спожитий природний газ), що перебуває в приватній власності фізичної особи, належить лише членам сімї власника такого будинку або особам, які проживають в будинку на підставі договору найму. Враховуючи те, що в період виникнення заборгованості співвідповідач не була членом сімї відповідача та не мала статусу наймача належного відповідачеві житлового будинку, відсутні законні підстави для стягнення з неї суми боргу в солідарному порядку з відповідачем. За таких обставин, суму боргу слід стягнути лише з відповідача, а тому даний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

23.02.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 06.08.2005 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, на протязі останнього року вони проживають окремо, припинили шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Також вони не дійшли згоди щодо сплати аліментів на утримання дитини, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця до досягнення нею повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, до його початку від її представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2005 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення нею повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

23.02.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був укладений 14.02.2008 року. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось, приводом звернення до суду стало те, що протягом останніх років стосунки між ними погіршились, що призвело до припинення спільного проживання, ведення спільного домашнього господарства. Зазначає, що відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними часто виникали сварки. Збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Сторони в судове засідання не з'явились, представник позивача та відповідач подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Представник позивача вказала, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що проти розірвання шлюбу на заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 14.02.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, позивач у позовній заяві вказує, що не має наміру надалі перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. При таких обставинах суд доходить висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України . На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

23.02.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, свої вимоги мотивує тим, що 13 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого дітей не мають. Спільне подружнє життя не склалося, шлюб існує лише формально. Позивачка вважає, що збереження сім'ї не можливе, сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між нею відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 07 (а.с.4). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, позивачка примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач на стягненні з відповідача судового збору, сплаченого при подачі позову, не наполягала. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

23.02.2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що в 2009 році з відповідачем зареєструвала шлюб. Від цього шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини батьком записаний відповідач. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Чоловік працює, від утримання дитини ухиляється, добровільно матеріальної допомоги не надає, у зв'язку із чим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів доходу, до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву, якою позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Сторони не оспорюють, що перебували в шлюбі. Від шлюбу позивачка народила сина [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини батьком записаний відповідач. Сторони не оспорюють факт знаходження дитини на утриманні позивачки. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач працює, тому є підстави відповідно до вимог ст. 183 СК України, для задоволення позову в частині визначення аліментів в частковому відношенні до заробітку відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

23.02.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю Краматорськтеплоенерго звернулося до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву про те, що позов підтримує і просить справу розглянути у його відсутність. Із позову вбачається, що відповідачка є власником кв. № 298 будинку № 2 по бул. Краматорському в м. Краматорську, для якої ТОВ Краматорськтеплоенерго здійснювало поставку теплової енергії й гарячого водопостачання. Відповідачка несвоєчасно і не в повному обсязі сплачує отриману теплову енергію й гаряче водопостачання, допустивши виникнення заборгованості в період з 01.05.2012 р. по 01.12.2015 року у розмірі 9683,99 грн., яку просить стягнути з відповідачки на користь позивача, а також понесені судові витрати. Вiдповiдачка до судового засiдання не зявилася, незважаючи на те, що про час i мiсце розгляду справи повiдомлена належним чином. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рiшення. Згiдно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивая не заперечує проти такого вирiшення справи. Суд, врахувавши думку представника позивача, якому розясненi наслiдки ч. 3 ст. 224 ЦПК України, вважає що є вci пiдстави для заочного розгляду справи, тому ухвалює рішення про заочний розгляд справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов ТОВ «Краматорськтеплоенерго» підлягає задоволенню у повному обсязі, що обєктивно підтверджується особистим рахунком (а.с. 4), з яких вбачається, що позивач ТОВ Краматорськтеплоенерго здійснювало поставку теплової енергії й гарячого водопостачання, а відповідачка несвоєчасно і не в повному обсязі оплачує отриману теплову енергію й гаряче водопостачання, допустивши виникнення вище зазначеної заборгованості. Згідно ст.ст. 156, 162 ЖК України, власник зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги по встановленим у законному порядку тарифам. Відповідно до п.п. 18, 20 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630, відповідач зобовязаний оплачувати послуги не пізніше 20 числа місяця, який настає за розрахунковим... Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені ним витрати: судовій збір 1378,00 грн.

Outcome: approved