Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

22.12.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звільнення від сплати аліментів та скасування заборгованості, у якому просив суд: припинити стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону; скасувати заборгованість зі сплати аліментів, що утворилась у період з 11.02.2019 року по 01.12.2020 року у розмірі 26427,28 грн.; покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 13.06.2003 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2007 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Від шлюбу колишнє подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину із наступною індексацією. При цьому, з 09.01.2020 року неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується актом від 08.12.2020 року. На підставі Акту №193 від 08.12.2020 року є доведеним факт того, що спільний син [PERSON] проживає з позивачем. Достатній рівень життя для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку забезпечує саме позивач. Як висновок - правова підстава для періодичних платежів відпала, їх здійснення не має правового підґрунтя, що й стало підставою для звернення до суду. Незалежно від наявності юридично значущого факту - проживання дитини з батьком та відповідно перебування на повному його утриманні, існує обставина, що матір неповнолітньої дитини, відповідачка, самоусунулась від утримання дитини (відсутність фінансового та матеріального забезпечення потреб дитини), а й водночас безпідставно отримує присуджені періодичні платежі - аліменти, які витрачає не за цільовим призначенням, зокрема на забезпечення потреб дитини. Крім того, разом з відповідачкою проживає другий син [PERSON] , на якого позивач також сплачує аліменти. Позивач вважає, що із засад розумності та пропорційності при проживанні двох дітей окремо з кожним із батьків і їх самостійному утриманні аліменти на молодшого сина позивач не зобов`язаний сплачувати. Посилаючись на положення ст. 1215 ЦК України позивач вказує, що в даному випадку мають місце протилежні правовідносини, які зумовлюють доцільність відновлення порушеного права. Відповідачка знає про місце проживання дитини разом із позивачем. При звернення до суду із позовом про стягнення аліментів вона була обізнана із цільовим призначенням аліментів та порядком їх отримання. Отже, починаючи з 09.01.2020 року відповідачка безпідставно отримує аліменти на утримання спільних дітей, один з яких з нею не проживає. Тому, має місце недобросовісність отримувача, яка з метою недопущення звуження та порушення прав дитини на фінансове та матеріальне забезпечення не звернулась з відповідним зверненням до виконавчої служби з вимогами припинення здійснення виконання рішення суду щодо стягнення аліментів, натомість продовжувала отримувати кошти та витрачати їх на власні потреби. 14.12.2020 року державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника (позивача) до Єдиного реєстру боржників у зв`язку із наявністю боргу за період з 11.02.2019 року по 01.12.2020 року у розмірі 26427,28 грн. Але, як вбачається із акту №193 від 08.12.2020 року, у сторін змінились обставини, які мають наслідком звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки старший син проживає із ним. Тому наявні підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментним зобов`язанням, адже заборгованість у розмірі 26427,28 грн. утворилась у тому числі у період, коли старший син вже проживав із позивачем. Ухвалою суду від 28.12.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 15.01.2021 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, у якій позивач заявляє про зменшення позовних вимог та просить вважати їх наступними: припинити стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання двох неповнолітніх синів в розмірі 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону; скасувати заборгованість зі сплати аліментів, що утворилась у період з 11.02.2019 року по 01.12.2020 року в розмірі 4427,28 грн.; покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Обґрунтовуючи свою заяву позивач вказує, що в кінці грудня він звернувся із заявою до державного виконавця про надання розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01.01.2021 року надавши при цьому квитанції про сплату аліментів за 2020 рік. На підставі розрахунку від 01.01.2021 року сума заборгованості позивача за аліментними зобов`язаннями у ВП №59509518 зменшилась і складає 4427,28 грн. 03.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених до неї позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що діти зареєстровані та постійно проживають разом із відповідачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи №13956249, 13956090 , 13956201 . В 2020 році старший син [PERSON] прийняв рішення тимчасово проживати разом з батьком. Вказане рішення було обґрунтоване бажанням відчути батьківське піклування, однак на скільки відомо відповідачу, досвід проживання сина з позивачем виявився негативним, позивач сину не приділяє уваги та не опікується ним, не надає йому достатніх коштів на потреби сина і вказана обставина підтверджується повідомленнями сина позивачу у Телеграм. Твердження позивача про присвоєння відповідачем аліментів на утримання старшого сина [PERSON] та їх нецільове використання не відповідають дійсності. Із виписки по картковому рахунку відповідачки вбачається, що починаючи з 14.02.2020 року Ѕ частину аліментів, які відповідач отримувала від позивача на утримання дітей, вона перераховувала на картку сина [PERSON] або повертала на картку позивача [PERSON] з коментарем до платежу: «аліменти для [PERSON] ». Зміна місця проживання сина [PERSON] є тимчасовою, що він підтверджує у повідомленнях, які надсилав відповідачу. Місце проживання [PERSON] залишається зареєстрованим разом з позивачем. В той же час банківською випискою підтверджується, що право неповнолітнього [PERSON] на одержання аліментів не порушується, оскільки відповідач перераховує ці кошти йому безпосередньо, чого позивач робити не буде. 30.10.2021 року старший син [PERSON] досягне повноліття і його право на аліменти припиниться, про що відомо позивачу. В той же час аліменти на утримання молодшого сина [PERSON] , який зареєстрований, проживає та утримується відповідачем, підлягають сплаті до 11.06.2029 року. Вбачається, що маніпулюючи обставиною тимчасового проживання старшого сина з ним, позивач намагається звільнити себе від обов`язку утримання молодшого сина. Між тим, обставини щодо наявності підстав для стягнення аліментів на утримання [PERSON] не змінились, а отже, підстави для звільнення позивача від сплати аліментів відсутні. Стосовно вимог про скасування заборгованості зі сплати аліментів відповідачка зазначає, що з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.01.2021 року по ВП 59509518 вбачається, що в період з лютого 2019 по вересень 2019 року позивач не сплачував аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість. У вказаний період обидва сини проживали з відповідачем. Як вбачається з акту обстеження умов проживання №193 від 08.12.2020 року, [PERSON] проживає з позивачем з 09.01.2020 року. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності тяжкої хвороби або іншої істотної обставини, що є підставою для звільнення від сплати аліментів. Обставини щодо утворення заборгованості в період проживання старшого сина з позивачем не відповідають дійсності. За вказаних умов відсутні підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів. 09.02.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі у яких зазначається, що у відділі державної виконавчої служби перебуває на виконанні ВП 59509518 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/2298/19 від 15.03.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.02.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. 09.07.2019 року відкрито виконавче провадження. Тривалий час заборгованість по аліментам не сплачувалась взагалі. 14.12.2020 року державним виконавцем підготовлено довідку-розрахунок заборгованості, відповідно до якого, сума заборгованості за весь період складає 26427,28 грн. Боржником надано квитанції про сплату боргу, відповідно підготовлений розрахунок заборгованості по аліментам, борг станом на 01.01.2021 року складає 4427,28 грн. 12.01.2021 року стягувач зателефонувала державному виконавцю та повідомила про невірний розрахунок заборгованості. 19.01.2021 року до відділу надійшла заява стягувача разом із копією виписки по картці про зарахування аліментів від боржника. 21.01.2021 року державним виконавцем зроблено розрахунок ще раз і заборгованість по аліментам складає 34496,28 грн. Того ж дня, боржнику направлено вимогу надати пояснення щодо фіктивних чеків про сплату аліментів з подальшим притягненням до відповідальності. 18.02.2021 року до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач заявляє про збільшення розміру позовних вимог та вважати їх наступними: припинити стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання двох неповнолітніх синів в розмірі 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону; скасувати заборгованість зі сплати аліментів, що утворилась у період з 11.02.2019 року по 01.12.2020 року в розмірі 12427,28 грн.; покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Обґрунтовуючи заяву про збільшення позовних вимог позивач посилається на те, що у грудні 2020 року позивач звернувся до державного виконавця за отриманням розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. На підставі розрахунку від 01.01.2021 року заборгованість зменшилась і складала 4427,28 грн. При цьому, у поясненнях третьої особи міститься новий розрахунок на суму 34496,28 грн. Позивач вважає, що жоден із розрахунків не відображає дійсну суму заборгованості, яка складає 12427,28 грн. а підтверджується копіями банківських чеків та випискою по рахунку позивача. У зв`язку із тим, що державний виконавець не вміє правильно розрахувати суму заборгованості по аліментам, з його вини сталась обчислювальна помилка. 22.02.2021 року до суду надійшла відповідь сторони позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що ним не заперечується реєстрація місця проживання старшого за адресою місця проживання відповідача, але відповідно до акту №193 від 08.12.2020 року, син [PERSON] фактично мешкає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. Сама реєстрація є способом повідомлення держави про місце проживання особи, встановлення офіційної адреси. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. При цьому реєстрація місця проживання не може бути умовою обмеження реалізації права на свободу пересування та вибір місця фактичного проживання. [PERSON] реалізував своє право на вибір місця фактичного проживання і на даний час з 09.01.2020 року фактично мешкає разом із батьком. У своєму відзиві відповідачка сама зазначає, що в 2020 році [PERSON] вирішив тимчасово пожити із батьком, але не звертає уваги, що під словом «тимчасово» вона має на увазі період часу більше року. Пропорційність припинення стягнення аліментів на другого сина [PERSON] відповідає вимогам розумності. Так, старший син повністю перебуває на утриманні батька, який забезпечує його всім необхідним. А молодший пропорційно повинен перебувати на утриманні матері. Тоді баланс щодо утримання дітей батьками не буде порушено. Наразі, в ситуації, що склалась, окрім повного утримання старшого сина позивач сплачує грошові кошти на його утримання відповідачці. В такому випадку порушуються права неповнолітнього на утримання, адже кошти, що сплачуються на його користь фактично одержує інша особа. Факт того, що син вже більше року проживає із батьком є підтвердженим належними доказами і такий факт є тією обставиною, яка має істотне значення при звільненні від сплати аліментів. 03.03.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на заву про збільшення позовних вимог зі змісту якого вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що як вбачається з виписок, доданих позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, вказані платежі не були здійснені позивачем на оплату аліментів, оскільки платежі від 15.06.2019, 30.08.2019, 05.09.2019, 14.09.2019, 04.10.2019, 16.10.2019, 04.11.2019, 16.11.2019, 14.08.2020, 17.08.2020 не містять відповідного призначення платежу («на сплату аліментів»). Згідно наданих позивачем квитанцій позивачем були здійснені платежі на оплату аліментів: 16.11.2019 р. у сумі 2000,00 грн., 04.11.2019 р. у сумі 2000,00 грн., 14.08.2020 р. у сумі 2000,00 грн., 17.08.2020 р. у сумі 10000,00 грн., 29.12.2020 р. у сумі 2000,00 грн. Інших доказів здійснення платежів на оплату аліментів позивачем не надано. За вказаних обставин державним виконавцем було обґрунтовано не враховано інші платежі, здійснені позивачем, та визначено заборгованість по сплаті аліментів у сумі 34496,28 грн. Підстави для скасування заборгованості зі сплати аліментів відсутні з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.01.2021 року, доданого до пояснень державного виконавця від 21.01.2021 року, з розрахунку самого позивача, наведеного у заяві про збільшення позовних вимог та інших доказів, наданих сторонами та наявних в матеріалах справи (квитанцій, банківських виписок) вбачається, що позивач не сплачував аліменти в період з лютого 2019 року по вересень 2019 року, внаслідок чого й утворилась заборгованість. У вказаний період обидва сини проживали з відповідачем. Жодних доказів на підтвердження наявності тяжкої хвороби або іншої істотної обставини, що є підставою для звільнення від сплати аліментів позивачем, яка утворилась в період за лютий - серпень 2019 року, позивачем не надано ані з позовною заявою, ані з заявою про збільшення позовних вимог. Обставини щодо утворення заборгованості в період проживання старшого сина з позивачем не відповідають дійсності, оскільки у вказаний період заборгованість зі сплати аліментів не збільшувалась. За вказаних умов відсутні підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за змістом наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами у справі розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №154 від 07.02.2007 року. Колишнє подружжя має двох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.02.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. За змістом наявної в матеріалах справи копії Акту обстеження умов проживання №193 від 08.12.2020 року, складеного завідувачем сектору Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, з метою визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проведено обстеження умов проживання в кв. [ADDRESS] . Умови проживання добрі, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина проживає в кімнаті з батьком (ліжка, шафа для одягу, телевізор, комод для одягу, книжки, особисті речі). За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації, зокрема: [PERSON] , [INFO] (батько) та [PERSON] , [INFO] . Стосунки, традиції сім`ї: теплі, існує взаєморозуміння, ведуть нормальний спосіб життя. В квартирі створені належні умови для проживання дитини. Дитина проживає з батьком з 09.01.2020 року, батько бажає, щоб неповнолітній і надалі проживав з ним. Відповідно до положень ст. 180 СК України , батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, визначальною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є факт проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] досяг чотирнадцятирічного віку, який дозволяє йому самостійно обирати місце свого проживання, [INFO]. Оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року аліменти були стягненні на утримання дітей на користь їх матері, відповідно станом на час розгляду справи та ухвалення у ній рішення, обидва сини колишнього подружжя проживали разом з відповідачкою [PERSON] . При цьому, за змістом наявних у справі письмових доказів, [PERSON] , [INFO] , (маючи для цього достатній обсяг цивільної дієздатності), змінив місце свого фактичного проживання та з 09.01.2020 року став проживати разом зі своїм батьком - позивачем у справі, що підтверджується Актом обстеження умов проживання №193 від 08.12.2020 року складеним уповноваженою особою органу опіки та піклування, який відповідно до законодавства покликаний забезпечувати захист та дотримання прав і інтересів дітей та уповноважений складати відповідні акти обстеження. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст. 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини. Вирішуючи спір суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що [PERSON] тимчасово проживає із батьком, адже такі посилання не підтверджені доказами в розумінні положень ст. 76 ЦПК України, а надана стороною відповідача роздруківка переписки не відповідає характеристикам належності, допустимості та достовірності доказів. За таких умов суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Поряд із цим суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення вимоги позивача про припинення стягнення із нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Кожна дитина є окремою особистістю із власними потребами, у тому числі і щодо її фінансового забезпечення, ураховуючи стан здоров`я, вік, потреби на розвиток здібностей тощо, тому рівність батьків не може забезпечуватись утриманням кожним із них тільки тієї дитини, яка проживає із ними, адже кожен із батьків має утримувати своїх дітей незалежно від того з ким із них проживає дитина. Стосовно вимог про скасування заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 21.01.2021 року, загальний розмір заборгованості станом на 21.01.2021 року становить 34496,28 грн. З урахування заяв позивача про зменшення та збільшення розміру позовних вимог в частині скасування заборгованості зі сплати аліментів, позивач просить скасувати заборгованість зі сплати аліментів, що утворилась у період з 11.02.2019 року по 01.12.2020 року у розмірі 12427,28 грн. У даному випадку істотною обставиною, яка передбачена положеннями ч. 2 ст. 197 СК України та дає підстави позивачу вимагати звільнення його від сплати заборгованості за аліментами є фактичне проживання сина [PERSON] разом із батьком, що відповідно вказує на знаходження дитини на утриманні позивача, і відповідно за період проживання сина з позивачем, останній може бути звільнений від сплати нарахованих та не сплачених за цей час аліментів (заборгованості), що у рівному розмірі припадають на кожну дитину. На підставі акту №193 від 08.12.2020 року судом встановлено, що дитина проживає із батьком з 09.01.2020 року. За таких обставин суд вважає, що позивач має право на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась саме з 09.01.2020 року та стосується половини розміру щомісячних аліментів, які припадають на утримання сина [PERSON] . За змістом розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.01.2021 року, - у лютому 2020 року позивачу нараховано до сплати суму аліментів у розмірі 4000,00 грн., сплачено боржником 2000,00 грн., заборгованість на 30 число місяця становить 2000,00 грн.; - у березні 2020 року позивачу нараховано до сплати суму аліментів у розмірі 4000,00 грн., сплачено боржником 2000,00 грн., заборгованість на 30 число місяця становить 2000,00 грн.; - у вересні 2020 року позивачу нараховано до сплати суму аліментів у розмірі 4000,00 грн., сплачено боржником 2001,00 грн., заборгованість на 30 число місяця становить 1999,00 грн.; - у листопаді 2020 року позивачу нараховано до сплати суму аліментів у розмірі 4000,00 грн., сплачено боржником 2000,00 грн., заборгованість на 30 число місяця становить 2000,00 грн. Таким чином, заборгованість позивача зі сплати аліментів за період у який його неповнолітній син проживає разом із батьком, становить 7999,00 грн. і відповідно від сплати цієї заборгованості позивач має бути звільнений, тому саме у цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. За змістом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір за двома позовними вимогами у загальному розмірі 1681,60 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача, пропорційно стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial