Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

24.01.2014 року Вінницький Національний медичний університет ім.. А.І.Пирогова (в подальшому ВНМУ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 81068.51 грн. коштів в рахунок відшкодування витрат на навчання. В позові зазначає, що в 2007 році між ВНМУ та [PERSON] була укладена угода № 92 про підготовку лікаря,відповідно до якої медичний університет взяв на себе зобов'язання забезпечити відповідну якість та рівень підготовки фахівця, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення та відпрацювати не менше 3 років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання. ВНМУ свої зобов'язання виконав, так як [PERSON] 25.06.2013р. закінчив навчання та отримав диплом спеціаліста і здобув кваліфікацію лікаря,а [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав і на роботу за місцем направлення не з» явився, а тому зобов'язаний відшкодувати вартість навчання,яка складає 81068.51 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов обґрунтовуючи його викладеними обставинами. Представник відповідача позов не визнав, про що надав суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і наявність підстав для його задоволення враховуючи наступне. По справі встановлено, що між Вінницьким Національним медичним університетом ім.М.І.Пирогова та [PERSON] було укладено угоду № 92 про підготовку лікаря. [PERSON] було укладено угоду № 92 про підготовку лікаря. [PERSON] буз зарахований на медичний факультет університету для навчання за спеціальністю «лікувальна справа» і в червні 2013 р. закінчив навчання та отримав вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа» і отримав кваліфікацію лікаря, що підтверджується дипломом [NUMBER]. Відповідно до укладеної угоди [PERSON] навчався за рахунок державного бюджету на державне замовлення і після закінчення навчання зобов'язався прибути на місце направлення і працювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Свої зобов'язання про відпрацювання за місцем направлення не менше трьох років [PERSON] не виконав, на місце направлення не прибув і до виконання свої обов'язків як «лікаря загальної практики - сімейний лікар» не приступив і натомість 18.06.2013р. повідомив ректору ВНМУ ім. А.І. Пирогова про відмову їхати за направленням, та просив вважати угоду про підготовку лікаря розірваною з моменту отримання його повідомлення та просив надати банківські реквізити отримувача коштів для відшкодування вартості навчання. Цю ж саму позицію [PERSON] висловив в листі до Президента України. Разом з тим, в подальшому [PERSON] будь-яких дій по оплаті відшкодування вартості навчання не вчинив і звернувся до суду з позовом до ВНМУ про зобов'язання останнього видати йому довідку про самостійне працевлаштування і вважає, що медичний університет, як виконавець державного замовлення не уповноважений здійснювати контроль за використанням державних коштів та звертатись з позовом до суду про стягнення вартості навчання, оскільки не є державним замовником та розпорядником бюджетних коштів і не має відповідних повноважень, а так як на виконання п.4 Преамбули Порядку № 992 Міністерством фінансів України, разом з Міністерством освіти України, Міністерством економіки України, Міністерством юстиції України та Національним Банком України не розроблено Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування і такий механізм відсутній, будь-які матеріальні претензії позивача до нього є неправомірними. Таким чином, [PERSON] від своєї раніше зайнятої позиції про згоду на відшкодування вартості навчання відмовився. Підстав для відмови в позові суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів , які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджету направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 ,2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року за № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, що навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до п.14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням затвердженою постановою КМУ № 992 від 22.08.1996 р. - у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови від поважної причини приступити до роботи за призначенням …. Випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати всі витрати. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається,якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Підписуючи угоду про підготовку лікаря/лікарська справа/ [PERSON] дав зобов'язання прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення в відпрацювати не менше трьох років,а у разі відмови відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Зазначені обставини настали і тому повинні бути застосовані наслідки відмови [PERSON] від виконання покладених на нього зобов'язань. Твердження відповідача в заперечення про порушення з боку медичного університету умов угоди, Закону України. «Про вищу освіту, Конституції України суд розцінює як намагання ухилитись від обов'язку відшкодувати вартість навчання, а твердження про відсутність механізму відшкодування вартості навчання необґрунтованим, поскільки [PERSON] медичним університетом надавались банківські реквізити, на які слід перераховувати кошти призначені на відшкодування вартості навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова одержувачем яких являється Держбюджет України. Розрахунок заборгованості до навчання [PERSON] відповідає вимогам Закону і становить 81068.51 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати. Враховуючи наведене,

Outcome: approved