Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

22 квітня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]» (надалі ПАТ «ПУМБ») звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 03 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» (надалі - ПАТ «Донгорбанк»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] був укладений кредитний договір №7 (надалі Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору, [PERSON] отримав кредит в розмірі 250000,00 гривень з процентною ставкою за строковою заборгованістю 16,7% річних, за простроченою заборгованістю 21,7% річних, строком повернення згідно графіку (додаток №1 до Кредитного договору), з остаточною датою повернення 02.07.2020 року. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, ЗАТ «Донгорбанк» 03 липня 2007 року уклало договір поруки №7/2 з [PERSON] та договір поруки №7/3 з [PERSON] Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.05.2011 року, яку набрало чинності 27.05.2011 року, було задоволено позов ПАТ «Донгорбанк» та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість за Кредитним договором станом на 26.01.2011 року в розмірі 215910,85 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24.09.2013 року, яка набула чинності 01.10.2013 року, було розстрочене виконання рішення суду від 17.05.2011 року. Таким чином, за період з 27.05.2011 року по 01.10.2013 р. [PERSON], [PERSON] [PERSON] повинні сплатити банку 3% річних за порушення строків сплати заборгованості, визначеної рішенням Орджонікідзевського районного суду від 17.05.2001 року, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.05.2011 року було встановлено наявність солідарного обовязку між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] за кредитним договором. Посилаючись, зокрема на ст.ст.543, 553, 625 ЦК України, просив суд: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 15129,15 гривень, а також судові витрати у розмірі 243,60 гривень. Письмових заперечень проти позову відповідач [PERSON] до суду не подав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заперечення в яких зазначили, що ЗАТ «Донгорбанк» реалізував своє право на захист порушеного права у судовому порядку, відмовившись за своєю ініціативою від умов раніше укладеного Кредитного договору: щодо погашення кредиту щомісячними платежами, від погодженої сторонами дати погашення кредиту 02.07.2020 р.,отримавши рішення суду про дострокове стягнення всієї суму боргу за кредитом: непрострочену суму в розмірі 184294,63грн., прострочену суму за кредитом - 9038,13грн., прострочені відсотки - 19095,84грн., непрострочені відсотки - 2241,48грн, пені - 1240,77 грн., а разом 215930,85 грн. Таким чином, з моменту ухвалення судового рішення - з 17.05.2011 року договірних кредитних правовідносин між ЗАТ «Донгоробанк» та Позичальником [PERSON] не має. Також зазначили, що графік та суми щомісячних платежів на виконання судового рішення від 17.05.2011 року, було встановлено згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24.09.2013 року про надання розстрочки виконання судового рішення - щомісячно у розмірі 5000,00 гривень строком до липня 2016 року, тобто вони є відмінними від умов, які були у кредитному договорі. Встановлений судом графік виконання судового рішення виконується Відповідачами належним чином, без порушень. Крім того, відзначили, що договором не було передбачено інших строків позовної давності, ніж це передбачено ст.ст.257, 258 ЦК України, тобто на спірні правовідносини поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розрахунок заборгованості Позивачем зроблено за період з 27.05.2011 р. по 01.10.13 р. Із цим позовом Позивач звернувся до суду у червні 2013 року. Таким чином Позивачем пропущені строки позовної давності за період з 27.05.2011 р. по 03.06.2012 р. Таким чином, застосувати положення ч.4 ст.267 ЦК України, і відмовити у позовних вимогах у звязку із спливом строків позовної давності. Також зазначили, що в обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ «ПУМБ» посилається на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.05.2011 року, де позивачем по справі був ЗАТ «Донгорбанк», та на користь якого було ухвалено рішення. До цієї позовної заяви не додано ухвали суду про заміну сторони ЗАТ «Донгорбанк», на користь якого було ухвалено рішення, на іншу особу ПАТ «ПУМБ». Отже вважали, що позов подано не уповноваженою особою та повинен бути залишений без розгляду. Посилаючись на вищенаведене, просили суд відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. В судовому засіданні, представник ПАТ «ПУМБ» [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнавали. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, підтримала письмові заперечення проти позову, у задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2007 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та відповідачем [PERSON] було укладеного кредитний договір №7. Відповідно до умов вказаного Кредитного договору, [PERSON] отримав кредит в розмірі 250000,00 гривень з процентною ставкою за строковою заборгованістю 16,7% річних, за простроченою заборгованістю 21,7% річних та строком повернення кредиту згідно графіку, наведеному у додатку 1 до Кредитного договору, з остаточною датою повернення 02.07.2020 року. Також, з метою забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON] за Кредитним договором, 03 липня 2007 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON], та між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] були укладені договора поруки №7/2 і №7/3 відповідно. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.05.2011 року у справі №2-923/11 на користь ПАТ «Донгорбанк», який є правонаступником ЗАТ «Донгорбанк», з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була стягнута солідарно сума заборгованість за Кредитним договором у розмірі 215910,85 гривень, яка складалася з: сума заборгованості за кредитом 184294,63 гривні; сума заборгованості за відсотками 2241,48 гривень; прострочена сума заборгованості за кредитом 9038,13 гривень; прострочена сума заборгованості за відсотками 19095,84 гривень; пені за прострочення сплати відсотків 1240,77 гривень. Вказане рішення суду набрало чинності 27.05.2011 року (а.с.7-9). 24 вересня 2013 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області у справі №265/6104/13-ц було вирішено питання про розстрочку та зміну порядку виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.05.2011 року у справі №2-923/11. Відповідно до якого, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повинні були щомісячно сплачувати в рахунок сплати заборгованості за Кредитним договором на користь банку грошові кошти в розмірі 5000,00 гривень строком до липня 2016 року. Вказане рішення набрало чинності 01.10.2013 року (а.с.10-12). Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно зі ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла під час період з 27.05.2011 по 01.10.2013 року), судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Частина 5 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання передбачає рішення суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Таким чином, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.05.2011 року у справі №2-923/11 на користь ПАТ «Донгорбанк» з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була стягнута солідарно сума заборгованість за Кредитним договором у розмірі 215910,85 гривень, то обовязок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по сплати грошей на користь ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником ПАТ «Донгорбанк» по суті є новим грошовим зобовязанням. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доказів того, що в період з 27.05.2011 року по 01.10.2013 рік судове рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.05.2011 року по справі №2-923/11 виконувалося Відповідачами, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога ПАТ «ПУМБ» про стягнення з Відповідачів трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобовязання є обгрунтованою. Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду України у справах №6-40цс11, №6-113цс14. В той же час, суд враховує, що відповідно до ст.256 ЦК України, строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу є позовною давністю. Частина 1 ст.257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Доказів того, що між сторонами зобовязання було змінено загальний строк позовної давності суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стаття 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В письмових заперечення проти позову відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також під час судового засідання їх представник адвокат [PERSON] заяви про застосування позовної давності до вимог банку. Про поважність причин пропущення позовної давності ПАТ «ПУМБ» не зазначено. Отже, суд вважає, що вимога ПАТ «ПУМБ» про стягнення з Відповідачів трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобовязання підлягає задоволенню із застосування позовної давності. Так, ПАТ «ПУМБ» відправив позовну заяву на адресу суду поштою 17.04.2015 року (а.с.19). Відповідно до ч.2 ст.255 ЦК України, письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Таким чином, стягненню підлягають три процентів річних від простроченої суми грошового зобовязання починаючи з 17.04.2012 року. Крім того, суд враховує, що ст.554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Доказів того, що поручителі несуть солідарну відповідальність за порукою, яка встановлена відповідним договором суду не надано. Норми закону, якими врегульована порука, також не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Судом встановлено, що 03 липня 2007 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON], та між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] були укладені окремі договори поруки №7/2 і №7/3 відповідно. Таким чином, суд робить висновок, що підстави для солідарного стягнення з поручителів грошового зобовязання згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Вказана позиція суду узгоджується з висновком Верховного Суду України у справі №6-185цс14. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вірність розрахунку суми трьох процентів річних за порушення строків сплати заборгованості за період з 17.04.2012 по 01.10.2013 року на суму 9343,93 гривні, яка була надана представником ПАТ «ПУМБ», ані відповідачами, ані їх представником спростована не була. Таким чином, суди приходить до висновку, що вимога банку про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON], а також солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» трьох процентів річних за порушення строків сплати заборгованості за період з 17.04.2012 по 01.10.2013 року всього в сумі 9343,93 гривні є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ПУМБ» було сплачено судовий збір на суму 243,60 грн. Отже, виходячи з вимог пропорційності, з відповідачів підлягає стягненню сума в розмірі 150,44 грн. або по 50,15 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial