Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

23 жовтн 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 лютого 2012 рокув розмірі 126 272,51 гривень. В обгрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 02 лютого 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, однак відповідачем належним чином умови договору не виконувались, були порушені строки повернення кредиту та сплати відсотків. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 30 вересня 2019 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 220 668,90 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 1 425,13 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом - 213 842,07 грн, заборгованості за пенею та комісією - 5 401,70 грн. Враховуючи своє право на вимогу повернення не всієї, а лише певної суми заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 126 272,51 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1 425,13 грн та заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 02 лютого 2012 року по 30 грудня 2018 року в розмірі - 124 847,38 грн. Відповідач позову не визнав, направив на адресу суду письмові пояснення, де зазначив, що кредитна заборгованість була ним погашена. Зазначив, що кредитну картку він отримав у 2012 році, термін дії якої закінчився, дії кредитного договору він не продовжував. Просив витребувати із банку інформацію по банківських операціях, здійснених за допомогою його кредитної картки. Просив відмовити у позові у зв`язку зі спливом позовної давності. Позивач направив на адресу суду довідку про видачу кредитних карт на ім`я [PERSON] , з якої вбачається, що відповідно до умов кредитного договору, відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] дата відкриття - 02 лютого 2012 року, термін дії - 07 місяць 2015 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач по справі отримав кредит у розмірі 1100,00 гривень шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок. Відповідач своєчасно погашення за кредитним договором не здійснював, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 220 668,90 гривень, з якої позивач просив стягнути 126 272,51 гривень, що складається з: 1 425,13 гривень - заборгованість за кредитом, 124 847,38 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 02 лютого 2012 року по 30 грудня 2018 року. Надаючи правову оцінку викладеним фактам та встановленим обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України). Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив застосувати строк позовної давності, позов не визнав, оскільки борг погасив та зазначив, що більше трьох років не користується кредитною карткою, термін дії якої закінчився. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно умов кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно; кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16, постановах Верховного Суду 591/8058/15-ц від 01 березня 2018 року, 743/150/17 від 27 лютого 2019 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] 02 лютого 2012 року отримав кредитну картку № № [NUMBER] з терміном дії до липня 2015 року. Відповідач [PERSON] не заперечив факт отримання кредитної картки, користування коштами та підтвердив інформацію щодо строку дії кредитної картки. Користуючись кредитними коштами, [PERSON] періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останній платіж по кредитному рахунку він здійснив 20 вересня 2016 року в сумі 1000,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 02 лютого 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 30 вересня 2019 року, долученого позивачем до позовної заяви. Оскільки на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16, постановах Верховного Суду 591/8058/15-ц від 01 березня 2018 року, 743/150/17 від 27 лютого 2019 року. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Враховуючи, що останній обов`язковий платіж за спірним договором позивач здійснив 20 вересня 2016 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 20 жовтня 2016 року, за який позивачем не було внесено грошових коштів. Крім того, суд зазначає, що термін дії кредитної картки закінчився в липні місяці 2015 року, стаким чином кінцевий термін повернення кредиту закінчився у липні 2018 року. З огляду на термін дії кредитної картки до липня 2015 року, враховуючи факт внесення відповідачем останньього платежу - 20 вересня 2016 року та факту пред`явлення банком позову 23 жовтня 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, суд приходить до висновку про пропуск строку позовної давності відповідно до положень статті 256, частин першої та п`ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України. Одночасно суд враховує, що частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Оскільки в матеріалах справи відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України, суд вважає, що такої домовленості між сторонами не досягнуто. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року (№61-560св17). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed