Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

22 жовтня 2019 цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] (надалі відповідач-1), [PERSON] (надалі відповідач-2) про стягнення заборгованості за договором позики надійшла до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю з Голосіївського районного суду м. Києва. Згідно із ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2019 позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. Позивач відповідно до вимог позовної заяви просить стягнути із [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь заборгованість за договором позики від 14.09.2017 в розмірі 8 937 000 грн., а також судові витрати. Позивач відповідно до вимог позову зазначає про те, що 14 вересня 2017 року між нею та [PERSON] укладено договір позики згідно з яким вона передала Відповідачу -1 в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] кошти в розмірі 8 937 000 грн. Невід`ємною частиною розписки є заява [PERSON] про згоду чоловіку - [PERSON] на отримання позики в інтересах сім`ї. Позивач наполягає на стягненні позичених коштів солідарно з відповідачів. 28 листопада 2019 року представник відповідачів, звернулась до суду із відзивом на позовну заяву відповідно до якого зазначила про те, що [PERSON] розписки не бачила, свою згоду вона підписала після 14 вересня 2017 року, після отримання позички, а не до і при підписанні. Свідки, зазначені в позовній заяві присутні не були. Солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, встановлених договором або законом. Розпискою відповідача-1 від 14 вересня 2017 року не передбачалось зобов`язання солідарного характеру. Договір позики не містить усіх істотних умов: відсотків за користування, місця та способу повернення позики, умов про дострокове повернення позики та порядок її повернення. Між сторонами окремий договір поруки не укладався, а у заяві [PERSON] не брала на себе обов`язку поручителя за чоловіка, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В тому числі вказала, що згідно розписки [PERSON] отримав у позичку 8 937 000 грн. До договору позички застосовується положення глави 58 ЦК України. 12 грудня 2019 року представник відповідача, звернулась до суду із клопотанням про призначення судової технічної експертизи документа. На вирішення експерта просила поставити наступні питання: « Чи відповідає давність виконання підпису [PERSON] у заяві від 14 вересня 2017 року вказаній на ньому даті» «Чи виконано підпис [PERSON] на заяві від 14 вересня 2017 року після вказаної у ній дати». 17.01.2020 представник позивача надав відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив про те, що зміст розписки від 14.09.2017 написаної відповідачем-1, свідчить про те, що вона видавалась позивачу на підтвердження укладення між сторонами договору позики, досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору позики, а саме отримання суми коштів в розмірі 8 937 000 грн. терміном на 3 місяці з чітко визначеною датою повернення - 14.12.2017 та із зазначенням: «Мені відомо про наслідки неповернення грошей у вказаний термін». Крім того, всі умови, які відповідач-2 вказує як істотні для договорів позики і щодо яких сторони не досягли згоди врегульовано: ч.1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ; ч.1 ст. 532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, то за грошовим зобов`язанням, місцем є місце проживання кредитора; спосіб повернення визначено; ст. 531, ч.2 ст. 1049 ЦК України - дострокове виконання зобов`язання. У заяві від 14.09.2017 відповідач -2 вказала, що позика отримана в інтересах сім`ї на підставі ст. 65 СК України, вона із відповідачем-1 є боржником за договором позики. 29.01.2020 представник відповідача надала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики з посиланням на норми ст.179, ст. 526,ст. 543, ст. 553,ст. 554, ст. 638,ст. 827,ст.836,ст. 1046,ст.1047 ЦК України та ст. 65 СК України та зазначила про те, що сторони окремого договору поруки не укладали, [PERSON] не брала обов`язку поручителя за чоловіка, позивачем не надано доказів використання коштів в інтересах сім`ї та просила відмовити у задоволенні позову. 29.01.2020 ухвалою суду відмовлено у призначенні судової технічної експертизи. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачів просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 14.01.2017 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб про що відділом Голосіївського районного у м. Києві відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис за 311 ( а.с. 20). 14.09.2017 [PERSON] згідно із розписки отримав у позичку від [PERSON] 8 937 000 (вісім мільйонів дев`ятсот тридцять сім тисяч) грн. 00 коп., що є еквівалентно 331000 (триста тридцять одна тисяча) доларів США, за погодженим сторонами курсом на день підписання (1 долар = 27.00 гривень) в термін на три місяці до 14 грудня 2017 року. В розписці [PERSON] зазначено про наслідки неповернення грошей. Розписка підписана у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] ( а.с. 7). 14.09.2017 [PERSON] відповідно до заяви, усвідомлюючи природу заяви та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, маючи необхідний обсяг дієздатності надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на отримання позики в інтересах сім`ї від [PERSON] в розмірі 8 937 000 (вісім мільйонів дев`ятсот тридцять сім тисяч) грн. 00 коп., що є еквівалентно 331000 (триста тридцять одна тисяча) доларів США. В заяві зазначено: факт перебування в шлюбі перевірено ( а.с.8). Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2018 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики повернуто позивачу ( а.с. 28). 12.02.2019 Голосіївським районним судом м. Києва задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2041 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221282801:02:014:0137, садовий будинок, все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] ( а.с. 55). 27.02.2019 Голосіївським районним судом м. Києва скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали від 12.02.2019 у зв`язку з тим, що згідно з відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА надійшла інформація щодо того, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва( а.с. 57-59). Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.1,ч.2, ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно із ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно із ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Як вбачається з наданої розписки, 14.09.2017 [PERSON] отримав у позичку від [PERSON] 8 937 000 (вісім мільйонів дев`ятсот тридцять сім тисяч) грн. 00 коп., що є еквівалентно 331000 (триста тридцять одна тисяча) доларів США, за погодженим сторонами курсом на день підписання (1 долар = 27.00 гривень) в термін на три місяці до 14 грудня 2017 року. В розписці [PERSON] зазначено про наслідки неповернення грошей. Розписка підписана у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] ( а.с. 7). Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Як встановлено судом, Відповідач не звертався до суду з позовом щодо оспорювання договору позики, в тому числі за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачами не спростована. В силу положень статті 204 ЦК України договір позики, укладений між сторонами у справі є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами. Надаючи оцінку борговій розписці, суд враховує її правову природу та приходить до висновку про наявність між сторонами - позивачем та відповідачем відносин, які виникли із боргового зобов`язання останнього щодо повернення коштів, які боржником не виконано, що є підставою для стягнення боргу. Доводи представника відповідачів щодо неотримання грошових коштів від позивача спростовуються змістом боргового документу, яким підтверджується наявність між сторонами правовідносин позики. При цьому відповідачі не надали суду жодних доказів і не обґрунтували свої доводи про іншу правову природу укладеного між сторонами правочину, зокрема, договору позички, правовідносини щодо якого врегульовано Главою 60 ЦК України, а також не довели безгрошовість укладеного між сторонами правочину. Аргументи викладені у відзиві представника відповідачів щодо відсутності солідарного обов`язку боржників суд вважає важливими, втім не може їх врахувати виходячи з наступного. Положеннями ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 14.09.2017 [PERSON] відповідно до заяви, усвідомлюючи природу заяви та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, маючи необхідний обсяг дієздатності надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на отримання позики в інтересах сім`ї від [PERSON] в розмірі 8 937 000 (вісім мільйонів дев`ятсот тридцять сім тисяч) грн. 00 коп., що є еквівалентно 331000 (триста тридцять одна тисяча) доларів США. В заяві зазначено: факт перебування в шлюбі перевірено ( а.с.8). Надана Відповідачем - 2 згода свідчить про безумовний факт цільового отримання коштів в інтересах сім`ї, а відтак є підставою для покладення на [PERSON] солідарного обов`язку по сплаті боргу. Інші доводи представника відповідача, викладені у відзиві не спростовують висновків суду про покладення на відповідачів солідарного обов`язку по сплаті боргу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved