Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

24.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив стягнути з відповідача 103 725,44 грн. вартості збитків, внаслідок ушкодження транспортного засобу Fiat Albea, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER], 2 720,00 грн. витрат по евакуації вказаного транспортного засобу та 2 000,00 грн. витрат з проведення оцінки вартості збитків пошкодженого автомобіля. Свій позов [PERSON] обґрунтував тим, що 19.08.2016 року приблизно 14.55 год. [PERSON], керуючи транспортним засобом УАЗ 3741 ВП6ТДА, д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Одеське Шосе в м. Миколаєві, зі сторони вул. Поштової в напрямку вул. Нікольської крайньою правою смугою для руху зі швидкістю 40 км/год., наближаючись до мосту через річку Південний Буг, порушивши вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9 «д», 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля Fiat Albea, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Від зазначеного удару автомобіль Fiat Albea, знаходячись у некерованому стані, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з передньою частиною автомобіля Москвич 2125 1, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.12.2016 року по справі №490/11558/16-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. Крім того, в позові зазначено, що [PERSON] працює на посаді монтера-водія групи ЕХЗ Миколаївської дільниці служби контролю за виробництвом ПАТ «Миколаївгаз» та в момент вчинення кримінального правопорушення керував службовим транспортним засобом, тобто дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання його трудових (службових) обов'язків. За такого, враховуючи, що [PERSON] працює на ПАТ «Миколаївгаз», позивач просив стягнути завдану шкоду з вищезазначеного підприємства. Ухвалою від 28.02.2017 року суд відкрив провадження у даній справі. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2017 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «СТ «Іллічівське». Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2017 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] 16.06.2017 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій остаточно просив стягнути з відповідача 130 074,86 грн. вартості збитків, внаслідок ушкодження транспортного засобу Fiat Albea, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER], 2 720,00 грн. витрат по евакуації вказаного транспортного засобу та 2 000,00 грн. витрат з проведення оцінки вартості збитків пошкодженого автомобіля. Збільшення позовних вимог [PERSON] обґрунтовував тим, що 01.09.2016 року він уклав договір про наміри купівлі-продажу належного йому автомобіля Fiat Albea з [PERSON] Вказаний автомобіль позивач зобов'язаний був продати за 5 000,00 дол. США., проте не виконав свого зобов'язання через зазначене в позові ДТП. Тому просив суд стягнути вищевказані суми збитків з урахуванням упущеної вигоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з урахуванням збільшених позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд залишити його без задоволення, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір збитків понесених [PERSON] Крім того надав до суду відзив на позовну заяву. Треті особи - представник ПрАТ «СТ «Іллічівське» та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 19.08.2016 року приблизно 14.55 год. [PERSON], керуючи транспортним засобом УАЗ 3741 ВП6ТДА, д.н.з. [NUMBER], рухаючись проїзною частиною вул. Одеське Шосе в м. Миколаєві, зі сторони вул. Поштової в напрямку вул. Нікольської крайньою правою смугою для руху зі швидкістю 40 км/год., наближаючись до мосту через річку Південний Буг, порушивши вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9 «д», 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля Fiat Albea, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Від зазначеного удару автомобіль Fiat Albea, знаходячись у некерованому стані, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з передньою частиною автомобіля Москвич 2125 1, д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], а транспортний засіб УАЗ 3741 ВП6ТДА, під керуванням [PERSON], продовжуючи рух прямо, контактував передньою частиною із задньою частиною автомобіля [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Москвич 2125 1, реєстраційний номер [NUMBER], отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.12.2016 року по справі №490/11558/16-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. Судом також встановлено, що [PERSON] працює на посаді монтера-водія групи ЕХЗ Миколаївської дільниці служби контролю за виробництвом ПАТ «Миколаївгаз» та в момент вчинення кримінального правопорушення керував службовим транспортним засобом, тобто дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання [PERSON] його трудових (службових) обов'язків. Згідно висновку експерта №280/12/2016 від 01.12.2016 року про оцінку вартості (розміру) збитків внаслідок ушкодження колісного транспортного засобу Fiat Albea, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ринкова вартість транспортного засобу складає 129 431,70 грн. Вартість транспортного засобу в ушкодженому стані складає 30 752,97. Тому, стягненню підлягає різниця між дійсною ринковою вартістю автомобіля та вартістю автомобіля в ушкодженому стані, тобто: 129 431,70 грн. - 30 752,77 грн. = 98 678,73 грн. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач зазнав збитків з приводу евакуації пошкодженого транспортного засобу, а саме: -з місця ДТП до штрафмайданчика у розмірі 1 020,00 грн.; -з штрафмайданчика до місця огляду для визначення розміру заподіяної шкоди (проведення експертизи) у розмірі 750,00 грн.; -з місця огляду для визначення розміру заподіяної шкоди (проведення експертизи) у розмірі 950,00 грн. Разом всі витрати на перевезення ушкодженого транспортного засобу складають 2 720,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду. В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість. Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Так, відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно статей 22 ч. 1, 1166 ч. 1, 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Частиною 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 2 постанови від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони. Відповідно до абз. 3 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача матеріальної шкоди 101 398,73 грн., яка складається з 98 678,73 грн. витрат на проведення ремонтних робіт автомобіля та 2 720,00 грн. витрат на послуги евакуатора. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1014 грн. В свою чергу, вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди є необґрунтованими, оскільки укладення попереднього договору виражає намір сторін укласти договір в майбутньому і не є беззаперечним доказом можливості отримання позивачем вказаної суми, оскільки у договорі не визначено строк, у який покупець зобов'язується придбати автомобіль, крім того, договір передбачає можливість того, що договір не буде укладено (Постанова Верховного суду від 03.05.2018 року у справі №756/2177/16-ц). Також не знайшов свого підтвердження в матеріалах справи розмір витрат по проведенню оцінки збитків автомобіля Fiat Albea, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER], оскільки позивач не надав оригінал квитанції про перерахування вказаної суми експерту, а акт про виконані роботи не є тим доказом, що підтверджує перерахування коштів. З урахуванням вищевикладеного, суд залишає вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди та витрат по проведенню оцінки майна без задоволення.

Outcome: partial