Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

23.06.2016 р .позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та захисту трудових прав. В позовній заяві вказала, що12.09.1989 року була прийнята на роботу до Канівської середньої школи № 4, яка в подальшому була перейменована на Канівську загальноосвітню школу І-ІП ступенів № 4 Канівської міської ради Черкаської області. 11.11.2008 року була переведена на посаду вчителя української мови та літератури, а 27.09.2010 року - призначена на посаду заступника директора з виховної роботи, продовжуючи працювати на вищевказаній посаді вчителя цієї школи. 06.04.2016 року атестаційною комісією відповідача (комісія II рівня) було прийнято рішення про невідповідність її займаній посаді, що підтверджується атестаційним листом. 08.04.2016 року наказом відповідача № 33-к було визнано такою, що не відповідає займаній посаді заступника директора з виховної роботи, що підтверджується цим наказом. Наказом відповідача від 01.06.2016 року № 61-к позивача було звільнено з роботи як таку, що не відповідає займаній посаді (п. 2 ст. 40 КЗпП України) з 02.06.2016 року. Позивач зазначає, що вона має належний рівень кваліфікації. Висновок атестації про її невідповідність займаній посаді заступника директора з виховної роботи є незаконним, так як члени атестаційної комісії не врахували, що в 2011 році закінчила Державний вищий навчальний заклад «Університет менеджменту освіти» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Управління навчальним закладом» та здобула кваліфікацію керівник підприємства, установи та організації (у сфері освіти та виробничого навчання), що підтверджується дипломом та атестаційним листом. Тобто має освіту, необхідну для зайняття посади заступника директора з виховної роботи. Протягом перебування на посаді забезпечувала вміле та висококваліфіковане управління навчально-виховним процесом. Під її керівництвом здійснюється прогнозування та системне планування виховної роботи закладу, забезпечується контрольно-аналітичною діяльністю. Моніторинг роботи з педагогами закладу здійснюється на підставі визначення мети та завдань, діагностики рівня досягнень учнів, своєчасного виявлення та виправлення недоліків в організації та здійсненні педагогічного процесу, що підтверджується атестаційним листом. Тобто повністю виконує покладені на неї обовязки, а тому її позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення атестаційної комісії Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради від 06.04.2016 року про визнання [PERSON] такою, що не відповідає займаній посаді. Визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради № 33-к від 08.04.2016 року «Про підсумки атестації педагогічних працівників навчально-виховних закладів у 2015-2016 навчальному році». Визнати незаконним та скасувати наказ Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради № 61-к від 01.06.2016 року «Про звільнення [PERSON]В». Поновити [PERSON] на посаді заступника директора з виховної роботи Канівської загальноосвітньої школи І-ПІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області. Стягнути з Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дати звільнення та по дату ухвалення рішення по справі, а також 25000 грн. моральної шкоди. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненої [PERSON]. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що звільнення позивача є законним, так як під час атестації були дотримані вимоги Положення про атестацію щодо таємності голосування та в результаті таємного голосування більшістю голосів визнано [PERSON] такою , що не відповідає займаній посаді. З рішенням атестаційної комісії остання була ознайомлена та його не оскаржила до вищестоящій інстанції. Представник третьої особи - Канівської загальноосвітньої школи ІІІ ступенів № 4 Канівської міської ради Черкаської області пояснив, що у задоволенні позову слід відмовити, так як рішення атестаційної комісії законне та обґрунтоване. Зясувавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України, рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 ЦПК України). Відповідно до статті 137 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, самостійно збирають та подають докази до суду. Суд є носієм владних повноважень і його запити носять загальнообов'язковий характер для всіх підприємств, установ та організацій, юридичних та фізичних осіб. Витребування доказів за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, є обов'язком суду. Проте з власної ініціативи суд витребовувати докази не має права. Судом встановлено, що наказом відповідача від 01.06.2016 року № 61-к позивача [PERSON] було звільнено з посади заступника директора з виховної роботи Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 , як таку, що не відповідає займаній посаді (п. 2 ст. 40 КЗпП України) з 02.06.2016 року. В наказі як підстава її звільнення вказано на рішення атестаційної комісії ІІ рівня при відділі освіти ( протокол № 4 від 06.04.2016 р.), наказ відділу освіти від 08.04.2016 року № 33 к , подання директора школи від 01.06.2016 р. № 75. Одначе, в судове засідання позивач не надала копій протоколу № 4 від 06.04.2016р. та подання директора школи від 01.06.2016 р. № 75, що на думку суду може бути доказом законності чи не законності рішення атестаційної комісії, так як з наданого позивачем наказу начальника відділу освіти № 33к від 08.04.2016 року вбачається, що [PERSON] не відповідає займаній посаді. Крім того, в судовому засіданні представником позивача не заявлено клопотання про їх витребовування. Також, при розгляді справи судом 19.08.2016 року представником відповідача після сплати судового збору заявлено клопотання про приєднання письмових доказів, серед яких був витяг з протоколу № 4 від 06.04.2016 року. Одначе представник позивача заперечував, оскільки вважав неналежними доказами, так як подані з порушенням вимог, передбачених ст. 137 ЦПК України. Суд додавши письмові документи до справи не може визнати їх належними доказами, оскільки представники відповідача не довів поважність причин пропуску строку їх подання та не клопотав про його поновлення. Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надані документи, які зазначені в наказі начальника відділу освіти № 61-к від 01.06. 2016 року як підстави звільнення [PERSON] і в судовому засіданні не заявлено клопотання про їх витребовування. Суд вважає, що без протоколу № 4 від 06.04.2016р. та подання директора школи від 01.06.2016 р. № 75, які зазначені в наказі, як підстави звільнення, не можливо визнати незаконним звільнення позивача та задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідно до вимог ст..10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed