Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

22 березня 2017 року до суду надійшов позов, в якому ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача заборгованість за договром №Б/Н від 02 березня 2011 року в сумі 40994,58 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору №Б/Н від 02 березня 2011 року відповідачу відкрито в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» поточний рахунок №26002060172432. 02.02.2015 року відповідачем припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Отже, вимоги кредиторів фізичної особи підприємця, чия діяльність була припинена, можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавстовм України. В порушення умов кредитного договору відповідач несвоєчасно сплачує кредитні зобовязання, в результаті чого станом на 09.02.2017 року виникла заборгованість у сумі 40994, 58 грн, стягнення якої є предметом позову, яка складається з наступного: - 8998,35 грн. заборгованість за кредитом; - 14781,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 17215,10 грн. пеня за несвоєчасність виконання. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судові засідання представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, в клопотанні доданому до вказаної позовної заяви зазначив про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань не подавав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 02.03.2017 року між позивачем та відповідачем фізичною особою - підприємцем було укладено договір №б/н про надання банківських послуг поточного рахунку шляхом приєднання в порядку ст.634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем [PERSON] (надалі - Заява), в якій міститься підпис відповідача та зазначено про його ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг (надалі Умови), Тарифами банку, Памяткою клієнта (а.с.9). Відповідно до укладеного договору та Заяви банком відкрито поточний рахунок №26002060172432. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір, який в розумінні змісту ст.1066 ЦК України є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача шляхом надання відновлювальної кредитної лінії у межах послуги «Гарантований платіж» (ст.1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Заяви, підписаної позивачем, він ознайомлений та згоден з умовами кредитування (а.с.9). З розрахунку заборгованості (а.с.23) вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої станом на 09.02.2017 року становить 40994,59 грн, стягнення якої є предметом позову. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України). Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору 09.02.2017 року та має заборгованість: - 8998,35 грн. заборгованість за кредитом; - 14781,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд також приходить до висновку про необхідність стягнення неустойки у звязку із наступним. Відповідно до п.3.2.2.10.1, 3.2.2.10.5 відповідач зобовязаний сплачувати пеню у разі порушення будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди. Позивачем нарахована пеня в розмірі 17215,10 грн за несвоєчасність виконання зобовязань, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.23) та випискою по особовому рахунку (а.с.65-125), та не спростовано відповідачем. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.02.2015 року відповідач припинила підприємницьку діяльність (а.с.28). Припинення підприємницької діяльності фізичною особою не є підставою для припинення зобовязань, що узгоджується із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013\~року у справі № 6-125цс13. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved