Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

22 березня 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 16.01.2013 року між банком та [PERSON] був підписаний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладені на нього зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 05.03.2018р. має заборгованість - 15349 грн. 86 коп. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 15349 грн. 86 коп. за кредитним договором №б/н від 16.01.2013 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року стягнуто із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 16.01.2013, що складається із: тіла кредиту - 4120 грн. 32 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2222 грн. 82 коп., заборгованості по пені - 7799 грн. 58 коп., штрафу (фіксована складова) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) - 707 грн. 14 коп., всього - 15349 грн. 86 коп., а також судові витрати по справі в сумі 1762 грн. 00 коп. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року скасовано заочне рішення від 25 червня 2018 року та призначено справу до розгляду у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 26 серпня 2021 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву згідно якого він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у заяві про перегляд заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 16.01.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була підписана заява №б/н з метою отримання банківських послуг (а.с.5). Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості у відповідача станом на 05.03.2018 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 15349 грн. 86 коп., яка складається із: тіла кредиту - 4120 грн. 32 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2222 грн. 82 коп., заборгованості по пені - 7799 грн. 58 коп., штрафу (фіксована складова) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) - 707 грн. 14 коп. (а.с.4). Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Як вбачається з наданої представником позивача копії анкети-заяви від 16.01.2013 року, у графі бажаний розмір кредитного ліміту по банківській картці зазначено - «0». Інших доказів встановлення відповідачу будь-якого кредитного ліміту, а так саме і користування відповідачем кредитними коштами банку представником позивача суду не надано. Наданий до суду розрахунок заборгованості відповідача не є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами позивача. Окрім того зазначений розрахунок не завірений належним чином та не містить відомостей про посадову особу банку, яка його склала. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені її позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на її користь не відшкодовуються

Outcome: dismissed