overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

23.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві вказує, що 24.06.2007 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку та господарських побудов, що знаходиться по вул. Колгоспна,52 в с. Підгора, Кобеляцького району Полтавської області та належав їй на праві власності. Спадкоємцем першої черги є позивач донька померлої, яка в установленому порядку прийняла спадщину. Отримати свідоцтво про право на спадщину в Кобеляцькій державній нотаріальній конторі позивач не має можливості, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкового будинку. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадковий житловий будинок. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просить суд розглянути справу в її відсутність, задовольнивши позов. Представник відповідача, Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області виконуючий повноваження сільського голови [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 24.06.2007 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4). Спадкодавець доводився матірю позивачеві [PERSON] (а.с.7), яка прийняла спадщину, однак внаслідок неможливості встановлення права власності через розбіжність в адресі спадкового будинку, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно (а.с.14). Судом встанволено, що під час створення Підгорянської сільської ради Кобеляцького району, своєчасно не було проведено перереєстрації спадкового будинку, який і залишився обліковуватися в м. Кобеляки, Полтавської області, хоча територія, на якій він збудований перейшла до вказаної сільської ради, що підтверджується довідкою виконкому Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (а.с.15). Оскільки, позивач [PERSON], внаслідок відсутності державної реєстрації спадкового будинку, не може оформити спадщину, належність цього майна [PERSON], яка померла 24.06.2007 року, підтверджується відповідними документами (а.с.15), позивач має право на це майно в порядку спадкування за законом, то позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з зазначеним позовом, вказавши, що 01 січня 2009 року помер його батько [PERSON], який до дня смерті був зареєстрований та проживав в [INFO]. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме, земельна частка (пай) розміром 8.5 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Покровської сільської ради Любашівського району Одеської області. Він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців немає. Після звернення до нотаріуса із заявою про оформлення права власності на спадкове майно, позивачу було відмовлено в задоволенні заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Сертифікат на земельну частку (пай) було втрачено і він не може реалізувати своє право власності на вказану земельну частку (пай). Він розмістив оголошення в газеті, однак сертифікат до цього часу не знайдено. Тому, просив визнати втрачений сертифікат недійсним та визнати за ним право власності на земельну частку (пай). В судове засідання позивач надав заяву згідно якої свої вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу за його відсутності. Представник Любашівської районної державної адміністрації Одеської області, відділу Держгеокадастру у Любашівському районі Одеської області, Покровської сільської ради Любашівського району Одеської області в судове засідання не зявились, заперечень не надали, надали листи про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволений виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 01 січня 2009 року (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народився 20 квітня 1984 року та його батьком являється [PERSON]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON]М.(а.с. 6). Відповідно до довідки відділу Держзгеокадастру у Любашівському районі Одеської області № 3-521/0-840/6-16 від 13 липня 2016 року [PERSON] дійсно мав право на земельну частку (пай) розміром 8.5 умовних кадастрових гектари із земель колишнього КСП «Світанок» Любашівського району Одеської області та йому було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 006251 (а.с. 4). З оголошення в газеті «Хлібороб» № 61 від 13 серпня 2011 року видно, що позивач дійсно втратив сертифікат про право на земельну частку (пай)і не знайшов його (а.с. 13). Тому, суд вважає, що позивач дійсно має право на спадкове майно після смерті батька [PERSON], а саме на земельну частку (пай) із земель КСП Світанок Любашівського району Одеської області і необхідно визнати вказане право за ним. Крім того, враховуючи, що позивач втратив сертифікат про право на земельну частку (пай) та не знайшов його, необхідно також вказаний сертифікат визнати недійним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 19.01.2016 року, посилаючись на те, що одруження з відповідачкою виявилось невдалим, після двох місяців спільного проживання їх шлюб фактично розпався. Сторони мають різні характери та погляди на життя, в сім'ї часто виникали конфлікти та непорозуміння. З квітня 2016 року сторони разом не проживають і сімейно-шлюбні відносини між ними фактично припинились. Від шлюбу сторони не мають дітей. Позивач у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами які 14.02.2017 року були повністю задоволені судом та визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 7125155100:04:000:3109 укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю ,,Зелена Нива-2013,, смт.Чорнобай Чорнобаївського р-ну Черкаської області. 03.03.2017 року товариством ,,Силікат-1,, подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі про стягнення на його користь з відповідачів по справі судових витрат по оплаті судового збору по 689 гр.00 коп. ,що складає 1378гр.00 коп. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяви сторони ,своїх представників в судове засідання не надіслали ,клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату від них до суду ,не надходило. Згідно до положень ч.3 ст.220 ЦПК України присутність належним чином повідомлених сторін в судовому засіданні ,не обов»язкова. Установлено, що товариство з обмеженою відповідальністю ,,,Силікат-1,,с.Ковтуни Золотоніського р-ну Черкаської області на користь якої ухвалено рішення, понесло судові витрати повязані з розглядом справи, зі сплати судового збору у розмірі-1\~378 гр.00 коп.які підтверджені документально /а.с.1/. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Узявши до уваги, що судове рішення по справі ухвалене на користь позивача тобто повністю задоволено позов суд дійшов висновку про те, що заява позивача підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 22.04.1997 року відділом ДРАЦС Новоград-Волинського МУЮ , актовий запис № 11. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання прибула, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 22.04.1997 року відділом ДРАЦС Новоград-Волинського МУЮ , актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №143272 від 22.12.2016 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за невиконання зобов'язань за договором від 17.11.2016 року в розмірі 16 155,80 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, до його початку надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2016 року було укладено договір, за умовами якого позивач продав, а відповідач купив: 523,2 кг меду, за що позивач отримав 4 185,60 грн. авансу, а до 03.12.2016 року відповідач зобов'язався провести з позивачем повний розрахунок - сплатити на користь позивача 16 155,80 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконував, 06.12.2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою (вимогою), в якій просив провести розрахунок (а.с.7). 13.12.2016 року позивач отримав від відповідача відповідь на заяву від 06.12.2016 року, змістом якої відповідач пояснює про неможливість проведення розрахунку по причині відсутності фінансових активів, пов'язаної труднощами у партнерів по бізнесу. У відповідності до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З моменту укладення договору у сторін виникли зобов'язання, - правовідношення, в якому відповідач зобов'язаний сплатити кошти в термін, передбачений договором (ст. 509 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами частини першої ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином заборгованість за договором від 17.11.2016 року в сумі 16155 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом (уточнений згідно заяви №15 від 27.02.2017 року) про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди №85 від 01.06.2013 року у розмірі 640 грн, яка виникла за період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року. Представник позивача у судове засідання не прибув, у поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач без поважних причин повторно у судове засідання не прибув. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона, яка бере участь у справі, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що сторони 01.06.2013 року уклали договір оренди №85, згідно якого позивач надав відповідачу місце для стоянки трьох транспортних засобів, із щомісячною сплатою орендної плати у розмірі 640 грн (до 5 числа). Відповідно положень ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За розрахунком позивача за період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року відповідач заборгував позивачу 640 грн орендної плати, відповідач не спростував розмір вказаної заборгованості і встановлені обставини є підставою для задоволення позову, оскільки відповідач порушив умови зобов'язання. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 19.12.2013 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи подав до суду заяву, в якій не заперечує проти розірвання шлюб з позивачем. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2013 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків по утриманню сина. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач визнав позов частково. Він пояснив, що має сезонні заробітки, на теперішній час не працює, а тому позбавлений можливості сплачувати позивачу аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн; водночас погодився на сплату аліментів в розмірі 1000 грн. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають в шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили сімейні відносини і проживають окремо один від одного. Малолітній син залишився проживати з позивачем і знаходять на її утриманні, при цьому відповідач як батько матеріальної допомоги на утримання своєї дитини позивачеві не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень статті 181 Кодексу способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 184 Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки відповідач має нерегулярний заробіток, вимоги позивача про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі є такими, що ґрунтуються на законі. У той же час, до місячного розміру аліментів позивач включила: 200 грн на гуртки в школі, 250 грн на оплату індивідуальних занять з вивчення іноземної мови, а також 1000 грн на оплату комунальних послуг, 48 грн на оплату кабельного телебачення в квартирі, в якій вона проживає разом із сином. Втім, витрати, повязані з лікування та розвитком здібностей дитини, а також витрати на оплату комунальних послуг не включаються до розміру аліментів. Враховуючи викладене та матеріальний стан сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти в сумі 1500 грн щомісячно. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

23.12.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.03.2002 року зареєстровано шлюб з відповідачем. Мають спільну неповнолітню дитину. Сім'я фактично розпалась, подружні відносини і ведення спільного господарства припинені, проживають окремо. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, на примирення не згодна, просила розірвати шлюб. Відповідач позов визнав повністю, просив суд розірвати шлюб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 551,20 грн. судового збору (а.с.1), які вона просила з відповідача не стягувати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

23.12.2016 року позов [PERSON] до Державної Казначейської служби України, треті особи: ГУ МВС України в Харківській області, прокуратура Харківської області, Красноградський районний суд Харківської області, Апеляційний суд Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством - задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 139200 (сто тридцять дев'ять тисяч двісті) грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у розмірі 1392 (одна тисяча триста дев'яносто дві) грн. У судовому засіданні позивач наполіг на вирішенні питання відносно витрат, понесених за проведення судової психологічної експертизи. Статтею 220 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Так, в ході судового розгляду справи судом за клопотанням позивача призначалася судова психологічна експертиза, вартість якої склала 13240 грн., що підтверджено відповідними даними наявними в матеріалах справи. (а.с.158). Факт оплати даної експертизи у розмірі 13240 грн. підтверджено позивачем, про що маються відповідні документальні докази у вигляді платіжний документів. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ціна позову склала 2000000 грн., задоволено позовні вимоги у розмірі 139200 грн., що склало 7 % до задоволених позовних вимог. (2000000 /100 = 20000 грн. - 1 відсоток, 139200 / 20000 = 7 %). Таким чином, 7 % від сплаченої вартості судової психологічної експертизи у розмірі 13240 грн. становить 926, 80 грн. (13240/100 *7 % = 926,80 грн.) Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити у справі додаткове рішення, стягнувши із відповідача на користь позивача вартість проведеної судової психологічної експертизи пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved