Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

22 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтневого роанйного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про зміну черговості спадкування, визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування якої посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON], якою 20 серпня 2011 року був складений заповіт на користь [PERSON] Даний заповіт був посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. [PERSON] після смерті свого сина - [PERSON], який помер [INFO], стала спадкоємцем за законом згідно ст. 1261 ЦК України, на нерухоме майно, а саме: на квартири [ADDRESS], та належали йому на праві приватної власності. Другим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] Також, позивач стверджує, що вона спілкувалася з [PERSON] на протязі усього життя, підтримувала доброзичливі стосунки, турбувалася про нього та його матір [PERSON] [PERSON] за життя [PERSON] не підтримував з ним жодних стосунків і не надавав йому допомоги, хоча останній, внаслідок каліцтва та будучи інвалідом другої групи, потребував її. Ця обставина спонукала [PERSON] ще за життя, 15 лютого 2008 року, в присутності свідків скласти письмовий заповіт, нотаріально не посвідчений, що обидві належні йому квартири [ADDRESS], які належать йому на праві приватної власності, він заповів своїй матері - [PERSON] З огляду на зазначене, позивачка вважає, що відповідач, з урахуванням його поведінки по відношенню до померлого батька, має бути усунений від спадкування, у зв'язку з чим і звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд усунути [PERSON] від права на спадкування майна після смерті [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право на спадкування за заповітом на квартири № [ADDRESS] (а. с. 3-9). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи за відсутності свого представника, при вирішенні даного спору поклалась на розсуд суду (а. с. 55). Вислухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти. З копії свідоцтва про народження (а. с. 31) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 1994 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів набув право власності на квартиру [ADDRESS], та на підставі договору дарування квартири від 28 квітня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи (а. с. 13, 14). 15 лютого 2008 року [PERSON] склав в простій письмовій формі заповіт - дарування, в якому заповів - подарував належні йому на праві власності дві квартири [ADDRESS] своїй матері - [PERSON] Даний заповіт - дарування був складений та підписаний двома свідками (а. с. 20). Також судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 48), [PERSON] померла [INFO] (а. с. 48, 49). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] за життя був інвалідом другої групи, перебував під диспансерним наглядом у лікувально-профілактичному закладі за місцем проживання (а. с. 21-30). Судом було встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 червня 2013 року, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 9-741, набула право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а. с. 33-36); на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 червня 2013 року, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 9-743, набула право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а. с. 37-40). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28 жовтня 2011 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] (а. с. 67). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України надає вичерпний перелік складу спадщини, згідно з яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації відповідно до ст. 182 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Нормою статті 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі та має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 ЦК України. Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Положенням статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п. 6 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. З огляду на зазначене вище суд дійшов висновку, що заповіт, який був складений 15 лютого 2008 року [PERSON] у простій письмовій формі на користь своєї матері - [PERSON], є нікчемний та не може слугувати, як належний доказ по справі. Крім того, стороною позивача не було надано суду переконливих доказів того, що син померлого [PERSON] не опікувався батьком за його життя, не надавав йому допомоги, тощо. Свідки, які були допитані судом у судовому засіданні, пояснили суду, що ніколи не бачили та не знали сина [PERSON] - [PERSON], як і не знали про стосунки, що складались у батька та сина за життя [PERSON], тобто підтвердити факт неналежного ставлення відповідача до свого хворого батька свідки не змогли. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм права, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про зміну черговості спадкування, визнання права власності в порядку спадкування у в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по даній цивільній справі, приймаючи до уваги результат її вирішення, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем по даній цивільній справі їй не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed