Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

23.06.2016 року Козівська РДА в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про відібрання дитини [PERSON], [INFO] в матері [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] без позбавлення її батьківських прав, витрати, пов'язані з розглядом даної справи покласти на відповідача. В обґрунтовування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю [PERSON] та прабабусею в [ADDRESS]. [PERSON] неналежно виконує батьківські обов'язки, часто залишає дитину без догляду. 10.06.2016 року у службу у справах дітей Козівської РДА зателефонувала сусідка [PERSON] - [PERSON], жителька [ADDRESS], яка повідомила, що у будинку сім'ї [PERSON] дитина перебуває без догляду дорослих, двері будинку відчинені, дитина плаче. Службою у справах дітей Козівської РДА спільно з працівниками районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді складено акт вилучення дитини [PERSON], залишення якого у будинку без догляду дорослих загрожує життю та здоров'ю дитини. Цього ж дня, під час вилучення дитини, складено акт, на підставі якого та рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації №22 від 10.06.2016 року видано розпорядження голови райдержадміністрації №229-од від 10.06.2016 року «Про негайне відібрання дитини [PERSON], [INFO] у матері та тимчасове влаштування в дитяче відділення Козівської ЦРКЛ». Мати відвідала дитину в Козівській ЦРКЛ один раз. 16.06.2016 року [PERSON] влаштовано на повне державне утримання у КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини». Висновком органу опіки та піклування від 17.06.2016 року №01-384/01-37 визнано доцільним відібрати дитину [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. На підставі вказаного, просить задовольнити поданий позов. 03.08.2017 року представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог у зв'язку із відсутністю в [PERSON] ініціативи щодо повернення своєї дитини, не створення належних умов для проживання дитини, відсутністю місця праці та будь-якого доходу для утримання дитини. У згаданій заяві представник позивача вказує, що 19.07.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Козівської РДА розглянуто питання про доцільність позбавлення матері батьківських прав щодо сина, на підставі рішення якого видано відповідний висновок. У зв'язку з цим, просить змінити позовні вимоги в частині відібрання дитини [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO] на «позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] щодо дитини [PERSON], [INFO]» та стягнути аліменти з [PERSON] на користь та утримання сина [PERSON] у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У судове засідання прокурор не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України). Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Відповідно «Акту обстеження умов проживання у [ADDRESS] сім'ї [PERSON].» встановлено, що будинок складається з 3-х кімнат, дві зачинені, дитяча відчинена. Умови проживання задовільні, у дитячій кімнаті є диван, дитяче ліжко, візочок, сповивальний столик, шафа. У кімнаті розкиданий одяг (брудний), у дитячому ліжку брудна постіль, відсутні дитячі підгузки, чистий дитячий одяг (а.с.8). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Козівської районної державної адміністрації від 14.06.2016 року та висновку органу опіки та піклування №01-384/01-37 від 17.06.2016 року визнано доцільним відібрати дитину [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.16-17). Згідно відповіді Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області №2871/108/01-2016 від 17.06.2016 року, [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за: ч.1 ст.184 КУпАП 19.05.2016 року, накладено адміністративне стягнення у виді попередження; ч.2 ст.184 КУпАП 10.06.2016 року, накладено адміністративне стягнення у виді 51 грн. штрафу (а.с.14). 16.06.2016 року [PERSON] влаштовано на повне державне утримання у КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини», що підтверджується актом про передавання дитини (а.с.13). Судом також встановлено, що на момент розгляду справи відповідач зі своєю дитиною не проживає, дитина перебуває в будинку дитини, що підтверджується, серед іншого, поясненнями сторін. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Козівської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON], [INFO] від 31.07.2017 року №01-382/01-36 та Рішення №26 комісії з питань захисту прав дитини Козівської РДА від 19.07.2017 року відповідача доцільно позбавити батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.38, 46). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює педіатром у Козівській ЦРКЛ. Наприкінці квітня - на початку травня 2016 року до них у віці 8-ми місяців у супроводі працівників служби у справах дітей та Козівського ВП поступив [PERSON]. Останній був у запущеному стані, не купаний, на ногах були зопрілості, почервоніння. Дитина не вміла сидіти. За десять днів перебування [PERSON] у закладі мати його відвідувала близько 2-х разів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює у Козівському районному центрі соціальних служб для сім'ї та молоді. [PERSON] перебувала у них на обліку спочатку як дитина-сирота, з 18 років як дитина з числа сиріт, а згодом як сім'я, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Вказує, що у травні 2016 року надійшло повідомлення про залишення дитини без догляду. Перевіркою встановлено, що у будинку безлад, не було їжі, дитина не доглянута. Дитину було вилучено та направлено у Козівську ЦРКЛ. На комісіях [PERSON] не виявляла бажання виховувати дитину. Заяв забрати дитину з будинку маляти не надавала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її онукою, над якою мала опіку у зв'язку із позбавленням матері останньої батьківських прав. Пояснила, що мати [PERSON] не дала їй достатньо любові, не турбувалась про неї, внаслідок чого остання виросла некерованою. Зазначає, що відповідач недавно поїхала до м. Києва, де живе зі співмешканцем. Обіцяла їй, що забере дитину, коли одружиться. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, відповідач має негативні характеристики за місцем проживання, за період з 16.06.2016 року по 14.07.2017 року провідувала дитину у КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» 9 раз, до служби у справах дітей щодо повернення сина не зверталась. Разом з тим, [PERSON] не створила належних умов для проживання дитини, ніде не працює, доходу для утримання дитини немає. Проте, держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Судом встановлено, що відповідач жодного разу не звернулась до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні їй будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки, тобто не вчинила жодних активних дій, які б свідчили про наявність у неї бажання скористатись допомогою держави. Окрім того, відповідач не цікавиться життям дитини, свідомого нехтує своїми обов'язками і не бажає виконувати їх, відтак суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виховання дитини, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно з ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавленням батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У зв'язку із чим, відповідно до ст. 182 СК України, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.08.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved