Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

24.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що майже все життя, починаючи з березня 1991 року пропрацював на одному підприємстві у [PERSON] акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське» (раніше Шахта «Красноармійська-Західна №1) спочатку гірничим робітником, потім гірничим робітником очисного вибою з повним робочим днем у шахті до серпня 2014 року. Протягом 11 років з 2003 по 2004 рік він працював бригадиром ГРОВ на видобувних дільницях шахти. Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих умов праці складає понад 23,5р. Згідно з висновками санітарно-епідеміологічної служби про умови праці від 26.03.2015року потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх і верхніх кінцівок у 139,9 Вт значно перевищувала встановлену норму навантаження (90 Вт); за участю мяз плечового поясу потужність склала 62,0 Вт при нормі 45 Вт; 56% робочого часу його перебувало у вимушених позах, йому доводилось вдаватися до нахилів понад 30 градусів до 130 разів за одну зміну. Згідно з гігієнічною класифікацією праці, затвердженою наказом МОЗ України №528 від 27.12.2001 року, робота гірничого робітника очисного вибою віднесена до ІІІ класу ІІІ ступеню шкідливих і важких умов праці. Протягом останніх років роботи в шахті його турбували різкі болі в попереку, дошкульний кашель, спостерігав у себе погіршення слуху та хронічну втомлюваність. Однак, попри все, продовжував працювати. В 2014 році всі симптоми його захворювань загострилися, він почав страждати від постійного підвищеного артеріального тиску; біль в попереку став віддаватися в ліву ногу, яка часто німіла. У звязку з чим, він звільнився з ПАТ ШУ «Покровське» за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Стан його здоровя не покращувався і після звільнення, тому він звернувся до лікарні та був направлений лікарем-профпатологом до м.Києва до Клініки професійних захворювань Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України, де перебував на обстеженні, лікуванні та вирішенні питання звязку патології нервової системи та бронхо-легеневого апарату з умовами праці з 20.03.2015 року по 06.04.2015 року. 07.04.2015 року після проведення усіх необхідних обстежень у клініці профзахворюванням та з урахуванням інформаційної довідки Красноармійського міськрайуправління ГУ ДержСЕС йому було встановлено вперше наступні професійні захворювання, повязані з шкідливими та вадкими умовами праці: - хронічна радикулопатія зліва в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; -хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз , легенева недостатність І-ІІ ст.; -хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ступеню. 22.04.2015 року був складений акт розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання , затверджений 22.04.2015 року головним державним санітарним лікарем міст Красноармійська, Димитрова, Красноарміського району [PERSON], у п. 17 якого вказано, що причиною виникнення професійного захворювання є підвищена потужність зовнішньої праці при роботі за участю мяз нижніх кінцівок та тулубу, плечового поясу; запиленість повітря, що перевищувала норму в більш ніж 5 разів; виробничий шум. 22.05.2015 року при огляді [PERSON] профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м.Краматорська йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності та протипоказана важка фізична праця, тривале вимушене положення тіла, рекомендовано спостереження у лікаря невропатолога, пульмонолога, сурдолога, кардіолога, санітарно-куротне лікування. Він вважає, що у звязку з професійним захворюванням, яке він зазнав під час роботи на підприємстві відповідача, у нього погіршилося здоровя, що призвело до порушення особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він постійно проходить лікування на що змушений витрачати немалі кошти, постійно відчуває фізичний біль та моральні страждання, на його утриманні знаходяться неповнолітня донька Поліна, [INFO] та дружина [PERSON], тому вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку повинен сплатити відповідач у розмірі 50000,00грн., заподіяної професійним захворюванням. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність за участю представника [PERSON], на задоволенні позову наполягає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на позові наполягав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» позовні вимоги не визнав, вважає, що позивачем не надано доказів одержання ним моральної шкоди. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції [PERSON] соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, рішення по справі винести на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.03.1991 року по 31.08.2014 року та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням з переходом на пенсію (а.с.6-7). 22.04.2015 року комісією на підприємстві відповідача, на підставі матеріалів розслідування хронічного професійного захворювання, було складено Акт по формі П-4 (а.с.5-6), згідно якого встановлено факт отримання позивачем хронічного професійного захворювання, а саме: Хронічна радикулолпатія L5 S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захрорювання професійне, встановлене в перше М-54.1.7 Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. Захворювання професійне, встановлено вперше J44,8. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ступеню (другий ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне, встановлене вперше Н 90,3 ІХС (дифузний кардіосклероз) Гіпертонічна хвороба ІІ ст.., ст..2 ризик 3, СН 0ст.(а.с.14-15). 22.05.2015 року позивачу [PERSON] профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м.Краматорська встановлено 60 % втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності до 01.06.2016року та протипоказана важка фізична праця, тривале вимушене положення тіла, рекомендовано спостереження у лікаря невропатолога, пульмонолога, сурдолога, кардіолога, санітарно-куротне лікування (а.с.16). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з [PERSON] соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 60% працездатності у звязку з професійним захворюванням до 01.06.2016 року і після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Позивач [PERSON] отримав професійне захворювання, яке виникло в звязку з тривалим періодом праці в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактору важкість праці, вугільний пил, виробничий шум. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 60% до 01.06.2016 року. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1800,00 грн., враховуючи ті обставини, що позивачу [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області призначені постановою від 17.06.2015 року (а.с.37-38) одноразова допомога у звязку з втратою професійної працездатності в сумі 12423,60грн. та щомісячні грошові суми в розмірі 8110,31грн. з 22.05.2015 року по 31.05.2016року. Згідно ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial