Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

24.04.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В належну їй квартиру на прохання сестри [PERSON] 15.11.2006 був прописаний її чоловік - [PERSON] 15.04.2014 шлюб між сестрою позивача та її чоловіком розірвано рішенням Волочиського районного суду. З цього часу її сестра та [PERSON] перестали бути сім'єю і разом не проживають. Прописка відповідача позбавляє її права в повному обсязі володіти, розпоряджатися своїм майном та використовувати його на власний розсуд та власною волею. У зв'язку з наведеним просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстрації за цією адресою. В судове засідання позивач та її представник не з'явились. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав і просив його задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про судовий розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с. 57). Суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін та представника третьої особи по наявних у справі доказах та ухвалити заочне рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється через неявку всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновків, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 22), свідоцтва про одруження (а.с. 23) позивач [PERSON] є власником однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З 15 листопада 2006 року у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.27). Останній є колишнім чоловіком [PERSON] (а.с. 25). З акту обстеження проживання фактичної кількості осіб № 19 від 28.04.2017 відповідач з травня 2015 року не проживає у даній квартирі (а.с. 31). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки в ході судового розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач є колишнім членом сім'ї власника квартири, понад один рік за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку про можливість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Разом з тим, вимога зняти [PERSON] з реєстрації не може бути задоволена з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Вказане підтверджується правовою позицією ВСУ від 16.01.2012ц в справі № 6-57цс11. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням саме по собі є підставою для зняття такої особи з реєстрації уповноваженим органом. На підставі викладеного,

Outcome: partial