Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

21 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в якому просить суд визнати право власності на земельну частку (пай), яка розташована на території Карабинівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, площею 4,020 га, що залишилась після смерті [PERSON], яка належала померлому на підставі державного акту, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1048/01 від 13.11.2001 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.11.2007 року помер [PERSON] за яким доглядав позивач. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина за заповітом у вигляді земельної частки (пай), яка розташована на території Карабинівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, площею 4,020 га, яка належала померлому на підставі державного акту, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1048/01 від 13.11.2001року. Зазначає, що після смерті [PERSON] позивач фактично прийняв спадщину у вигляді земельної частки, так як добросовісно користується нею, сплачує податки, здійснює обробку та посів. Також, зазначає, що прийняти спадкове майно він не зміг, так як йому не було відомо про необхідність подання заяви про прийняття спадщини. 24.04.2018 року позивач звернувся до Пятихатської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва на спадщину після померлого 19.11.2007 року [PERSON]. Постановою від 24.04.2018 року позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, в звязку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. В звязку з вищевикладеним позивач звертається до суду. 23.05.2018 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено до підготовчого судового засідання. 19.07.2018 ухвалою суду закрито підготовче судове провадження за вищевказаною позовною заявою та призначений розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Надіслав заяву відповідно до якої просить розглядати справу без його участі, не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Статтею 206 ЦПК України встановлено, що позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. До\~ухвалення судового\~рішення у\~звязку з\~відмовою позивача\~від позову\~або визнанням\~позову відповідачем\~суд розяснює\~сторонам наслідки\~відповідних процесуальних\~дій,\~перевіряє,\~чи не\~обмежений представник\~відповідної сторони\~у повноваженнях\~на їх\~вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились жодного разу, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд позбавлений можливості розяснити сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, а саме визнання позову, а також, так як визнання відповідачами позову суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відсутні законні підстави для задоволення позову, суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачами позову і продовжити судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ДП №092270, [PERSON], який мешкає с. Карабинівка на підставі рішення 19 сесії XXIII скликання Карабинівської сільської Ради народних депутатів № 1 від 20.08.2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,020 га на території Карабинівської сільської ради для введення товарного сільськогосподарського виробництва. За час життя [PERSON], [INFO], склав на випадок своєї смерті заповіт № 274 від 09.06.2004 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Карабинівської сільської ради Павлоградького району Дніпропетровської області, яким заповідав все належне майно [PERSON]. [PERSON] помер 19.11.2007 року в с. Саксагань, Пятихатського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії 1-КИ № 275914. Згідно відповіді Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 20.11.2018 року за № 2060, спадщина у вигляді земельної ділянки, яка залишилась після померлого 19.11.2007 року [PERSON] [INFO], відумерлою на даний час не визнавалась. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 19.11.2007 року [PERSON], в звязку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини, відповідно до постанови державного нотаріуса [PERSON] Пятихатської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 24.04.2018 року. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 1 ст.1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України встановлює, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки Саксаганської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області від 28.09.2010 за № 1185, [PERSON], [INFO], був зареєстрований і проживав за адресою: [INFO] (Пятихатський геріатричний пансіонат) з 07 липня 2004 року по 19 листопада 2007 року один. Заповіту по Саксаганській сільській раді останній не складав. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. В пункті 24 зазначеної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. На запит суду було витребувано з Пятихатської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію спадкової справи № 64/2018 до майна померлого 19.11.2007 року [PERSON], з якої вбачається, що заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом була подана [PERSON], від імені [PERSON] лише 24.04.2018 року, з заявою про прийняття спадщини позивач ні протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця, ні після не звертався. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме докази прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що позивач до нотаріального органу з приводу оформлення спадкового майнового права звернувся лише 24.04.2018 року, після спливу більше десяти років з моменту смерті спадкодавця, доказів прийняття спадщини, а саме постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання заяви при прийняття спадщини в шестимісячний строк, чи встановлення факту прийняття спадщини, чи факту проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, позивачем не надано. Позивач не позбавлений права звернутись у встановленому законом порядку до суду з відповідним позовом про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed