Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

22.12.2015 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Матроска, вул. Кутузова, 7, мотивуючи свої вимоги тим, що вищевказаний житловий будинок належить [PERSON] 09.12.2014 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Матроска, вул. Кутузова, 7. При зверненні до державного нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що у правовстановлюючому документі на вищевказаний житловий будинок свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 28.06.1994 року за № 2-2256, номер будинку, як спадкового майна, на яке видане це свідоцтво, вказаний «17», але у довідці про право власності, виданій КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24.11.2015 року за № 1897, а також у довідці про реєстрацію права власності, виданій Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.07.1994 року за № 11, номер будинку вказаний «7». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом від 28.06.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2/2256, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами в с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області по вул. Кутузова, 17. Однак, судом було встановлено, що згідно із рішенням [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 189-ХХ1У від 22.04.2004 року, [PERSON] була надана згода на передачу земельної ділянки площею 0,16 га в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та інших господарських будівель в с. Матроска по вул. Кутузова, 7. Відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 956, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області по вул. Кутузова, 7. Тобто в свідоцтві про право власності на спадкове майно за заповітом від 28.06.1994 року помилково зазначено номер будинку № 17 замість № 7 по вул. Кутузова в с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 394715 від 09.12.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 09.12.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Матроска, вул. Кутузова, 7. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42464204 від 15.12.2015 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІV-УР № 1104495, виданим 12.04.1963 року бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] № 2902/02-14 від 12.12.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до п.п. 4.15 глави 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, відповідно до ст. 47 ЗУ «Про нотаріат», введеного в дію Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року № 3426-ХІІ, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. У правовстановлюючому документі на вищевказаний житловий будинок свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 28.06.1994 року за № 2-2256, номер будинку, як спадкового майна, на яке видане це свідоцтво, вказаний «17», але у довідці про право власності, виданій КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24.11.2015 року за № 1897, а також у довідці про реєстрацію права власності, виданій Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.07.1994 року за № 11, номер будинку вказаний «7». Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved