Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

23 січня 2018 року, позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 29 липня 2011 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після фактичного припинення шлюбних відносин з кінця 2017 року, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, що є обтяжуючим фактором для позивача. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частині його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява надійшла до суду 23.01.2018 року. На виконання вимог ст. 122 ч. 3 ЦПК України судом направлявся запит до відповідного органу реєстрації місця проживання фізичних осіб, для перевірки зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача [PERSON] Відповідь на запит судом отримана 31.05.2018 року, справа підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тому ухвалою від 01.06.2018 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2018 року розгляд справи було відкладено, у зв'язку з неявкою сторін. Позивач та відповідач до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено матеріалами справи. Відповідач 27.06.2018 року отримав копію ухвали про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01.06.2018 року з доданими до неї документами, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву до суду не надав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та постановити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони перебувають у шлюбі з 29 липня 2011 року, відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серії [NUMBER] (а.с. 9). Сторони мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 17.01.2012 року (а.с. 10). Судом встановлено, неповнолітній син проживає з матір'ю, позивачкою по справі та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Відповідач є працездатним, аліментних стягнень на користь третіх осіб не має, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідач до суду не направив інших доказів, які б вказували про належність або ж недопустимість наданих позивачем доказів. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що відповідають вимогам ст. 180 СК України, а тому підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved