Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

23 січня 2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним та скасування реєстрації права оренди земельної ділянки. В позові, в обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка розміром 3,05 га, розташована на території Федорівської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Між позивачем та ТОВ Агрофірма «Перемога» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки на 10 років, який було зареєстровано 09.11.2007 року, термін дії якого закінчився 09.11.2017 року. 18 вересня 2017 року позивач звернувся до Відділу у Глобинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з метою отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, де з'ясувалося, що на належну йому земельнуділянку зареєстровано 02.03.2016 року ще один договір оренди строком на 15 років. Але позивач повторно ніякого договору із ТОВ Агрофірма «Перемога» не укладав і не має на руках примірника вказаного договору. Після укладання договору із ТОВ «Перемога» у 2007 року, позивач підписував документ, який він вважав додатковою угодою до вказаного договору оренди землі, якою передбачалося збільшення орендної плати.Статтею 229 ЦК України передбачено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, а саме визнання його недійсним. Крім того, на належну позивачу земельну ділянку зареєстровано два договори оренди терміном на 10 років, реєстрація якого проведена 09.11.2007 року та терміном дії на 15 років, реєстрація якого проведена 02.03.2016 року, що суперечить нормам ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про оренду землі». Посилаючись на викладені обставини, представник позивача, просив суд, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером: [NUMBER], розміром 3,05 га, розташованої на території Федорівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, реєстрація якого проведена 02.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Перемога» терміном на 15 років та скасувати реєстрацію вказаного договору. 05.03.2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 30.09.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано 09.11.2007 року, який угодою про розірвання договору оренди від 13.06.2014 року було розірвано. 15.06.2014 року було укладено новий договір оренди на зазначену земельну ділянку. 03 серпня 2015 року позивач звернувся до ТОВ Агрофірма «Перемога» із заявою щодо видачі орендної плати за 2015-2018 роки наперед на потреби лікування. 03 серпня 2015 року було розірвано договір оренди землі з позивачем від 15.06.2014 року та цього ж дня 03 серпня 2015 року укладено новий договір оренди, право оренди було зареєстровано 02.03.2016 року в Реєстрі речових прав, тому подвійна реєстрація договорів оренди відсутня. Крім того, позивач не надав суду доказів, що уклав договір під впливом помилки, тому правові підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного, представник відповідача просив суд, відмовити позивачу в задоволенні позову (а.с.35-38). Позивач в судовому засіданні пояснив, що його земельна ділянка перебувала в оренді у відповідача згідно договору оренди від 2006 року, який було зареєстровано в 2007 році, право оренди на яку закінчилося в 2017 році. Після його звернення до органів держгеокадастру ним було отримано витяг згідно якого він дізнався, що в реєстрі речових прав зареєстровано новий договір оренди з ТОВ Агрофірма «Перемога» на 15 років, який ним укладено в 2015 році. Разом з тим, нового договору оренди він не підписував. При цьому пояснив, що в 2015 році звертався до ТОВ Агрофірма «Перемога» із заявою для того щоб йому видали грошові кошти за оренду земельної ділянки за 2015-2018 роки наперед на потреби лікування, при цьому підписав якийсь договір, але вважав, що це додаткова угода. Підписаний екземпляр він забрав до себе додому, підпис ставив в одному екземплярі. Через декілька днів отримав грошові кошти в розмірі 23000 грн., також близько через пів року отримав від відповідача грошові кошти в розмірі 3700,00 грн. Потім хотів їх повернути, але ТОВ Агрофірма «Перемога» відмовилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі із підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що в 2015 році [PERSON] звернувся із проханням надати йому грошові кошти за оренду земельної ділянки за 2015-2018 роки наперед на потреби лікування. Вони погодилися, але взамін цього запропонували укласти йому договір оренди земельної ділянки на новий строк. Договір в 2015 році [PERSON] підписував особисто. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що в своєму позові позивач одночасно зазначає, що договір не підписував, крім цього одночасно зазначає підставу для визнання договору недійсним, оскільки його укладено договору під впливом помилки, що є взаємовиключними обставинами, оскільки визнання договору недійсним через помилку передбачає визнання факту його підписання. Також відсутній факт подвійної реєстрації договорів оренди, оскільки перед укладанням нового договору оренди попередні було розірвано, про що вносилися відповідні записи. Крім того, висновок експертизи, у якому зазначено, що підпис у спірному договорі оренди не належить позивачу не може бути єдиним доказом, оскільки оцінюється в сукупності з іншими доказами, також зазначений висновок є недопустимим, оскільки його складено з порушенням норм ЦПК України. Представник третьої особи - Сектору державної реєстрації Глобинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність (а.с. 70). Як зазначено в ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності Вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, пояснення свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер: [NUMBER], розміром 3,05 га, розташованої на території Федорівської сільської ради Глобинського району Полтавської області (а.с. 7). 03 серпня 2015 року між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Перемога» укладено договір оренди землі (а.с.48-49). Зазначений договір було зареєстровано в реєстрі речових право на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 13612876 від 02.03.2016 року (а.с.50). Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Однією з підстав для визнання договору оренди недійсним позивач та його представник зазначають, що його вчинено під впливом помилки. Надаючи оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.229ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Позивач в своїх поясненнях та в судовому засіданні зазначив, що в 2015 році він підписував документ, який вважав додатковою угодою до попереднього договору оренди, підписав його в одному екземплярі та забрав собі. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, суд зазначає, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Разом з тим, позивачем не надано суду екземпляр підписаного ним документу, крім того, як він зазначив цей документ перебував тільки у його володінні, отже позивачем та його представником не надано суду допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд дійшов висновку про відсутність підстави для визнання договору оренди недійсним, через вчинення його під впливом помилки. Крім того, позивач та його представник зазначають підставою для визнання договору оренди недійсним, оскільки його не підписано позивачем. Договір оренди землі може бути визнано у судовому порядку недійсним з підстав, передбачених ст.215 ЦК України, ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК на момент вчинення правочину. Згідно з ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Як зазначено в ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України). За клопотанням представника позивача, судом було призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до Висновку експерта № 1436-1439/1440-1443 судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 21.12.2018 року, по четвертому питанню експертом надано висновок, що підпис від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» договору оренди землі від 03.08.2015 року укладеному між ТОВ Агрофірма «Перемога» та [PERSON], який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.03.2016 року, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів - не [PERSON], а іншою особою (а.с.128-136). Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як зазначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює в ТОВ АФ «Перемога» на посаді відповідальний за договори з 2014 року. 03.08.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача про надання йому орендної плати за декілька років наперед. Керівництво погодилося на його пропозицію, але за умови переукладення договору оренди на новий строк, з чим [PERSON] погодився. Ним було особисто підготовлено документи для підписання договору оренди та відібрано від [PERSON] розписки про те, що він ознайомлений з умовами договору і згодний, оскільки у нього неодноразово виникали конфліктні ситуації зТОВ АФ «Перемога». Як вбачається із заяви від 03.08.2015 року на адресу Директора ТОВ АФ Перемога [PERSON], [PERSON] звернувся із заявою, в якій просив видати йому орендну плату за земельний пай за 2015-2018 роки на лікування (а.с.46). Написання зазначеної заяви підтвердив суду позивач під час судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Також позивач в ході судового розгляду дав пояснення, що згідно написаної ним заяви від 03.08.2015 року він отримав від ТОВ Агрофірма «Перемога» грошові кошти в сумі 23000,00 грн. та близько через пів року 3700,00 грн. Датою укладення спірного договору є 03.08.2015 року, яка відповідає даті написаної [PERSON] заяви про видачу орендної плати за земельний пай за 2015-2018 роки на лікування. Крім того, суду надано письмовий доказ, в якому зазначено текст наступного змісту: «Я [PERSON] з умовами договору ознайомлений і згодний» 03.08.2015 року(а.с.90). Достовірність зазначеного письмового доказу, який було надано суду також в оригіналі не спростовано позивачем та його представником. Також в ході судового розгляду було досліджено матеріали реєстраційної справи № 870497153206, в якій на а.с.5 міститься оригінал довіреності від 07.09.2015 року, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] бути його представником в Реєстраційній службі Глобинського районного управління юстиції Полтавської області щодо реєстрації права власності та права оренди земельної ділянки. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що отримання [PERSON] грошових коштів за оренду земельної ділянки за 2015-2018 роки в розмірі 23000,00 грн. та 3700,00 грн., факт збігу дати укладення договору із написаними ним заявами, написання ним довіреності на представництво його інтересів з приводу реєстрації права оренди, а також самі пояснення позивача [PERSON] з приводу того, що він підписував документ в 2015 році в ТОВ АФ «Перемога» підтверджують в своїй сукупності факт підписання ним договору оренди землі 03.08.2015 року, тому висновок експерта № 1436-1439/1440-1443 від 21.12.2018 року суд відхиляє. До тверджень представника позивача, що позивач отримав кошти під час дії попереднього договору оренди, суд відноситься критично, оскільки, як пояснив сам позивач він вважав, що термін дії договору оренди закінчено в 2017 року, тому є незрозумілим його звернення за отриманням орендної плати за 2018 рік. Твердження представника позивача стосовно подвійної реєстрації договорів оренди повністю спростовуються дослідженими в ході судового розгляду матеріалами реєстраційних справ № 870497153206 та № 7803524. На підстави викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем та його представником не доведено вчинення правочину під впливом помилки, не доведено факт не підписання спірного договору оренди позивачем, а також подвійної реєстрації договорів оренди в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позов до задоволення не підлягає. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову позивачу, не підлягають стягненню з відповідача також судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed