Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

23.10.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] в якому, посилаючись на те, що позивач не може розпорядитись належним йому на праві власності майном, а саме квартирою [ADDRESS], просить суд: 1. Визнати [PERSON] такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [PERSON] на даний час проживає закордоном, у квартирі позивача ніколи не проживала, особисті речі відповідача у помешканні відсутні, кореспонденцію та медичну допомогу за даною адресою остання не отримує, жодного разу не приймала участі у сплаті житлово- комунальних послуг, проведенні капітального та поточного ремонту, зазначеним житлом не цікавиться, втратила зв'язок із квартирою, як місцем реєстрації. Позивач [PERSON] про відкриття провадження була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] про відкриття провадження була повідомлена, відзив суду не надала. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2018 року № 142728323 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить ? квартири [ADDRESS]. Згідно з довідкою № 3003 від 28.11.2018 року, наданою Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]- ? часток та [PERSON]- ? часток на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.05.2003 року, зареєстровано в БТІ 09.02.2004 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї № 3493 від 23.10.2018 року, виданої ТОВ «Миколаївдомсервіс» разом з позивачкою у домоволодінні зареєстровані донька позивача [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також зазначається, що не зареєстрована, але має право на проживання онука позивача- відповідач [PERSON] Як вбачається із Акту про не проживання від 17.10.2018 року, посвідченого паспортистом ТОВ «Миколаївдомсервіс» 23.10.2018 року [PERSON], 1995 року народження, ніколи не проживала за адресою [ADDRESS]. Раніше була прописана [PERSON], а її донька [PERSON] була автоматично вписана як її дитина. Зараз відповідач проживає закордоном. Вищезазначене підтверджується підписами сусідів позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не мешкають в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в звязку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved