Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

22 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником будинку № 36 по вул. Старова в м. Бердянськ Запорізької області згідно договору купівлі-продажу від 07 липня 1981 року, посвідченим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 5421 та договором купівлі продажу від 01 вересня 1989 року, посвідченим державним Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний номер 1-7149 . Оскільки малися розбіжності у написанні прізвища у договорі купівлі продажу та паспорті громадянина України, «Міленький » та «Миленький», за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року по цивільній справі № 310-9921/14-ц встановлений факт належності [PERSON], [INFO] договору купівлі продажу від 01 вересня 1989 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-7149. 12 жовтня 1993 року він зареєстрував своє місце проживання в вищенаведеному будинку, а 10 грудня 1994 року за цією ж адресою було зареєстровано місце поживання сина [PERSON], як члена сім`ї власника житла. На початку 2015 року відповідач зібравши свої речі та інше належне йому майно виїхав з житлового приміщення і з того часу не мешкає у будинку, витрат по його утриманню, сплаті комунальних послуг не несе. Таким чином, за зареєстрованим місцем проживання відповідач не проживає понад трьох років, особистих речей у житловому приміщенні не має. Наразі виникло питання про розпорядження майном власника, тому змушений звернутися до суду для вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився. Представник позивача адвокат [PERSON] у повному обсязі підтримала вимоги позивача, просила задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 28). Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі - продажу від 07 липня 1981 року, копії договору від 07 липня 1981 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 5421 та договору купівлі продажу від 01 вересня 1989 року, посвідченим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний номер 1-7149 вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 36 по вул. Старова м. Бердянську Запорізької області (а.с. 6-9). З огляду на розбіжності у написанні прізвища в договорі купівлі-продажу та паспорті громадянина України, «Міленький» та «Миленький», за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року по цивільній справі № 310/9921/14-ц встановлений факт належності [PERSON], [INFO] договору купівлі-продажу від 01 вересня 1989 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-7149. (а.с. 10). З копії домової книги та довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області за № 5578 від 06 листопада 2018 року вбачається, що за адресою по вул. Старова, 36 м. Бердянськ Запорізької області зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] (а.с.11,12,17). Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. В ст. 391 ЦК України вказано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON]Ю, приходиться позивачу сином, на початку 2015 року відповідач зібравши свої речі та інше належне йому майно виїхав з житлового приміщення і з того часу не мешкає у будинк, витрати по його утриманню, сплати комунальних послуг не несе. Наведене не спростовується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Таким чином, відповідач [PERSON]. понад один рік не мешкає у зазначеному будинку, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.\~405\~ЦК України,\~члени сім'ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved