Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

22.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання матері [PERSON], [INFO] року народження у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно , починаючи з дати подання позову та довічно. 30.11.2018 року, позивач, скориставшись своїм правом збільшила позовні вимоги та просить стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та довічно стягнути з [PERSON] додаткові витрати на її лікування сумою 1000 гривень щомісячно, а також стягнути з [PERSON] грошові кошти сумою 3138 гривень - в рахунок покриття витрачених коштів на її лікування. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON],[INFO]. З відповідачем вони проживають окремо. В силу свого похилого віку, поганого почуття, а також в силу того, що вона має низку хронічних захворювань та є інвалідом першої групи потребує сторонньої допомоги та значних витрат на лікування. Відповідач є її сином та має обов'язок з її утримання, однак його не виконує, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні підтримала в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на тримання матері щомісячно та довічно, щомісячні додаткові витрати на її лікування та грошові кошти на покриття вже понесених витрат. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також підтримала уточнені позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що окрім нього у позивача є дочка [PERSON], з якою в нього склалися погані відносини, вона налаштовує матір проти нього, він в силу своїх можливостей матері допомагав, на даний час він офіційно не працює, має мінливий періодичний заробіток, проживає разом зі своєю дружиною та дітьми, сам має низку захворювань. Також зазначив, що позивачка отримує пенсію та мала субсидію. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] виданим 20.07.1964 року Ленінським РАГС м.Одеси ( а.с.19) та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] виданим 17.06.1959 року Ленінським РАГС м.Одеси [PERSON] є людиною похилого віку, пенсіонером та має інвалідність першої групи «А», причина інвалідності - загальне захворювання та потребує стороннього догляду. Пенсія, розмір якої становить в середньому 2700 гривень на місяць позивачу виплачується по інвалідності, що підтверджено відповідною довідкою від 17.07.2018 року за №3496 (а.с.10). Разом з позивачем у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] дочка позивача, [PERSON] - онук позивача та син [PERSON], який у квартирі зареєстрований але мешкає зі своєю родиною дружиною та дітьми за іншою адресою ( а.с 9). Позивачка на підтвердження свого стану здоров'я надала суду відповідні докази, а саме виписки з медичних карток, які містяться в матеріалах справи. Також позивачем надано суду докази понесених нею витрат на купування ліків на суму 6275 гривень, що є додатковими витратами на її лікування. Тобто позивачем доведено факт наявності потреби в її утримання у зв'язку з її непрацездатністю та її утримання з боку саме сина [PERSON], оскільки її дочка [PERSON] є інвалідом другої групи за загальним захворюванням, також вона є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1452 гривень на місяць про свідчить довідка від 17.07.2018 року за №3498 ( а.с. 26), а також отримує соціальну допомогу щомісяця в середньому 205,95 гривень, що підтверджено довідкою від 17.07.2018 року за №1726 ( а.с.27) В свою чергу з боку відповідача надано виписку із медичної амбулаторної картки про стан його здоров'я, в якій також зазначено, що останній має низку захворювань, надано копію трудової книжки з якої вбачається, що 28.08.2017 року [PERSON] звільнився та на даний час офіційно не працевлаштований. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч.1 ст.172 СК повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Згідно з частиною 3 ст.172 СК України, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, нікчемних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статтею 203 СК визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У відповідності до ч.1,2 ст. 205 СК суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін; при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Згідно статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд наголошує, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведені обставини, які встановлені судом та аналізуючи у сукупності законодавство, яким врегульовані правовідносини пов'язані із обов'язком дітей піклуватися про батьків та утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, суд приходить до наступних висновків: З матеріалів справи вбачається, що позивач, яка є матір'ю відповідача є людиною похилого віку і у силу віку є непрацездатною особою яка, має низку захворювань та є інвалідом першої групи, враховуючи розмір її доходів, потребує додаткового утримання. Приймаючи до уваги розмір доходу позивача, факт її непрацездатності у зв'язку із досягненням пенсійного віку та наявності в силу захворювання інвалідності першої групи, суд вважає доведеним, обґрунтованим та справедливим розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати на утримання позивача у розмірі 1/6 частини доходів ( заробітку) щомісячно, з часу звернення позивача до суду із відповідним позовом та довічно. Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За станом свого здоров'я та як підтверджено довідкою МСЕК позивач потребує стороннього догляду. На лікування з боку позивача було витрачено грошові кошти на придбання відповідних лікарських засобів на суму 6275 гривень, що підтверджено документально, половину з якої, а саме 3138 гривень належить стягнути з відповідача Право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина ( стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Судом встановлено, що позивачка батьківських прав не позбавлялася, від виконання батьківських обов'язків щодо свого сина - відповідача у справі не ухилялася, дійсно є непрацездатною особою, і такою, що потребує матеріальної допомоги. При розгляді розміру утримання судом також враховані доходи відповідача , доходи позивача, наявність у позивача другої дитини дочки [PERSON], до якої не було заявлені позовні вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність надання позивачці з боку відповідача матеріальної допомоги у вигляді аліментів, розмір яких, з урахуванням вищевикладених обставин та наявності іншої працездатної дитини встановлюється судом у 1/6 частини від усіх доходів відповідача з дня подання позову і довічно. Що стосується додаткових витрат суд вважає доведеним факт понесених витрат у вигляді придбання ліків у розмірі 6275 гривень, половина з яких ( враховуючи наявність іншої дитини) підлягає стягненню з відповідача. Також судом враховується, що додаткові витрати, це витрати яки понесені або обов'язково будуть понесені, тобто їх розмір повинен бути обгрунтиованим і доведеним. З боку позивача не доведено щомісячні витрати у подальшому у розмірі 1000 гривень, тому в цієї частині суд відмовляє у позовних вимогах. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] звільнена від сплати судового збору, розмір якого складає 704,80 грн., згідно вимог ч.3 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» ( який був чинним на момент звернення до суду), а тому судові витрати у вигляді судового збору стягуються у дохід держави з відповідача, пропорційно задоволеним вимогам до кожної. На підставі викладеного та

Outcome: partial