Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

22.06.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на спадкове майно, а саме: 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею - 38,04 кв.м., житловою площею - 21,13 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - кухня, 4 - ванна, 5 - комора, 6 - балкон. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог [INFO] помер батько позивача [PERSON] .. На день смерті йому належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Після смерті батька позивач фактично прийняв спадщину вступивши в управління та володіння спадковим майном. Позивач звернувся до Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, де йому було рекомендовано звернутись до суду для встановлення місця відкриття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки постійного місця проживання та реєстрації померлого не встановлено. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 23.06.2020 року судом зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.07.2020 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В судове засідання відповідач не зявилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.01.2002 року. За життя [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] , загальною площею - 38,04 кв.м., житловою площею - 21,13 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - кухня, 4 - ванна, 5 - комора, 6 - балкон, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло, видане згідно розпорядження від 11.05.1994 року №2004 органом приватизації державного житлового фонду виконкому міської Ради народних депутатів. Позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном, користується ним та підтримує у належності стані. Позивач звернувся до Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, де йому було рекомендовано звернутись до суду для встановлення місця відкриття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки постійного місця проживання та реєстрації померлого не встановлено. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.526 УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до положень статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийнятгя спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР 1963 року, як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини: фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані. Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, допускається фактичний вступ у володіння нею. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Відповідно до п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України №18/5 від 14.06.1994 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини ст.549 Цивільного кодексу. Таким чином, позивач [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, користується ним та підтримує у належності стані та відповідно до ст.549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) та п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України №18/5 від 14.06.1994 року є таким, що прийняв спадщину. Враховуючи те, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, користується ним та підтримує у належності стані, позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею - 38,04 кв.м., житловою площею - 21,13 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - кухня, 4 - ванна, 5 - комора, 6 - балкон. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем цілком обґрунтовано заявлені вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved