Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

23.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з вище зазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON], яка померла 03 вересня 2016 року. В позові посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,58 га., яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №069621 від 15 березня 2005 року. У встановленому законом порядку вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], частково оформила спадкове майно. В той же не може через нотаріуса оформити таке спадкове майно, як земельна ділянка, оскільки втрачений оригінал Державного акта про право власності на земельну ділянку, зважаючи на що нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,58 га розташовану на території Комишнянської селищної ради Миргородського району в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Про день та час судового розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] [PERSON], позов підтримала, просила його задовольнити, як законний та обґрунтований. Представник відповідача Комишнянської селищної ради Миргородського району в судове засідання не зявився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, направила на адресу суду лист з якого вбачається, що позов сільською радою визнається, а справу вона просить розглянути у відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 03 вересня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16). За свого життя [PERSON] отримала у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Комишнянської селищної ради Миргородського району площею 4,58 га., що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку(а.с.6). [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Комишнянської селищної ради Миргородського району за яким вона заповідала все належне їй майно позивачці [PERSON]В.(а.с.46). В той же час у спадкоємця відсутній оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку. В звязку з чим, [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до заповіту, не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку і нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 25). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 316,317,319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відсутність у позивачки правовстановлюючого документу на земельну ділянку позбавляє її можливості в позасудовому порядку вирішити питання про оформлення цієї земельної ділянки, зважаючи на що її порушене право підлягає захисту. Під час судового розгляду справи не встановлено інших осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] Оскільки вищезазначені обставини перешкоджають позивачеві [PERSON] оформити право власності на спадкове майно в позасудовому порядку, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову.

Outcome: approved