Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~23 травня 2018 року заступник керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача фінансового управління Білопільської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат\~у порядку\~ст.\~56\~ЦПК України. Вимоги мотивовані тим, що ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 26 січня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2017 року за № 12017200130000594, відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України закрито у звязку з відмовою потерпілої [PERSON] від підтримання обвинувачення. Позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Білопільської РДА про стягнення 10 447 грн. 63 коп. із [PERSON] залишено без розгляду. У результаті протиправних дій [PERSON] заподіяв потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: політтравма, закритий перелом верхньої третини лівого стегна зі зміщенням, закрита тупа травма грудної клітки, закритий внутрішньо суглобовий перелом середньої фаланги V пальця правої кисті зі зміщенням, які відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя більше 21 дня. Внаслідок отримання у ході злочину тілесних ушкоджень, потерпіла була доставлена до лікувального закладу та проходила стаціонарне лікування у травматологічному відділенні КЗ Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня». Витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] за період з 13 жовтня 2017 року по 29 листопада 2017 року склали 10 447 грн. 63 коп. Посилаючись на викладені вище обставини, заступник керівника Конотопської місцевої прокуратури просить стягнути із [PERSON] на користь фінансового управління Білопільської районної державної адміністрації 10 447 грн. 63 коп. у рахунок відшкодування витрат комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», які були понесені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON]. У судовому\~засіданні представник Білопільського\~відділу Конотопської\~місцевої прокуратури Сумської області [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник фінансового управління Білопільської районної державної адміністрації Сумської області у судове засідання не зявився. Начальник фінансового управління листом повідомила, що позов прокурора підтримують у повному обсязі, просить розглянути справу без участі представника (а. с. 36, 43). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 33, 40-41). Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши представника Білопільського\~відділу Конотопської\~місцевої прокуратури Сумської області [PERSON], дослідивши матеріали додані до позовної заяви, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статтею 131-1\~Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. За приписами ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через фізичний чи матеріальний стан, неповноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Згідно ч. 7 ст.\~128\~КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст.\~1191\~ЦК України держава, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. У відповідності до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» із змінами та доповненнями сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрати за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№545\~від 16.07.1993\~року вказано, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Відповідно до ст.\~10\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування» мiськi ради є органами мiсцевого самоврядування, що представляють вiдповiднi територiальнi громади та здiйснюють вiд їх iменi та в їх iнтересах функцiї i повноваження мiсцевого самоврядування, визначенi Конституцiєю України, цим та iншими законами. Згідно із ст.\~18-1\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Вказані положення Закону надають Білопільській районній державній адміністрації право на захист інтересів фінансового управління щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоровя, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 56 ЦПК України та ст. 16 Цивільного кодексу України. Статтею 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Крім цього, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 17 липня 1995 року „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат зі змінами визначено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний звязок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Судом встановлено, що кримінальне провадження № 12017200130000594 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України по факту спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті ревнощів під час розпиття спиртних напоїв потерпілій [PERSON], [INFO], яка мешкає с. Тучне, вул. Урожайна, 37 Білопільського району Сумської області (а. с. 6). Прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури [PERSON] затверджено обвинувальний висновок по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (а. с. 8-9). Згідно ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 26 січня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2017 року за № 12017200130000594, відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України закрито у звязку з відмовою потерпілої [PERSON] від підтримання обвинувачення. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Білопільської РДА про стягнення 10 447 грн. 63 коп. із [PERSON] залишено без розгляду. Зі змісту ухвали суду вбачається, що 12 жовтня 2017 року близько 20 години подружжя [PERSON] та [PERSON] перебували в себе вдома за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Тучне. вул. Урожайна, 37 та розпивали спиртні напої. Під час розпиття спиртного між [PERSON] та [PERSON] виникла словесна сварка на ґрунті ревнощів, в результаті якої [PERSON] умисно схопив свою дружину за ліву ногу та стягнув її з дивану на підлогу. Після цього він наніс їй 2 удари кулаком правої руки по обличчю та 5 разів наступив із силою правою ногою на ліву ногу дружини. Внаслідок злочинних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді: політтравма, закритий перелом верхньої третини лівого стегна зі зміщенням, закрита тупа травма грудної клітки, закритий внутрішньо суглобовий перелом середньої фаланги V пальця правої кисті зі зміщенням, які відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя більше 21 дня. Зазначені дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України (а. с. 10). Внаслідок отримання у ході злочину тілесних ушкоджень потерпіла була доставлена до лікувального закладу та проходила стаціонарне лікування у травматологічному відділенні КЗ Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня». Вищевикладені обставини підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування матеріалами. Зокрема, з довідки-розрахунку КЗ Білопільської міської ради «Білопільська центральна районна лікарня» від 05 грудня 2017 року вбачається, що вартість лікування [PERSON], [INFO], мешканки [INFO], яка знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Білопільської РЦЛ з 13 жовтня 2017 року по 29 листопада 2017 року становить: 47 днів х 222 грн. 29 коп. = 10 447 грн. 63 коп. (а. с. 7). Комунальний заклад Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» фінансується з районного бюджету Білопільського району Сумської області, розпорядником коштів якого є фінансове управління Білопільської районної державної адміністрації, а тому кошти повинні бути стягненні на користь фінансового управління. Винна особа зобовязана відшкодовувати витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину особи, тому невідшкодування [PERSON] до бюджету, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON], є порушенням інтересів держави щодо надходження належних коштів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування. Таким чином, вбачаються правові підстави для звернення прокурора до суду про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням у межах компетенції, передбаченої ст.\~131-1\~Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] необхідно стягнути із [PERSON] на користь фінансового управління Білопільського районної державної адміністрації у рахунок відшкодування витрат комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня». Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, при зверненні до суду прокурор не сплачував судовий збір, так як звільнений від його сплати, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved