Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

22 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина. Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося, під час спільного проживання не приходили з відповідачем до єдиної думки у вирішенні більшості питань сім'ї та побуту. Останнім часом постійно виникають непорозуміння та сварки, що негативно впливає на її психологічний стан та на психіку дитини. На даний момент позивач та відповідач спільного господарства не ведуть та разом не проживають. Тобто, фактично шлюбні відносини припинені, а збереження шлюбу суперечитиме як інтересам позивача, так і інтересам дитини. Крім того, відповідач з моменту фактичного припинення шлюбних відносин добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, але не в достатньому розмірі. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та прохала розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі та прохав розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, 14 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис №34, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області. Син на даний час та в подальшому буде проживати з позивачем. Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, оскільки під час подружнього життя між позивачкою і відповідачем виникали суперечки, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони не бажають зберегти шлюб, перестали вести спільне господарство, мешкають окремо. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного та інтересам дитини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач та відповідач не мають наміру зберігати шлюб і причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач матеріальну допомогу надає, але не в достатньому розмірі. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням викладеного, а також згоди відповідача з заявленими вимогами, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved