Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

22.10.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання відповідача батьком її сина - [PERSON] , [INFO] , стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також 6500 грн щомісячно у відшкодування додаткових витрат на дитину, пов`язаних з необхідністю лікування та придбання спеціального харчування. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від подання заяви про реєстрацію народження їхнього спільного сина [PERSON] , а також від його матеріального утримання. У судовому засідання позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні. Додатково пояснила, що син [PERSON] є дитиною-інвалідом і за станом здоров`я потребує постійного лікування, спеціального харчування і догляду з боку матері. Посилаючись на неможливість працевлаштування через потребу здійснення постійного догляду за сином, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, а також половину суму, яку вона щомісячно витрачає на його лікування та придбання спеціального харчування. Відповідач не з`явився, при цьому подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У підготовчому засіданні відповідач повідомив про визнання позову в частині визнання його батьком [PERSON] , [INFO] , та стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі прожиткового мінімуму. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У період з листопада 2005 року по листопад 2016 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу і мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Зазначене підтверджується розписками відповідача про сплату позивачеві аліментів у добровільному порядку (а.с. 14, 18, 19) та визнанням відповідачем свого батьківства відносно [PERSON] , що, в силу положень частини першої статті 82 ЦПК України звільняє позивача від обов`язку доказування цих обставин у суді. У зв`язку з викладеним і тим, що відповідач добровільно не подав заяву про реєстрацію народження сина, державна реєстрація народження [PERSON] здійснена за вказівкою матері, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс). За приписом частини першої статті 128 Кодексу за відсутності заяви батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. За таких обставин, позов у частині визнання відповідача батьком [PERSON] підлягає задоволенню, що тягне за собою внесення змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей про її батька. Після припинення фактичних шлюбних відносин малолітній син сторін Максим залишився проживати з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає позивачеві достатньої матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до статті 180 Кодексу батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Суд констатує, що позивачем визначено аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, посилаючись на хворобливий стан здоров`я дитини, її інвалідність і потребу постійного лікування. Оскільки вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема: копією посвідчення дитини-інваліда (а.с. 10), медичною документацією, що містить висновок про потребу дитини в постійному догляді з боку матері (а.с. 16), суд погоджується з доводами позивача і вважає можливим визначити аліменти в розмірі 5000 грн щомісячно. Статтею 185 Кодексу встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. По справі доведено, що на лікування сина позивачем у вересні-листопаді 2019 року усього витрачено 6527 грн 01 коп. (а.с. 38-42). Враховуючи ту обставину, що позивач, через потребу здійснення постійного догляду за неповнолітнім сином, позбавлена можливості працевлаштування та особисто заробляти на утримання дитини, суд вважає необхідним покласти понесені нею витрати на лікування сина в сумі 6527 грн 01 коп. на відповідача в повному обсязі. Водночас, виходячи з того, що позивачем не надано суду доказів здійснення витрат на придбання спеціального харчування для сина, а також на його постійне періодичне лікування в майбутньому - в іншій частині позов підлягає відхиленню.

Outcome: partial