Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

22 жовтня 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 13. Мають спільну дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки не склалися, втратились почуття взаєморозуміння та взаємоповаги, з січня 2018 року фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. Син проживає з позивачем в орендованій квартирі в м. Черкаси.. Відповідач живе своїм життям, сімейні стосунки не підтримує, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Враховуючи викладене просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 13 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 32-33) Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. (а.с.34) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстрований 14 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 13, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с. 9) Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 8) Із договору найму (оренди) квартири № 1 від 11 жовтня 2014 року встановлено, що позивач, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , у орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с.10-17) Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст.21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За нормою ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено що, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Як вбачається з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладені обставини та визнання відповідачем позову, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача. Крім того, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved