Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

24.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] та стягнення грошової компенсації. Свої вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме по 1/4 частці кожному. На даний час в квартирі зареєстровані: він, [PERSON] його колишня дружина, їх малолітній син [PERSON], [INFO], його доньки [PERSON], [PERSON] та малолітній син останньої [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що добровільної згоди щодо визначення порядку користування спірною квартирою ними не досягнуто, просив виділити йому у володіння та користування жилу кімнату площею 10,10 кв.м., разом з лоджією, а у користування відповідачів, разом малолітніми [PERSON] та [PERSON] - жилі кімнати площею 19,70, 15,70 та 12,20 кв.м., залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні квартирою. Крім того, враховуючи те, що розмір площі, яку він просить виділити йому у володіння та користування є меншим, ніж припадає на його частку у праві спільної часткової власності, просив суд стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на його користь грошову компенсацію в розмірі 6851 грн. з кожної. 27.06.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення порядку користування квартирою, що знаходиться у спільній частковій власності. Посилаючись на те, що кожен із співвласників квартири, фактично становить окрему сім'ю, має власне життя і між ними не досягнуто згоди щодо порядку володіння та користування квартирою, позивачі просили суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], надавши у володіння та користування [PERSON] житлову кімнату площею 10,1 кв.м. разом з лоджією площею 3,8 кв.м., що примикає до неї, [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], житлову кімнату площею 19,7 кв.м., [PERSON] та [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] житлову кімнату площею 12,2 кв.м. та житлову кімнату площею 15,7 кв.м., а кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу залишити у загальному користуванні всіх співвласників. Ухвалою суду від 27.06.2014 року зустрічна позовна заява об'єднана в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Зустрічний позов не визнав повністю, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив суд в задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом та зустрічною позовною заявою не визнала повністю, оскільки вважає, що запропонований позивачами порядок користування спірною квартирою буде значно порушувати її права. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили суд в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічну позовну заяву підтримали, посилаючись на викладеній в ній обставини справи, просили суд зустрічний позов задовольнити. Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічною позовною заявою, яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги у цивільній справі від 27.06.2014 року [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічну позовну заяву підтримала. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування, яка діяла на підставі довіреності, [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримала. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Дану норму слід тлумачити як таку, що встановлює право на отримання матеріальної компенсації тим співвласником, який за договором про визначення порядку володіння та користування спільним майном отримав у володіння та користування меншу частину майна, ніж та, що відповідає його частці, або взагалі не отримав майно у володіння та користування у натурі. Відповідно, співвласник позбавлений права вимоги матеріальної компенсації, якщо договір не було укладено або якщо володіння або користування спільним майном у натурі є неможливим з об'єктивних причин (неподільність речі, велика кількість співвласників). У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України. В ході судового засідання вставлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], а також неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.01.2011 року шлюб розірвано ( а.с. 12, 13 ). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації 25.05.2000 року, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по 1/4 частці кожному ( а.с. 7,8 ). Вказана квартира розташована на 2-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається із чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., у тому числі 1-ої кімнати, житловою площею 19,7 кв.м., 2-ої кімнати житловою площею 12,2 кв.м., 3-ої кімнати, житловою площею 15,7 кв.м. та 4-ої кімнати житловою площею 10,1 кв.м., кухні площею 7,9 кв.м., ванної кімнати площею - 2,6 кв.м., вбиральні - 1,3 кв.м., коридору - 11,3 кв.м., вбудованої шафи - 1,0 кв.м., також квартира обладнана лоджією - 3,8 кв.м. Тобто, на кожного із співвласників припадає 14,43 кв.м. житлової площі квартири, що складає 1/4 її ідеальну частку та кожен з них має право на виділення йому у користування саме такої житлової площі. Відповідно до довідки ЖЕД-4 № 018-504-516 від 26.06.2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою 28.05.2014 року ( а.с. 9, 15 ). Позивач за первісним позовом [PERSON] просив виділити йому у володіння та користування жилу кімнату площею 10,10 кв.м., разом з лоджією, а у користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] разом малолітніми [PERSON] та [PERSON] - жилі кімнати площею 19,70 кв.м. 15,70 кв.м. та 12,20 кв.м., залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. Позивачі за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] просили виділити у володіння та користування [PERSON] житлову кімнату площею 10,1 кв.м. разом з лоджією площею 3,8 кв.м., що примикає до неї, [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], житлову кімнату площею 19,7 кв.м., [PERSON] та [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] житлову кімнату площею 12,2 кв.м. та житлову кімнату площею 15,7 кв.м., кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу залишити у загальному користуванні всіх співвласників. Зважаючи на те, що кімнати, які б припадали на ідеальну долю власності позивача з первісним позовом та позивачів за зустрічною позовною заявою у даній квартирі відсутні, в даному випадку неможливо визначити порядок користування спірною квартирою з дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою, а запропонований позивачем за первісним позовом та позивачами за зустрічною позовною заявою порядок користування квартирою, суттєво порушує права та інтереси інших співвласників. Крім того, виділення позивачу за первісним позовом на його вимогу у користування лоджії, разом з кімнатою житловою площею 10,10 кв.м., позбавить відповідачів за первісним позовом права на користування нею, так само і при виділенні позивачу за зустрічною позовною заявою [PERSON] вказаної кімнати з лоджією, оскільки іншою лоджією квартира не обладнана, а тому лоджія має залишитися у спільному користуванні всіх співвласників квартири. Суд також не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачів за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом матеріальної компенсації. Що стосується позовної вимоги за первісним позовом в частині зобов'язання відповідачів не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою, суд вважає її також безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перешкоджають позивачу за первісним позовом користуватись спірною квартирою.

Outcome: dismissed