Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

22 січня 2020 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» в особі представника адвоката Останкової В.О. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 29,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11478,59 доларів США, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір\~ про надання споживчого кредиту № 11176043000 від 16 лютого 2007 року з додатковим угодами № 1 від 06 лютого 2009 року, № 2\~ від 20 березня 2009 року та № 3 від 07 вересня 2009 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 13800 доларів США з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2024 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору між АКІБ «УкрСиббанк» та майновим поручителем [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передана квартира [ADDRESS] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 серпня 2017 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2007 року у розмірі 9504,37 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі 3852,31 гривень. До теперішнього часу рішення не виконано. Відповідно до положень ст.. 625 ЦК України заборгованість по процентам, нарахованим за прострочення виконання кредитних зобов`язань, складає 1974,22 доларів США. Таким чином, загальна заборгованість складає 11478,59 доларів США (1974,22 + 9504,37 = 11478,59 доларів США). З метою погашення заборгованості по кредитному договору просить звернути стягнення на предмет іпотеки та встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». 03 лютого 2020 року від представника позивача Ляпун І.О., діючої на підставі довіреності, надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду. За клопотанням представника позивача забезпечено її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарського суду Харківської області. Представник позивача Ляпун І.О., діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні підтвердила позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином за адресою їх реєстрації. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судовго засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, лослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що\~ між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір\~ про надання споживчого кредиту № 11176043000 від 16 лютого 2007 року з додатковим угодами № 1 від 06 лютого 2009 року, № 2\~ від 20 березня 2009 року та № 3 від 07 вересня 2009 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 13800 доларів США з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2024 року (а.с. а.с. 15-28). З 21 грудня 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив назву на\~ Публічне акціонерне товарство «Укрсиббанк», а з 26 листопада 2018 року на Акціонерне товариство «УкрСиббанк», що підтверджується Статутом Банку (а.с. 7-11). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 серпня 2017 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2007 року у розмірі 9504,37 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі 3852,31 гривень (а.с. 34-37). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що станом на теперішній час вказане рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 серпня 2017 року не виконане, що підтверджується довідками-розрахунками станом на 15.01.2020 року (а.с. 43-54). Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки умовами кредитного договору передбачено, що на прострочену суму основного боргу нараховуються підвищені проценти в розмірі вдвічі від діючої процентної ставки, позичальнику нараховано проценти у подвійному розмірі. Отже, після ухвалення рішення [PERSON] та [PERSON] нараховано проценти за прострочення виконання кредитних зобов`язань відповідно до положень ст.. 625 ЦК України та умов договору у розмірі 1974,22 долари США, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 54-57). Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 11176043000 від 16 лютого 2007 року складає 11478,59 доларів США (1974,22 + 9504,37 = 11478,59 доларів США). З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошових коштів між між АКІБ «УкрСиббанк» та майновим поручителем [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округуДонецької області Никоненко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 3120, за яким в іпотеку передана квартира [ADDRESS] (а.с. 29-31). Обумовлена сторонами договору іпотеки варість предмету іпотеки, відповідно до умов п. 1.1 договору іпотеки, складає 99828\~ гривень. Предмет іпотеки оцінений за домовленістю сторін. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 2.1.1 вкзаного договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором\~ Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Пунктом 4.2. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса та застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Частинами першою, п`ятою, дев`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. З врахуванням наведеного АТ «Укрсиббанк» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У спірному випадку іпотекодержатель на власний розсуд вибрав судовий спосіб свого захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», що відповідає вимогам закону. Оскільки звернення стягнення має відбуватись у межах процедури виконавчого провадження, то, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна. З урахуванням наведеного, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та задовольняє позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 29,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При цьому, пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов`язання, а є відстроченням виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-46 цс 15 та в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 200/7371 /17-ц (провадження № 61-41990 св 18). Також, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що площа квартири, яку було передано в іпотеку складає 29,5 кв.м., позичальник [PERSON] у вказаній\~ квартирі зареєстрований та постійно проживає, а будь-які дані про наявність у позичальника чи майнового поручителя\~ іншого житлового нерухомого майна матеріали справи не містять. За таких обставин суд вважає, що підлягає застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представником позивача не було надано суду доказів на підтвердження того, що квартира, яка є предметом іпотеки, не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відтак, рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто, наявні підстави для відстрочення його виконання. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4129,21 гривень. Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 7500 гривень, про що представник позивача зазначає у позові, суд не вбачає підстав для їх стягнення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана адвокатом Останковою В.О., діючою на підставі довіреності. У судовому засіданні приймала участь адвокат Ляпун І.О. також на підставі довіреності. Жодного документи, який би свідчив про оплату позивачем 7500 гривень адвокату, суду не надано. Крім того, відсутній будь-який детальний опис робіт\~ (наданих послуг), виконаний адвокатом, із зазначенням часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Отже, не виконані умови ч.3 ст. 137 ЦПК України, а тому суд не знаходить підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, понесених АТ «Укрсиббанк».

Outcome: approved