Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

23 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 лютого 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №30. В обґрунтування позову зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, спільне проживання та виховування дітей. У зв'язку з цим в сім'ї постійно відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Фактично вони проживали разом з осені 2013 року, хоча шлюб офіційно зареєстрували у 2015 році. Подружні відносини між ними припинилися з грудня 2016 року, у той же час відповідачка зібрала речі та сина і виїхала з його домоволодіння й стала жити окремо. Від шлюбу вони з відповідачкою мають сина [PERSON], [INFO], який залишається мешкати з відповідачкою. Між ними спору про спільне майно та його поділ немає. Спір про місце проживання дитини відсутній. Вважав, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому він звернувся до суду з цим позовом. Строк на примирення просив не надавати. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, просила розірвати шлюб, прізвище не змінювати. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб та копії паспорта громадянина України, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.02.2015 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 4, 17). Зі змісту поданих сторонами заяв вбачається, що сторонами визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть; спору про розділ майна та про місце проживання неповнолітньої дитини між ними немає; збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу, відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору (а. с. 1).

Outcome: approved