Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

23.08.2013 року до суду з позовом звернулася [PERSON], вказавши відповідачем [PERSON], та просила, уточнивши свої позовні вимоги в ході судового розгляду справи, рішенням суду здійснити розділ житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача пояснила у позові, що позивачці [PERSON] на праві власності належить 1 / 3 частина спірного будинку, а відповідачу - 2 / 3 і позивачка бажає скористуватися своїм правом на виділення своєї частки в натурі як співвласник майна, що перебуває у спільній частковій власності, оскільки домовитися з відповідачем на добровільних засадах в неї немає можливості, а без виділення своєї частки вона не може повною мірою здійснювати свої права та обов'язки щодо спірного домоволодіння: розпоряджатися своєю часткою будинку і земельної ділянки, сплачувати комунальні послуги та податок за користування землею, тощо, проте технічний стан та розташування приміщень у будинку, а також конфігурація земельної ділянки при ньому надають можливість виділити в натурі частку домоволодіння у користування позивачки в натурі з врахуванням експертного висновку спеціаліста. У справі 01.08.2014року було постановлене заочне рішення, яке ухвалою суду від 29.12.2014року було скасоване за заявою представника відповідача, який раніше до суду не з'являвся. У судове засідання позивачка не прибула, надавши суду заяву про слухання справи за її відсутністю, її інтереси представляли за довіреностями представники [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, пояснивши, що спірний будинок позивачка та відповідач, будучи двоюрідними сестрою та братом, успадкували, відповідач здав в оренду увесь будинок і квартиранти не дають можливості позивачці користуватися її власною частиною будинку і земельної ділянки, навіть не пускають її, а відповідач, що проживає далеко, ніяк не вирішує цей конфлікт, на телефонні дзвінки відповідає неохоче, пояснюючи, що пустив квартирантів щоб будинок був доглянутий, що йому будинок не потрібен, він тут проживати не збирається, має, начебто намір продавати його, проте на конкретні розмови не йде, з чого виходить, що йому байдуже. Представник відповідача звернувся до суду з зустрічним позовом, вимоги якого повністю узгоджуються з первісним, уточненим позовом представника позивача. Вислухавши у судовому засіданні думку представників позивача та відповідача, які стверджували, що вони домовилися щодо варіанту розділу будинку, який певним чином відповідає інтересам як позивача, так і відповідача, тому просять задовольнити обидва позови в повному обсязі, вивчивши доводи позову, дослідивши обставини та перевіривши їх наданими доказами, суд дійшов висновку, що право позивача та відповідача на виділення в натурі їхніх часток домоволодіння зі спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою підлягає захисту шляхом задоволення цілком обґрунтованих позовних вимог, виходячи з наступного. Відносини приватної власності в Україні регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, іншими законами, а у випадках, передбачених Конституцією і законами України, указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, договорами сторін у встановлених межах, міжнародними договорами, згода на обовґязковість яких надана Верховної Радою України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», судам підвідомчі спори, пов'язані з правом приватної власності на жилий будинок, зокрема, а) про визнання права власності на будинок або його частину (частку), витребування цього майна з чужого незаконного володіння, усунення будь-яких порушень зазначеного права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння і відшкодування заподіяних цим збитків; б) про виділ частки з будинку (поділ будинку), що є спільною власністю (частковою чи сумісною); в) про надбудову, прибудову, або перебудову будинку і підсобних будівель, якщо дозвіл виконкому місцевої Ради, але проти цього заперечують інші учасники спільної часткової власності; г)про визначення порядку користування жилим будинком; д)про зміну розміру часток будинку, що знаходиться в спільній частковій власності; є) про право привілеєвої купівлі частки в спільній частковій власності на будинок; ж) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, міни, дарування будинку і т.ін.; з) про компенсацію, пов'язану із зниженням цінності будинку, викликану діяльністю підприємств, організацій. Норми вказаної Постанови відповідають потребам сьогодення при розгляді спорів про визнання права власності на житловий будинок, з урахуванням змін, що відбулись в нормах матеріального права. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Приватна власність громадян як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом. Це право охороняється Конституцією як актом найвищої юридичної сили та відповідними законами України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Конституція закріплює принцип, за яким право приватної власності на житло є непорушним. Основоположні конституційні правові засади охорони та захисту прав на житло знайшли своє закріплення також в інших законодавчих актах України. Так, відповідно до книги третьої «Право власності та інші речові права» розділу першого ЦК України, кожний громадянин особисто, або разом з іншими особами має право на захист права власності. Громадяни можуть мати житло у приватній власності, користуватися жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати й заповідати його, а також мати інші майнові права. Право власності полягає в тому, що власник за своїм розсудом володіє, користується й розпоряджається належним йому майном. Власник може передавати свої права по володінню, користуванню й розпорядженню майном іншій особі, використати майно як предмет застави або обтяжувати його іншим способом, передавати своє майно у власність або управління іншій особі, а також робити у відношенні нього будь-які дії, які не суперечать закону. Власник вправі використати своє майно для будь-якої підприємницької діяльності, не забороненої законом. Нормальний цивільний оборот припускає не тільки визнання за суб'єктами певних цивільних прав, але й забезпечення їх надійної правової охорони. Речові права й право власності зокрема не є виключенням. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 379 Цивільного кодексу України визначено поняття житла, зокрема, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені, та придатні для постійного проживання в них. Стаття 380 цього кодексу визначає житловий будинок як об'єкт права власності: житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. А відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зокрема, право приватної власності на жилий будинок виникає при придбанні будинку за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, а також за спадкуванням. Громадяни можуть мати на праві приватної власності жилі будинки. Правове регулювання права власності на жилий будинок здійснюється на підставі глави 28 ЦК України, Закону «Про власність» (в чинній на час дії редакції), інших нормативних актів. Під жилим будинком розуміється будівля капітального типу, призначена для постійного проживання громадян. Жилий будинок нерозривно пов'язаний із землею та іншим нерухомим майном і тому право приватної власності на жилий будинок включає додаткові будівлі як складники одного об'єкта. В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. №7 (із змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 грудня 1992 р. №13) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» зазначається, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенесення попереднім власником. Крім того, суд в своїй практиці керуються висновками Верховного Суду України, викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України. Частиною 1 ст. 365 ЦК передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, зокрема: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімґї. За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктом 13 ч.1ст.365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімґї (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11). Зміст права приватної власності виражається через правомочності власника житла володіння, користування, розпорядження відповідно до ст.12 ЗУ «Про власність» з особливостями, визначеними Житловим кодексом України. Спірні моменти правозастосовного характеру виникають також при спільній власності на будинок (квартиру) коли права власності належать усім тільки у сукупності, тобто коли окрема особа не може вільно розпоряджатися своєю частиною. Тоді право кожного співвласника поширюється на весь об'єкт в цілому, а не на певну його частину. У той самий час не виключається можливість будь-якого співвласника користуватися правами володіння і користування, як певними частинами домоволодіння, так і домоволодіння в цілому. Правове регулювання спільної часткової і спільної сумісної власності може мати ті чи інші особливості, зумовлені призначенням того чи іншого об'єкта, складом або характером зв'язків учасників спільної власності, що визначається, насамперед, Цивільним кодексом України, Законом України «Про власність», іншими кодексами України. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою, присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Щодо поділу в натурі майна, яка є в спільній частковій власності, йдеться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно з якими, коли для поділу будинку необхідне переобладнання та перепланування, він проводиться за наявності дозволу на це міською радою (ст.152 ЖК України) або Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю. Відносно виділення в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, то, виходячи зі змісту ст.370 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані приміщення. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. При розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток, суди враховують, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшив в ньому за свій рахунок корисну площу будинку ( жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів, тощо) не є підставою для збільшення встановленого розміру частки в праві власності на будинок. Згідно зі ст.119 ЦК України, вимоги про зміну розміру часток можуть бути пред'явлені як учасниками спільної власності, частка яких збільшилася, так і тими з них, частка яких зменшилася внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови, а також у зв'язку зі зносом частини будинку, що входила до їх частки. Відповідно до п.п.3.1-3.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом №55 Міністерства з житлово-комунального господарства 18 липня 2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, у разі невідповідності розмірів часток. указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об'єкти нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, може належати особам на праві спільної часткової або на, праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. З ст.358ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що спільній частковій власності. Згідно з ч. 1 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. В разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. 2 ст. 367 ЦК України). Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 р. № 7, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. № 7, у справах за позовом, учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. Вивчивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані суду матеріали та докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: згідно технічного паспорту та свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1 / 3 частина житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-9,11,12). Власником інших 2 / 3 частин цього ж будинку є відповідач [PERSON], який не проживає у цьому спірному домоволодінні, а здає його в оренду, що підтверджується договором оренди від 17.11.2011року між ним та [PERSON] і актом прийому-передачі усього будинку в оренду (а.с.24-29). У справі була проведена за клопотанням позивача судова будівельно-технічна експертиза експертом - фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 04.04.2014року за №63 / 38 - 2013 та додаткова судова будівельно-технічна експертиза цим же експертом, за №28 / 11 -2014 від 24.06.2014року, згідно якої експертом, з урахуванням вимог чинного законодавства і питань, поставлених перед ним ухвалою суду, було надано два варіанти виділення частки спірного домоволодіння позивача та два варіанти користування земельною ділянкою (а.сч.46-85), а додатковою експертизою експерт визначив ще один варіант виділення часток домоволодіння та земельну ділянку у користування позивачці, з яким погодилися у судовому засіданні представники позивачки і просили судовим рішенням закріпити за позивачкою її право власності на частину спірного домоволодіння та її право користування тією частиною земельної ділянки, що визначена була експертом саме в третьому варіанті експертизи (додатковій), з урахуванням ідеальних часток, їхньої вартості та, враховуючи особливості конфігурації домоволодіння, площі приміщень і різної вартості двох частин його - 1/3 позивачки і 2 / 3 відповідача, стягнути з позивачки на користь відповідача грошовими коштами різницю між вартістю ідеальних частин домоволодіння, що визначені експертом з відхиленням від ідеальних часток сторін. Виділення в натурі майна, що перебуває у частковій власності сторін, не позбавляє їх права власності в цілому та не потребує визнання цього права. В даному випадку лише припиняється право часткової власності як різновид приватної спільної власності. Особа продовжує бути власником майна, але вже не в ідеальній долі (частки) на праві приватної спільної часткової власності, а конкретної речі на праві приватної власності. На твердження представників сторін, вони домовилися щодо розділу домоволодіння і визначення порядку користування земельною ділянкою, на підтвердження надавши суду підписаний обома представниками узгоджений між ними план (Додаток№4), стверджуючи, що таким чином будуть захищені права обох сторін, оскільки це з ними було узгоджено шляхом телефонування. Представники сторін підтвердили у судовому засіданні, що дійшли згоди про розділ житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], наступним чином. Виділити [PERSON] у власність в натурі 1 / 3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], - відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи №63/38-2013, складеної 04.04.2014року (а.с.47-85) та додаткової судової будівельно-технічної експертизи, складеної 24.06.2014р. і уточнених позовних вимог, а саме, що складається з наступних приміщень: - з житлового будинку літ.«А» з прибудовою літ.«а»: приміщення №6 - кухня площею 7,2кв.м., №7 - житлова кімната площею 12,4кв.м., №8 - житлова кімната площею 5,9кв.м., №9 - коридор площею 3,1кв.м., частина житлової кімнати №4 площею 7,5кв.м. розмірами 3,41х2,20м.; - з господарських споруд: сарай літ.«Б», сарай літ.«В», навіс літ.«К». Виділити [PERSON] у власність в натурі 2 / 3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], - що складаються з наступних приміщень: - з житлового будинку літ.«А» з прибудовою літ.«а»: №1 - коридор площею 3,7кв.м., №2 - коридор площею 5,7кв.м., №3 - кухня площею 5,4кв.м., частина житлової кімнати №4 площею 10,2кв.м., №5 - житлова кімната площею 6,9кв.м.; - з господарських споруд: літня кухня літ.«Г», навіс літ.«Д», сарай літ.«Е», вбиральня літ.«Ж», гараж літ.«З», навіс літ.«И», та підвал літ.«Л»; - з дворових споруд: ворота №1, колодязь №2, огорожа №3. Покласти на [PERSON] обов`язок з переобладнання житлового будинку, 1 / 3 частини якого вона є власником, і який розташований за адресою: [ADDRESS], а саме: - роботи з обладнання окремого входу до її частини житлової кімнати №4 та двірного отвору з кімнати №6 до її частини кімнати №4; - роботи з обладнання перегороджувальної стіни у житловій кімнаті №4 для організації двох окремих приміщень - кімнати №4-1 площею 7,5кв.м. (що належить [PERSON].) та кімнату №4-2 площею 10,2кв.м. (що належить [PERSON].). Визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS], наступним чином: - виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею 911,1кв.м. згідно схеми у додатку №4, що міститься у висновку судової будівельно-технічної експертизи №63/38-2013, складеної 04.04.2014року, за наступними координатами: 1-21-22-23-24-25 з продовженням лінії межі до тильної межі земельної ділянки, потім - 15-26-17-18-19-20-1, згідно схеми, затвердженої сторонами; - виділити у користування [PERSON] іншу частину земельної ділянки площею 1218,9кв.м. згідно схеми у додатку №4, що міститься у висновку судової будівельно-технічної експертизи №63/38-2013, складеної 04.04.2014року, з врахуванням доповнення, затвердженого сторонами, за наступними координатами: 21-22-23-24-25 з продовженням лінії межі до тильної межі земельної ділянки, потім - 12-11-10-9-8-7-6-5-4-3-2-21. Представником позивача надано пояснення, що, оскільки позивач поніс основні судові витрати - проведення експертизи, неодноразовий виклик у судове засідання відповідача у тому числі через оголошення у пресі (600грн.) та кур'єрською поштою, а також, з врахуванням того, що [PERSON] бере на себе обов'язок зробити межову перегородку у кімнаті №4 для відокремлення обох частин будинку - а це більш, ніж 20000грн. (матеріали, їхня доставка, робота), справедливим буде Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5618 гривень судових витрат, понесених позивачем, у тому числі і в інтересах відповідача, оскільки йому не довелося звертатися до спеціаліста для розділу домоволодіння, приїжджати до м.Болград ([PERSON] тричі приїжджала і витрачала на це чималенькі суми). Оскільки обрання способу захисту порушеного права належить сторонам, представники яких домовилися про спосіб захисту прав як Позивача так і Відповідача, суд, не маючи заперечень, дійшов висновку, що право позивача та відповідача підлягає захисту у судовому порядку з врахуванням висновку вищезазначеної експертизи, вартості частин домоволодіння та обладнання їх зручностями.

Outcome: approved