Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

22 серпня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстровано 01 червня 2013 року та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не слалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки як подружжя, сторони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Позивач вважає, що примирення не можливе, оскільки це суперечить інтересам сім`ї. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач утримує сина самостійно, тому вважає, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від матеріального утримання дитини в добровільному порядку. 24 вересня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином шляхом отримання судового виклику, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення. У відповідності до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2013 року виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 12 /а.с.6/. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.12.2013 року виконавчим комітетом Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області /а.с.7/. Відповідно до довідки виданою Мотовилівською сільською радою №722 від 23.09.2019 року вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , з нею проживає її син - [PERSON] , [INFO] /а.с.20/. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Так, за змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів у частковому відношенні не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з 22 серпня 2019 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved