Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

23.01.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від\~ 19.05.2014 року в сумі 15964,91 грн.\~ та судових витрат - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1600грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов'язань за вказаним кредитним договором, надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, та просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши до його вимог строк позовної давності. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, \~всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно матеріалів, наданих суду,\~19.05.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в\~ розмірі 1200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. На твердження позивача, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконував ніяким чином. Представник позивача стверджує, що\~\~відповідач не виконує своїх зобовязань за договором зі своєчасного повернення коштів, внаслідок чого в нього станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 15964,91грн., з яких: 1199,73грн. - заборгованість за кредитом;13528,76 грн. - заборгованість по процентам\~ за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина);\~ 736,42грн. - штраф (процентна складова), відповідно до умов договору, надавши суду докази на підтвердження своїх доводів. У судовому засіданні також було встановлено, що позивачем заявлені вимоги щодо зобов'язань, які виникли більше ніж три роки тому, про що свідчить наданий до суду розрахунок заборгованості, починаючи з 19.05.2014 року, згідно якого позивачу стало відомо про порушення його права на отримання кредитних коштів і відсотків - з 24.07.2014 року - з наступного місяця після останньої оплати в якості погашення кредиту відповідачем, з цього часу до звернення позивача до суду - до 23.01.2018 року - пройшло більш, ніж три роки. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ч.4ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. \~ \~\~\~\~\~\~ \~Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо тіла кредиту, а також - щодо пені та штрафу, що вбачається з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж у передбачений ст.257 ЦК України строк, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв'язку зі сплином строку позовної давності.

Outcome: dismissed