Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

22 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, і в обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони з 2014 року перебувають у шлюбі, в якому народився син [PERSON], [INFO], і на час розгляду справи залишається неповнолітнім. Одруження виявилося невдалим, сімейне життя не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння та поваги один до одного, різних поглядів на шлюб та сім'ю. Спільне проживання припинено з травня 2016 року, шлюб існує формально і на примирення не згодна, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач є батьком неповнолітнього сина, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на його утримання не надає, інших утриманців не має, і спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частин від доходу. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та про поділ майна на час розгляду справи відсутній. Після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище «Дідоренко». Сторони у судове засідання зявилися, Позивач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала у повному обсязі, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліменти на дитину. За заявою позивача позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини залишено без розгляду, про що 4.04.2017 судом постановлено відповідну ухвалу /ас. 24/. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України / надалі - ЦПК України/ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Згідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях Цивільного кодексу України / надалі -ЦК України/, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб Згідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За матеріалами справи Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 2014 року; в сімї 14 січня 2015 року народився син [PERSON]; дитина проживає з матірю і знаходиться на її утриманні, позивач не працює, перебуває на обліку в Краснопільському районному управлінні соціального захисту населення та отримує щомісячно допомогу при народженні дитини /копії ас.5-6,9 , ас.7-8/. Згідно до частини третьої статті 105 Сімейного Кодексу України /надалі-СК України/ шлюб припиняється\~\~внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає\~\~право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно до частини другої статті 112 СК України\~\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше\~\~спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б\~\~інтересам\~\~одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 01.01.2017 становить 1355 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років - не менше 406,50 грн / 30 % від 1355 грн/. Згідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд встановив, що з часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна зі сторін не вважає можливим збереження сім'ї, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; доводи позивача відповідачем не спростовані. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітньої дитини, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання [PERSON], в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд відновлює [PERSON] дошлюбне прізвище «Дідоренко». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Згідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 22 лютого 2017 року. Згідно з п.1 частини першої статті 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн та 640,00 грн в доход Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дітей.

Outcome: approved