Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

23 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 76654,78 грн. за кредитним договором № KGXRRC2500009 від 18.05.2007 року. Свої вимоги мотивує тим, що 18.05.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 11000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому просить стягнути з нього заборгованість по кредитному договору в сумі 76654.78 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання зявилася, пояснила суду, що відповідачка дійсно у 2007 році отримувала кредит, заяву на отримання кредиту підписувала, з умовами кредитування була ознайомлена, але на момент укладання договору умови кредитування були інші. Зазначила, що відповідачка зверталася до позивача з метою відстрочити або реструктуризувати виплату кредиту, але їй було відмовлено в усній формі. Останній платіж по кредиту здійснювала у 2009 році, після цього карткою не користувався, у звязку з чим просить суд застосувати до позовних вимог позивача позовну давність та відмовити в позові. 12.05.2017 надала письмові заперечення проти позову, з яких слідує, що договір № KGXRRC2500009 від 18.05.2007 року, що є підставою для предявлення позову, укладений нею шляхом заповнення стандартного бланку Заяви, наданого їй банком. Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.05.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 11000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач отримав кошти за договором 18.05.2007 у розмірі встановленого кредитного ліміту, однак у подальшому свої зобовязання за договором не виконував належним чином, що вбачається з розрахунку заборгованості, а тому станом на 29 листопада 2016 року має заборгованість за кредитом 76654 грн. 78 коп., яка складається з наступного: 57222,17 грн. - заборгованість за кредитом; 44644,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3106,56 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 19055,37 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3626,42 грн. - штраф (процентна складова)., що підтверджується розрахунком (а.с. 3-6). За клопотанням представника відповідача 13.04.2017 року до суду надійшов лист №122 від 10.04.2017 року, з якого слідує, що банк направляє на адресу суду виписку по кредитному рахунку клієнта №29095058296273 лише з 18.05.2007 по 27.04.2017 роки. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про операції, скоєних за рахунком. Виписка дає клієнтові достовірну інформацію про стан рахунку і рух грошових коштів: отримання і списання сум, а також утримання банком комісії за день. Для детального вивчення нарахування заборгованості за кредитним договором надають докладний розрахунок заборгованості і зауважують, що розрахунок заборгованості не є доказом за своєю природою, а є інформаційною довідкою по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Більш повного і достовірного розрахунку заборгованості по вищевказаному кредитному договору з наданням розрахунку пені за порушення строків сплати кредиту, процентів за користування кредитом, основної суми боргу за кредитом, розміру штрафних санкцій за порушення кредитного зобовязання та дати і суми сплачених платежів позивачем надані не були. З наданої позивачем виписки за період з 18.05.2007 по 27.04.2017 роки не вбачається, коли відповідачем порушено умови укладеного кредитного договору. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до ст. 267 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 610, 611, 623 ЦК України , порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору по 18.05.2010 року (кінцевий строк повернення кредиту), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів у сумі 564.23 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту № KGXRRC2500009 від 18.05.2007 року, [PERSON] після отримання кредитних коштів свої щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом не виконувала, у звязку з чим з 17.06.2009 року у неї утворилась заборгованість за кредитним договором, так як останній платіж було виконано 17.06.2009 року, всього на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» на\~\~погашення\~\~заборгованості було\~\~сплачено\~\~ 9735,00 гривень, що відповідачем не оспорювалось. Згідно п.5.5 Умов «термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється тривалістю 5 років. Відповідачка [PERSON] не підписувала Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, тобто договір про продовження строків позовної давності по загальній домовленості не продовжувався. Тобто термін позовної давності закінчився 17.06.2012 року. Та, навіть, якщо вважати термін позовної давності продовженим згідно наданих Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що діяли на час укладення кредитного договору, що є предметом спору, то термін позовної давності закінчився 17.06.2014 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] 23 лютого 2017 року, тобто з пропуском пятирічного строку позовної давності. Отже, знаючи про існування заборгованості, ПАТ КБ «Приватбанк» на захист своїх прав та інтересів в строк до 17.06.2014 року до суду позов не подав, а заяв про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням поважності причин його пропуску від позивача до суду не надходило. Окрім цього, частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-240цс14 від 11лютого 2015 року, позивачем на обґрунтування доводів щодо застосування пятирічного строку позовної давності повинно бути надано належні і допустимі докази, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, та ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору, і підписані відповідачем. Позивачем жодних доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, та відповідач була ознайомлена і згідна з ними, а також підписані нею, суду не надано. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Крім цього, позивач не звертався до суду із заявою про поновлення строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові за пропуском строків позовної давності. Вказана позиція суду відповідає правовим висновкам ВСУ, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 01.10.2014 року у справі №6-134цс14. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням викладеного, суд вважає, що за спливом строку позовної давності у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed