Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

21 червня 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернуся з вказаним позовом та мотивує його тим, що 09 червня 2005 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 61, згідно з яким відповідач отримала кредит в сумі 15\~000,00 доларів США на термін до 08 червня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50 відсотків річних в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідач не виконувала свої зобовязання за кредитним договором, в звязку з чим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07.06.2011 року позов Банку задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість в сумі 51750,81 грн., з яких заборгованість за кредитом 34\~243,79 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 6894,09 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 10612 грн. Вказане рішення суду залишається невиконаним. Банк зазначає, що відповідно до умов договору, триває нарахування процентів на суму боргу та штрафних санкцій за невиконання умов договору. Тому [PERSON] вимушений звернутись до суду за стягненням різниці заборгованості з урахуванням рішення суд від 07.06.2011 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, позивач просить стягнути з неї заборгованість по процентами за користування кредитом у розмірі 4031,15 долари США (102369,73 грн.) та штраф (неустойку) за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 33389,63 грн., що утворились станом на 17 травня 2016 року, а також понесені судові витрати. \~ Представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» позов підтримував у повному обсязі, про надав відповідні заяви. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в останнє судове засідання до суду не зявився, будь-яких заяв про відкладення не подав. В попередньому судовому засіданні [PERSON] проти позову заперечував, посилався на те, що рішенням суду від 07.06.2011 року вже стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором, в тому числі за тілом кредиту, процентами та неустойку (штраф) за несвоєчасне погашення кредиту. Представник відповідача вважає, що [PERSON] не має права повторного звернення до суду, оскільки вже існує рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом. Також представник відповідача вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності як по вимогам про стягнення заборгованості по процентам, так і по вимозі про стягнення неустойки, та просив у задоволенні позову відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] договору № 61 від 09 червня 2005 року [PERSON] було видано кредит в\~сумі 15\~000,00\~доларів США на строк до 08 червня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50 % на рік (а.с.12). Умовами договору визначено, що повернення кредиту буде здійснюватися у готівковій формі на відкритий позичковий рахунок щомісячно не пізніше 9-го числа поточного місяця, починаючи з 09 липня 2005 року, в сумі 250 доларів США. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитодавця: суми кредиту, процентів, комісії та штрафних санкцій, визначних цим договором (п. 2.3 Договору). Крім того, п. 4.2 кредитного договору визначено, що у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 Договору, за кожен день прострочення виконання. В разі порушення позичальником вимоги п.п. 3.3.3.-3.3.7, 5.2 цього Договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 5 відсотків від суми кредиту, визначеної в. п 1.1.1 цього договору за кожний випадок порушення (п. 4.3 Договору). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору не виконувала, своєчасно не сплачувала Банку коштів для погашення заборгованості за кредитом, процентів, пені, в звязку з чим утворилась заборгованість. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2011 року з відповідача [PERSON] було стягнуто суму боргу за договором № 61 від 09 червня 2005 року у розмірі 51 750,68 грн., з них : заборгованість по основному боргу 4310,92 доларів США, що еквівалентно 34243,79 грн.; заборгованість по процентам та користування кредитом у сумі 867,89 доларів США, що еквівалентно 6894,09 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 10612,80 грн. (а.с.24-25). Оскільки рішення суду не виконувалось, то [PERSON] продовжував нарахування процентів та неустойки (пеню) за несвоєчасне погашення кредиту), та просив стягнути з відповідачки заборгованість по процентам в розмірі 4031,15 доларів США, що складає 102369,73 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 33389,63 грн. З розрахунку заборгованості, прикладеного до позову (а.с.8-9), вбачається, що заборгованість за процентами обрахована Банком станом на 17 травня 2016 року за весь період виникнення заборгованості, а пеня за несвоєчасне виконання зобовязань обрахована Банком за останній рік перед зверненням до суду: з червня 2015 року по травень 2016 року у сумі 44002,43 грн. (а.с.8-9). Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача [PERSON] з того приводу, що [PERSON] не має права повторно звертатись до суду з позовом про стягнення заборговані по процентам та стягнення пені, оскільки вже існує рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором, в тому числі за тілом кредиту, процентами та неустойку (штраф) за несвоєчасне погашення кредиту. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Так, відповідно до п. 2.3 Договору, моментом (днем) повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитодавця: суми кредиту, процентів, комісії та штрафних санкцій, визначних цим договором. Пунктом 2.6.3. Договору також визначено, що дія Договору вважається припиненою лише після сплати Позичальником зазначених сум (існуючої заборгованості за кредитом, процентів, штрафних санкцій у повному обсязі) дія цього Договору вважатиметься припиненою і сторони погоджується з тим, що у такому випадку укладення угоди про припинення цього договору не потребується. Оскільки на даний час заборгованість за кредитом залишається непогашеною, то дія Договору не припинена. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-157цс16, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виходячи з вищевказаних норм закону, умов основного кредитного договору, та правової позиції, що обовязкова для судів, суд вважає обґрунтованою вимогу банку про стягнення суми заборгованості по процентам та штрафу (неустойки) з [PERSON] Водночас, суд приймає до уваги вимогу представника відповідача щодо застосування загального строку позовної давності до вимог банку про нарахування процентів, а тому суд вважає необхідним задовольнити вимогу про стягнення заборгованості по процентам в межах трирічного строку позовної давності, і відповідно до розрахунку, наданого Банком на вимогу суду, сума простроченої заборгованості по процентам за період три роки з травня 2013 року по травень 2016 року становить 2166,02 доларів США, що в перерахунку на гривню (за курсом НБУ 25,394671 за один долар США станом на 17.05.2016 року) становить 55005,37 грн. Стосовно вимоги представника відповідача щодо застосування скороченого строку позовної давності один рік до вимог банку про стягнення пені (неустойки), то суд звертає увагу, що пеня за несвоєчасне виконання зобовязань і була обрахована Банком за один рік перед зверненням до суду: з червня 2015 року по травень 2016 року у сумі 44002,43 грн. (а.с. 9, 93). Тим більше, суд звертає увагу на те, що у своїх позовних вимогах [PERSON] просить стягнути пеню (неустойку) за несвоєчасне виконання зобовязань навіть у меншому розмірі, ніж обраховано у розрахунку, а саме в розмірі 33 389,63 грн. (а.с.5). Враховуючи, що вказаний розмір неустойки 33 389,63 грн. не перевищує розміру збитків, даний розмір неустойки вже є зменшеним порівняно з нарахованим розміром, суд приходить до висновку про необхідність задоволення прозову в цій частині та стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 33 389,63 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial