Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

23 серпня 2016 року позивач [PERSON] (транспортне) страхове бюро України (далі за текстом МТСБУ), місцезнаходження якого: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, код ЄДРПОУ 21647131, в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: 86427, Донецька обл., м. Єнакієве, вул. Паторжинського, РНОКПП [NUMBER], в якій просить: прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача: кошти в розмірі понесених витрат 14612,14 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 гривень. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що відповідач [PERSON] 26 жовтня 2014 року о 09 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом «Cherry», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись в місті Краматорськ по вулиці Парковій, на заборонений сигнал світлофору не надав перевагу у русі транспортного засобу, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). На день скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2015 року. Оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], остання з метою отримання відшкодування звернулась до МТСБУ з відповідною заявою про відшкодування вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу в розмірі 17354,57 гривень, яку потерпілій було відшкодовано. Таким чином позивач виконав покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 25 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення, у звязку з чим позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року позовні вимоги МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, задоволено частково, у звязку з чим стягнуто з відповідача на користь позивача понесені витрати в сумі 14612 (чотирнадцять тисяч шістсот дванадцять) гривень 14 копійок, а також судові витрати (судовий збір) в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2017 року скасовано вказане заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року. Цією ж ухвалою підготовче засідання у справі призначено на 11 годину 00 хвилин 24 січня 2018 року та визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 24 січня 2018 року на електронну адресу суду надійшло заперечення представника відповідача адвоката [PERSON], згідно яких він просить у задоволенні позовну МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Підставою для звернення до суду з позовом, який розглядається, стала постанова Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2015 року, за якою відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою ж Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року скасовано зазначену постанову, у звязку з чим вважає, що на даний час відсутній документ, згідно якого було визнано провину [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення. Фактично, на думку представника відповідача, відповідач вказаного правопорушення не скоював. Так, 26 жовтня 2014 року він разом зі своєю знайомою [PERSON] й [PERSON] рухався на належному йому автомобілі «Чері Е5», державний номер [NUMBER], вулицею Парковою по вулиці Соціалістичній в напрямку вулиці Орджонікідзе, рухаючись на зелене світло на перехресті вулиць Шкадінова та Паркова, зіткнувся з автомобілем «Деу Нубіра», держаний номерний знак 55404, під керуванням [PERSON], який рухався на красне світло світлофора по вулиці Шкадінова від вулиці [PERSON] в напрямку вулиці Південної. На думку представника відповідача, зіткнення сталося у результаті порушення [PERSON] пункту 8.7.3 (е) ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі за текстом ДТП) пасажирка [PERSON] [PERSON]В, отримала забої мяких тканин та поїхала з місця ДТП у кареті швидкої. Автомобілі [PERSON] та [PERSON] отримали механічні ушкодження. На місці ДТП співробітниками ДАЇ [PERSON] та [PERSON] були опитані, однак ніяких письмових пояснень не підписували, протокол про адміністративне правопорушення також не складався. Як відповідач зясував пізніше, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП було складено лише 04 січня 2015 року (копію протоколу він не отримував). У вказаному протоколі зазначено, що це саме [PERSON] проїхав на забороняючи світло світлофору та порушив п. 8.7.3 (е) ПДР України, але це не відповідає дійсності, оскільки ніяких розписів у протоколі відповідач не ставив. Тобто фактично, на думку представника відповідача, [PERSON] не винний у скоєнні правопорушення, оскільки його вина не встановлена, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 24 січня 2018 року зазначене підготовче засідання відкладено на 09 годину 30 хвилин 23 лютого 2018 року у звязку відсутністю відомостей про вручення позивачу повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, а також у звязку з не виконанням відповідачем та його представником вимог ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2017 року. 12 лютого 2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який за своїм змістом повністю відповідає наданому ним раніше на адресу суду запереченню. Також до відзиву додано квитанцію про його направлення позивачу. В свою чергу, позивач своїм правомна подання відповіді на відзив, передбаченим статтею 179 ЦПК України, у встановлений строк не скористався, з огляду на що ухвалою від 23 лютого 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 годину 30 хвилин 26 березня 2018 року. Також вказаною ухвалою визнано обовязковою явку представника позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України у цивільній справі за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, для дачі особистих пояснень щодо заявлених позовних вимог до Артемівського міськрайонного суду Донецької області на 08 годину 30 хвилин 26 березня 2018 року, та зобовязано надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви. В свою чергу, ухвалою суду від 26 березня 2018 року судове засідання відкладено на 13 годину 00 хвилин 16 квітня 2018 року з підстави неявки в судове засідання представника позивача, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представником позивача [PERSON] 28 березня 2018 року на електронну адресу суду надіслано клопотання, у якому вона зазначила, що просить слухати справу без її участі на підставі вже поданих документів, позов підтримує повністю. Від відповідача та його представника також на адресу суду надійшли заяви, у яких вони просять справу розглядати без їх участі та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. За таких підстав, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, а підстави для відкладення розгляду справи відсутні. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до\~частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами докази, з'ясувавши правові позиції учасників процесу та даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно частини третьої цієї статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно частини другої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно частини 5 зазначеної статті обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд вважає встановленими на підставі належних і допустимих доказів такі обставини, що мають значення для справи. Судом встановлено, що відповідно до копії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8383932 від 14 листопада 2013 року [PERSON] застрахував свій автомобіль марки «DAEWOONUBIRA», реєстраційний номер 55406ЕН (а.с. 6). Згідно копії заяви від 29 січня 2015 року [PERSON] просить МТСБУ відповідно до ст. 35 та п. 41. ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26 жовтня 2014 року на перехресті вулиць Паркова та Шкадінова в місті Краматорську за участю транспортного засобу «DAEWOO NUBIRA» з номерним знаком 55406ЕН під її керуванням та транспортного засобу «CHERRY Е5» з номерним знаком АН 4491 ІЕ під керуванням водія [PERSON] (а.с. 4). З копії висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 154/14 від 07 листопада 2014 року вартість ремонтно-відновлюваних робіт автомобіля марки «DAEWOONUBIRA», реєстраційний номер 55406ЕН, складає 32262,13 гривень; ринкова вартість автомобіля марки «DAEWOONUBIRA», реєстраційний номер 55406ЕН, складає 64420 гривень; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «DAEWOONUBIRA», реєстраційний номер 55406ЕН, складає 17354,57 гривень (а.с. 9-15). Відповідно до копії постанови Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 гривень (а.с. 5). Наказом заступника генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України [PERSON] від 24 лютого 2015 року за № 969 встановлено суму за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка підлягає сплаті [PERSON] в розмірі 14612,14 гривень (а.с. 8). З копії платіжного доручення № 9767 від 26 лютого 2015 року вбачається, що позивач сплатив [PERSON] суму страхового відшкодування згідно наказу № 969 від 24 лютого 2015 року в розмірі 14612,14 гривень (а.с. 7). Із встановлених обставин випливає, що правовідносини, із яких виник спір, регулюються нормами\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», ст.ст. 15, 16, 1187, 1188, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, з урахуванням ст.ст. 38, 124, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до статті 4 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» субєктами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, [PERSON] (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), потерпілі. Згідно статті 5 зазначеного Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); 38.1.2. до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; 38.1.3. до особи, яка заподіяла шкоду навмисно. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи зазначені положення законодавства, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до винної особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду. Згідно статті 1188 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року постанову судді Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2015 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 425 гривень скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у звязку з закінченням строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 74-76). З огляду на викладене вбачається, що відповідач [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не притягувався\~і не був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого\~статтею 124 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення учасником дорожнього руху\~правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, залізничних переїздів, дорожних споруд чи іншого майна. Згідно розяснень, які містяться в абзаці 4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення врегульовано\~ст. 247 КУпАП. Приписи цієї статті встановлюють обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, відповідно до п.7 ч.1 цієї статті до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Пункт 7 ч.1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цієї статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в однієї постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. За правилами\~ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Таким чином, вина осіб, що притягаються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається. Вищенаведені міркування, з якими погоджується суд, містяться у Висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України. Належних і допустимих доказів спричинення шкоди, завданої одній особі з вини іншої особи, як про те йдеться у статті 1188 ЦК України, позивачем суду не представлено, а отже підстави для регресного відшкодування шкоди, з відповідача на користь позивача відсутні. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed