Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

23.04.2019 р. адвокат Карнаух Тетяна Вікторівна - представник позивача [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що остання працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 21 рік 08 місяців. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці отримала професійні хвороби, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». ЛН першого-другого ступеня; радикулопатію попереково-крижову (L3, L4, L5, S1) переважно справа, стан після операційного втручання (25.05.2016 р. - висічення міжхребцового диску L3- L4 паравертебральним доступом) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язо-тонічним синдромами, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів, ПФ другого ступеня. Актом розслідування від 20.12.2018 р. причиною виникнення професійного захворювання визнано перевищення граничного допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища. Висновком МСЕК від 04.04.2019 р. позивачці первинно з 25.03.2019 р. встановлено 40% втрати професійної працездатності, безстроково. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала та продовжує і далі зазнавати у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, яке зазнало незворотних змін. У результаті захворювань порушений її звичайний спосіб життя, у зв`язку з обмеженням фізичних навантажень вона не має змоги виконувати домашню роботу, готувати їжу, відвідувати магазини та робити покупки, тому відчуває постійний дискомфорт. Просить стягнути на її користь з відповідача 146 055 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3900 грн.. Ухвалою від 06.05.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 16.07.2019 р. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивачки у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від неї самої, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Також відповідач вважає недоведеними заявлені до стягнення понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за відсутності доказів їх сплати. Представник позивача подала суду заяву від 16.07.2019 р. про розгляд справи без її участі та про підтримку позовних вимог (вх.№13180 від 16.07.2019 р.). Представник відповідача подала суду заяву від 16.07.2019 р. про розгляд справи без її участі, при цьому просить врахувати заперечення проти позовної заяви, викладені у відзиві (вх.№13187 від 16.07.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до запису у її трудовій книжці з 08.12.1994 р. по 22.08.2016 р. працювала у ПрАТ «Північний ГЗК» машиністом конвеєра на рудозбагачувальній фабриці №2. 23.08.2016 р. позивач була звільнена у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи за п.2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 16-17). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання ДУ Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу від 01.11.2018 р. протокол №1578 вбачається, що [PERSON] встановлені два професійні захворювання з діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». ЛН першого-другого ступеня. Радикулопатію попереково-крижову (L3, L4, L5, S1) переважно справа, стан після операційного втручання (25.05.2016 р. - висічення міжхребцового диску L3-L4 паравертебральним доступом) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язо-тонічним синдромами, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів, ПФ другого ступеня (а.с.8). Згідно з п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 20.12.2018 р. оцінка умов праці машиніста конвеєра виробничої дільниці збагачення рудозбагачувальної фабрики №2 ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON] відносяться: - за концентрацією пилу - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - за параметрами шуму - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - за показниками важкості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - за показниками напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 1 ступеню (шкідливі), а.с.5. Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.12.2018 р. причиною виникнення професійного захворювання встановлено: аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксиду 10%-70% в повітрі робочої зони в 1,9 рази перевищує ГДК (3,8 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3, згідно ГОСТ-12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зони). Нахили тулуба: 180, при нормативному значенні 51-100 (а.с.5, зворот). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054491 від 04.04.2019 р. позивачу первинно встановлено 40% втрати працездатності по професійному захворюванню (25% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ) безстроково з 25.03.2019 р. по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с. 7). З дослідженого судом п.16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 грудня 2018 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом конвеєра, виконувала роботи з обслуговування конвеєрів при транспортуванні гірничої маси, виконувала регулювання ступеню завантаження конвеєрів, натяжних пристроїв, ходу стрічки, наглядала за справним станом устаткування та правильним розвантажуванням руди до перевантажувальних вузлів, регулювала хід стрічки, визначала несправності конвеєра, усувала їх у покладеному на неї об`ємі, прибирала руду, що просипалася по довжині конвеєрів, проводила гідрозмив зливних канавок, чистила обладнання. При цьому внаслідок недосконалості робочого місця, веденням технологічного процесу, який супроводжувався виділенням пилу, підпадала під вплив дії шкідливих факторів запиленості повітря робочої зони та фізичного перевантаження, значення яких перевищували нормативні рівні (а.с. 7). Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області вих. №617/4.6-7 від 07.12.2017 р. умови праці машиніста конвеєра [PERSON] визнано такими, що відносяться: - по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 3 класу 4 ступеню (шкідливі); - по важкості праці - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі). Загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 1 ступеню (шкідливі), а.с.23. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 20.12.2018 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навела доказів завдання їй моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на її право на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Таким чином, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона пропрацювавши на підприємстві відповідача 21 рік 8 місяців у шкідливих умовах втратила професійну працездатність первинно у розмірі 40 % з 25.03.2019 р., безстроково. Як наслідок позивач обмежена у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, необхідністю проходити лікування (про що свідчать виписні епікризи, а.с.9-10, 11-12, 13, 14), вимушеним прийманням ліків, у неї виникають труднощі з виконанням домашньої роботи, вона змушена зменшити свою соціальну активність та спілкування, що призводить до необхідності докладати додаткових зусиль для організації її життя. За отриманих професійних захворювань повне одужання позивачки не можливе, що свідчить про наявність значних і постійних моральних страждань. Отже, враховуючи те, що позивач працювала на підприємстві відповідача впродовж 21 року і 8 місяців у шкідливих умовах, їй встановлено первинно 40 % втрати працездатності з 25.03.2019 р. безстроково, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 146 055 грн. посилалась на розрахунки, здійснені виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 року (4 173 грн.х35=146 055 грн.). Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину її фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін її життєвих зв`язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 45 000 грн. за встановлені первинно 40 % втрати професійної працездатності з 25.03.2019 р. безстроково. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно прибуткового касового ордеру № 16 від 08.04.2019 р. [PERSON] отримала від [PERSON] 3 900 грн. за договором про надання правової допомоги (а.с. 26), що узгоджується з актом приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 16/19 від 08.04.2019 р. (а.с24). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] 3 900 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial