Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

22.06.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн та додаткові витрати, пов`язані з хворобою сина у розмірі 1500,00 грн. Позов мотивує тим, що 23.02.2003 між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] - дочка [PERSON] . На даний час шлюб фактично розпався, подружжя перебуває в процесі розлучення. Діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні. Вказує, що позивач не виконує свій батьківський обов`язок щодо матеріального утримання дітей, а її коштів недостатньо для забезпечення нормальних умов їхнього життя. Крім цього, син [PERSON] страждає розладами психіки та потребує періодичного лікування, а тому позивач несе додаткові витрати на його лікування, а саме: придбання лікарських препаратів і спеціального харчування. 11.06.2021 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Ухвалою від 11.06.2021 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 29.06.2021 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. 22.06.2021 відповідач подав до суду відзив, в якому просить позов задоволити частково та стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання кожної дитини по 1200 грн та відмовити в задоволенні решти позовних вимог. Вказує, що з січня 2021 практично не працював, відповідно, не мав можливості забезпечувати сім`ю як раніше, а останні два місяці у нього мінімальна заробітна плата в розмірі 6000 грн. До цього, повне матеріальне забезпечення дружини та дітей було на ньому, оскільки дружина не працювала. На даний час певні кошти надає безпосередньо дочці. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, пов`язаних із хворобою сина, то такі заперечує, вважаючи такі необґрунтованими. Сином постійно опікувався, у підлітковому віці такий проходив відповідну реабілітацію, яку оплачував він як батько. На даний час син отримує пенсію по інвалідності. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] від 16.09.2004 виданого Почаєвицькою сільською радою та серія [NUMBER] від 30.05.2011, виданого Почаєвицької сільською радою Дрогобицького району Львівської області, відповідно. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, які можуть надати таку допомогу. Батьки повинні робити все можливе для його виконання, оскільки неповнолітні діти, через свій молодий вік, стан фізичного розвитку, навчання, як правило, не можуть самі себе утримувати, не мають можливості повноцінно працювати. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд враховує, що позивачка виховує та проживає з неповнолітніми дітьми, перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач, однак враховуючи ту обставину, що позивач не додала жодних підтверджень про доходи відповідача, позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей, підлягає до часткового задоволення. Визначаючи розмір аліментів, суд дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1950 грн. щомісячно на кожну дитину. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на сина у розмірі 1500 грн, пов`язаних з його хворобою, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст..185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З даного приводу Верховний Суд України у постанові від 24.02.2016 року по справі №6-1296цс15 зробив наступний висновок. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування сина підтверджені лише медичними довідками про наявність розладів особистості та поведінки з мовними порушеннями, що підтверджує факт захворювання сина. Однак, позивач жодним чином не доказала наявність витрат, пов`язаних із захворюванням. Крім цього, з висновку ЛКК №33 від 14.04.2021 вбачається, що [PERSON] продовжено соціальну допомогу по інвалідності терміном до вісімнадцятирічного віку. Враховуючи викладено, суд вважає, що позивачем не доведено понесення нею додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема хворобою сина. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved