Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

22.06.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому вказала, що з відповідачем 22.08.2015 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Під час шлюбу проживали у м.Харкові за місцем навчання. В шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . 23 листопада 2018 року шлюб розірвано. З березня 2018 року відповідач проживає окремо. Позивачка проживає разом з донькою та матір`ю в її помешканні. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки. Останні два місяці взагалі не спілкується з дитиною, за телефоном не відповідає. Від розмов про допомогу у витратах на утримання та виховання доньки ухиляється. Наразі, у грудні 2019 року вона разом з донькою повернулась до матері у м. Запоріжжя, хоча продовжує навчання у магістратурі. Фактично весь тягар з утримання та виховання нашої доньки покладений на неї та її мати - пенсіонерку. Відповідач закінчив навчання, зараз проживає у м. Запоріжжі разом з матір`ю. Іншої сім`ї та дітей в нього немає. Позивач здоровий, працездатний, як відомо, працює на будівництві, має дохід, але про місце роботи та розмір доходу не розповідає. Станом на червень 2020 р. прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, - з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня -1921 гривня. Бездіяльність відповідача перешкоджає інтересам дитини, не відповідає реальним об`єктивним вимогам до всебічного гармонійного розвитку дитини з урахуванням загального економічного стану в країні. Вважає, що відповідач, який є здоровою та працездатною людиною, та немає інших дітей та утриманців, спроможний за рівнем доходу та за станом здоров`я сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі прожиткового мінімуму для дітей. Просить суд стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить на момент подання позову 1779 грн. з щорічною індексацією відповідно до закону. Ухвалою суду від 01.07.2020 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 22.07.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому вказано, що з позовними вимогами не згоден. Згідно Закону України Законом «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину до 6-ти років становить 1779 гривень. Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Саме тому мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, тобто витрати пов`язанні з утримуваннях дітей, батьки повинні нести порівну. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з прожиткового мінімуму на дитину з нього повинні стягуватися аліменти у розмірі 889,50 грн. (1779:2=889,50). На теперішній час він не працевлаштований, не має стабільного заробітку. Це сталось у зв`язку з СОVID -19, матеріальний стан змінився, так як працював за кордоном і надсилав кошті [PERSON] на свою доньку. Згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., на дитину. Вважає, що така сума буде відповідати закону та інтересам дитини, а він буде в змозі виконувати рішення суду належним чином. 04.08.2020 року до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що вважає заперечення відповідача не спроможними, такими, що не підлягають ні якій критиці. З відповідачем прийняли рішення про створення сім`ї та народження дитини під час спільного навчання у Харківському державному університеті харчування та торгівлі, коли вона знаходилася на першому курсі навчання, а відповідач на третьому. Вона сподівалася, що разом забезпечать достатні умови для виховання та утримання дитини. Проте сім`я розпалася фактично з вини відповідача. З квітня 2018 року фактично весь тягар з виховання дитини був покладений на неї, студентку денної форми навчання та її матір. Відповідач закінчив магістратуру університету у грудні 2018 року, має можливість працевлаштування за фахом. Наразі дитина проживає з нею. Вона навчається на денній формі навчання на останньому курсі магістратури університету до грудня 2020 року на контрактній формі навчання. В зв`язку з карантином, з березня 2020 року навчання проходить дистанційно, однак з вересня по грудень 2020 року скоріше дистанційне навчання буде скасоване. Наразі вона вимушена винаходити кошти насамперед на утримання доньки, а також на закінчення навчання (проживання, виконання контрактних умов) для отримання диплому та можливості працевлаштування за фахом (вже наявна угода про працевлаштування за фахом за умови отримання диплому). Ця обставина безпосередньо пов`язана з інтересами доньки. Останнім часом допомога відповідача носить нерегулярний характер, хоча на виховання та утримання спільної дитини потрібні постійні витрати. З огляду на таке вважає, що на даний час заперечення відповідача про те, що заявлений розмір аліментів вартістю 1779 грн. щомісячно є досить завеликим щоб забезпечити достатній та гармонійний розвиток доньки, - є неспроможними, такими, що не відповідають життєвим реаліям взагалі, та обставинам, що склалися в конкретній ситуації, а також такими, що суперечать нормальним відносинам між батьком та дитиною. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Також пояснила, що дитина ходить до дитячого садка, необхідні грошові кошти для підготовки до школи, відвідування гуртка танців, для розвитку здібностей. Відповідач спочатку добровільно надавав грошові кошти у розмірі 2000 грн., однак у зв`язку з карантином, закінчив це робити. Сама позивачка навчається та їй теж необхідні кошти на навчання. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що не відмовляється утримувати дитину та надавати грошові кошти, але не в тому розмірі який заявляє позивачка. У зв`язку з карантином він став безробітним, та здійснює пошук роботи. Також вказав, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Суд, розглянувши надані документи, вислухавши пояснення, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 22.08.2015 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 400(а.с.6). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого, батьком записаний відповідач [PERSON] (а.с.7). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2018 року, шлюб між сторонами розірвано(а.с. 8-9). Позивачка [PERSON] є студенткою Харківського державного університету харчування та торгівлі(а.с.5). Згідно до акту підтвердження фактичного проживання квартального комітету № 95 Шевченківського району м. Запоріжжя від 18.06.2020 року, малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою [PERSON] (а.с.10). Відповідно до дублікатів квитанцій, відповідач [PERSON] здійснював грошові перекази позивачці [PERSON] у період з 10.05.2018 року по 22.02.2020 року(а.с.25-45). Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суду не надано доказів того, що відповідач має утриманні інших дітей, або непрацездатних батьків, та має захворювання, які впливають на розмір аліментів. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни у ч.2 ст.182 СК України та зазначено, що гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір прожиткового мінімуму для дитини до 6 років, станом на день розгляду справи, становить у твердій грошовій сумі 1859 грн., який протягом року буде зростати виходячи із змісту ЗУ України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, і при визначені їх розміру суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, те, що відповідач не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує, є працездатною особою, та вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, зважаючи на рівний обов`язок батьків щодо їх участі у утриманні дитини, і такий розмір аліментів на дитину забезпечить можливість подальшого її утримання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача. Щодо тверджень позивачки про врахування при визначенні розміру аліментів, витрат на ліки, на розвиток дитини, на відвідування гуртків, то суд вважає, що дані витрати відносяться до категорії додаткових витрат на дитину, у розумінні ст. 185 СК України, за якими вимоги не висувались. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial