Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

23 липня 2019 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 24.04.2004 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. На даний час сторони припинили спільно вести господарство і відновлювати шлюбні стосунки не бажають, в зв`язку із чим позивач прохає суд даний шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Ухвалою суду від 02 серпня 2019 року провадження по даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов прохала задовольнити. Відповідач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі. Позов визнав повністю. Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами розгляду підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 24 квітня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 13. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. В зв`язку з вище викладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а сторони не бажають продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, в зв`язку з чим, шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивача слід надалі іменувати прізвищем [PERSON] . Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, то із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved