Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

22 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог вказав, що [INFO] помер - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яке він успадкував але юридично не оформив? після померлої [INFO] дружини - [PERSON], яка в свою чергу прийняла спадщину після [PERSON], шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, в якому, на випадок смерті, все належне йому майно заповів позивачу. З метою отримання свідоцтва про спадщину за заповітом після померлого [PERSON], позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смаги Л.М.,однак отримав відмову, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 27 листопада 2018 року відкрито провадження у даній справи та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 25). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.36), до суду подав заяву, в якій виклав прохання провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх (а.с.49). Відповідач Комишнянська селищна рада Миргородського району в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду представником було подано заяву в якій виклав прохання провести розгляд справи за його відсутності (а.с. 36,45). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] За життя спадкодавець склав заповіт, посвідчений секретарем Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, в якому, на випадок смерті, все належне йому майно заповів [PERSON] (а.с.16). З повідомлення приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смаги Л.М.. вбачається, що після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 50/2018, згідно якої, позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину (а.с.38). З метою отримання свідоцтва про спадщину за заповітом після померлого спадкодавця [PERSON], позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смаги Л.М. однак отримав відмову оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно (а.с.19). За життя спадкодавець право власності на даний будинок не зареєстрував (а.с.15). У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно копії з технічного паспорту, вбачається, що будівництво спірного будинку завершилось 1958 року (а.с.14). У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Такі висновки щодо застосування відповідних норм права містяться в правовій позиції Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. У відповідності до копії свідоцтва про право власності на будови або право забудови від 15.07.1958, виданого виконавчим комітетом Комишнянської селищної Ради депутатів трудящих Полтавської області домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.5). У відповідності до довідки виданої ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 15). Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] у встановленому законом порядку набув право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями. У відповідності до повідомлення Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 11.02.2019 вих.№ 407/01-21 спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с.43). Згідно з довідкою №02-25/868 від 21.11.2018, виданою виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, на момент смерті [PERSON] разом з ним проживала його дочка - [PERSON] (а.с.7). Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спадщину було прийнято [PERSON] до набрання чинності Цивільним кодексом України то до неї підлягають застосуванню положення ЦК УРСР(1963р.). Згідно із ч.1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже, [PERSON] відповідно до ст.529 ЦК України (1963р.) є спадкоємцем першої черги за законом після [PERSON] та прийняла спадщину відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 цього Кодексу. Згідно зі ст.548 ЦК УРСР(1963р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З огляду на встановлені обставини, суд переконаний, що [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.20). У відповідності до повідомлення приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Самги Л.М. спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилася (а.с.38). У відповідності до копії свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] 05.11.1954 року уклали шлюб, що був зареєстрований Комишнянською сільською радою, актовий запис №16 (а.с.8). Згідно із довідкою №02-24/740 від 10.10.2018, виданою виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, на момент смерті [PERSON] разом з нею проживали її чоловік - [PERSON] та онук - [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON], як спадкоємець першої черги, котрий постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у встановлено законом порядку набув право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Тож у відповідності до ст. 1218 ЦК України дане право є об'єктом спадкування. Оскільки відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право спадкодавця [PERSON] право власності на спірне спадкове майно, перешкоджає позивачу [PERSON] оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved