Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

22.12.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить стягнути з ТзДВ «Страхове товариство Домінанта» суму страхового відшкодування з врахуванням курсу долара США, на час подачі позову, - 28589,04 грн., вартість доставки пошкодженого автомобіля з м. Львова 2500 грн., пеню в розмірі 2584,20 грн., витрати від інфляції в розмірі 998,89 грн., 3% річних 298,19 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., а всього 38970,30 грн. Крім того просив стягнути з відповідача [PERSON] 3000 грн. моральної шкоди, 1400 грн. витрат за надання правової допомоги, а всього - 4400 грн. Заяву мотивує тим, що 24.12.2014 року у м. Львові трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля - «Opel Vivaro», н.з. [NUMBER] та автомобіля «ВАЗ-2107», н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] На момент пригоди, цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована відповідачем ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» за договором страхування № АС/9357430, куди вони одразу звернулись в телефонному режимі після настання ДТП. 29.12.2014р. він подав страховику заяву про страхове відшкодування, однак йому було повідомлено, що відшкодування він отримає після рішення суду, яким буде визначено винного у скоєнні ДТП. Тривалий час слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області проводилось розслідування по факту даної ДТП, оскільки учасники такої отримали тілесні ушкодження. В результаті, винуватця пригоди визнано [PERSON] постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.12.2016 р. Дане судове рішення позивач отримав у березні 2017 року, після чого відразу - 22.03.2017р. повторно звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 15.05.2017р. він отримав відповідь про відмову у виплаті йому страхового відшкодування з підстави порушення ним річного терміну для подачі такої заяви. Позивач вважає таку відмову неправомірною, адже він звертався до страховика одразу після настання ДТП, а також після винесення судом рішення про визнання винуватця пригоди. Згідно висновку експерта від 30.01.2015р., вартість матеріального збитку без врахування товарної вартості становить 16 566,17 грн. При складенні даного висновку, оцінником вказано курс валют на цей день. Тому, станом на день подачі позову, з врахуванням курсу долара США сума до стягнення становить 28 589,04 грн. З моменту відмови у виплаті страхового відшкодування - з 15.05.2017р. позивач вважає, що слід стягнути зі страховика пеню, 3 % річних та витрати від інфляції у заявленому вище розмірі. Додатково просить стягнути з ТДВ «Страхове товариство Домінанта» 2500 грн. за послуги евакуатора. Крім того, позивач вказує на те, що неправомірними діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 1000 грн., що підлягає стягненню зі страховика та 3000 грн. з [PERSON] 22.01.2018р. представник ТДВ «Страхове товариство Домінанта» подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача повністю заперечив. Свою позицію мотивує тим, що позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування лише 24.03.2017р., проте як ДТП трапилось 24.12.2014р., чим порушив річний термін для подання такої заяви, як це передбачено п. 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому вважає, що у страховика відсутні підстави для виплати йому страхового відшкодування. 26.07.2018р. позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що подав ТДВ «Страхове товариство Домінанта» заяву про виплату страхового відшкодування вчасно, а саме 29.12.2014р. Однак отримав роз'яснення, що відшкодування він отримає лише після рішення суду, яким буде визначено винуватця. Повторно він звертався до страховика з аналогічною заявою 22.03.2017р., після винесення судом постанови від 13.12.2016р. про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП. Таким чином вважає, що жодних строків ним не порушено. В судовому засіданні представник позивача , [PERSON], позовні вимоги підтримав , зіславшись на викладені в заявах обставини та факти. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент пригоди була застрахована у ТДВ «Страхове товариство Домінанта», тому саме страховик повинен відшкодовувати матеріальну шкоду. Також заперечив щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди за недоведеністю. Представник ТДВ «Страхове товариство Домінанта» в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Кожна особа , як фізична так юридична, має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Між тим, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини , кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов»язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов»язки. Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки, які скеровувались за юридичною адресою відповідача ТДВ «Страхове товариство Домінанта» повернуті суду в зв»язку з вибуттям адресата. Відповідач , якому було відомо про розгляд справи судом, зловживаючи своїм правом, не повідомив про зміну своєї адреси. Враховуючи викладене, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи , суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, 24.12.2014 року у м. Львові трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «OPEL VIVARO», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ВАЗ-2107», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» за договором страхування № АС/9357430. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На виконання вимог ст.. 33, п. 35.1 ст. 35 Закону, учасники пригоди 24.12.14р. повідомили ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» про настання страхового випадку, в результаті чого страховиком складено відповідне повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди. 29.12.2014р. позивач звертався у філію ТДВ «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО «ДОМІНАНТА» у м. Івано-Франківську із заявою про страхове відшкодування, однак отримав роз'яснення, що відшкодування він отримає лише після рішення суду, яким буде визначено винного в даній ДТП. Так, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.12.2016р. у справі № 466/3869/16-п винуватцем ДТП визнано [PERSON] та провадження закрито в зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Зокрема даним судовим рішенням встановлено, що останній не впевнився, що здійснення маневру буде безпечним, перед початком руху чи зміною напрямку руху, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Опель Віваро» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.1, 16,6 ПДР України. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказана постанова суду залишена без змін 23.11.2018р. Львівським апеляційним судом та набрала законної сили. А згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду. 22.03.2017р. після отримання постанови суду, позивач [PERSON] повторно подав ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» заяву про виплату страхового відшкодування, однак 15.05.2017 року отримав лист за № 0814 про відмову у виплаті такого з тієї причини, що він порушив вимоги п.п.37.1.4. п.37.1 ст. Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки не подав заяву про страхове відшкодування впродовж одного року після ДТП, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Таким чином, слід прийти до висновку, що при страховому випадку, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. В даному випадку, страховику було відомо про настання страхового випадку, що стверджується повідомленням про ДТП в матеріалах справи. Разом з цим, судове рішення про визнання винуватця пригоди ухвалено 13.12.2016р., а також оскаржувалось в апеляційному порядку, що унеможливлювало для позивача подачі заяви про виплату страхового відшкодування в межах одного року після настання ДТП. Згідно висновку експерта від 30.01.2015 року вартість матеріального збитку без врахування товарної вартості станом на 20.01.2015р. складає 16566,17 грн. При складенні даного висновку оцінщиком вказано курс основних валют на цей день, зокрема один долар США, що становив - 16,1578 грн. Станом на час подачі позову, а саме - 20.12.2017 року, згідно довідки банку «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», 100 доларів США становить 2788,4304 грн. Відтак, враховуючи перерахунок вартості в іноземній валюті згідно з офіційним курсом НБУ станом на день подачі позову, сума матеріальних збитків, що підлягає стягненню з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» становлять 28589,04 грн. Така позиція висвітлена в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Інфляційні втрати на думку суду стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції компенсовані еквівалентом іноземної валюти. Що стосується вимоги про стягнення 3 % річних та пені, то згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У справі № 6-1003цс16, ВСУ наведений правовий висновок про те, що грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Отже, суд приходить до висновку, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору страхування № АС/9357430 є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. У відповідності з ст. 36.5. 3акону «Про ОСЦПВВНТЗ» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як встановлено, лист про відмову у виплаті відшкодування позивач отримав 15.05.2017р. З цього часу до дня подачі позову минуло 219 дні прострочення виплати, а тому з відповідача ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» слід стягнути за цей період 3 % річних в сумі 298,19 грн. та пеню - 2584,20 грн. Також, згідно ст. 28 3акону «Про ОСЦПВВНТЗ», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди це шкода, пов'язана зокрема з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» підлягають стягненню витрати, пов'язані з доставкою пошкодженого автомобіля позивача евакуатором в сумі 2500 грн., згідно квитанції від 25.12.14р. Стосовно відшкодування моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За таких обставин суд вважає, що позивачем не наведено переконливих аргументів щодо своїх моральних та фізичних страждань. З представленої в розпорядження суду незавіреної ксерокопії довідки КЗ» Районна лікарня Калуської районної ради Івано-Франківської обл. від 29.12.14 р. ( а.с. 38) , не вбачається , що між подією ДТП та захворюванням позивача, існує причинно-наслідковий зв»язок . Тому вимога про відшкодування 1 000 грн. моральної шкоди з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» та 3000 грн. з [PERSON] не підлягає до задоволення. Витрати на правничу допомогу згідно ст. 137 ЦПК України слід стягнути в користь позивача з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» в сумі 3000 грн., відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідно до кількості витраченого адвокатом часу на консультацію, підготовку матеріалів, подання позовної заяви та представництва інтересів у судді.

Outcome: partial