Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

22.04.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця за договором б/н від 23.04.2007 у розмірі 5163,32 грн.. Позов обґрунтовано тим, що 23.04.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н у відповідності до якого, остання, отримала кредит в розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Станом на день смерті, останньої, кредитні кошти не повернуті. Позивачем 16.04.2018 було направлено претензію кредитора до Другої миргородської державної нотаріальної контори, та 08.06.2018 позивачем було отримано відповідь від вищезазначеної нотаріальної контори. Спадкоємцям [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 03.03.2019 було направлено лист претензію про повернення боргу, однак, відповідачами суму заборгованості в добровільному порядку погашено не було. Тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив стягнути заборгованість по кредитному договору із відповідачів, як з спадкоємців, в примусовому порядку, а також судові витрати, понесені ним при зверненні з позовом до суду. В судове засідання АТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.88, 100), як вбачається зі змісту доданого до позовної заяви клопотання позивач просив розглянути справу за відсутності представника Банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.73). Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 10 липня 2019 року, 23 серпня 2019 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Крім того, відповідачі були повідомлені через офіційний сайт Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (а.с.85-87, а.с.92-93, 101). Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від останніх не надходило . У відповідності до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 23.04.2007 між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, у відповідності до якого, остання, отримала кредит в розмірі 21600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, згідно умов договору (а.с.11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №44 від 10.10.2016 складеного виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради (а.с.104, засвідчена копія а/з знаходиться в матеріалах архівної справи №541/2477/17, провадження №2/541/1223/2017). В обґрунтування позову позивачем зазначено про те, що станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за вказаним кредитним договором становить суму в розмірі 5163,65 грн., із яких: 1935,65 грн. - тіло кредиту, 3227,67 грн. - пеня. Однак, дослідивши долучений до позовної заяви розрахунок суми заборгованості, судом встановлено, що зазначена заборгованість розрахована позивачем станом на 10.03.2019. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 23.04.2007, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , на день смерті останньої, [INFO], матеріали справи не містять. 16.04.2018 позивач, в порядку ст.1281 ЦК України, звернувся до Другої миргородської державної нотаріальної контори з претензією кредитора (а.с.53-57). Згідно даних Спадкового реєстру, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с.96, 97). Як вбачається зі змісту листа №02-25/578 від 24.07.2019 виконавчого комітету Комишнянської селищної ради, наданого на запит суду, на день смерті спадкодавця [PERSON] , разом з нею були зареєстровані: син [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] (а.с.103). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст. 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.ч.3. 5 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням положення статті 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Судом встановлено, що матеріали справи містять докази укладання договору між банком та позичальником [PERSON] , однак, доказів на підтвердження розрахунку заборгованості станом на дату смерті позичальника, позов не містить та позивачем суду не надано. Крім того, позивачем пред`явлено даний позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як до спадкоємців [PERSON] , однак судом встановлено, що на день смерті спадкодавця, разом з нею, окрім відповідачів, були зареєстровані: син [PERSON] , син - [PERSON] .. Разом з тим, 03.03.2019 позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було направлено листи-претензії спадкоємцям [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про необхідність сплати заборгованості в сумі 5163,32 грн. (а.с.59-65), однак, доказів на підтвердження того, що адресати отримали зазначені листи, матеріали справи не містять. Окрім того, слід звернути увагу на те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг [PERSON] , після її смерті, продовжував збільшуватись до 05.01.2018 та актуального розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника суду не надано. Оскільки, зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 ст.1282 ЦК України. Саме на підставі норм ст.ст. 1281,1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Так, згідно із ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. Разом із тим положення вказаної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України, щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Згідно із ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. При цьому, за змістом цієї статті ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Посилання в ст. 1281 ЦК України про необізнаність пред`явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов`язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій ( п.189). Встановлені законом строки для пред`явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності, на ці строки не розповсюджуються норми ст.ст. 259, 263, 264 ЦК України, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності. Непред`явлення претензій кредиторами у встановлені ст.1281 ЦК України строки погашає належні їм права вимоги, в той час як сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Отже, про смерть боржника [PERSON] позивачу достеменно стало відомо 08.12.2017 (а.с.52), претензію кредитора до Другої миргородської державної нотаріальної контори було направлено 16.04.2018, однак з листом-претензією до відповідачів звернувся лише 03.03.2019, а з позовом до суду - 22.04.2019, тобто більше ніж через шість місяців від дня коли він дізнався про відкриття спадщини (з пропуском строків, передбачених ст.1281 ЦК України). Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позовна заява не містить обґрунтувань, що відповідачі знали про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді. Таким чином, позивачу станом на 08.12.2017 достеменно було відомо про смерть позичальника, однак з позовом до суду з вимогами до відповідачів, останній звернувся лише в квітні 2019, тобто з пропуском строків, передбачених ст.1281 ЦК України. Ч.4 ст.1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки, кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до відповідачів. Крім того, суд звертає увагу сторони позивача на те, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строками позовної давності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року (справа №522/407/15-ц, провадження №14-53 цс 18) зазначила, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК, які визначають преклюзивні строки пред`явлення таких вимог. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Разом з тим, оскільки АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор, заявив вимоги до спадкоємців померлого боржника, шляхом направлення претензії кредитора на адресу Другої миргородської державної нотаріальної контори 16.04.2018, до спадкоємців відповідача [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся лише у березні 2019 року, тобто із пропуском строків встановлених ст.1281 ЦК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed