Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

24.03.2014 року [PERSON] звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом, в якому просила суд відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] і [ADDRESS] у відповідності до земельно-кадастрової документації та відшкодувати за рахунок [PERSON] судовий збір. Позов обгрунтувала тим, що їй на підставі рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради від 15 квітня 1999 року № 198 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4496 належить 0,0870 га землі. Після проведення приватизації земельної ділянки суміжним землекористувачем - відповідачем [PERSON], було знищено межові знаки і ним було порушено межу, встановлену під час приватизації її земельної ділянки. Звернувшись до відповідача з пропозицією відновити межі, вона отримала відмову. Зазначила, що після цього вона неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування, а також до Новоград-Волинського земельно-кадастрового бюро. У грудні 2013 року на місце виїхала компетентна комісія у складі якої були представники влади і спеціалісти земельно-кадастрового бюро, але відповідач не допустив членів комісії до земельної ділянки і не дозволив працівникам земельно-кадастрового бюро відновити межі земельної ділянки та встановити межові знаки. Вважає відмову відповідача відновити межі безпідставною. 12.06.2014 року [PERSON] пред'явив зустрічну позовну заяву до [PERSON], Новоград-Волинської міської ради (а.с. 55-58), в якій просив суд зобов'язати Новоград-Волинську міську раду відновити межу між земельними ділянками за адресами : [ADDRESS] і [ADDRESS] у відповідності до земельно-кадастрової документації земельної ділянки за адресою : [ADDRESS] шляхом відбиття межі від цієї земельної ділянки; витрати, пов'язані з відновленням межі, та судові витрати покласти на [PERSON]. Позов обґрунтував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка, загальною площею 0,0735 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS], яка межує із земельною ділянкою за адресою : [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] Вказав, що 29 жовтня 2010 року представник Новоград-Волинського земельно-кадастрового бюро на його прохання встановив межу між земельними ділянками та вказав лінію, по якій мав встановлюватись паркан. 31 жовтня 2010 року він разом із робітниками, які йому допомагали, встановив бетонний паркан між спірними земельними ділянками по лінії, вказаній представником ЗКБ. Однак, у той самий день, [PERSON] знищила встановлену межу шляхом пошкодження паркану, у зв'язку з чим з неї було стягнуто матеріальну і моральну шкоду, що підтверджується рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 липня 2013 року. Оскільки у нього та [PERSON] виник спір щодо меж земельних ділянок, він 02.11.2010 року запросив представника міського земельного кадастрового бюро та провідного спеціаліста відділу Держкомзему для проведення відновлення меж земельної ділянки за його адресою в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, про що ці особи склали акт передачі межових знаків земельної ділянки від 02.11.2010 р. Зазначив, що незважаючи на встановлені межі між земельними ділянками, [PERSON] самовільно захопила частину його земельної ділянки, мотивуючи тим, що спірна територія належить їй, при цьому ніяких доказів належності на праві власності остання не надає. Обміри межі його земельної ділянки станом на 11.09.2011 р. та 14.02.2014 р. не відповідають обмірам зазначеним в Державному акті на право власності на земельну ділянку, оскільки вони зменшились у своїх розмірах саме після того, коли [PERSON] самовільно захопила без його дозволу частину земельної ділянки, що належить йому на праві власності, пересунувши на захоплену нею частину земельної ділянки свою металеву огорожу. Оскільки належна земельно-кадастрова документація, згідно якої можливе відновлення межі, є лише у нього, вважає, що це надає йому право в односторонньому порядку встановити межу його земельної ділянки. В судовому засіданні [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] первісний позов підтримали з підстав, в ньому передбачених, просили його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити (журнал судового засідання від 11.08.2014 року - а.с. 165-168). Представник [PERSON] [PERSON] зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити, в задоволенні первісного позову просила відмовити (а.с. 165-168). Представники відповідача за зустрічним позовом - Новоград-Волинської міської ради Самойленко Л.М. та Демяненко Н.Б. просили відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на його безпідставність (а.с. 165-168). Представник третьої особи Новоград-Волинського міського земельно-кадастрового бюро Новоград-Волинської міської ради Житомирської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв про розгляд справи в своїй відсутності та заперечень проти позову не подав. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Новоград-Волинської міської Ради народних депутатів є власником земельної ділянки площею 0,0870 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, загальною площею 0,0735 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, копія (а.с. 60). З плану зовнішніх меж земельної ділянки, окресленому на Державному акті на право приватної власності на землю вбачається, що ця земельна ділянка межує з земельною ділянкою [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Ця обставина визнається сторонами по справі, і підтверджується матеріалами справи. [PERSON] в первісному позові до [PERSON] просить відновити межу між цими земельними ділянками у відповідності до земельно-кадастрової документації. [PERSON] в зустрічному позові просить суд зобов'язати Новоград-Волинську міську раду відновити межу між цими земельними ділянками за адресами. Сторони обґрунтовують свої вимоги посиланнями на те, що в добровільному порядку вирішити це питання вони не можуть, оскільки кожна із сторін постійно створює іншій стороні різноманітні перешкоди в його реалізації. З копії протоколу засідання комісії щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 04.12.2013 року (а.с.7) вбачається, що для вирішення питання щодо винесення меж приватизованої земельної ділянки на [ADDRESS], яка належить [PERSON], за її зверненням створено відповідну комісію в складі компетентних осіб органу місцевого самоврядування. З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду даної справи встановити межі між спірними ділянками цій комісії не вдалося. З відповіді № 1893 від 15.09.2014 року на запит суду (а.с. 221) видно, що окрім вищезазначеного протоколу від 04.12.2013 року комісією не приймались інші рішення та не проводився розгляд питання щодо встановлення меж земельної ділянки на [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 158 Земельного Кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 158 ЗК України орган місцевого самоврядування повинен був прийняти відповідне рішення по зверненню [PERSON] щодо встановлення меж земельної ділянки. І в разі незгоди з таким рішенням сторони в спорі, [PERSON] та [PERSON], відповідно до вимог ч. 5 ст. 158 ЗК України вправі його оскаржити. Проте, в порушення вимог ч. 5 ст. 158 ЗК України орган місцевого самоврядування будь-яке рішення за зверненням [PERSON] не прийняв, а рекомендував їй вирішити спір з [PERSON] з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками у судовому порядку, про що свідчить відповідь першого заступника міського голови Новоград-Волинської міської ради № 87/02/02 від 05.02.2014 року (а.с. 6). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користування громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Отже, оскільки за заявою [PERSON] до органу місцевого самоврядування про встановлення (відновлення) меж її земельної ділянок жодного рішення не прийнято (фактично її заява залишена не розглянутою), її позов до [PERSON] є передчасним та безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. Зустрічний позов [PERSON] суд також оцінює як передчасний, безпідставний та необгрунтований, а тому відмовляє і в його задоволенні, оскільки останнім не було надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що він попередньо звертався до Новоград-Волинської міської ради в порядку ч. 3 ст. 158 ЗК України для вирішення спірного земельного питання, яке рішення було прийняте Новоград-Волинською міської радою за наслідками розгляду його заяви та в чому саме полягає його незгода з прийнятим відповідачем рішенням. Більше того, згідно ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Тобто, заявлені способи захисту: у первісному позові [PERSON] у вигляді відновлення межі у відповідності до земельно-кадастрової документації та в зустрічному позові [PERSON] - зобов'язання відновити межу між земельними ділянками у відповідності до земельно-кадастрової документації шляхом її відбиття, не передбачені зазначеними нормами матеріального права, а у відповідності до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на вище викладене, суд рахує за необхідне відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON].

Outcome: dismissed