Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

22.10.2018 року [PERSON] звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання; провадження у справі було відкрито за уточнюючою заявою [PERSON] (а.с.а.с.1-2,29). З позову [PERSON] вбачається, що у свідоцтві про його народження батьком записаний відповідач [PERSON]. Позивач вказує, що в даний час [PERSON] не сплачує аліменти на його утримання, оскільки він досяг повноліття, однак у зв'язку з навчанням він не працює та перебуває на утриманні матері [PERSON] і навчається в Полтавській державній аграрній академії та є студентом денної форми навчання факультету «Технології виробництва та переробки продукції тварин» вищезазначеної академії. Зарахований на навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року, наказ про зарахування №884-ст від 15.08.2018 року за контрактом. Доходи третьої особи матері [PERSON] не дозволяють мати достатній рівень життя, сплачувати оренду житла, навчання, нести витрати на одяг та харчування. Окрім того, мати позивача має кредитні зобов'язання. Позивач вказує, що [PERSON] здоровий, працездатний, в даний час працює у Гоголівській центральній базі виробничого обслуговування ПАТ «Укрнафта», отримує заробітну плату і має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, однак в даний час матеріальної допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання, не надає. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення СК України, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просив суд стягнути з нього аліменти на його користь у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до набуття ним 23 років (а.с.29). Ухвалою суду від 29.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та підготовче засідання призначено на 21.12.2018 року (а.с.24), відповідачу встановлено термін для подання відзиву на позов; здійснені судові повідомлення про день і час проведення підготовчого засідання у справі. До проведення підготовчого засідання у справі відповідач [PERSON] надав для приєднання до матеріалів справи довідку про місце роботи та про розмір його заробітної плати (а.с.43). Підготовче засідання у справі було проведено 21.12.2018 року і ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.12.2018 року судовий розгляд справи призначений на 23.01.2019 року (а.с.46); учасники справи повідомленні про день і час розгляду справи в порядку ст.ст.128-131 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у справі [PERSON] не заперечив проти стягнення з нього аліментів на період навчання його сина у розмірі ? (однієї четвертої) частини від його заробітку, вказав, що він бажає, щоб дані кошти йшли виключно для його дитини [PERSON], який продовжує навчання. Третя особа у справі [PERSON] належним чином сповіщена про день і час проведення розгляду справи (а.с.51), пояснень щодо позову не направляла, неявка третьої особи не є перешкодою для розгляду справи по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, та всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), №48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п.35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що від шлюбу, який в даний час розірвано (а.с.4) сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.2). [PERSON] є батьком повнолітньої дитини [PERSON], який народився [INFO] року (а.с.2). Дитина-позивач по справі [PERSON], [INFO], навчається в Полтавській державній аграрній академії та є студентом денної форми навчання факультету «Технології виробництва та переробки продукції тварин» вищезазначеної академії. Зарахований на навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року, наказ про зарахування №884-ст від 15.08.2018 року за контрактом (а.с.5). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наявних матеріалів справи вбачається, що дитина [PERSON] навчається в Полтавській державній аграрній академії та є студентом денної форми навчання факультету «Технології виробництва та переробки продукції тварин» вищезазначеної академії. Зарахований на навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року за контрактом, наказ про зарахування №884-ст від 15.08.2018 року; він навчається в даному навчальному закладі на підставі Договору №329 про надання освітніх послуг від 15.08.2018 року, при цьому, вартість першого семестру складає 6790 грн. (а.с.7), він проживає разом з матір'ю у гуртожитку АТ «Полтавський турбомеханічний завод» в [ADDRESS], оплата за проживання в гуртожитку та за комунальні послуги проводиться згідно визначених тарифів своєчасно (а.с.а.с.10,12-14;15-18). Тобто, на даний час витрати, пов'язані з навчання дитини [PERSON] у вищевказаному навчальному закладі несе мати дитини. При цьому вбачається, що [PERSON] працює та за місцем роботи отримує відповідну заробітну плату (а.с.11). Отже, сукупність вищевикладеного свідчить про те, що у зв'язку з навчанням позивач у справі [PERSON] не працює, матеріальну допомогу у зв'язку з навчанням отримує від матері [PERSON] Відповідач у справі [PERSON] працює у Гоголівській центральній базі виробничого обслуговування ПАТ «Укрнафта» на посаді опресувальника труб, за місцем роботи отримує відповідну заробітну плату (а.с.43). Будь-які інші письмові документи про майновий стан та про доходи стороною відповідача до справи не подавалися. Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст.182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому, відповідно до п.20 вищевказаного Пленуму Верховного Суду України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали справи в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням того, що в ході розгляду справи дійсно підтверджено, що позивач [PERSON], [INFO] у зв'язку з навчанням об'єктивно потребує матеріальної допомоги (яку йому надає мати [PERSON].), його батько [PERSON], враховуючи його вік, стан здоров'я та майновий стан, може надавати таку допомогу до закінчення терміну навчання, виходячи з меж заявленого позову, положень ст.ст.182,199,200 СК України та роз'яснень, викладених в пунктах 17,20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», з урахуванням позиції [PERSON] про не заперечення стягнення аліментів на період навчання у заявленому розмірі, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини - повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд враховує зміст доводів позовної заяви та суть позовних вимог [PERSON], які стосуються по суті його навчання, матеріальний стан сторони відповідача, третьої особи та дитини, яка навчається на денній формі навчання на платній основі і саме у зв'язку з навчанням об'єктивно потребує матеріальної допомоги, те, що обоє батьків повинні надавати допомогу на навчання дитини і таку допомогу надає мати дитини [PERSON], майновий стан відповідача [PERSON], який в даний час офіційно працює та за місцем роботи отримує заробітну плату, розмір його заробітної плати, те, що він працездатного віку, і в сукупності цих обставин суд, з урахуванням ст.ст.182,199,200 СК України приходить до висновку, що [PERSON] як батько повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] може надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання та з урахуванням вищевикладених обставин, майнового та сімейного стану відповідача, суд приходить до висновку, що є передбачені підстави для часткового задоволення заявленого позову і необхідно стягнути з відповідача у справі [PERSON] аліменти на користь повнолітньої дитини, що продовжує навчання - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 22.10.2018 року (дата звернення до суду з даним позовом) і до закінчення дитиною навчання - до 30.06.2020 року, що забезпечить справедливий матеріальний стан сторін після стягнення аліментів, враховуючи положення ч.2 ст.200 СК України. Суд не може погодитися з посиланням сторони позивача у прохальній частині позову про стягнення аліментів до досягнення дитиною 23 років (як по суті вбачається з прохальної частини позову), оскільки термін закінчення повнолітньою дитиною [PERSON] навчання (30.06.2020 року) настає раніше, ніж цій дитині виповниться 23 роки. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в силу закону позивач [PERSON] при поданні позову, який він подав 22.10.2018 року звільнений від сплати судового збору та того, що суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів у відповідному розмірі, судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 704 грн.80 коп. належить стягнути з відповідача по справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial