Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

23.01.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії, В обґрунтуванні позовних вимог вказує, що відповідачка отримує пенсію по інвалідності 2 групи на підставі витягу із акту огляду МСЕК. Однак, як стало відомо позивачу на підставі відповіді МСЕК, відповідач [PERSON] не проходила обстеження у МСЕК та відповідна довідка їй не видавалась. (а.с. 9). Просить суд стягнути з [PERSON] надміру виплачену пенсію в розмірі 70\~079,16 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодився та вказав, що дійсно його довіритель [PERSON] є хворою людиною, інвалідом другої групи, проходила всі необхідні медичні освідчення. Також вказав, що провини відповідачки у переплаті пенсії по інвалідності немає, оскільки вона подавала до УПФ всі необхідні документи, які були перевірені та прийняті працівниками УПФ. Представник третьої особи - КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи №2» у судове засідання не зявились, згідно пояснень позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов та розглядати за їх відсутністю. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 18.08.2004 року [PERSON], [INFO], на підставі ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області призначено пенсію по інвалідності II групи від загальних причин захворювання на підставі: 1. витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОБ № 092691, виданого безстроково 18.08.2004 року 2. заяви про призначення пенсії від 27.10.2004 року зареєстрованої за № 6/661. На виконання наказу головного управління ПФУ в Одеській області 27.11.2013 року «Про проведення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків» та наказу управління № 292 від 28.11.2013 року «Про проведення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків» 28.02.2014 року за вих. № 1865/05, спеціалістом управління зроблено запит до Одеської обласної медико-соціальної комісії № 2 з метою підтвердження встановлення [PERSON] Іванівні II групи інвалідності загального захворювання. 27.03.2014 року за вхідним № 1911/10 на адресу управління надійшла відповідь Одеської обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 від 19.03.2014 за № 624, в якій повідомлено, що [PERSON] не проходила освідчення в обласній МСЕК № 2 і довідка МСЕК серії 2-18 ОБ № 092691 від 18.08.2004 року їй не видавалась. Враховуючи, що листом Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 від 19.03.2014 року за № 624 не підтверджено встановлення [PERSON] групи інвалідності на підставі витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОБ № 092691, виданого безстроково 18.08.2004 року, [PERSON] не мала права на отримання в управлінні пенсії по інвалідності. У звязку з цим, за період з 18.08.2004 по 31.01.2014 року виникла переплата пенсії на загальну суму 70079,16 грн. 27.03.2014 року управлінням винесено рішення № 70/і про утримання сум пенсій, надміру виплачених та з 23.03.2014 року було припинено виплату пенсії. Відповідно до ст.23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоровя, внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про пенсійне забезпечення», причини і групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затверджуваного Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 31 цього Закону причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника. Таким чином, підставою для призначення пенсії по інвалідності є заява про призначення пенсії, яка подається особисто заявником та акт органу медико-соціальної експертизи про причину, групу, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність заявника. Статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонеру внаслідок зловживань з її боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо) стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто умовою стягнення надміру виплаченої пенсії є зловживання з боку пенсіонера. Тобто відповідач, завідомо знаючи про недостовірність довідки, подав її до управління ПФУ для отримання пенсії по інвалідності, що явно свідчить про зловживання з боку пенсіонера. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Згідно із з п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 384/11 від 06.04.2011 р. (далі Положення). Пенсійний фонд України забезпечує ефективне використання коштів, що перебувають у його управлінні. Реалізація нормативних приписів і пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного фонду України. Бюджет Пенсійного фонду України затверджується щорічно окремою Постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до [PERSON], третя особа КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи №2» про стягнення надміру виплаченої пенсії, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved