Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

21 січня 2014 року Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача, просить в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за Позивачем [PERSON] право власності на 3/5 частини квартири, за Відповідачем [PERSON] право власності на 1/15 частини квартири, за донькою [PERSON] право власності на 1/3 частини квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на наступні обставини. За час перебування в шлюбі Позивачем та Відповідачем на підставі Інвестиційного Договору № Г 15/26-20 від 26 червня 2002 року, у спільну власність придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на підтвердження чого 28 листопада 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видано свідоцтво про право власність в рівних частинах. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вважаючи спірну квартиру спільним майном подружжя, позивач, посилаючись на участь у фінансуванні квартири у розмірі 305 685 грн. - 93% від вартості квартири, частина яких у розмірі 291 575, 00 грн. - 89% вартості квартири, були особистими коштами позивача, просить суд відійти від рівності часток, і визнати за ним право власності за кожним з подружжя відповідно до внесених кожним грошових коштів у вищевказаних розмірах./а.с.2-4/ Ухвалою суду від 13.02.2014 року проголошеною на місці та занесеною до журналу судового засідання до участі у справі залучено [PERSON] в якості співвідповідача. В судовому засіданні Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] /а.с.16/ позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові та усні пояснення просили задовольнити в повному обсязі. До викладеного в позові позивач, якого підтримав представник, пояснив суду, що квартира дійсно була про інвестована спільно позивачем та відповідачем в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON], подружжя проживало як одна сім'я, у зв'язку з чим було видано свідоцтво про право власності в рівних частинах, що на час видачі свідоцтва про право спільної часткової власності і до розірвання шлюбу не заперечував позивач. Разом з тим, оскільки шлюб розірвано, позивач вважає, що дана квартира внаслідок її придбання під час шлюбу підлягає поділу як спільне майно подружжя з урахуванням вкладу кожного з подружжя, частку доньки [PERSON] позивач не оспорює. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явились, представник відповідачів [PERSON] /а.с.44-45,46-47/, яку підтримала відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на письмове заперечення та усні пояснення просили відмовити в повному обсязі. Зокрема, вважають, що спірна квартира не може бути розподілена як спільне майно подружжя, оскільки належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачам з розподілом часток в рівних частках, підстави для перерозподілу часток вважають відсутніми, посилаючись на участь позивача особистими коштами в оплаті вартості квартири у розмірі 30 700, 00 грн., а відповідачами у розмірі 44 744, 65 грн., посилаючись на недоведеність доводів позивача про участь особистими коштами у розмірі 291 575, 00 грн. Крім того, представник послалась на пропуск позивачем строку позовної давності./а.с.33 -34, / Суд, заслухавши думку осіб, які брали участь у судовому засіданні з розгляду справи, визнав можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON], за участі її представника. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, відповідача [PERSON] у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. На підставі пояснень сторін та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини, які визнані сторонами у справі. Під час передування у шлюбі позивача та відповідача [PERSON] на підставі Інвестиційного Договору № Г 15/26-20 від 26 червня 2002 року про інвестування у житлове будівництво, укладеного з ТОВ «Київ Жтло-Інвест» та позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої на той час відповідача [PERSON] було придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на яку на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 14 листопада 2003 року № 1966-С/КІ 28 листопада 2003 року видано свідоцтво про право приватної власності позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] на вказану квартиру в рівних частинах, зареєстроване в Київському міському БТІ 02.12.2003 №43816. Вказані обставини підтверджується достатніми, належними та допустимими письмовими доказами у матеріалах справи, копіями інвестиційного договору, свідоцтва про право приватної власності./а.с.35-36, 43/. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.357 ЦПК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вищенаведених положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, оскільки спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачам в рівних частинах кожному, правові підстави вважати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та відповідно для її поділу як спільного майна подружжя відсутні. Рівнозначно як і відсутні правові підстави для перерозподілу часток у праві спільної часткової власності сторін, оскільки відповідно до ч.2, ч.3 ст.357 ЦПК України розмір частки визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна, - тільки у разі якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності у разі поліпшення спільного майна з дотримання передбачених законом умов. Іншого законодавством, яке регламентує спірні правовідносини, не передбачено. Разом з тим, як встановлено судом, на час розгляду справи частки у спільній власності сторін на спірну квартиру визначені і були визначені за домовленістю сторін, що визнав позивач, а на наявність обставин поліпшення позивачем спільного майна у встановленому законом порядку, позивач не посилався і дані про такі обставини в матеріалах справи відсутні, іншого судом не встановлено. Виходячи з вище викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю.

Outcome: dismissed