Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

22.11.2019 [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [PERSON] є її донькою, яка має малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо його виховання та утримання, з дитиною вільний час не проводить, здоров`ям сина не цікавиться, матеріально не утримує. Відповідно до рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13.07.2011 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно старшого сина, [PERSON] , [INFO] , опікуном якого є позивач. Відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , про що свідчить власноруч написана нею заява в Службі у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглянути справи без її участі, проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] не заперечувала. Представник третьої особи служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Суд, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю вказана [PERSON] , запис про батька внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 13.07.2011 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , опікуном якого призначено його бабусю, позивача у справі. В той же час, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання молодшого сина [PERSON] , з дитиною вільний час не проводить, здоров`ям сина не цікавиться, матеріально не утримує, часто залишає дитину вдома з бабусею, що підтверджено письмовими поясненнями сусідів, повідомленням ЗЗСО І -ІІ ступенів №5 Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 28.05.2019, встановлено, що під час перевірки дитина знаходилася разом з бабусею, умови для проживання дитини задовільні. Відповідно до громадської характеристики на [PERSON] , остання характеризується посередньо, не працює, вихованням та утриманням малолітнього сина [PERSON] не займається, його навчанням не цікавиться, батьківські обов`язки фактично виконує його бабуся [PERSON] . Відповідно до постанови суду від 29.08.2019 [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. З Висновку Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 29.10.2019 №14 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що зазначений орган вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд бере до уваги заяву той факт, що відповідач визнала позовні вимоги, не оспорювала факт невиконання нею батьківських обов`язків відносно молодшого сина. Відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач свого батьківського обов`язку, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, в числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. В силу положень Закону і роз`яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. За положеннями ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач працездатна, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 182, 183, Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частковому співвідношенні до її доходу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач, будучи матір`ю ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Крім того, відповідач відповідно до закону повинна нести обов`язок по утриманню дитини. Проаналізував надані сторонами в силу ст.81 ЦПК України докази, оцінив їх у сукупності, суд доходить висновку, що [PERSON] , маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні своєї неповнолітньої дитини. Тому суд, визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивач [PERSON] на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved