Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

22 листопада 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 173. Під час шлюбу в сторін народився син: [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося, у сторін різні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя. На цій підставі між ними виникали непорозуміння, конфлікти та сварки, що призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. В судовому засіданні, яке відбулося 13 грудня 2016 року, позивач позов підтримав та просив задовольнити, пославшись на те, що подальше спільне життя суперечить його інтересам, оскільки фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, в кожного окремий бюджет. Відповідач заперечувала проти позову та обставин, які викладені в позовній заяві на обґрунтування заявлених вимог, і заявила клопотання про надання строку для примирення, пояснивши суду, що вона прикладе всі зусилля, щоб зберегти сім'ю. Ухвалою суду від 13 грудня 2016 року за клопотанням відповідача було надано подружжю строк для примирення - один місяць та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 13 січня 2017 року по закінченню строку для примирення провадження у справі відновлено та продовжено судовий розгляд. Після закінчення строку на примирення сторони в судове засідання не з'явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 12 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 2005 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 173. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в сторін народився син: [PERSON], [INFO], батьком якого позивач, а матір'ю відповідач, що підтверджено свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Питання матеріального утримання дитини вирішено в судовому порядку. Як вбачається з пояснень сторін, вони мають різні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя, в зв'язку з чим між ними виникали непорозуміння, конфлікти та сварки. Такі відносини призвели до того, що вони стали чужими людьми, а шлюб має формальний характер, шлюбні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться, в кожного окремий бюджет. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спір щодо розподілу сумісно нажитого майна сторони будуть намагатися вирішити за взаємною згодою, а в разі відсутності згоди - в судовому порядку. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви відповідача після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved