overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 25.02.2006 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння. Вважає, що подальше сімейне життя не можливе, спору про розділ майна та місце проживання дитини немає. Позивач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначено, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 25.02.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON]та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2006року, актовий запис №86. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.07.2006 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON]та [PERSON]. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сім'ї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не з'явилися, позивач у письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності, а позов задовольнити. Відповідач про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 травня 2015 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують з липня 2016 року, поновлювати їх позивач наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. На виконання вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, ухвалою від 26.10.2016 суд надавав сторонам строк для примирення, проте згоди щодо збереження сім'ї не досягнуто. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30 вересня 2014 року. Шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Столинсько-Смолярської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №6. Неповнолітніх дітей у них немає, однак відповідач відмовляється реєструвати розлучення в органах РАЦС. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 вересня 2014 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Столинсько-Смолярської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №6 (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

22 серпня 2016року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 08.10.2010 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею, знаходиться на утриманні матері. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння, проживають окремо. Вважає, що подальше сімейне життя не можливе, спору про розділ майна та місце проживання дитини немає. Позивач в судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволені позовних вимог. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлено відповідно до вимог ЦПК України; заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надано, про причини неявки не повідомлено, заяв про розгляд справи у його відсутність не надано. Відповідно до вимог ст.ст. 224,226 ЦПК України за згодою позивача суд постановляє заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 08 жовтня 2016 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис №1128, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 08.10.2010 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що 02.09.2011 року складено відповідний актовий запис за №675 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 02.09.2011, де батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON]. Позивач посилається на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені внаслідок несумісність характерів та відсутності взаєморозуміння. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення вважає неможливим. Спору про розділ майна подружжя та місце мешкання дитини немає. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 ч.2 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін та дитини. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 20 вересня 2011 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 644. Від шлюбу спільних дітей немає. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені з грудня 2012 року через різні погляди на життя, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 20 вересня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управляння юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 20 вересня 2011 року шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 644, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Спір майнового характеру між сторонами на час вирішення справи не виникав. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені приблизно чотири роки потому. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно ч.8 ст. 235 ЦПК України після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 27 вересня 2014 року Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №718 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи, просила відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 вересня 2014 року. Від шлюбу вони дітей не мають. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що 10 серпня 2002 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON] Син мешкає разом з нею. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не дає, добровільно домовитися про сплату аліментів не вдалося, тому позивач звернулася до суду. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом №129, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 182532 (а.с.4). 05 вересня 2006 року у них народився син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-НО №083176 (а.с.5). Дитина мешкає разом з позивачем. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Суд враховуючи, що відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача і просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання їх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 24 квітня 2004 року (арк.с.4). [INFO] у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська (арк.с.5). [INFO] у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11 січня 2012 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (арк.с.6). За змістом ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], знаходяться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на їх утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 листопада 2004 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у них народились двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому просила стягнути з [PERSON] аліменти на їх утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, на кожного з дітей, щомісячно, до досягнення ними повноліття. 10 жовтня 2016 року, до початку розгляду справи по суті, позивач зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача по 1 000 грн аліментів щомісячно на кожну дитину. Сторони в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач зменшені позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач, ознайомившись з матеріалами справи, зменшені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 03 листопада 2004 року сторони уклали шлюб (а.с.5), від якого у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] (а.с.7) та син [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як вбачається з довідки Голови будинкового комітету будинку № 56 по вул. Монастирській (Кірова) № 14 від 22 серпня 2016 року, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON] та знаходяться на її утриманні (а.с.8). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, в тому числі те, що відповідач неофіційно працює, має мінливий нерегулярний та достатній дохід, немає інших утриманців, являється батьком дітей, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. ст. 180, 181, 182,184 СК України,

Outcome: approved