Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

24.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, які стягнуто рішенням Балтського районного суду Одеської області від 26.01.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його заробітку і доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття сином [PERSON], - на стягнення аліментів у розмірі 35 % всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати ухвалення судом рішення. 02.06.2014 року остаточно уточнивши позовні вимоги, позивачка заявила позов до [PERSON] про стягнення з нього на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 12772,60 грн., стягнення неустойки (пені) за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 92973,58 грн. та встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 643 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. 12.03.2008 року шлюб між ними розірвано, сторони не проживають разом, сімейні стосунки не підтримують. Крім того, рішенням Балтського районного суду Одеської області з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.12.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, розмір нарахованих до стягнення з відповідача аліментів державним виконавцем визначався у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням того, що останній безробітний, тобто не має доходу, що відповідно підтверджується розрахунком заборгованості від 05.05.2014 року. Також вказувала на те, що на даний час позивачка самостійно забезпечити дитині достатній рівень життя не спроможна, на утримання сина коштів в неї не вистачає, внаслідок чого вона повинна витрачати щомісячно всі зароблені кошти на утримання дитини, яких недостатньо для задоволення необхідних побутових потреб сина. Посилаючись на вищевказане, а також враховуючи, що відповідач не має постійної роботи на території сільської ради, тобто платник аліментів має нерегулярний дохід вважає, що визначення розміру аліментів повинно бути проведено у твердій грошовій сумі й відповідно існують підстави для зміни розміру аліментів і способу їх присудження з частки від доходу відповідача на тверду грошову суму. При цьому, в обґрунтування розміру аліментів, які підлягають стягненню на її користь, вказувала на те, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2014 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць встановлений в розмірі 1286 грн., тому визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 643 грн. на місяць, що складає 50 % прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років (1286 грн. х 50 % 643 грн.) є справедливим та таким, що зможе забезпечити хоча б мінімальний рівень матеріального забезпечення дитини, а тому розмір аліментів, які сплачуються відповідачем на сьогоднішній день в розмірі 385,80 грн. є мізерним. Виходячи із принципу розумності, виваженості та справедливості, а також матеріального положення її неповнолітнього сина, відсутності відомостей про існування у відповідача інших утриманців, та те, що на даний час відповідач офіційно не працевлаштований, хоча є працездатною та фізично здоровою людиною, просила змінити розмір аліментів, який було визначено Балтським районним судом Одеської області від 26 січня 2009 року у відсотковій частці від доходів відповідача та визначити його у твердій грошовій сумі, в розмірі 643 грн., оскільки на її думку саме такий розмір аліментів задовольнить потреби неповнолітнього сина та забезпечить належне його утримання. Відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному розмірі, в результаті чого станом на 31.05.2014 року заборгованість по аліментам становить 12772,60 грн., яку виплатити в добровільному порядку відповідач відмовляється. За розрахунками позивача за період з січня 2009 року по травень 2014 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає 92973,58 грн. Таким чином, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів в сумі 12772,60 грн., та неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 92973,58 грн. і стягнути з відповідача судовий збір. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в позовній заяві, просили його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечували, пояснивши, що відповідач не в змозі виплачувати аліменти у розмірі 643 грн., оскільки на даний час він постійного місця роботи не має та знаходиться у скрутному матеріальному становищі, так як проживає у будинку матері, не має власного житла, та утримує свою матір пенсійного віку, яка часто хворіє. Заборгованість по аліментам не підлягає стягненню, оскільки повторне стягнення аліментів не передбачено діючим законодавством. Також враховуючи, що заборгованість по аліментах виникла не з його вини, а сталася через скрутне матеріальне становище, отже його вини в тому, що виникла заборгованість по сплаті аліментів не має, то і відсутні підстави для стягнення неустойки (пені). Просять суд в позові відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Під час розгляду справи, судом встановлено, а також підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.03.2008 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 32, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, який проживає разом із позивачкою й відповідно знаходиться на її утриманні. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 26.01.2009 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.12.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідок-розрахунків заборгованості по сплаті аліментів від 05.05.2014 року та від 15.05.2014 року розмір нарахованих до стягнення з відповідача аліментів державним виконавцем визначається у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, й відповідно щомісячно з січня 2014 року нараховуються до сплати аліменти в розмірі 385,80 грн., однак відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному розмірі, в результаті чого станом на 05.05.2014 року заборгованість по аліментам становить 12459,03 грн. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру аліментів) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Так, звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивачка як на підставу позовних вимог посилається на те, що після постановлення судом рішення про стягнення аліментів позивачка самостійно забезпечити дитині достатній рівень життя не спроможна, на утримання сина коштів в неї не вистачає, внаслідок чого вона повинна витрачати щомісячно всі зароблені кошти на утримання дитини, яких недостатньо для задоволення необхідних побутових потреб сина. Разом з тим, враховуючи те, що доходи відповідача мають нерегулярний та мінливий дохід, спосіб стягнення аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, має бути змінений й відповідно підлягає визначенню у твердій грошовій сумі в розмірі 643 грн. щомісячно. Відповідач, як встановлено судом, на даний час офіційного місця роботи не має й відповідно його доходи мають нерегулярний, мінливий характер. При цьому, доказів наявності у відповідача боргових зобов'язань та погіршення його стану здоров'я судом не встановлено й відповідно суду не надано. За таких обставин, суд на підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права, а також положень ст. 182 СК України, враховуючи те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, а також виходячи з майнового та сімейного стану позивачки та платника аліментів, який має нерегулярний, мінливий дохід, на його утриманні знаходиться непрацездатна мати, будь-яких договірних зобов'язань не має, вважає, що позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню шляхом зміни способу присудження аліментів, стягнутих рішенням Балтського районного суду Одеської області від 26.01.2009 року у розмірі ? частини всіх видів заробітку і доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно шляхом визначення розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по 643 грн. щомісячно. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Виконання судових рішень в частині стягнення аліментів покладається на виконавчу службу, а порядок стягнення аліментів передбачений ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Інакше це суперечитиме законодавчо встановленій обов'язковості судових рішень. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що в частині стягнення заборгованості по виплаті аліментів у розмірі 12772,60 грн. позов не підлягатиме задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п. 22 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Згідно розрахунку пені по несплаті аліментів з січня 2009 року по квітень 2014 року загальна сума неустойки за несвоєчасну сплату аліментів складає 92973,58 грн. Відповідач є працездатним, здоровим, на утриманні інших дітей немає, відповідно до ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, заборгованість не погашається ним до цього часу, обставини, на які відповідач посилався, заперечуючи проти позову в частині стягнення неустойки, не можна визнати достатніми для висновку про наявність правових підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченої ст. 196 СК України відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач в період з січня 2009 року по квітень 2014 року частково сплатив аліменти на загальну суму 7259,50 грн. З огляду на це, суд бере до уваги розрахунок заборгованості по аліментах від 05.05.2014 року, затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Балтського РУЮ та погоджується з методикою нарахування позивачем неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за правилами ст. 196 СК України, з урахуванням загальної кількості днів з січня 2009 року по квітень 2014 року, а саме загальний розмір неустойки (пені) складає 92973,58 грн. Однак нарахована позивачем пеня значно перевищує розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Беручи до уваги матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, відсутність у нього постійної роботи та постійного заробітку, часткову сплату аліментів, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до розміру заборгованості відповідача по сплаті аліментів до 12459,03 грн. З огляду на викладене, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial