Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

23.04.2021 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] звернулася з позовом до суду до [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , проживає в [ADDRESS] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обгрунтування вимог зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В даному будинку прописана співмешканка її брата [PERSON] .. Проте, вже тривалий час, з 2014 року відповідач не проживає у даному будинку, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні. Відповідач проживає в іншому будинку, а реєстрація відповідача у її будинку, перешкоджає праву позивачу користуванням даним житлом. Вказані обставини перешкоджають позивачу на власний розсуд вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримала 17.07.2021 року за місцем своєї реєстрації та місцем фактичного проживання, про що свідчать рекомендовані повідомлення, які містяться в матеріалах справи. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради, щодо задоволення позову не заперечує. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМР 579336 та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9-11). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Овруцької міської ради №10-201 від 14.04.2021 року, [PERSON] , 1964 р.н. зареєстрована в [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] (а.с.14). Згідно із ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх права. Згідно із ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України уразі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За ст.317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку, який належить позивачеві, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Оскільки відповідач не проживає у вказаному будинку, її необхідно визнати такою, що втратила право на користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, які підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місце проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦК України судовий збір в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved