Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

22 лютого 2016 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначив, що 04.12.2015 року відповідач згідно укладеного між сторонами договору займу отримав грошові кошти в розмірі 500,00 грн. зі строком повернення до 04.01.2016 року. До цього часу сума позики повернута не була. У звязку із неповерненням суми займу позивач нарахував за договором відсотки за користуванням грошовими коштами в розмірі 3% за кожний день, неустойку у вигляді штрафу в розмірі 1000,00 грн., а також неустойку у виді пені за кожний день прострочення в розмірі 920,00 грн. У ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, збільшивши їх, та просив стягнути з відповідача суму основної позики в розмірі 500,00 грн., відсотки за користування позичкою в розмірі 1860,00 грн., неустойку у виді штрафу в розмірі 1000,000 грн., неустойку у виді пені в розмірі 1860,00 грн., а всього 5 220,00 грн. Також просив стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 04 грудня 2015 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 500,00 гривень, а [PERSON] зобовязалася повернути всю суму боргу в строк до 04.01.2016 року. Згідно пункту 2.3 договору позики за користування коштами [PERSON] повинна була виплатити відсотки в розмірі 3% за кожний день від суми позики. Позивачем були виконані умови договору та передані у власність відповідача грошові кошти в сумі 500,00 гривень, що підтверджується умовами договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Не з`явившись у судове засідання та не скориставшись своїм процесуальним правом надання доводів або заперечень проти позову, відповідач [PERSON] тим самим не оспорила позовні вимоги позивача та існування вказаної заборгованості перед ним. Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобовязань за договором позики та своєчасного повернення суми отриманих коштів і сплати відсотків. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені. Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. В результаті суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе договірні обовязки належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 500,00 грн., яка має бути стягнута в судовому порядку. Згідно з розрахунком позивача за договором позики станом на 05.04.2016р. розмір заборгованості за відсотками по користуванню позикою за період з 04.12.2015р. по 05.04.2016р. складає 1860,00 гривень (500,00 грн. х 124 дні х 3%). Даний розрахунок є вірним. Також згідно пункту 2.4 вказаного договору позики при виникненні прострочення позики строком більше ніж три дні від дати обовязкового платежу, передбаченого умовами договору, позичальник зобовязаний виплатити штраф в розмірі 1000,00 грн. У звязку із наявністю прострочення вказана сума штрафу є обґрунтованою та підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, пунктом 3.2. договору за порушення строків повернення суми позики передбачена відповідальність у виді пені в розмірі 4% від неповерненої в строк суми позики за кожний день прострочення. Відповідно до даного пункту договору нарахована позивачем сума пені за період з 04.01.2016 року по 05.04.2016 року складає 1860,00 грн. (500,00 грн х 4% х 93 дні), яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] існує заборгованість перед позивачем за договором позики від 04 грудня 2015 року на загальну суму 5220,00 грн., яка складається із: суми позики - 500,00 доларів, відсотків за користування позикою - 1860, 00 грн., штрафу 1000,00 грн., пені - 1860,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви до суду в розмірі 551,20 гривень. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved