overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

23 квітня 2014 року позивачка звернулася до Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з зазначеною вище позовною заявою. В обґрунтування своєї вимоги позивачка вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає, внаслідок чого вона змушена звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача аліменти на іі користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітної плати, щомісячно, до повноліття дітей. Позивачка [PERSON] в судове засідання участі не приймала, надала суду заяву про розгляд справи без ії участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином була повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.11.2000 року, місце реєстрації Виконком Розівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, народилась: [PERSON], [INFO], та відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.04.2011 року, місце реєстрації виконком Розівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області народилась: [PERSON], [INFO] року. Батьком дітей записаний [PERSON]. Згідно довідки про склад сім`ї № 105 від 22.04.2014 року, діти мешкають разом з позивачкою. Відповідач ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає, внаслідок чого позивачка змушена звернутися до суду. Також позивачка вважає, що відповідач спроможній надати їй матеріальну допомогу шляхом виплати аліментів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері ( батька) і ( або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене та стан здоров'я відповідача, та матеріальне становище відповідача по справі, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

23 квітня 2014 року позивач, направивши позов поштою, звернувся із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2012 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Разом з чим зазначає, що на протязі останніх років сімейне життя між подружжям погіршувалось, виникали непорозуміння та суперечки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства. Позивач та представник позивача [PERSON] повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, представник позивача через загальну канцелярію суду подала заву в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити./а.с.39/ Відповідач повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилась, через загальну канцелярію суду подала заву в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглядати без її участі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 11 серпня 2012 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1021 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с.6). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

23 квітня 2014 року позивач подала до суду позов та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі який розірвано 11 грудня 2013 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання доньки, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала суду заяву в якій підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові також просила справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив справу розглядати без його участі. Суд, дослідивши докази по справі, вважає необхідним вимоги позивача задовольнити. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі який розірвано 11 грудня 2013 року, про що свідчить рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2013 року. Відповідач є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження Серії [NUMBER], що видане 02 листопада 2012 року Виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, запис № 22, від 02 листопада 2012 року. За довідкою № 02-23/174 від 22 квітня 2014 року, що видана Виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім'ї: донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином судом встановлено, що відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO], але свої обов'язки щодо утримання доньки не виконує, заявлені вимоги визнав повністю, тому позов підлягає задоволенню і суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної малолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

23 квітня 2014р. позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 16 червня 2007р. перебуває із відповідачем [PERSON] у шлюбі. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на життя та сварок. Вони втратили взаєморозуміння та повагу, що призвело до відчуження. Сімейні відносини припинили з жовтня 2012р. Посилаючись на зазначені обставини та на неможливість виховання сина за таких умов, позивач просила розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримала та прохала судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував і пояснив, що сумісне життя із позивачем не можливе. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази що в матеріалах справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст.105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що з 16 червня 2007р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, серії [NUMBER] (а.с.5). Від сумісного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження видане Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серії [NUMBER] (а.с.3). Встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки в жовтні 2012р. і на примирення не згодні. Ці обставини підтверджені поясненнями сторін та матеріалами справи. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони втратили повагу один до одного, між ними неприязні стосунки та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що сімейні відносини припиненні, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

23 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 21 липня 1990 року Кам'янською сільською радою Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивач надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, крім цього, зазначив, що підтримує заявлені вимоги. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 липня 1990 року Кам'янською сільською радою Очаківського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 14 (а. с. 5), від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сім'ї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, за власним клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

23 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати, зареєстрований 22 серпня 2014 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останньою не склалося, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися і збереження шлюбу суперечить його інтересам. В попереднє судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивачем подано до суду заяву, в якій він, підтримавши свої позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач подала до суду заяву, в якій вона визнавши позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

23 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 16 травня 1998 року. Від подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З грудня 2014 року мешкають окремо. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачкою не можливе, суперечить його інтересам та інтересам дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 17). Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не зявилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, з позовом згодна (а. с. 16). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 16 травня 1998 року у Новослобідському виконкомі Путивльського району Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №2 Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 6). Від подружнього життя [PERSON] і [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 7). З грудня 2014 року сторони проживають окремо, сімя фактично розпалась. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, на підставі заяви відповідачки суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, [PERSON] (а. с. 16). Від стягнення із відповідачки судового збору, сплаченого при зверненні з даним позовом до суду, позивач відмовився, про що подав відповідну письмову заяву (а. с. 17). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

23 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка зазначила, що 22 лютого 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що Варюшинською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 01, а відділом державної РАЦС реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різниці в поглядах на життя, відсутністю взаєморозуміння та довіри. Шлюбні відносини припинилися з грудня 2014 року. Стосунки відновлювати не збираються, любов та повага між ними відсутні. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати та залишити їй призвіще «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява від відповідача, в якій зазначено, що справу просить слухати за його відсутністю, шлюб просить розірвати. Суд, в межах заявлених вимог та наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 22 лютого 2011 року, але на теперішній час шлюбні відносини припинили, підстав для примирення суд не вбачає. Стосунки відновлювати не збираються, любов та повага між ними відсутні. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

23 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою про розірвання шлюбу. В позові вказала, що з 24 липня 1999 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя з відповідачем не склалося через різні непорозуміння, постійні сварки, різність поглядів на життя. Спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу та спільне проживання не можливі. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила суду, що 24 липня 1999 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Зазначила, що протягом останніх 10 років подружнього життя з відповідачем між ними постійно виникають сварки, під час яких останній інколи застосував фізичне насилля. Причинами сварок було те, що вони не могли досягнути згоди щодо спільного розпорядження заробленими коштами. Відповідач приховував свої доходи від неї, якщо і давав їй гроші, то вимагав детального звіту на що вони були витрачені. З цих підстав в них і виникали конфлікти, які з часом переросли у неприязні стосунки. Зазначила, що фактично з січня 2015 року вони перестали підтримувати шлюбні стосунки, не спілкуються, спільне господарство не ведуть, хоча і проживають в одній квартирі. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Категорично заперечувала проти надання часу на примирення, оскільки вона вже тричі зверталася до суду з позовами про розлучення, які залишала без розгляду у зв'язку з можливістю досягти примирення та порозуміння, однак цього не сталося. Просила розірвати укладений з відповідачем шлюб та після розлучення залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (телефонограмою, яку отримав особисто). Причини чвоєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, а також зважаючи на те, що від відповідача не надійшло заяви про перенесення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, а також того, що позивач не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідача та прийняття заочного рішення, суд,

Outcome: approved