Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

23 січня 2017 року представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі доручення звернувся до Вінницького районного суду із позовом до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина на все спадкове майно, в тому числі і на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, площею 1.99 га. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, інших спадкоємців першої черги за законом та спадкоємців за заповітом немає. З метою належного оформлення та прийняття спадщини, [PERSON], діючий на підставі довіреності від імені [PERSON], 13 січня 2017 року, звернувся до Державної нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області, але у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено та при цьому роз'яснено, що у зв'язку з тим, що [PERSON] не зверталась з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, а він сплинув 10.09.2008 року, тому являється такою, що фактично не вступила в право спадкоємця. Вказує, що встановлений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] був пропущений з поважних причин, а саме: починаючи з березня 2007 року вона знаходилась в м. Москва на заробітках, на постійній роботі, після смерті матері приїхала лише на декілька днів, після чого знову поїхала на заробітки і лише на початку січня 2017 року приїхала. Зважаючи на вищевказані обставини представник позивача просить суд визнати поважною причину пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини та поновити його; визначити додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Суду доповнив, що письмових доказів на підтвердження перебування позивача на заробітках у період з березня 2007 року по січня 2017 року в м. Москві, у нього та у позивача відсутні. Також, зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області двічі в судове засідання не з'явився без поважних причин, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Тому суд, у порядку ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява не обґрунтована та такою , що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.03.2008 року (а.с. 4). Після її смерті відкрилась спадщина на все спадкове майно, в тому числі і на земельну ділянку площею 1.99 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, та належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 09 липня 2002 року на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Ради народних депутатів від 15 травня 2002 року № 279, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 193, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 9). Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], померлої [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 09.10.1952 року (а.с. 6) та ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу гр. [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 01.09.1979 року, яким підтверджується зміна прізвища позивача після реєстрації шлюбу (а.с. 6). З метою належного оформлення та прийняття спадщини, [PERSON], діючий на підставі довіреності від імені [PERSON], 13 січня 2017 року, звернувся до Державної нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області, але у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], йому було відмовлено та при цьому роз'яснено, що у зв'язку з тим, що [PERSON] не зверталась з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, а він сплинув 10.09.2008 року, тому являється такою, що спадщину не прийняла, що підтверджується ксерокопією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 88/02-31 від 17.01.2017 року. Також у вказаній постанові зазначено, що станом на 17.01.2017 року у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON], померлої [INFO], спадкова справа не заводилась; заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило (а.с. 7). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до положень, викладених в ч.2 ст. 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Встановлено, що станом на 17.01.2017 року у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON], померлої [INFO], спадкова справа не заводилась; заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило. Таким чином, позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї матері та бажає прийняти спадщину після її смерті. З роз'яснень, викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Тобто, відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Встановлено, що інші спадкоємці першої черги за законом, крім позивача, та спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], відсутні і спадкова справа після її смерті не заводилась. Однак, [PERSON], у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, оскільки вказує, що з березня 2007 року вона знаходилась в м. Москва на заробітках, на постійній роботі, після смерті матері приїхала лише на декілька днів, після чого знову поїхала на заробітки і лише на початку січня 2017 року приїхала до м. Вінниці і стала оформляти спадщину. У справі № 6-85цс12 Верховний Суд України, зокрема, вказав, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а також ці обставини визнані судом поважними. Крім того, відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Також, відповідно до Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 за 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 р. за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини (п.3.11.3). Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до консула. Засвідчення справжності підпису не потрібне, якщо спадкоємець особисто з'явився до консула і подав заяву. У цьому разі консул установлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві і вказує найменування документа, що посвідчує особу, його номер, дату видачі, найменування установи, яка видала документ, рік народження спадкоємця. Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, подати консулу заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини. Такі заяви спадкоємців мають бути викладені в письмовій формі і подані консулу до видачі свідоцтва про право на спадщину. Справжність підписів спадкоємців на їх заявах має бути нотаріально засвідчена (п.3.11.6). Отже, неспроможність позивача приїхати на територію України для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини у визначений ст. 1270 ЦК України строк, не позбавляла її права подати консулу поштою письмову заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк. Позивач, посилаючись на поважні причини, що перешкоджали їй прийняти вчасно спадщину після смерті матері, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, суд дійшов висновку, що позивачем та його представником не доведено ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Досліджуючи поважність причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які повинні бути пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем причини пропуску цього строку такими не являється, а тому вони не можуть бути визнані судом поважними. Таким чином, позивач пропустила строк для прийняття спадщини не з поважних причин, а тому заявлений нею позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed