Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

23.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовував тим, що 02 жовтня 1998 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище дружини «Семічева». Від шлюбу у них є спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача з відповідачкою не склалося, оскільки вони мають зовсім різні погляди на життя та різні характери, через це в сім'ї виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сім'ї. З жовтня місяця 2007 року позивач та відповідачка припинили спільне життя, проживають окремо. Таким чином позивач та відповідачка, припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, проявляти турботу один до одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву у якій просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 02.10.1998 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 02.10.1998 року зроблено відповідний актовий запис № 79, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.7). Сторони проживають окремо, що підтверджується довідкою з місця проживання, згідно якої позивач проживає за адресою: [INFO] (а.с.8). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст.\~21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.\~24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.\~112 СК\~України визначає, що Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили ще в вересні 2016 року, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки на теперішній час фактично створив нову сім'ю, а тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається,\~\~тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110,112 СК України,

Outcome: approved