Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

22 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 03 грудня 2010 року у відділі РАЦС по м. Костянтинівці Донецької області, актовий запис № 414. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначила, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили з жовтня 2015 року через непорозуміння та різні погляди на життя. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, зазначила, що дитина залишається мешкати з нею. Ухвалою суду від 06.05.2016 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито. 06 травня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 03 січня грудня 2010 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини та спільне проживання між ним та відповідачкою були фактично припинені у жовтні 2015 року. з цього часу дитина залишається мешкати разом із ним. Він повністю утримує дитину, забезпечує її потреби у належному вихованні та розвитку, піклується про стан здоров'я сина. Згідно висновку органу опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації від 27.04.2016 року визнано доцільним проживання сина разом із батьком. Відповідачка [PERSON] працює неофіційно у м. Харкові, у неї є ще дитина - син [PERSON], [INFO], який відрахований із школи № 1 м. Костянтинівки. Мати неналежним чином виховувала його, не створювала належних умов для життя навчання та виховання. Тому просив суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Разом із батьком [PERSON]. Ухвалою суду від 06.05.2016 року провадження у цій цивільній справі було відкрито. У попередньому судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] про розірвання шлюбу - [PERSON] заявив клопотання про об'єднання вказаних цивільних справ в одне провадження. Ухвалою суду від 08 червня 2016 року цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та за позовом [PERSON] до [PERSON], заінтересована особа - орган опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації Костянтинівського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини, були об'єднані в одне провадження. У судовому засідання позивачка [PERSON] заявлений нею позов про розірвання шлюбу підтримала, просила його задовольнити та після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Проти позову [PERSON] до неї про визначення місця проживання дитини заперечувала, вважала, що дитини повинна виховуватись матір'ю. Вона також пояснила, що зареєстрована у м. Костянтинівка Донецької області, в будинку свого батька по [ADDRESS], де також зареєстрований її старший син [PERSON], [INFO], її батько та її рідна сестра з двома дітьми. Фактично разом із старшим сином вона проживає та працює у м. Харкові. Працює вона не офіційно, житло винаймає. Документально свої твердження вона підтвердити не може. З приводу залишення навчання у школи її старшим сином пояснила, що це сталося внаслідок його захворювання і вона стверджує, що син закінчить школу після одужання. До міста Костянтинівки вона приїжджає по мірі можливості. Вона не заперечує, що відповідач [PERSON] повністю забезпечує їх спільного сина [PERSON], піклується про нього. Відповідач не створює їй перешкод у спілкуванні з дитиною під час її приїздів до міста. Просила відмовити [PERSON] у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] про розірвання шлюбу визнав повністю. Приєднаний позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини підтримав, просив його задовольнити. Також представник [PERSON] просив врахувати, що його довіритель [PERSON] має постійне місце роботи де добре характеризується, є власником житла та іншого майна. Дитина постійно мешкає разом із батьком, ходить до школи. [PERSON] створив для сина [PERSON] усі необхідні умови для його повноцінного виховання та забезпечення, що підтверджується висновком органу опіки та піклування. Просив суд звернути увагу на те, що старший син [PERSON] [PERSON] покинув навчання з невідомих причин. Тому просив позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації, вимоги позивача [PERSON] підтримав та просив позов задовольнити, надав суду висновок про доцільність встановлення місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON]. З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони уклали офіційно шлюб 03 грудня 2010 року у відділі РАЦС по м. Костянтинівці Донецької області, актовий запис № 414 (а.с. 3). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили у жовтні 2015 року, при цьому дитина залишилась проживати разом із батьком [PERSON] за місцем проживання останнього: [ADDRESS] Зазначені обставини визнаються сторонами і у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України додаткового доказування не потребують. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки підтриманий позивачкою у судовому засіданні, визнаний відповідачем. Подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Щодо приєднаного позову [PERSON] до [PERSON], заінтересована особа - орган опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації Костянтинівського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має постійне місце роботи та проживання, майно, регулярний та стабільний дохід, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, займається вихованням та утриманням дитини (а.с. 32, 34, 35, 39-40, 48-52). Син відвідує школу. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З приводу визначення місця проживання дитина позивач [PERSON] звертався до заінтересованої особи - органу опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації, згідно з висновком якого від 27.04.2016 року також було встановлено за доцільне визначити місце проживання дитини разом із батьком (а.с. 47). Згідно даного акту та акту обстеження умов проживання від 25.04.2016 року в будинку позивача за адресою: [ADDRESS], є всі необхідні для проживання дитини речі. Для [PERSON] облаштована окрема кімната (а.с. 48). На цей час відповідачка [PERSON] зареєстрована в будинку свого батька по [ADDRESS], де також зареєстрований її старший син [PERSON], [INFO], її батько [PERSON], та її рідна сестра [PERSON] з двома дітьми 2006 р. та 2013 р. народження відповідно (а.с. 5). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів або заперечень. Всупереч вимога вказаної статті [PERSON] ніяких доказів на підтвердження своїх тверджень щодо наявності постійної роботи та доходу, орендованого чи власного житла, наявності інших умов для належного виховання дитина суду не надала. Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Однак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що відповідачкою [PERSON] у судовому засіданні підтверджено, що батько дитини [PERSON] не створює їй ніяких перешкод у спілкуванні із сином [PERSON]. Враховуючи усі наведені вище встановлені обставини суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON], так як це відповідає інтересам дитини. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір 551,20 грн. (а.с.1), а з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути документально підтверджені судові витрати, у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн. за подання приєднаного позову (а.с.16).

Outcome: approved