Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

23.09.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] «Про визнання права власності на спадщину за законом» (вхідний № 4144/15-вх), на обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер їх батько - [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у виді Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] , та домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . В шестимісячний строк з дня смерті батька вони звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Крючкової Л. А., але в видачі свідоцтва про право власності на спадщину було відмовлено на підставі роз`яснення щодо порядку оформлення спадкових справ. Вони звернулися з позовною заявою про визнання права власності на спадщину до Нововодолазького районного суду Харківської області. Згідно ухвали від 08 травня 2015 року Нововодолазького районного суду позовну заяву було залишено без розгляду в зв`язку з вирішенням питання в позасудовому порядку з метою збереження доброзичливих родинних відносин між нею та рідним братом - [PERSON] . Протягом чотирьох місяців порозуміння між нею та відповідачем стосовно розподілу спадщини не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресом: [ADDRESS] , та складається з літери «А-1» (житлові кімнати № 1 - 7, 1 - 15, коридори № 1 - 1, 1 - 3, 1 - 8, 1 - 9, 1 - 12, душова 31-10, баня № 1 - 11, котельня № 1 - 13, кухня № 1 - 14, тамбур літера «а», ганок літера «а2», надвірні будівлі - гаражі літера «Б», «Д», сараї літера «В», «Е», «З», погріб літера «М», вбиральня літера «Г», зливна яма літера «М1»,а також визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресом: [ADDRESS] (а. с. 2 - 3). 12.09.2017 року за вхідним № 2103/17-вх від [PERSON] до суду надійшов додаток до позовної заяви, в якому вона просила визнати, що житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] , входить до складу спадкового майна. Визнати, що житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою на якій збудований будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , входить до складу спадкового майна. Визнати, за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою на якій збудований будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається з літери «А-1» (житлові кімнати № 1 - 7, 1 - 15, коридори № 1 - 1, 1 - 3, 1 - 8, 1 - 9, 1 - 12, душова 31 - 10, баня № 1 - 11, котельня № 1 - 13, кухня № 1 - 14, тамбур літера «а», ганок літера «а2», надвірні будівлі - гаражі літера «Б», «Д», сараї літера «В», «Е», «З», погріб літера «М», вбиральня літера «Г», зливна яма літера «М1». Визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресом: [ADDRESS] (а. с. 68 - 70). Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 809 від 17.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно з відповідним протоколом, обліково-статистичною карткою справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 104, 105, 106 - 110). 22.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із клопотанням, викладеним у виді відповідної заяви, зареєстрованої за вхідним № 2128/19-вх, про витребування доказів у справі, а саме: копії спадкової справи,- яке задоволено й на підставі ухвали суду від 10.06.2019 року копія спадкової справи витребувана, долучена до матеріалів справи (вхідний № 4420\\19-вх від 21.06.2019 року) та досліджена в ході судового розгляду (а. с. 157, 177 - 180, 182 - 220). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 6116/19-вх від 03.09.2019 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а. с. 235). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак надав заяви, зареєстровані за вхідним № ЕП-970/19-вх від 01.10.2019 року та № 7194/19-вх від 10.10.019 року, в яких просив справу розглянути за його та його представника відсутності, вказавши, що позов підтверджує у повному обсязі (а. с. 248, 250). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Щит І. А., який діяв за довіреністю, виданою 25.10.2018 року (бланк серії ННР № 321863), посвідченою приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області та зареєстрованою в реєстрі під № 881, у судове засідання також не з`явився, хоча вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав (а. с. 125). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі приписів частини 3 статті 211 наведеного вище кодифікованого закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції. За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, ураховуючи те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як убачається зі свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області 03.01.2014 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 56 років у селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, про що 03.01.2014 року складено відповідний актовий запис № 1 (а. с. 7). Наведеним доведений факт смерті [PERSON] та відкриття 31.12.2013 року спадщини після нього. 01.06.2011 року ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області затверджено мирову угоду наступного змісту: виділено [PERSON] в користування в житловому будинку за адресом: [ADDRESS] ,- під літерою «А-1» житлові кімнати № 1 - 6, 1 - 5, 1 - 4, ванну № 1 - 2, колонку літера «К». Виділено [PERSON] в користування в житловому будинку за адресом: [ADDRESS] ,- під літерою «А-1» житлові кімнати № 1 - 7, 1 - 15, коридори № 1 - 1, 1 - 3, 1 - 8, 1 - 9, 1 - 12, душову 31 - 10, баню № 1 - 11, котельню № 1 - 13, кухню № 1 - 14, тамбур літера «а», ганок літера «а22, надвірні будівлі - гаражі літера «Б», «Д», сараї літера «В», «Е», «З», погріб літера «М», вбиральню літера «Г», заливну яму літера «М1». Виділено [PERSON] в користування земельну ділянку за адресом: [ADDRESS] ,- в обслуговування виділеної в користування частини житлового будинку, провести границю меж між земельними ділянками, а саме: з боку кімнати № 1 - 6 житлового будинку під літерою «А-1», по всій її довжині відступити 1 метр в бік двору, далі повернули ліворуч по прямій ліній до огорожі, далі ліворуч по лінії огорожі до границі земельної ділянки, далі поворот ліворуч по лінії огорожі з боку кімнати № 1 - 5, 1 - 4, 1 - 2, з боку кімнати № 1 - 1 провести пряму лінію. По двору до границі земельної ділянки розділити огорожу на ділянки розміром 18,0 м. В користуванні [PERSON] залишено іншу частину ділянки (а. с. 10а). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно - інвентаризаційне бюро» 18.07.2014 року, власником Ѕ частини будинку за вказаною адресою є [PERSON] (а. с. 11 - 15). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно - інвентаризаційне бюро» 01.12.2011 року, власником будинку за вказаною адресою є [PERSON] (а. с. 16 - 20). Як убачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.12.2011 року Нововодолазькою селищною радою, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці селищної ради Нововодолазького району Харківської області за адресом: [ADDRESS] ,- на підставі рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради від 23.12.2011 року (а. с. 21). З витягу про державну реєстрацію прав № 32819466 від 11.01.2012 року, виданого Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно - інвентаризаційне бюро», (реєстраційний номер 35687284, номер запису 1007, в книзі 11), право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці селищної ради Нововодолазького району Харківської області за адресом: [ADDRESS] ,- зареєстровано на [PERSON] (а. с. 22). Наведеним доведено, що за життя померлому [PERSON] ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 01.06.2011 року, виділено в користування в житловому будинку за адресом: [ADDRESS] ,- під літерою «А-1» житлові кімнати № 1 - 7, 1 - 15, коридори № 1 - 1, 1 - 3, 1 - 8, 1 - 9, 1 - 12, душову 31 - 10, баню № 1 - 11, котельню № 1 - 13, кухню № 1 - 14, тамбур літера «а», ганок літера «а22, надвірні будівлі - гаражі літера «Б», «Д», сараї літера «В», «Е», «З», погріб літера «М», вбиральню літера «Г», заливну яму літера «М1» та частину ділянки, проте право власності у встановлений законом спосіб на нього не зареєстроване, а отже до складу його спадщини входить тільки право користування вищевказаним нерухомим майном. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 10.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.09.2000 року, розірвано (а. с. 8). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00013722933, сформованого 09.04.2014 року об 11 годині 11 хвилин, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького управління юстиції у Харківській області, дошлюбне прізвище [PERSON] - [PERSON] (а. с. 9). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою 15.06.2018 року о 13 годині 56 хвилин під № 52303361, за параметрами пошуку: [PERSON] , дата смерті [INFO] , - наявна інформація щодо спадкової справи № 55874471 (у нотаріуса № 42/2014), яка зберігається у приватного нотаріуса Нововодолазької нотаріальній контори Харківської області Крючкової Л. А. (а. с. 97). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52303345, виданої 15.06.2018 року о 13 годині 56 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON] ,- у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 98). Наведеним підтверджено, що за життя померлий [INFO] заповідального розпорядження не зробив, а тому спадкування щодо належного йому майна та майнових прав слід здійснювати за законом. Зі спадкової справи № 42/2014, заведеної приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , розпочатої 20.03.2014 року вбачається, що: -20.03.2014 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] та Ѕ частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] , автомобільного причепу (а. с. 184); -згідно довідки, виданої селищним головою Нововодолазької селищної ради Єсіним О. С. за вихідним № 136 від 20.03.2014 року, [PERSON] , 1978 року народження, проживає за адресом: [ADDRESS] . Його батько [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований за адресом: [ADDRESS] до дня смерті - [INFO] (а. с. 186); -з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою 20.03.2014 року о 10 годині 43 хвилини під № 36929839, вбачається, що за параметрами пошуку: [PERSON] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 187); -відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36929878, виданого 20.03.2014 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 55874471 (у нотаріуса № 42/2014), що зберігається у приватного нотаріуса Нововодолазької нотаріальній контори Харківської області Крючкової Л. А., відносно цього спадкодавця (а с. 188); -згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 36929907, виданою 20.03.2014 року о 10 годині 45 хвилин приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А.за параметрами пошуку: [PERSON] ,- у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 189); -зі свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 26.08.1957 року Новоселівським сільським ЗАГСом села Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, убачається, що [PERSON] народився [INFO] в селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 33, та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 191); -згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу (серії [NUMBER] ), виданого 06.05.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 26 від 06.05.2009 року. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому - [PERSON] , їй - прочерк (а. с. 192); -відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 01.10.1978 року районним відділом ЗАГСу Нової Водолаги Харківської області, [PERSON] народився [INFO] в селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження 01.10.1978 року зроблено відповідний запис за № 209, та його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а. с. 193); -зі свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 09.02.1983 року Нововодолазьким районним відділом ЗАГСу Харківської області, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] в селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження 09.02.1983 року зроблено запис за № 42, та її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а. с. 196); -15.04.2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] та Ѕ частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] , автомобільного причепу (а. с. 201); -з відповіді, наданої Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» на відповідний запит нотаріуса та зареєстрованої за вихідним № 299 від 02.07.2014 року, убачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 30.05.2005 року, рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 11.09.2006 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 19.12.2006 року (а. с. 204); -рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 30.05.2005 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про визнання договору дарування недійсним та повернення сторін в початкове становище» позов задоволено, договір визнано недійсним (а. с. 205 - 207); -рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 11.09.2006 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Нововодолазької селищної ради «Про визнання незаконним та скасування свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, зобов`язання Нововодолазького малого комунального підприємства технічної інвентаризації внести зміни в державний реєстр прав нерухомості» позов [PERSON] задоволений, договір дарування між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним, та визнано незаконним видачу свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 208 - 209); -ухвалою апеляційного суду Харківської області, постановленою 19.12.2006 року, апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 11.09.2006 року, відхиллено, а рішення залишено без змін (а. с. 210 - 211); -згідно з довідкою КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» № 355 від 25.07.2014 року, право власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] на підставі Рішення Нововодолазького районного суду від 12.04.2010 року. Згідно цієї ж довідки співвласником вищезгаданого майна - [PERSON] належну їй 1/2 частку будинку виділено в самостійний об`єкт та присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] ,- й одержано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а. с. 212, 213 - 217). Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Крючкової Л. А., зареєстрованого за вихідним № 900/02-14 від 28.11.2014 року, остання повідомила [PERSON] та [PERSON] про те, що 20.03.2014 року нотаріусом заведено спадкову справу № 42/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] , на підставі заяви [PERSON] , сина спадкодавця, про прийняття спадщини. 15.04.2014 року до справи долучено заяву [PERSON] , доньки спадкодавця, про прийняття спадщини. До закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини інших заяв про прийняття чи про відмову від спадщини до нотаріуса не надходило. З дружиною - [PERSON] - спадкодавець розірвав шлюб 06.05.2009 року. За заявою спадкоємців, до складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , та 1/2 частка у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . На запит нотаріуса від 01.07.2014 року за № 426/02-14 КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» 02.07.2014 року за № 299 було надано довідку, в якій зазначено, що право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , головою колгоспного двору, а не за [PERSON] , як зазначали спадкоємці. Тобто, немає спадкового майна, яке б спадкувалося після [PERSON] . На запит нотаріуса від 01.07.2014 року за № 427/02-14 КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» 25.07.2014 року за № 355 було надано довідку, в якій зазначено, що право власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] на підставі Рішення Нововодолазького районного суду від 12.04.2010 року. Згідно цієї ж довідки встановлено, що співвласником вищезгаданого майна [PERSON] належну їй 1/2 частку будинку виділено в самостійний об`єкт присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] ,- та одержано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що повинно було потягнути за собою зміну частки на цілу для співвласника - [PERSON] і одержання ним нового свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресом: [ADDRESS] . Але спадкодавець не звернувся за одержанням свідоцтва і на даний час маємо ситуацію, коли частки у спільній власності де-юре становлять по Ѕ, а де-факто - по 1. Якщо зараз нотаріус видасть свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, це право повинно бути зареєстроване спадкоємцями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така ситуація призведе до того, що в подальшому буде неможливе будь-яке розпорядження вищезгаданою часткою, оскільки згідно статті 358 Цивільного кодексу України «право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою». В даному випадку співвласник на Ѕ частку житлового будинку відсутній, оскільки цю частку виділено в самостійник об`єкт. Тому запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок :з надвірними будівлями (а не 1/2 частку у праві власності на житловий будинок) в порядку спадкування за законом (а. с. 23). Відтак, з наведених документів суд вбачає, що на час смерті спадкодавця [PERSON] він мав двох дітей, які є сторонами у справі та які у законний спосіб прийняли спадщину після померлого, шляхом звернення до нотаріуса упродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, проте не довели наявність в нього спадкового майна, на яке слід видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями). Отже, відносини, пов`язані із спадкуванням майна померлої особи є цивільно-правовими та підлягають регулюванню нормами цивільного законодавства України. Приписами статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкуванням, яке може здійснюватися за заповітом або за законом, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з правилами частини 1 та 2 статті 1220 цього ж кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. При цьому, частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а згідно із змістом частини 1 статті 1223 зазначеного останнім нормативно-правового кодифікованого акту України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 цього кодексу). Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] й за життя заповітів не залишав, а тому з часу його смерті відкрилась спадщина, спадкування щодо якої здійснюється за законом. Положення статті 1258 Цивільного кодексу України роз`яснюють, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до приписів статті 1261 зазначеного кодексу, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. В ході розгляду цієї справи судом встановлено, що позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги, й інших спадкоємців, які б мали бути закликані до спадкування судом не встановлені. Частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту частини 1 статті 1270 вказаного нормативно-правового акту убачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 і 2 статті 1269 цивільного процесуального кодифікованого закону України). Вказані вимоги позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виконані у повній відповідності із приписами матеріального закону, підстав для їх усунення від спадщини, визначених статтею 1224 Цивільного кодексу України, судом не встановлено, а тому суд вважає доведеним те, що вони є такими, які прийняли спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , так як протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, звернулись із відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріуса. Спадкоємиць який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 і 3 статті 1296 цивільного кодифікованого акту України). Одночасно й вимоги частини 1 статті 1297 цього ж кодифікованого закону, зобов`язують спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Доказом виконання сторонами цього припису закону є не тільки вище зазначене звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а й отримання ними роз`яснення щодо порядку оформлення спадкових справ. Відповідно до положень статей 1 і 34 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (із змінами та доповненнями) видача свідоцтва про право на спадщину визнається нотаріальною дією, яка вчиняється нотаріусами. На час звернення позивача до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентований відповідним Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (із змінами та доповненнями), підпункт 1.2. пункту 1 глави 10 розділу ІІ якого обумовлює, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Вирішуючи питання щодо наявності у складі спадщини померлого [INFO] [PERSON] права власності на нерухомість, суд ураховує таке. Підстави виникнення права власності на нерухомість у суб`єкта власності кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час його виникнення. Стаття 1218 Цивільного кодексу України роз`яснює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ухвалюючи це рішення, суд виходить з положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішенням суду (частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України). Як убачається з положень частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми права, які містяться у частині 1 статті 328 зазначеного вище кодексу України визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким законом є кодифікований закон - а саме: Сімейний кодекс України,- який у своїх статті 63 та частині 1 статті 70 обумовлює, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна за своїм правовим змістом норма права міститься й у частині 2 статті 372 Цивільного кодексу України. З матеріалів справи убачається, що померлий [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON] та у судовому порядку (ухвала Нововодолазького районного суду Харківської області, постановлена 01.06.2011 року) визначив порядок користування сумісною власністю у виді домоволодіння, що розташований за адресом: [ADDRESS] ,- яким йому та колишній дружині виділені у користування певні частини домоволодіння та земельної ділянки, на якій вони розташовані. Проте вказаним судовим рішенням право власності за померлим не визнавалось, відомостей про існування будь-яких інших рішень суду з цього приводу, або відповідних рішень виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради в межах цієї справи суду не надано. Також, у відповідності до витягу про державну реєстрацію прав № 32819466 від 11.01.2012 року, виданого Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно - інвентаризаційне бюро», (реєстраційний номер 35687284, номер запису 1007, в книзі 11), право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці селищної ради Нововодолазького району Харківської області за адресом: [ADDRESS] ,- зареєстровано за [PERSON] . Відтак не можна мовити про те, що до складу спадщини входить право власності померлого на а) житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, на якій збудований будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається з літери «А-1» (житлові кімнати № 1 - 7, 1 - 15, коридори № 1 - 1, 1 - 3, 1 - 8, 1 - 9, 1 - 12, душова 31 - 10, баня № 1 - 11, котельня № 1 - 13, кухня № 1 - 14, тамбур літера «а», ганок літера «а2», надвірні будівлі - гаражі літера «Б», «Д», сараї літера «В», «Е», «З», погріб літера «М», вбиральня літера «Г», зливна яма літера «М1»; б) житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] . Стаття 392 Цивільного кодексу України визначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, суддям також слід пам`ятати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Також Узагальненням судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореним на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року (лист № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) обумовлено, що якщо право власності на нерухомість підтверджується належними правовстановлюючими документами, а нотаріус в супереч приписам статті 67 Закону України «Про нотаріат» відмовляє в оформленні права й видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, то виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду у позовному провадженні. Отже, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Натомість позивачу нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії у виді видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено не було, а видане роз`яснення не є відмовою нотаріуса у вчинення певної нотаріальної дії, адже нею є саме Постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з певних, зазначених у ній причин. Проте, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1. вищевказаного Узагальнення, звернув увагу суддів нижчих інстанцій на те, що у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме: відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину,- це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі, закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду. Відтак, наявність в матеріалах справи постанови про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є обов`язковою і її відсутність пов`язується саме із відмовою у задоволенні позовних вимог. Статтею 129 Основного Закону нашої Держави визначені основні засади судочинства, однією з яких, з огляду на зміст пункту 3 частини 2 вказаної норми права, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні за своїм правовим змістом норми містяться й у частинах 1 і 3 статті 12, а також частині 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. При цьому, у відповідності до змісту частини 6 статті 81 наведеного вище процесуального кодифікованого закону, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, нормативно закріплений принцип змагальності сторін полягає у прояві змагальної ініціативи та активних дій усіх осіб, які беруть участь у справі. Саме цей принцип забезпечує повноту дослідження судом обставин кожної судової справи. Також, з огляду на зміст частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відтак, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, прямо передбачених законом. Крім того, як обумовлено пунктом 2 частини 1 статті 43 та частиною 1 статті 49 цивільного процесуального кодифікованого закону України учасники справи, зокрема, сторони у цивільній справі, користуються рівними процесуальними правами щодо подання доказів, участі у їх дослідженні та у доведеності перед судом їх переконливості. Вони зобов`язані самостійно визначити коло фактів, на які слід посилатись як на підставу своїх вимог чи заперечень, а також доказів, що містять інформацію про предмет доказування у справі, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Проте, як роз`яснює частина 2 статті 78 вказаного кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Одночасно із цим, виходячи з засад змагальності сторін у справі, свободи у наданні ними своїх доказів та у доведеності їх переконливості перед судом, ураховуючи усе вищенаведене, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу в справі окремо, і їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позивачем не доведені у процесуальний спосіб обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а наданих нею доказів не достатньо для: 1)визнання, що житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] , входить до складу спадкового майна; 2)визнання, що житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, на якій збудований будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , входить до складу спадкового майна; 3)визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, на якій збудований будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається з літери «А-1» (житлові кімнати № 1 - 7, 1 - 15, коридори № 1 - 1, 1 - 3, 1 - 8, 1 - 9, 1 - 12, душова 31 - 10, баня № 1 - 11, котельня № 1 - 13, кухня № 1 - 14, тамбур літера «а», ганок літера «а2», надвірні будівлі - гаражі літера «Б», «Д», сараї літера «В», «Е», «З», погріб літера «М», вбиральня літера «Г», зливна яма літера «М1»; 4)визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресом: [ADDRESS] ,- а тому доходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення її позову, у якому слід відмовити повністю. Зважаючи на наведене, належним відповідачем у таких справах є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку, тому суд вважає, що до участі у справі залучений належний відповідач, виходячи з наявних у нього доказів. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed