Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

22 листопада 2018 року [PERSON] в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області помер батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 05 жовтня 2009 року. [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області померла мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 20 травня 2014 року. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] видане повторно Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області від 26.07.1966 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати- [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] видане Миколаївською сільською радою Радехівського району від 11.08.1979 року, [PERSON] одружився з [PERSON] та після заключения шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] . Відповідно до виданої довідки №417 від 16.04.2018 року виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті в житловому будинку проживали і були зареєстровані: дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] та дочка - [PERSON] , проживала без реєстрації. Тобто дочка спадкодавця фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , яка в свою чергу прийняла спадщину, але не встигла переоформити від свого чоловіка [PERSON] який помер [INFO] . Після смерті спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Маючи намір оформити спадщину після смерті батька , позивач звернувся до нотаріуса Луців І.П. , однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Крім позивача, інших осіб які б претендували на майно ні за законом ні за заповітом немає. Позивач після смерті спадкодавця, фактично прийняла спадщину і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 0,8061 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №011173 та земельною ділянкою площею 1,5874 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №011174 належать спадкодавцю. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку позивач звернулася до нотаріуса, який в свою чергу повідомив що, у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутністю оригіналів Державних актів на право приватної власності на землю, прийняття спадщини є неможливим. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем - своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , які належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011173 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11841 від 24.01.2001 року, а саме, земельна ділянка загальною площею 0,5853 га (рілля) та земельна ділянка загальною площею 0,2208 га (кормові угіддя). Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , які належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011174 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11842 від 24.01.2001 року, а саме земельна ділянка загальною площею 1,3667 га (рілля) та земельна ділянка загальною площею 0,2207 га (кормові угіддя). У судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримав повністю та просив його задоволити. Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.34). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 05 жовтня 2009 року (а.с.10). [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 20 травня 2014 року (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видане 26.07.1966 року, [PERSON] народилася [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , між [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб і після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.12). Відповідно до довідок №417 та №418 від 16.04.2018 року, виданих виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживала без реєстрації її дочка [PERSON] . Заповіт від імені померлої не посвідчувався. [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті в житловому будинку проживали і були зареєстровані дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , проживала без реєстрації. Заповіт від імені померлого виконкомом Миколаївської сільської ради посвідчувався за №24 від 29.09.2009 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.15,16). За життя [PERSON] було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 29.09.2009 року секретарем Миколаївської сільської ради Радехівського районну Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №24 (а.с.51). Позивач після смерті [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а відтак спадщину не прийняла, таку фактично прийняла її мати - дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IІІ-ЛВ №011174, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської райдержадміністрації від 23.06.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11842, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,5874 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.17 - зворот). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IІІ-ЛВ №011173, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської райдержадміністрації від 23.06.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11841, вбачається, що земельна ділянка, площею 0,8061 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.18 - зворот). Нотаріусом позивачу було відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, відповідно до листа від 30.03.2018 року № 111/01-16 (а.с.19). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт спільного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем - своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , недовіряти показам якого немає підстав. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved