Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

23.11.2017 року [PERSON] звернувся із позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 18.07.2017 року по 18.01.2018 року в сумі 35673,92 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640 грн., мотивуючи тим, що з 03.02.2015 року по 18.07.2017 року працював у відповідача на посаді налагоджувальника устаткування на виробництві. При звільненні з ним не був проведений розрахунок. 12.07.2017 року заочним рішенням суду з відповідача на його користь стягнуто 12361 грн. заборгованості по заробітній платі. До даного часу заробітна плата не виплачена, а тому вважає, що має право на стягнення середнього заробітку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить задовольнити позовні вимоги частково та відмовити у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку за вихідні, неробочі та святкові дні. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач у період з 03.05.2015 року по 18.07.2017 року працював у відповідача на посаді налагоджувальника устаткування на виробництві, що підтверджується копією трудової книжки ДХ №304549 (а.с.3). При звільненні позивача, відповідач з ним не розрахувався. Заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.07.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 12361, грн.. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Тому, на підставі викладеного, розрахунок середнього заробітку за час затримки слід проводити за весь час затримки з 18.07.2017 року по 18.01.2018 року, який за розрахунком суду складає: 202,88 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 127 (робочі дні з часу звільнення по 18.01.2018 року) = 25765,76 грн. (середній заробіток за весь час затримки), а не 35673,92 грн., як зазначає позивач. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку лише в сумі 25765,76 грн.. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн.. Тому, з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 462,52 грн. (пропорційно розміру задоволених вимог).

Outcome: partial