Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

23 листопада 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.1-5). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19 травня 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 03.11.2013 року. Нотаріусом за результатом розгляду вищевказаної заяви відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що у встановлений законом строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, у звязку із скрутним матеріальним становищем та відсутністю відомостей про місце проживання батька. Крім того, про смерть батька він дізнався лише у 2017 році. Посилаючись на викладені обставини позову та на підставі викладеного позивач просить суд, визначити йому додатковий строк у три місяці для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 03.11.2013 року, з дня набрання чинності рішенням суду. В ході розгляду справи до участі залучено в якості треті осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], [PERSON]. Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись, відповідно до ст.ст.128-129 ЦПК України. Позивач та його представник за договором адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач Дніпровська міська рада в особі свого представника у судове засідання не зявився. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не надсилала. Третя особа [PERSON], в особі свого представника [PERSON], в судовому засіданні висловила позицію, що позов не підлягає задоволенню. Третя особа [PERSON] до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі (а.с.97). Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошено у судовому засіданні. Повний\~текс виготовлено 13 грудня 2018 року. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Підставою звернення позивача із позовом до суду є захист його особистих прав та майнових інтересів, повязаних із правом спадкування, у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини. Суд зясувавши обставини спору, дослідивши їх наданими доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у батьків [PERSON] та [PERSON] народились діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9,23). 03 листопада 2013 року помер [PERSON] (а.с.20). Після його смерті відкрилась спадщина на 44/100 частин домоволодіння №36 по вул.. Докучаєва у м. Дніпрі. Померлий був зареєстрованим та проживав за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №519/2015 відкритої після смерті [PERSON] (а.с.136-143), із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулись до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 19 травня 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON]М із заявою про прийняття спадщини, але отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із пропуском встановленого строку для прийняття спадщини (а.с.142). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (мати позивача та третьої особи) пояснила суду, що в останнє бачила свого чоловіка [PERSON], у 1989 році перед розлученням. Діти не знають батька із трирічного віку, бо померлий вів аморальний спосіб життя, дітьми не цікавився, хоча і знав, що вони проживають в Покровському районі Дніпропетровської обл.. Син намагався розшукати батька, їздив до місця його проживання, але він виїхав звідти. Дізнався про смерть свого батька приблизно в 2017 році, почав збирати документи задля оформлення свідоцтва про смерть батька. Відповідно до ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Також встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: Дніпропетровська обл.., Покровський район, с. Добропасове, вул.. Шевченка, буд.№9 (з.а.с.7), що свідчить про те, що на момент смерті [PERSON] не проживав разом із ним. У відповідності до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати протягом шести місяців з часу відкриття спадщини заяву до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивач тривалий час хворів та перебував на лікуванні, у звязку із чим, можна зробити висновок про те, що всі ці обставини призвели до того, що він не зміг вчасно звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батька. Таким чином суд, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, з позиції належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності надані позивачем у підтвердження викладених доводів докази, приходить до висновку щодо доведеності поважності причин, за яких позивач дійсно пропустив строк для прийняття спадщини, тому вважає за можливе визначити додатковий строк для прийняття спадщини, достатній для звернення нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 03 листопада 2013 року, строком рівний трьом календарним місяцям з часу набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 141 ЦПК України, суд приходить висновку про необхідність стягнути в рівних частках із відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved