Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

23 січня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 15 травня 2000 року у Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі «Примус» її мати, [PERSON], уклала з відповідачкою [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Цей договір нотаріально засвідчений не був. Після укладення договору купівлі-продажу квартира 31 серпня 2000 року була зареєстрована на ім'я її матері в Костянтинівському бюро технічної інвентаризації, а [INFO] вона померла. Вона прийняла спадщину після смерті матері, подавши 26 серпня 2014 року відповідну заяву в Костянтинівську державну нотаріальну контору. В даний час виникла необхідність приведення документів у відповідність до чинного законодавства, але вона не може реалізувати своє право власності, тому що зазначений договір нотаріально не засвідчений. Вимоги ст.47ч.2 ЦК України 1963 року дають підставу для визнання цього договору дійсним, тому що з боку її матері всі умови договору були виконані, а саме, вона сплатила [PERSON] вартість квартири 1000грн. і прийняла предмет купівлі-продажу. Оскільки квартира на праві приватної власності зареєстрована в Костянтинівському бюро технічної інвентаризації за [PERSON], але договір купівлі-продажу нотаріально не засвідчений, просила визнати право власності на цю квартиру за померлою матір'ю, а потім за нею, як за спадкоємцем. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] на повторний виклик у судове засідання не явилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи судом і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки. У зв'язку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) повинний бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б однієї зі сторін є громадянин. Згідно ч.1 ст.47 ЦК України 1963 року недотримання в такому випадку нотаріальної форми тягне недійсність угоди. У той же час, на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна із сторін цілком чи частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення договору, суд вправі за вимогою сторони, що виконала договір, визнати угоду дійсної. У цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не потрібно. Судом встановлено, що 15 травня 2000 року у Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі «Примус» мати позивачки, [PERSON], уклала з відповідачкою [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.14). Цей договір нотаріально засвідчений не був. [PERSON] цілком виконала угоду, що вимагає нотаріального оформлення, оплативши вартість квартири і прийнявши її. Це випливає зі змісту договору і ніколи не оспорювалось відповідачкою [PERSON] У свою чергу, відповідачка [PERSON] передала квартиру [PERSON] та одержала від неї її вартість. Але, у теперішній час немає можливості нотаріально оформити цей договір купівлі-продажу квартири, оскільки [PERSON] померла [INFO] в м.Костянтинівка Донецької області (а.с.12). Тому, на підставі ч.2ст.47 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу квартири, укладений між померлою [PERSON] та відповідачкою [PERSON], слід визнати дійсним, визнавши також, що померла [PERSON] за життя набула право власності на цю квартиру. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], як її дочка (а.с.7-8), інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає (а.с.27-28). Тому, на підставі ст.ст.392,1261,1268,1269 ЦК України, за [PERSON] слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved