Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

21 травня 2010 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, встановлення порядку користування жилим будинком. [PERSON], з урахуванням наданих до суду та прийнятих судом уточнень, просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у користуванні літ. «А» домоволодіння [ADDRESS]; встановити порядок користування літ. «А» домоволодіння [ADDRESS], виділивши [PERSON] у користування житлове літ. 1-2, площею 16,5 кв.м, тамбур літ. 1-4, площею 6,30 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 10.12.1973 року за ним було визнано право власності на 1/2 частину жилого будинку під літ. А за адресою: [ADDRESS], що складається з приміщень 18,2 кв.м.; 16,5 кв.м; 6,3 кв.м. Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2009 року позивач є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власником 1/2 частини зазначеного домоволодіння, не дає позивачу користуватись належною йому частиною домоволодіння, чим порушує його права, як співвласника, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, із підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, із підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Мотиви та додаткові доводи сторін, учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі. Рішенням судової колегії по цивільним справам Одеського обласного суду від 10 грудня 1973 року частково задоволено позов [PERSON]; визнано за ним в порядку спадкування право власності на 1/2 частину будинку, розташованого в [ADDRESS], що значиться під літ. А-І та складається із приміщень 18,02 кв.м., 16,5 кв.м, веранди 6,3 кв.м., залишено існуючий порядок користування між сторонами домоволодінням та земельною ділянкою, при якому [PERSON] користується житловим приміщенням, що складається з кімнати 13,49 кв.м., кухні 6,98 кв.м., коридору 4,6 кв.м. та прилеглою до нього земельною ділянкою. Користувач 1/2 частини спадкового будинку [PERSON] користується спадковим будинком з прибудовами та прилеглою до спадкового будинку земельною ділянкою, площею 315 кв.м. Зазначене рішення набрало законної сили. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2009 року визнано за позивачем, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, що складається з 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] яке належало померлому [INFO] [PERSON] на праві приватної власності, згідно рішення колегії по цивільним справам Одеського обласного суду від 10 грудня 1973 року. Зазначене рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, порядок користування житловим будинком [ADDRESS] уже був визначений судовим рішенням судової колегії в цивільних справах Одеського обласного суду від 10 грудня 1973 року. Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Згідно наявного в матеріалах справи висновку судової будівельно-технічної експертизи ПП «Одеський науковий центр експертних досліджень ім. Скібінського С.С.» №032/2013 від 05.06.2013 року: «Враховуючи об'ємно - планувальні рішення, заданого проектом досліджуваного житлового будинку літ. «А», розташованого по [ADDRESS], який необхідно розділити в натурі згідно ідеальних частин сторін - кожній стороні 1/2 частина, до складу якої міг би увійти необхідний склад приміщень (житлових і підсобних), із забезпеченням самостійного входу (виходу) з пропонованої виділити частини квартири, з дотриманням технічних і протипожежних норм, норм по реконструкції і капітальному ремонту житлових будинків, без нанесення збитку господарському призначенню будинку, технічно не надається можливим. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, експерт пропонує єдиний технічно можливий варіант порядку користування приміщеннями житлового будинку літ. «А» (спадкове майно), розташованого по [ADDRESS]. Одному співвласникові з долею 1/2 частина пропонується виділити в користування наступні приміщення в житловому будинку літ. «А» 1-1 житлове 18.0кв.м. - 16 488 грн..; Всього інвентаризаційною вартістю - 16 488 грн. Реальна доля складає 47/100, що на 3/100 (932,0 грн. в інвентаризаційних цінах) менше долі, що ідеально належить. Іншому співвласникові з долею 1/2 частину пропонується виділити в користування: У житловому будинку літ. «А»: 1-2 житлове 16,5 кв.м. - 15 114 грн..; 1-4 тамбур 6,30 кв.м. - 3 238 грн.; Всього інвентаризаційною вартістю - 18 352 грн. Реальна доля складає 53/100, що на 3/100 (932,0 грн. в інвентаризаційних цінах) більше долі, що ідеально належної долі. Для ізоляції приміщень житлового будинку літ. «А», пропонованих в користування співвласників [PERSON] і [PERSON] необхідно виконати наступне: - закласти дверний отвір між приміщенням №1-1 житлове і №1-2 житлове; - закласти дверний отвір між приміщенням №1-1 житлове і №1-7 кухня (самовільно зведене); - влаштувати дверний отвір на місці один з віконних отворів.» Запропонований позивачем, та визначений висновком експерта варіант користування житловим будинком літ. «А» не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки такий варіант передбачає ізоляцію житлового приміщення літ. 1-1 шляхом закладки дверних прорізів, що повністю виключає для відповідача [PERSON] можливості користуватися прибудовами літ. «А1» і «а1». які складаються з житлового приміщення 1-6, кухні 1-7, туалету 1-8 та коридору 1-9. Запропонований висновком експерта варіант користування житловим будинком літ. «А» порушує порядок користування земельною ділянкою, який був визначений судовим рішенням судової колегії в цивільних справах Одеського обласного суду від 10 грудня 1973 року. Крім того, відповідач [PERSON] протягом останніх років проживала, користувалася і ремонтувала житлове приміщення літ. 1-1 площею 18 кв.м. В зазначеному приміщенні [PERSON] неодноразово робила ремонт з утепленням стін та підлоги, з повною заміною електропроводки, із заміною старих віконних рам на металопластикові вікна, крім того, у зазначеній прибудові літ «А1» і «а1» розташований опалювальний агрегат АГВ, який обігріває весь житловий будинок. Суд зазначає, що такий висновок повинен оцінений судом у повній сукупності з усіма матеріалами справи, в тому числі з викладеними судовими рішеннями, які ухвалені стосовно спірного мана, які є обов`язковими для виконання сторонами. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на дання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має права вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок»(зі змінами), при вирішенні справи про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Проте, як вбачається із висновку експерта, враховуючи об'ємно - планувальні рішення, заданого проектом досліджуваного житлового будинку літ. «А», розташованого по [ADDRESS], який необхідно розділити в натурі згідно ідеальних частин сторін - кожній стороні 1/2 частина, до складу якої міг би увійти необхідний склад приміщень (житлових і підсобних), із забезпеченням самостійного входу (виходу) з пропонованої виділити частини квартири, з дотриманням технічних і протипожежних норм, норм по реконструкції і капітальному ремонту житлових будинків, без нанесення збитку господарському призначенню будинку, технічно не надається можливим. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Позбавлення або обмеження може статися лише у випадках та в порядку, передбачених законом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, незнані або ос порені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому, судом враховано, що позивач,. звертаючись із вимогою про усунення відповідачем перешкод у здійсненні права власності не зазначив, яким саме чином відповідач чинить такі перешкоди, та в чому вони виражаються. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, встановлення порядку користування жилим будинком, суд виходить з того, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених ним у позовній заяві обставин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed