Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

22.06.2016 року Оболонським районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 2-н-765/105/16 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з червня 2013 року по квітень 2016 на загальну суму 20553, 68 грн., та судових витрат у розмірі 689 грн. Не погоджуючись з судовим рішенням боржник [PERSON] звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу. В обґрунтування вимог зазначив, що на думку боржника є безпідставними вимоги щодо стягнення з нього заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих стягувачем на суму заборгованості. Вважає, що нарахована стягувачем заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18 210, 56 грн. є спірною, та є такою що нарахована всупереч вимогам Закону. Також вважає безпідставною заборгованість, яка нарахована стягувачем у виді трьох відсотків річних у розмірі 1851, 52 грн., яка стягнута з нього судовим наказом, оскільки розрахунки наведені стягувачем також не ґрунтуються на Законі. У зв'язку з чим просить суд скасувати судовий, оскільки на його думку, підставою для скасування судового наказу є подана ним заява. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, про місце, день і час розгляду заяви був повідомлений судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.5 ст. 105-1 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності заявника, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду заяви. Представник стягувача у судовому засіданні заперечив проти задоволення поданої [PERSON] заяви. Вважає є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки на думку представника судом визнано спірними вимоги стягувача про стягнення інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних від простроченої суми, та стягувачу було відмовлено про видачу судового наказу в цій його частині. Заслухавши думку представника стягувача, дослідивши матеріали справи, зміст заяви [PERSON], документи, які були подані представником стягувача та слугували підставою для прийняття судового рішення про видачу судового наказу, суд вважає, що докази, на які посилається боржник не свідчать про необґрунтованість вимог стягувача. Заявником було заявлено вимогу про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг та по оплаті за теплопостачання за період з 01 червня 2013 року по 31 травня 2016 року, тобто у межах загального строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, споживачем яких є боржник, в розрахунку заборгованості відображено всі здійснені стягувачем нарахування, зокрема нарахування за спожите заявником теплопостачання за тарифами, встановленими розпорядженням КМДА № 1222 від 29.12.2010 року та постановою НКРКП № 146 від 17.10.2014 року, які на думку суду є безспірними. Посилання боржника [PERSON] про безпідставне стягнення з нього заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, не знайшли свого об'єктивного підтвердження, оскільки судом встановлено, що ухвалою суду від 22.06.2016 року стягувачу було відмовлено про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 20 062, 08 грн., а тому суд вважає правильним залишити заяву [PERSON] про скасування судового наказу без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed