Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

22 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 жовтня 1990 року Міським палацом одружень м.Горлівки між ними було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їх подружнє життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, на виховання дітей, на роль жінки та чоловіка у сім'ї. Через сварки та різні негаразди вони стали проживати окремо і вже більше 10 років вони не проживають разом. Між ними не існують стосунки, які притаманні чоловіку та дружині та вона не вбачає за таких обставин можливості примирення та налагодження стосунків. Вона має намір створити нову сім'ю, зареєструвати інший шлюб. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, позов задовольнити (а.с. 5). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначив, що проти задоволення позову не заперечує (а.с. 16; 17). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 06 жовтня 1990 року сторони зареєстрували шлюб у Міському палаці одружень м.Горлівки, актовий запис № 2557, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Компенсації понесених по справі судових витрат позивач не вимагає. Згідно викладеного,

Outcome: approved