Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

23 липня 2015 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення за неоплачений відпрацьований час, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. В обґрунтування позову посилається на те, що 01 грудня 2014 року вона влаштувалася на роботу до відповідача, на посаду продавця-консультанта. Звільнилася за угодою сторін 08 липня 2015 року. В день звільнення відповідач не провів з нею розрахунок за червень та вісім днів липня 2015 року, чим порушив статті 47, 116 КЗпП України. Згідно з трудовим договором, оклад позивача становив 1300 грн. на місяць, в звязку з чим заборгованість за фактично відпрацьований час становить 1635,48 грн. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку 503,22 грн. Крім того, згідно з чинним законодавством, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Позивач фактично працювала у відповідача 220 днів, в звязку з чим вважає, що має право на компенсацію за 15 днів невикористаної відпустки, що становить 649,89 грн. Просить стягнути з відповідача 1635,48 грн. за неоплачений фактично відпрацьований час; стягнути 503,22 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку; стягнути 649,89 грн. грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності представника підприємства та письмових заперечень на позов не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. 01 грудня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено безстроковий трудовий договір, згідно якого працівник [PERSON] зобовязана виконувати обовязки продавця-консультанта косметичних товарів. Працівнику встановлено оклад 1300 грн. на місяць, пропорційно відпрацьованому часу, установлено час виконання робіт: з 9-00 до 13-00, з вихідним днями: субота, неділя (а.с.5). 08 липня 2015 року позивача звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 6) Встановлено, що при звільненні позивача з ним не було проведено розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації проводиться в день звільнення. Позивачу не виплачено за відпрацьований місяць червень 2015 року заробітну плату у розмірі окладу 1300 грн., а також вісім відпрацьованих днів у липні 2015 року: 1300 грн. (оклад)/31 день (кількість днів у липні) = 41,93 грн. х 8 (кількість фактично відпрацьованих днів) = 335,48 грн. Загальна сума невиплаченої заробітної плати: 1300 грн. + 335,48 грн. = 1635,48 грн. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з абзацом 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені йогодо розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж положення були викладені і у Правових позиціях Постанов Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Судом встановлено, що позивача [PERSON] звільнена з роботи 08 липня 2015 року. День звільнення позивачки, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем її роботи. Позивачка звернулася до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, з 08 липня 2015 року тобто з часу звільнення по день винесення рішення по справі. Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, а саме за період з 08 липня 2015 року по день винесення рішення судом виходячи з наступного. При розрахунку зазначеної заборгованості, суд застосовує положення, передбачені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінета Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100\~зі змінами та доповненням. Відповідно до п.2 зазначеної Постанови - середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Останні два місяці перед звільненням (травень, червень) - у травні 19 робочих днів, у червні - 22, тому загальна кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку становить 19 + 22 = 41. Як вбачається з розрахунку, який міститься в матеріалах справи, позивачу за травень місяць нараховано, та виплачено суму в розмірі 1300 грн., у червні позивачу нараховано, але не виплачено суму у розмірі 1300 грн. Отже, зазначені суми і беруться для обрахунку середнього заробітку. А тому загальна заробітна плата, що враховується для розрахунку середньоденної заробітної плати становить 1 300 + 1 300 = 2 600 грн. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином середньоденна заробітна плата становить 2 600 грн. : 41 день = 63,41 грн. Загальна кількість днів затримки розрахунку становить 153 днів, а саме: липень - 17 дні, серпень - 20 днів, вересень - 22 дні, жовтень - 22 дні, листопад - 21 день, грудень - 21 день, січень 2016 р. 19 днів, лютий 2016 р. 11 днів. Тому сума середнього заробітку за час затримки виплати становить 63,41 грн. х 153 днів = 9701,73 грн. При таких обставинах позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача суму у розмірі 9701,73\~\~грн. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично працювала у відповідача 220 днів, тобто менше року. Таким чином, позивач має право на компенсацію невикористаної основної відпустки, яка становить 15 днів пропорційно відпрацьованого часу: 220(кількість відпрацьованих днів)х24 (кількість днів щорічної відпустки)/355 (кількість днів у розрахунковому періоді)= 14,8. Розрахунок суми, що належить позивачу: 9141,9 грн. (сумарний заробіток)/211 (відпрацьовані дні за винятком святкових і неробочих)х15 (число календарних днів відпустки) = 649,89 грн. У звязку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову,\~\~доказів в підтвердження того, що ним належним чином проведено розрахунок з позивачем, суд дійшов до висновку, що позивачу не було виплачено належні йому суми за фактично відпрацьований час та невикористану відпусткку з вини відповідача, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог..

Outcome: approved