Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

23.07.2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Єфремов В.В. звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнаня свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] .. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частка квартири [ADDRESS] . Протягом встановленого строку, до Держаного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись відповідачі: [PERSON] , яка є матір`ю, позивача та [PERSON] , яка є бабою позивача. В свою чергу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки на момент смерті [PERSON] , проживав не за зареєстрованим місцем проживання, а разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з ПАТ «Миколаївгаз» про відкриття особового рахунку на ім`я [PERSON] за вказаною адресою, з урахуванням чого, в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] фактично прийняв спадщину. 24.01.2019 року він, діючи в інтересах [PERSON] звернувся до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті [PERSON] .. Постановою від 24.01.2019 року у видачі свідоцтва позивачу було відмовлено по причині пропуску строків для подачі заяви про прийняття спадщини та не надання доказів на підтвердження фвктичного її прийняття. Одночасно, 15.12.2014 року, державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 5-706 на ј частку квартири [ADDRESS] . На підставі викладеного просив, встановити факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 5-706, видане 15.12.2014 року на ім`я [PERSON] - недійсним; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.04.2019 року позовну заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2019 року [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи. 11.11.2019 року, представником відповідача [PERSON] - адвокатом Українець С.В. подано до суду відзив, за яким у задоволені позову просила відмовити за необґрунтованістю. В обґрунтування заперечень зазначила, що спадкодавець [PERSON] на момент смерті фактично проживав за адресою [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] .. Позивач разом з батьками не проживав та сумісне господарство не вів, жодних родинних стосунків не підтримував, та після смерті [PERSON] участі у його похованні не приймав. Рішенням Заводського районного суд від 01.11.2019 року позивача та його матір [PERSON] було визнано таким, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Зазначила, що надана представником позивача довідка ПАТ «Миколаївгаз» не є підтвердженням факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем за адресою [ADDRESS] . Вказала, що після отримання у 2014 році свідоцтво на право на спадщину на ј частку квартири [ADDRESS] , частка [PERSON] у власності на вказану квартиру склала ѕ, які, 22.11.2018 року вона подарувала [PERSON] .. 28.11.2019 року представником позивача - адвокатом Єфремовим В.В. подано відповідь на відзив, в якій він зазначає, що позивач в 1992 році разом із [PERSON] та [PERSON] , вселився до квартири [ADDRESS] , факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацією за вказаною адресою. Та свідчить про фактичне прийняття спадщини. Одночасно зазначив, що позивач у 2013 році розпочавши свою підприємницьку діяльність, та адресою його проживання, зареєстрованою у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено квартира [ADDRESS] . Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2019 року закрито підготовче провадження по справі. Справу призначено до розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені у заяві, Одночасно зазначивши, що [PERSON] постійно проживаючи разом зі спадкоємцем за адресою своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] , часто від`їжджав до м.Києва на роботу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала, та у задоволені позову просила відмовити. Зазначила, що дійсно у належній їй квартирі [ADDRESS] проживав її син з сім`єю. За проханням сина у 2013 році, вона дала згоду на реєстрацію позивача за вказаною адресою, оскільки йому необхідно було отримати паспорт. Однак, тривалий час до смерті сина та на час його смерті, [PERSON] за вказаною адресою не проживав, наскільки їй було відомо зі слів сина, онук мешкав у м.Києві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Українець С.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила у повному обсязі, зазначивши що представник позивача не надав належних та допустимих доказів того, що позивач проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхлм направлення поштових відправлень. Третя особа Державний нотаріус Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.Г., до судового засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила провести розгляд справи з її відсутності прийнявши рішення на підстав наявних матеріалів справи на розсуд суду. У судовому засіданні тертя особа [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити за необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 17.06.2014 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, було здійснено відповідний актовий запис №2567 (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.01.2012 року, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради згідно до розпорядження №1021-р від 17.01.2012 року. Як було встановлено судом, у встановлений положеннями ст..1270 ЦК України строк, відповідачі звернулися до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] . Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є сторони по справі [PERSON] - матір, [PERSON] - дружина та [PERSON] -син. [INFO] року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON] про право власності на Ѕ частку спадкового майна а саме ј частку квартири [ADDRESS] . 30.10.2018 року [PERSON] звернувся до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Постановою нотаріуса Першої Миколаївської держнотконтори від 24.01.2019 року у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері було відмовлено, по причині пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини та відсутністю доказів на підтвердження факту її прийняття. За положеннями ст..1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Відповідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК установлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з пунктом 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно Довідки ТОВ «Миколаївдомсервіс» від 02.09.2014 року, за вих. №1810, померлий [PERSON] , з [INFO] по день смерті [INFO] , проживав та був зареєстрований у кв [ADDRESS] . Разом з тим, фактично, в судовому засіданні стороною відповідача не оспорювався факт, проживання [PERSON] на момент смерті за адресою квартира [ADDRESS] , однак будь-які письмові документи на підтвердження цього відсутні. Відповідно до довідки ТОВ «Миколаївгаззбут» №5473.0-ЛВ-2176-0219 від 22.02.2020 року, на яку посилається позивач, особовий рахунок за адресою кв. [ADDRESS] - відкрито на [PERSON] , а отже не містить будь-якої інформації щодо предмету доказування. З урахуванням встановлених обставин справи та відсутність документального підтвердження факту постійного проживання померлого [PERSON] на день своєї смерті за адресою [ADDRESS] , у даній справі підлягає встановленню та доказуванню факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто факт його постійного проживання за місцем своєї реєстрації. Відповідно до п. п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними; якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємиць має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Провівши судовий розгляд по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знали сім`ю [PERSON] , станом на 2014 рік позивач проживав у м.Києві, так як працював там, однак часто приїжджав додому. Разом з тим, місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Одночасно факт спільного проживання зі спадкодавцем, передбачає сумісний побут та ведення спільного господарства. При цьому у своїх показах свідки будь-яких обставин на підтвердження факту постійного спільного проживання позивача з батьком, у вищезазначеному сенсі, на момент смерті останнього суду не повідомили. З урахуванням зазначеного, суд критично відноситься до вказаних показів свідків, крім того, зазначені ними факти, щодо відвідування [PERSON] батьків, не підтверджується будь-якими іншими належними та допустимими доказами. Крім того, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.11.2019 року [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право на проживання у квартирі [ADDRESS] . При цьому, як вбачається з Постанови Миколаївського апеляційного суду м.Миколаєва від 08.01.2020 року [PERSON] та [PERSON] засвідчували акт, щодо не проживання [PERSON] за вказаною адресою з 2014 року. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що у задоволенні вимоги [PERSON] про встановлення факту його спільного проживання зі спадкодавцем - батьком [PERSON] на момент відкриття спадщини, та у похідній від неї вимозі про визнання за позивачем права власності 1/6 частину квартири [ADDRESS] - слід відмовити за необґрунтованістю. При вирішенні позовної вимоги [PERSON] щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Положеннями ст. 1301 ЦК України передбачено, що Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Будь-яких фактичних обставин, які б свідчили, про те що, при вадачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , були порушені вимоги діючого законодавства судом не встановлено. З урахуванням зазначеного, у задоволенні заявленої позовної вимоги [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом номер: 5-706, виданого 15.12.2014 року на ім`я [PERSON] недійсним відмовити.

Outcome: dismissed