overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

22 січня 2016 року головний лікар Краматорської психіатричної лікарні звернулась в суд з заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричний заклад в умовах стаціонару без її згоди . В судовому засіданні лікар-психіатр Краматорської психіатричної лікарні підтримала заявлені вимоги і суду пояснила, що [PERSON] у звязку з тим , що залишилась без догляду та уходу та у звязку з соціальною дезадаптацією підлягаю направленню на стаціонарне лікування так як є хворою, інвалідом 1 групи з дитинства. Законний представник хворої, просить також заяву задовольнити, госпіталізувати [PERSON] на стаціонар. Прокурор підтримала заяву головного лікаря психіатричної лікарні про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар. Вислухавши доводи учасників судового засідання, суд вважає, що заяву головного лікаря КЛПУ «Міська психіатрична лікарня» задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] страждає психічним захворюванням, залишилась без догляду та уходу, фразова мова відсутня, є інвалідом 1 групи з дитинства, рідні померли, тому має потребу у лікуванні у психіатричній лікарні. Зазначені обставини підтверджуються поясненням лікаря - психіатра, законного представника хворого, висновком комісії лікарів-психіатрів. За таких обставин, суд вважає, що у відповідності зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є всі підстави для госпіталізації [PERSON] у психіатричний стаціонар у примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

22 січня 2016 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з зазначеною заявою (а.с.4-5). Свою заяву [PERSON] мотивує тим, що [PERSON], померлою 12 серпня 2015 року, являється матірю заявника. Після смерті матері заявник подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але у правовстановлюючих документах, які належали померлій матері, вказано її прізвище, як «Змирлі», тобто з літерою «И», а в свідоцтві в його паспорті, натомість записано як «Змірлі», тобто з літерою «І». За таких обставин він змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та його померлою матірю, [PERSON], померлою 12.08.2015 року. Встановлення цього юридичного факту йому необхідно для оформлення прийняття спадщини. В судове засідання заявник не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав та просить задовольнити (а.с.34). Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В свідоцтві про народження заявника у графі мати російською мовою записано «Змирли Елена Михайловна» (а.с.13). За паспортом матері заявника, російською мовою вона записана, як «Змырли Елена Михайловна», а українською мовою, як «Змирлі Олена Михайлівна» (а.с.11). Заявник просить: -Встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла 12.08.2015 року, є матірю [PERSON], [INFO]. Завник в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. За таких обставин, вимога заявника є законною і обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №420291 [PERSON] померла 12.08.2015 року.(а.с.20). Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-УР №016810 [PERSON] його матірю є (на російській мові) «Змирли Елена Михайловна» (а.с.13). Ч.2 ст.128 СК України передбачає, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності з нормою ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть встановлюватись факти родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

22 січня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до книжкового магазину «Планета» про стягнення коштів, мотивуючи позов тим, що 28.10.2014 року книжковим магазином «Планета» було прийнято від нього книжки на комісію. Магазином було оцінено книги на суму 2355 грн., а 70% від даної суми повинні були виплатити йому. Однак кошти в сумі 759,40 грн. на даний час не повернули. Просив суд стягнути з відповідача на його корись грошові кошти за продажу книг в розмірі 759,40 грн. В судове засідання [PERSON] не з'явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.17). В судове засідання відповідач КМ «Планета» свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.10.2014 року книжковий магазин «Планета» прийняв на комісію від [PERSON] книги, загальна вартість яких становить 2 355 грн., що підтверджується квитанцією №63 (а.с.5-6). Магазином було продано книги на суму 1648 грн., з яких 942 грн. підлягали поверненню позивачу. Однак КМ «Планета» повернули [PERSON] кошти в сумі 242 грн., сума неповернутих коштів становить 700 грн. Крім того, судом встановлено, що 25.12.2014 року книжковий магазин «Планета» прийняв на комісію від [PERSON] книги, загальна вартість яких становить 220 грн., що підтверджується квитанцією №90 (а.с.7), з яких 132 грн. підлягали поверненню позивачу. Однак КМ «Планета» повернули [PERSON] лише кошти в сумі 72,60 грн., сума неповернутих коштів становить 59,40 грн. Загальна сума неповернутих позивачу коштів КМ «Планета» становить 759 грн. 40 коп. Згідно ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітетна) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Частиною 1 ст.1013 ЦК України передбачено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів підлягає задоволенню в повному обсязі. Також з відповідачі відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

22 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.01.2016р. о 16 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.01.2016р. о 16 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням фельдшера Бачура КЗ «Новомосковської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої настрій нестійкий, негативістична, висловлює маячні ідеї відношення, емоційно та поведінково парадоксальна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

22 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.01.2016р. о 22 год. 50 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.01.2016р. о 22 год. 50 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря психіатра Локатош КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, настрій нестійкий, висловлює маячні ідеї збитку та відношення. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

22 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.01.2016р. о 06 год. 27 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 22.01.2016р. о 06 год. 27 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря психіатра Локатош КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, настрій знижений. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

22 січня 2016 року заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту належності їм правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житло за адресою: будинок 21 квартира 28 по проспекту Миру в м. Чернігові, яке було видане 16 лютого 1994 Виконавчим комітетом Деснянської районної ради народних депутатів. Заявникам встановлення даного факту необхідно для розпорядження своєю власністю. Протокольною ухвалою суду від 16.02.2016 до участі у справі в якості заінтересованої особи залучений [PERSON] Заявники, представник Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради та [PERSON] до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи оповіщені. У поданих до початку судового засідання письмових заявах заявники та [PERSON] просили справу розглядати без їх участі, заявники просили заяву задовольнити, [PERSON]не заперечував проти задоволення заяви. Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради про причини неявки свого представника суду не повідомило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.02.1994 квартира по вул. Леніна (нині проспект Миру)[ADDRESS], в цілому належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Проте, згідно паспорта прізвище заявників [PERSON]. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить власникамСмирновій О.І. та [PERSON], проте в ньому помилково зазначено їх прізвище «Смірнова». Це підтверджується, зокрема, реєстрацією місця проживання заявників за вищевказаною адресою (а.с. 6,8). Встановлення зазначеного у заяві факту заявникам необхідно для розпорядження належною квартирою, а тому суд знаходить можливим заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

22 січня 2016 року заявниця [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту належності трудової книжки та посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого рідіологічного контролю. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала і пояснила, що оформляється на пенсію. При зверненні до управління Пенсійного фонду України у Чечельницькому районі Вінницької області виявилося, що в трудовій книжці на першій сторінці та в Чорнобильському посвідченні вона записана як Німець-Гук, а згідно паспорта вона значиться як [PERSON], без затвердження зміни фамілії у законний спосіб, оскільки в дійсності змінювала батьківську фамілію [PERSON] на [PERSON] після шлюбу, а згодом знову на батьківську [PERSON]. Внести зміни іншим шляхом неможливо із-за ліквідації підприємства та зняття Чорнобильської зони. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України у Чечельницькому районі Вінницької області за дорученням [PERSON] покладається на розсуд суду. Представник заінтересованої особи управління праці та соціального захисту населення Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області за дорученням [PERSON] покладається на розсуд суду, оскільки видати дублікат посвідчення не в змозі із-за скасування зони. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню повністю по слідуючим підставам. Відповідно п. 6 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З показів заявниці в судовому засіданні, з копії паспорта, вбачається, що трудова БТ-1 № 8690274 та посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого рідіологічного контролю (категорія 4 серія В-1 № 304884) на ім'я [PERSON] [INFO], належить [PERSON] [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

22 січня 2016 року названим судом було ухвалено заочне рішення про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) заборгованості за кредитним договором у розмірі 1977850 грн. 27 коп. та з кожного по 1827 грн. судового збору. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в обґрунтування якого зазначав, що він про розгляд даної справи не був повідомлений належним чином, а тому не мав можливості надати свої пояснення та докази на підтвердження заперечень проти позову Банку, зокрема, що представником позивача не було надано суду доказів про несплату ним заборгованості, даних про підстави та умови здійснення перерахунку заборгованості з доларів США на гривні, оскільки кредит він отримував в іноземній валюті, а на його думку, Банк не мав відповідної ліцензії Національного банку України на надання банківських послуг та інших фінансових послуг в іноземній валюті. Відтак, заявник вважає, що рішення суду, ухвалене при заочному розгляді справи, підлягає скасуванню. Зазначив, що копію вказаного рішення він отримав 03 лютого 2016 року, з яким не згідні із зазначених вище обставин. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник Банку подав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та вказав про підтримання ним позову Банку. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, відповідач [PERSON] про судове засідання, яке відбулося 22 січня 2016 року, не був повідомлений належним чином, а наявність у справі телефонограми (а.с.125) про повідомлення представника [PERSON] суд не приймає до уваги, так як її зміст не відповідає змісту судового виклику, визначеного у ст.75 ЦПК України, а відтак не може бути розцінена як належне повідомлення сторони у справі про судовий розгляд, що позбавило відповідача можливості надати пояснення та докази, які мають істотне значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] та скасування раніше ухваленого заочного рішення суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

22 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що 28 квітня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Мають сина [PERSON], [INFO]. У 2014 році вони з чоловіком припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] не надає. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його присутності, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Не заперечив проти позовних вимог позивача. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 28 квітня 2012 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану м.Дружківка у Донецькій області зареєстрували шлюб, актовий запис № 68 (а.с.6). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок батьків не залежить від місця проживання дитини, тому [PERSON] зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач є працездатним, і вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: approved