Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

23 червня 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: КП «Сумське МБТІ», ПАТ «Дельта Банк», про визнання незаконними рішень виконавчого комітету Сумської міської ради, визнання нечинними свідоцтв про право власності на житло, знесення незавершеного самочинного будівництва. Свої вимоги мотивує тим, що з 1988 року проживав за адресою: [INFO] разом з дружиною та донькою (відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON]Л.). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року позивача було визнано таким, що втратив право користування житлом, а саме: спірною квартирою за адресою: [ADDRESS], яке 08 квітня 2008 року було скасовано рішенням апеляційного суду Сумської області. За час розгляду вказаної справи в апеляційній інстанції, відповідачі [PERSON] та [PERSON] незаконно, без участі позивача, приватизували спірну квартиру, про що позивачу стало відомо лише у жовтні 2009 року. В подальшому відповідачі [PERSON] та [PERSON] незаконно уклали відповідачем з [PERSON] договір міни спірної квартири. Позивач вказує, що він з 2009 року оскаржує позбавлення його права власності на житло та відчуження квартири. Так, рішенням апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2011 року визнано недійсним договір міни укладений 13 лютого 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого у власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах перейшла квартира за адресою: [ADDRESS], а у власність [PERSON] перейшла квартира за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], знаючи про існування судового спору про визнання договору міни недійсним, отримали від виконкому Сумської міської ради дозвіл на переведення житлового будинку в будинок садового типу, який в подальшому рішенням суду був скасований. Позивач вказує, що у 2012 році відповідач [PERSON] звернувся до компетентних органів з проханням підготувати проектну документацію щодо права власності на спірну квартиру, надаючи, як правовстановлюючий документ, договір міни від 13 лютого 2008 року, який на момент звернення відповідача до Сумської міської ради вже був визнаний недійсний за рішенням суду від 14 грудня 2011 року, тобто [PERSON] ввів в оману виконком Сумської міської ради. Як наслідок, таким чином на підставі недійсного правовстановлюючого документу було винесено незаконне рішення виконкому СМР від 20.03.2012 року № 139, згідно якого [PERSON] отримав незаконне свідоцтво на право власності на спірну квартиру та зареєстрував це право власності. Згодом, [PERSON] надав до виконкому документи, що він здійснив перепланування та перебудову квартири, в результаті чого незаконним рішенням виконкому СМР від 19.06.2012 року № 317 визнано право власності вже на житловий будинок №12 проїзду Прокофєва в м. Суми за [PERSON] 86/100 часток, [PERSON] - 14/200 частки, [PERSON] 14/200 частки. Внаслідок цього рішення відповідачі отримали свідоцтва про право власності на вказані частки в будинку. Позивач вважає, що його право порушене та просить суд: Визнати незаконним рішення виконкому Сумської міської ради від 20 березня 2012 року про оформлення права власності на житлові та нежитлові приміщення [PERSON] на квартиру № 2 чотирьохкімнатну за адресою: [ADDRESS]; Визнати нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2012 року видане виконкомом Сумської міської ради [PERSON] зареєстроване в КП СМ БТІ 17 квітня 2012 року № 1957 серія/САЕ № 508801/; Визнати незаконним рішення виконкому Сумської міської ради від 19 червня 2012 року про оформлення права власності на житлові та нежитлові приміщення [PERSON] 86/100 частки, [PERSON] 14/200 частки, [PERSON] 14/200 частки; Визнати нечинним свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 2012 року видане виконкомом Сумської міської ради [PERSON] та зареєстроване 04 липня 2012 року в КП СМ БТІ № витягу 37706835 серія САЕ 506306; Визнати нечинним свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 2012 року видане виконкомом Сумської міської ради [PERSON], [PERSON] та зареєстроване 19 липня 2012 року в КП СМ БТІ № витягу 21363427 серія САЕ 506307; Зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON] за свій рахунок знести перебудови та добудови, відновити трикімнатну квартиру в первісний стан згідно технічного паспорту на момент приватизації квартири за адресою: [ADDRESS]; Вирішити питання судових витрат, поклавши їх на відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив задовольнити. Щодо заперечень представника відповідача позивач пояснив, що термін позовної давності ним не порушено оскільки позов подано ним через 2 роки 10 місяців після ухвалення рішення про визнання свідоцтва про право власності недійсним. Крім того, пояснив та надав письмові докази, що у 2014 році він хворів, загальний термін його непрацездатності склав 186 днів (а.с.140 т № 2). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив відмовити. Пояснив, що зі всього обєму заявлених позовних вимог лише вимога №8 в прохальній частині позову стосується відповідача [PERSON] Представник вказує, що належним відповідачем щодо вимог 3-7 прохальної частини позову є виконавчий комітет Сумської міської ради. Крім того, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, представник відповідача просив застосувати положення ст. 267 ЦК України до даних спірних відносин, про що надав письмову заяву (а.с. 89-96). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] міська рада [PERSON] в судовому засіданні 22 вересня 2017 року позов не визнала, пояснила, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] в судовому засіданні з позовом частково погодився, при вирішенні питання покладався на розсуд суду, з урахуванням дотримання інтересів ПАТ «Дельта Банк», який є іпотекодержателем спірної квартири до її переобладнання, де іпотекодавцем є [PERSON] Представник КП «Сумське МБТІ» в судове засідання не зявився, заперечень, чи заяв про визнання позовної заяви суду не надав. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлені наступні обставини. З 1964 року [PERSON] проживає у двокімнатній квартирі №2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували у 1989 році шлюб. Мають доньку [PERSON], [INFO] [PERSON] в звязку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року позов [PERSON] був задоволений і [PERSON] визнаний таким, що втратив право користування квартирою № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2007 року їх шлюб був розірваний. 03 жовтня 2007 року [PERSON] знятий з реєстраційного обліку у квартирі № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми. 28 листопада 2007 року, в звязку з приватизацією, Виконавчим комітетом Сумської міської ради було видане свідоцтво про право власності на квартиру, відповідно до якого квартира № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. 13 лютого 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір відповідно до якого у власність [PERSON], [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS], а [PERSON] у власність перейшла квартира №2 по проїзду Прокофєва, 12 в м. Суми. Відповідно до п.4 вищеназваного договору - міна проводилась без доплати. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 квітня 2008 року ухвалене рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми. Апеляційним судом Сумської області при розгляді справи №2-1451/10 встановлено, що при укладенні 13 лютого 2008 року відповідачами договору міни [PERSON] та [PERSON] не були власниками квартири №2 по проїзду Прокофєва, 12 в м. Суми, так як свідоцтво про право власності на цю квартиру визнане нечинним, як видане внаслідок незаконної приватизації квартири. У звязку з наведеним, задоволено позов [PERSON] про визнання недійсним договору міни, укладеного 13 лютого 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки, на момент набуття права власності ні [PERSON], ні [PERSON] не були власниками спірного нерухомого майна. [PERSON], [PERSON], [PERSON] рішенням виконкому СМР від 07.04.2009 року № 166 надано дозвіл на переведення житлового будинку по проїзду Прокофєва, 12 у м. Суми у будинок садибного типу. В подальшому, [PERSON] здійснено перебудову квартири №2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми, площа квартири значно збільшилася. Однак, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 серпня 2013 року позов [PERSON] було задоволено частково, та визнано незаконним та скасоване рішення Виконавчого комітету СМР від 07.04.2009 року № 166 надано дозвіл на переведення житлового будинку по проїзду Прокофєва, 12 у м. Суми у будинок садибного типу (а.с. 8-10). В даній справі судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року №139 (п.2.25 Рішення) оформлено право власності на квартиру №2, чотирьохкімнатну, загальною площею 163,60 кв. м, житловою площею 78,10 кв.м. у будинку № 12 по проїзду Прокофєва в м. Суми [PERSON] (а.с.125 том №2). Згодом, Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року №317 (п. 13 Рішення) оформлено право власності на житловий будинок загальною площею 225,00 кв м., житловою площею 11,30 кв. м з господарським будівлями та спорудами по проїзду Прокофєва,12 в м. Суми з видачею свідоцтва про право власності - [PERSON] на 86/100 частки, [PERSON] на 14/200 частки, [PERSON] на 14/200 частки (а.с.125 том №2). Фактично позивач вимагає застосувати наслідки недійсності договору міни від 13 лютого 2008 року, який Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14.12.2011р. визнано недійсним. Аналізуючи правомірність винесення Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року №139, пунктом 2.25 якого оформлено право власності на квартиру №2, чотирьохкімнатну, загальною площею 163,60 кв. м, житловою площею 78,10 кв.м. у будинку № 12 по проїзду Прокофєва в м. Суми [PERSON] та Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року №317, пунктом 13 якого оформлено право власності на житловий будинок загальною площею 225,00 кв. м., житловою площею 111,30 кв. м з господарським будівлями та спорудами по проїзду Прокофєва,12 в м. Суми з видачею свідоцтва про право власності - [PERSON] на 86/100 частки, [PERSON] на 14/200 частки, [PERSON] на 14/200 частки, судом встановлено наступне. При цьому суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права та наявність рішень виконавчого комітету Сумської міської ради у серпні 2013 року під час розгляду іншої цивільної справи за його позовом до [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], виконаному СМР, треті особи: КП Сумське МБТІ, Управління архітектури та містобудування СМР, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, зобовязання вчинити певні дії, визнання нечинним рішення. А у даній справі позивач звернувся з позовом у червні 2016 року. Крім того, оскільки підставою для визнання нечинними даних рішень органу місцевого самоврідування позивач вказує порушення своїх житлових прав, і позивачем заперечується законність отримання права власності на спірну квартиру відповідачами, то дані вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (п.8 Інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»). Судом встановлено, що на момент подачі звернення [PERSON] про оформлення за ним права власності на спірну квартиру та на момент винесення виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування оспорюваних рішень, [PERSON] вважався власником квартири №2 у будинку по проїзду Прокофєва, 12 у м. Суми згідно Договору міни від 13 лютого 2008 року, який на той час вже був визнаний недійсним Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2011 року у справі №22-ц-1400. Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зазначена норма означає, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення в силу закону, а рішення суду про визнання оспорюваного правочину недійсним має зворотну дію в часі. Тобто, на дату винесення Виконавчим комітетом Сумської міської ради оскаржуваних рішень, підстава права власності [PERSON] була недійсною, тобто у даного відповідача не було достатнього обсягу повноважень на вирішення питання щодо оформлення права власності на квартиру та переобладнаний з цієї квартири будинок в цілому з визначенням часток. Тому Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року №139 в частині п.2.25 та Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року №317 в частині п. 13 винесені з порушенням вимог закону. Обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання незаконними рішень виконкому Сумської міської ради узгоджується з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Крім того, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо визнання нечинними свідоцтва про право власності на житло від 25.06.2012 року, виданого [PERSON] та зареєстрованого в КП «Сумське МБТІ» та свідоцтва про право власності на житло від 25.06.2012 року, виданого [PERSON], [PERSON], та зареєстрованого в КП «Сумське МБТІ» , оскільки судом визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради про оформлення права власності, а свідоцтва про право власності є похідними від зазначених рішень і оформлювались на підставі вказаних рішень. Що стосується позовної вимоги про зобовязання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] за свій рахунок знести перебудови та добудови, відновити трикімнатну квартиру в первісний стан згідно технічного паспорту на момент приватизації квартири за адресою: [ADDRESS], слід зазначити наступне. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, та застосовує способи захисту права власності, визначені статтею 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.2 ст.16 ЦК). Позивачем не обґрунтовано, яким чином знесення перебудови і добудови та відновлення трикімнатної квартири в первісний стан відновить порушене право позивача. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що в силу ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позивачем [PERSON] не вірно обраний спосіб захисту свого порушеного права в контексті ст. 16 ЦПК України, тому вимога про зобовязання відповідачів за свій рахунок знести перебудови та добудови, відновити трикімнатну квартиру в первісний стан згідно технічного паспорту на момент приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] - задоволенню не підлягає. Судові витрати слід розподілити згідно вимог ст.88 ЦПК України між відповідачами, стягнувши з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] понесений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2204,80 грн. (по 551,20 грн. за 4 позовних вимоги, які задоволено), в дольовому порядку в рівних частках з кожного відповідача, тобто по 440,96 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial