Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

24.01.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі [PERSON] «Північний ГЗК») про стягнення моральної шкоди в сумі 640\~000,00 грн. у зв'язку з отриманою виробничою травмою на виробництві, що призвела до стійкої втрати професійної працездатності та трудового каліцтва. В обґрунтування вказує, що під час роботи на підприємстві відповідача [PERSON] «Північний ГЗК» 23.07.2016 року о 02:50 годині з [PERSON] стався нещасний випадок: випадання стопорного пальця з технологічного отвору рами, утримуючого циліндр перекидаючого механізму у вертикальному положенні, в результаті чого стопорний палець вдарив потерпілого по нозі й останній отримав відкритий перелом гомілки. При цьому отримав згідно з діагнозом: відкритий багато уламковий перелом з дефектом кісткової тканини великогомілкової кістки протягом 4-5 см, перелом малогомілкової кістки у лівій гомілці з розчавленням мяких тканин протягом 12х15 см по внутрішній поверхні та 10х8 по зовнішній поверхні лівої гомілки з пошкодженням мязів, сухожилків та дрібних судин. Вялогрануляційну рану лівої гомілки. Ступінь тяжкості травми тяжка. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК № 018710 від 16.11.2016 року з 14.11.2016 року по 01.12.2017 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності. Причина втрати працездатності виробнича травма. Встановлено потребу у медичній реабілітації в умовах реабілітаційних відділень, медикаментозному лікуванні, ВМП, санаторно-курортне лікування за висновком ЛКК, палиця, милиці. Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА № 069617 від 16.11.2016 року з 14.11.2016 року по 01.12.2017 року позивачу встановлено другу групу інвалідності з 14.11.2016 р. з зазначенням її причин трудове каліцтво з ураженням опорно-рухливого апарату, наступний переогляд призначено на 01.11.2017 року. Встановлено протипоказання всіх видів праці в звичайних умовах виробництва. Рекомендовані диспансерний облік, лікування у травматолога. Внаслідок отриманої травми [PERSON] 22.11.2016 року був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності відповідно до ст.38 КЗпП України. Від нещасного випадку та наслідків, викликаних ним, позивач переносить моральні страждання та переживання, так як це каліцтво змінило його життя назавжди, повне одужання неможливе і перспектива в майбутньому переносити болі і постійно лікуватись спричиняє йому моральних страждань. Після травмування позивач переніс декілька операцій і на теперішній час його страждання не закінчились, він весь час використовує милиці, щоб рухатися самостійно. В нещасному випадку вважає винним\~\~відповідача, оскільки останній не забезпечив безпечних і нешкідливих умов праці. Також в [PERSON] про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, від 02.09.2016 р. вказані винні особи, які допустили порушення вимог про охорону праці, а саме: наряду з працівниками відповідача зазначено також вину самого позивача, проте останній винним себе не вважає. Оскільки [PERSON] втратив своє здоровя та працездатність з вини підприємства, позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом, отриманим ним при виконанні трудових обовязків в розмірі 200 мінімальних заробітних плат, виходячи із розрахунку 3200 х 200 = 640 000 грн., де 3200 грн. - мінімальний розмір заробітної плати, установлений Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік». Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду\~\~в розмірі 640\~000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до записів які містяться в трудовій книжці на імя [PERSON], вказано про трудову діяльність позивача в період із 23.03.2003 року по 22.11.2016 року за професією слюсар із ремонту автомобілів 3-5 розряду на ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (в подальшому [PERSON] «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»), а.с.8. Відповідно до акту №6/VІІ форми Н-5 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, затверджений Генеральним директором [PERSON] «ПІВНГЗК» 02.09.2016 р., що стався 23.07.2016 року о 02:50 годині, його причинами у п. 7 зазначено: основна організаційна - невиконання посадових обовязків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці (а.с.12) В пункті №9\~\~ Акту… встановлено діагноз: відкритий 3-В тип багато уламковий перелом з дефектом кісткової тканини великогомілкової кістки протягом 4-5 см на межі в/3 та с/3 та перелом малогомілкової кістки у н/3 лівої гомілки з розчавленням мяких тканин протягом 12х15 см по внутрішній поверхні та 10х8 по зовнішній поверхні лівої гомілки з пошкодженням мязів, сухожилків та дрібних судин. Стан після ЧКДО по Ілізарову. Вялогрануляційна рана лівої гомілки (а.с.12). В пункті 10 [PERSON] встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: 1) [PERSON] майстер майстерні з технічного обслуговування і поточного ремонту №59 гірничотранспортного цеху №1 [PERSON] «ПІВНГЗК», який не забезпечив правильну організацію робіт у зміні, якісну підготовку робочих місць, а також дотримання встановленої послідовності і заходів безпеки при виконанні робіт підвищеної небезпеки під порядковим персоналом; 2) [PERSON], слюсар із ремонту автомобілів майстерні з технічного обслуговування і поточного ремонту №59 гірничотранспортного цеху №1 [PERSON] «ПІВНГЗК», який не дотримувався вимог карти безпеки праці №33д при виконанні ремонтних робіт підвищеної небезпеки, використав для фіксації циліндра перекидаючого механізму опорний палець замість технологічного хомута, передбаченого заводом-виробником; 3) [PERSON], слюсар із ремонту автомобілів майстерні з технічного обслуговування і поточного ремонту №59 гірничотранспортного цеху №1 [PERSON] «ПІВНГЗК», який не дотримувався вимог карти безпеки праці №33д при виконанні ремонтних робіт підвищеної небезпеки, використав для фіксації циліндра перекидаючого механізму опорний палець замість технологічного хомута, передбаченого заводом-виробником (а.с.12). Як вбачається з виписки з акту огляду МСЕК № 018710 від 16.11.2016 року з 14.11.2016 року по 01.12.2017 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності, наступний переогляд призначено на 01.11.2017 року. Причина втрати працездатності виробнича травма. Встановлено потребу у медичній реабілітації в умовах реабілітаційних відділень, медикаментозному лікуванні, ВМП, санаторно-курортне лікування за висновком ЛКК, палиця, милиці (а.с.14). Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 069617 від 16.11.2016 року з 14.11.2016 року по 01.12.2017 року позивачу встановлено другу групу інвалідності з 14.11.2016 р. з зазначенням її причин трудове каліцтво з ураженням опорно-рухливого апарату, наступний переогляд призначено на 01.11.2017 року. Встановлено протипоказання всіх видів праці в звичайних умовах виробництва. Рекомендовані диспансерний облік, лікування у травматолога (а.с.14). Доводи відповідача про те,що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обовязків. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Підприємство, на якому позивач був травмований, є обєктом підвищеної небезпеки, тому відповідно до ст. 16 Закону України «Про обєкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 р. №2245-ІІІ шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об'єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб'єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об'єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб'єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач [PERSON] «Північний ГЗК» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої трудовим каліцтвом, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.13 зазначеної постанови Пленуму Верховного суду України судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, що дії, а саме виконання трудових обовязків [PERSON] є такими, що виконувалися в інтересах відповідача, суд розцінює їх як такі, що виконувалися потерпілим внаслідок сумлінного ставлення до своєї роботи та здійснювалися внаслідок добросовісної помилки щодо сприймання потерпілим в першу чергу інтересів виробництва та своїх обов'язків, ніж своєї безпеки. З врахуванням вищевикладених обставин справи суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати саме відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві та моральних страждань потерпілого. За таких обставин, вимоги позивача до [PERSON] «Північний ГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. В судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачу була заподіяна шкода, він був тяжко травмований, йому було заподіяно чисельні травми внаслідок нещасного випадку, який з ним стався, в результаті втратив працездатність в розмірі 65 відсотків і став інвалідом 2 групи, за рекомендаціями лікарів [PERSON] вимушений лікуватися у травматолога, приймати медикаменти, що також негативно впливають на стан його здоров'я. Позивач у зв'язку зі станом свого здоров'я переносить щоденні моральні страждання та переживання, користуючись для пересування палицею або милицями. Після травмування позивач переніс декілька операцій, перед проведенням яких розраховуючи на їх позитивний результат, завдяки чому він зможе нормально ходити, дуже переживав. Крім зазначених моральних страждань перед кожною операцією, позивач також зазнавав фізичного болю в післяопераційний період. Моральні страждання і переживання спричиняло позивачу і те, що за його стан здоровя турбувались рідні та близькі. [PERSON] став інвалідом в молодому віці (35 років), не має змоги вести звичайний спосіб життя, змушений приймати багато медикаментів, багато часу проводити в горизонтальному положенні і все це завдає йому моральних страждань. Працювати позивач не може, оскільки йому заборонені лікарями всі види праці в звичайних умовах виробництва. [PERSON] фактично був головним годувальником своєї сімї, тепер же за станом здоровя він не може повноцінно забезпечувати свою родину. У позивача є малолітня дочка [PERSON] [INFO], яку він як батько зобовязаний матеріально забезпечувати, але через отриману ним травму цього зробити вже не може. На лікування позивача із сімейного бюджету витрачалось багато коштів. Додаткові страждання та переживання спричиняє також і те, що незважаючи на тривалий курс лікування стан його здоровя залишається дуже тяжким, йому рішенням МСЕК встановлено 65% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 2 групи від нещасного випадку. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, зокрема того, що нещасний випадок на виробництві стався також із причин порушення позивачем інструкції з охорони праці, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності в звязку з трудовим каліцтвом, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках. Обґрунтовуючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, із врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача 50 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. При визначенні суми\~\~компенсації за спричинену моральну шкоду\~\~позивачу\~\~в звязку із нещасним\~\~випадком суд врахував і вину самого позивача в нещасному випадку. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial