Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

22 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2010 року належить жилий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інтернаціональна, 91. В зазначеному будинку з 15 березня 2017 року зареєстрована відповідач [PERSON], яка в зазначеному будинку не мешкає з моменту реєстрації. Факт реєстрації відповідачки в належному позивачу будинку порушує його права як власника, оскільки він змушені нести додаткові витрати з утримання житла, позбавлений можливості оформити субсидію та розпорядитися належним будинком. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши [PERSON] особою, що втратила право користування приміщенням будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інтернаціональна, 91. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовну заяву та пояснив, що в 2010 році він придбав будинок № 91 по вул.Інтернаціональній в м.Костянтинівка. В період часу з 2012 рік по 2013 рік перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Після розірвання шлюбу, в 2017 році позивачка попросила його зареєструвати її в належному йому будинку, пояснивши це необхідністю працевлаштування, на що він погодився. 15 березня 2017 року [PERSON] була зареєстрована в [INFO], але жодного дня з моменту реєстрації в ньому не проживала. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник позивача Ленд*єл С.М. підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили,що [PERSON] не мешкає в будинку № 91 по вул.Інтернаціональній в м.Костянтинівка приблизно з 2013 року. Зазначили, що в 2017 році не бачили, щоб [PERSON] мешкала у вказаному будинку. З*ясувавши позицію позивача по справі, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.3-4) на підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2010 року є власником будинку № 91 по вул.Інтернаціональній в м.Костянтинівка Донецької області (а.с.7-8). Як вбачається з копії паспорта позивача по справі (а.с.33-34) та копії свідоцтва про шлюб серія І-НО № 247850 (а.с.31) [PERSON] та [PERSON] в період часу з 13 жовтня 2012 року по 27 серпня 2013 року перебували у шлюбі, який було розірвано. 15 березня 2017 року в будинку, розташованому за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інтернаціональна, 91 була зареєстрована [PERSON], що підтверджується адресною карткою, але, як встановлено з показань свідків в судовому засіданні, остання за вказаною адресою не проживає (а.с.9). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї , інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція Верховного суду України у справі № 6-709 цс16 від 16 листопада 2016 року). Приймаючи до уваги, що судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач [PERSON], яка не є членом сім*ї позивача [PERSON], не мешкає в належному йому будинку, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов - визнати відповідача [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: м.Костянтинівка, вул.Інтернаціональна, 91. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі ст.ст.150, 156 ЖК України, ч.1 ст.383, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved