Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

24.07.2015 р. до суду звернувся позивач з позовом до Савранського РайСТ про визнання договору дійсним. На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 17.07.2015 року між [PERSON] районним споживчим товариством та позивачем був укладений договір купівлі-продажу основних засобів, на підставі якого відповідач передав у власність позивача, а позивач прийняв нерухоме майно - магазин ТПС-2 №19, який складається, згідно Технічного паспорту, з нежитлової будівлі магазину літ. А, площею 204,2кв.м, сараю літ. Б, площею 126,1кв.м та споруди [PERSON], що є предметом договору купівлі-продажу, розташований за адресою - Одеська обл., Савранський р-н, с. Дубинове, вул. Героя Радянського Союзу [PERSON], 24-А. Договір купівлі-продажу від 17.07.2015 року нотаріально не посвідчений у наслідок ухилення відповідача, який відмовився посвідчувати у нотаріуса підписаний договір, посилаючись на те, що начебто спочатку потрібно присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, на якій знаходиться нерухоме майно, яке є предметом цього договору. Позивач вважає таку відмову відповідача надуманою, та такою що не відповідає законодавству мотивуючи це тим, що кадастровий номер потрібен лише за умов, якщо права на земельну ділянку переходять до набувача нерухомого майна. Між тим, відповідно до умов п.п.7, 8 договору купівлі-продажу від 17.07.2015 року до [PERSON] права на земельну ділянку не переходять, а тому кадастровий номер земельної ділянки не потрібен. Договір купівлі-продажу від 17.07.2015 року який уклали між собою позивач та відповідач містить усі істотні умови, що визначені законом та є необхідними для договорів даного виду, що підтверджується письмовими доказами - договором купівлі-продажу від 17.07.2015 року укладеним у простій письмовій формі. Позивач стверджує про те, що відбулося повне виконання цього договору, підтверджується п.п.1, 4, 5, 6 договору купівлі-продажу від 17.07.2015 року, Актом приймання-передачі основних засобів від 17.07.2015 року та квитанцією № 49 від 17.07.2015 року, які у сукупності підтверджують той факт, що відповідач передав [PERSON] у власність вказане вище нерухоме майно, а позивач прийняв це майно, та повністю сплатив відповідачу його вартість. Зважаючи на зазначене позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав покупця шляхом визнання договору дійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності (а. с. 1-3). Відповідач [PERSON] районне споживче товариство в особі голови правління [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. [PERSON] надав письмову заяву про відсутність заперечень та зауважень по суті розглядуваної справи та розгляд справи за його відсутності (а. с. 20). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку та доводи позивача викладені ним в позовній заяві, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок, реєстрова книга 22, сторінка № 51, реєстровий номер 48 від 30.09.2003р. цілий магазин ТПС 2 № 19 в с. Дубинове належить Савранському районному споживчому товариству (а. с. 13). 17.07.2015 року між [PERSON] районним споживчим товариством та позивачем був укладений договір купівлі-продажу основних засобів, на підставі якого відповідач передав у власність позивача, а позивач прийняв нерухоме майно - магазин ТПС-2 №19, який складається, згідно Технічного паспорту, з нежитлової будівлі магазину літ. А, площею 204,2кв.м, сараю літ. Б, площею 126,1кв.м та споруди [PERSON], що є предметом договору купівлі-продажу, розташований за адресою - Одеська обл., Савранський р-н, с. Дубинове, вул. Героя Радянського Союзу [PERSON], 24-А (а. с. 5). Договір купівлі-продажу від 17.07.2015 року нотаріально не посвідчений у наслідок ухилення відповідача, який відмовився посвідчувати у нотаріуса підписаний договір, посилаючись на те, що спочатку потрібно присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, на якій знаходиться нерухоме майно, яке є предметом цього договору (а. с. 20). Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Договір купівлі-продажу від 17.07.2015 року який уклали між собою позивач та відповідач містить усі істотні умови, що визначені законом та є необхідними для договорів даного виду, що підтверджується письмовими доказами - договором купівлі-продажу від 17.07.2015 року укладеним у простій письмовій формі. Відбулося повне виконання договору, підтверджується п.п.1, 4, 5, 6 договору купівлі-продажу від 17.07.2015 року, Актом приймання-передачі основних засобів від 17.07.2015 року та квитанцією № 49 від 17.07.2015 року, які у сукупності підтверджують той факт, що відповідач передав [PERSON] у власність вказане вище нерухоме майно, а позивач прийняв це майно, та повністю сплатив відповідачу його вартість (а. с. 5; 11; 12). Як встановлено ч. 2 ст. 377 ЦК України, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Тобто, кадастровий номер потрібен лише за умов, якщо права на земельну ділянку переходять до набувача нерухомого майна. Відповідно до умов п.п.7, 8 договору купівлі-продажу від 17.07.2015 року до [PERSON] права на земельну ділянку не переходять, а тому кадастровий номер земельної ділянки не потрібен Таким чином суд дійшов висновку, що договір повністю виконаний. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а позивач в свою чергу позбавлений можливості розпоряджатись зазначеним нерухомим майном. Згідно вимог\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних\~чи оспорюваних прав. Відповідно до статті 328 ЦК України\~право власності\~набувається в тому числі із правочинів. Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є дійсним, якщо його недійсність не встановлена законом чи судом. За правилами\~статті 657 ЦК України\~угоди стосовно передання права власності на нерухоме майно підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно приписів частини 2\~статті 219 ЦК України\~суд може\~визнати дійсним правочин, який не набув нотаріального посвідчення, якщо правочин дійсно відповідає\~справжній волі сторін, а нотаріальне посвідчення не відбулось, з підстав які не залежали від волі сторони, яка звертається за визнанням угоди дійсною. Також, відповідно приписів частини 2\~статті 220 ЦК України, якщо сторони домовились до всіх істотних умов і це підтверджено письмовими доказами, а також відбулось повне або часткове виконання цього правочину, суд може визнати цю угоду дійсною. Стаття 321 ЦК України\~встановлює, що право власності є непорушним. У зв'язку з тим, що продавець та покупець дійсно мали намір саме продати та купити нерухоме майно, фактично угода виконана, її нотаріальному посвідченню заважає ухилення відповідача від явки до нотаріуса та небажання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Здійснити державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно позивачу завадила відсутність нотаріального посвідчення угоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved