Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

22 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна від 01 березня 2000 року №1185, укладений між нею та відповідачем [PERSON] та зареєстрований на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі. В обґрунтування позову позивач вказувала, що 01 березня 2000 року придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Грейгове Вітовського району Миколаївської області по вул. Шевченка, буд. 45. Правочин між сторонами вчинений письмово та укладений на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі, зареєстрований 01 березня 2000 року в Журналі реєстрації біржових угод за №1185. При цьому, договір виконаний в повному обсязі, а саме виплачена грошова сума, нерухоме майно прийнято в користування. Враховуючі, що спірний договір не посвідчений нотаріально, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглянути за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Миколаївська Універсальна\~Товарно-сировинна\~Біржа в судове засідання свого представника не направила, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином. Згідно частини 3 статті 200 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні за результатами підготовчого провадження суд може ухвалити рішення у випадку визнання позову відповідачем. У звязку з визнанням позову відповідачем, яке приймається судом, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі за результатами підготовчого провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. 01 березня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, буд. 45 в с. Грейгове Вітовського району Миколаївської області (а.с.5). Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі. Власність, яка відчужена за спірним договором, зареєстрована за [PERSON], що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі КП «ММБТІ» від 02 березня 2000 року за №205 (зворотна сторона а.с.5) та довідкою КП «ММБТІ» від 22 червня 2017 року №2-2454 (а.с.31). Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужуваний житловий будинок належав попередньому власнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 листопада 1996 року. Згідно пункту 4 спірного договору продавець засвідчував, що відчужуваний житловий будинок нікому не проданий, не закладений, не подарований, не зданий в оренду, у спорі та під забороною не перебуває. Кошти за купівлю-продаж житлового будинку в розмірі 1700,00 грн. отримані продавцем [PERSON] (пункт 5 спірного договору). Зі змісту статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЦК УРСР) убачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, позивач, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved