Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

22 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить у порядку спадкування визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 05 грудня 2014 року померла його мати [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. У встановлений законом строк позивач звернувся до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2186/02-31 від 19 червня 2015 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у звязку з тим, що спадкодавець за життя не забезпечив державної реєстрації права власності, що унеможливлює оформлення права на спадщину. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позивач позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Чернігівської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Першої чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2014 року померла [PERSON], яка доводилася матірю позивачу, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а/с 7). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. У встановлений законом строк позивач звернувся до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 19 червня 2015 року державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а/с 9). Проте, в цей же день постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2186/02-31 від 19 червня 2015 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у звязку з тим, що спадкодавець за життя не забезпечив державної реєстрації права власності на цю частину квартири (а/с 14-15). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~ Конвенції про захист прав людини\~і основоположних свобод\~ та\~ Закону України № 475/97-ВР\~\~\~від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини\~і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ ст. 392 Цивільного кодексу України,\~ власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved