Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

23.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки на період навчання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона з [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області з відповідача стягувалися аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2008 року і до досягнення нею повноліття. На даний час дочка є повнолітньою, але продовжує навчатися в Комунальному закладі освіти Кременчуцький медичний фаховий коледж імені В.І. Литвиненка на 4 курсі за спеціальністю «Медсестринство», спеціалізація «Сестринська справа», на денній формі навчання за регіональним замовленням, термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Навчаючись на денному відділенні, дочка не має змоги працевлаштуватися, тому потребує матеріальної допомоги зі сторони батька. Всі витрати по утриманню дочки [PERSON] несе самостійно, а саме, купляє одяг, продукти харчування, товари для навчання, оплачує медичні огляди та винайм житла. Все це потребує значних коштів. В добровільному порядку домовитись про виконання відповідачем обов`язку утримувати повнолітню дочку на період навчання, немає можливості. Тому позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи, позов підтримує в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Із заявою про відкладення розгляду справи по суду не звертався, причини неявки не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України\~передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26 вересня 2002 року Погребівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, актовий запис №13 (а.с.7). На час розгляду справи [PERSON] є повнолітньою особою. Відповідно до довідки Комунального закладу освіти Кременчуцький медичний фаховий коледж імені В.І. Литвиненка Полтавської обласної ради № 3638 від 31 серпня 2020 року, [PERSON] навчається на 4 курсі за спеціальністю «Медсестринство», спеціалізація «Сестринська справа», на денній формі навчання за регіональним замовленням, термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року (а.с.14). Довідкою Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області від 16.10.2019 року №181 підтверджено, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] . де й зареєстрована її мати позивач [PERSON] (а.с. 11). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є повнолітньою особою, яка не досягла віку 23-х років, продовжує навчання на денній формі, при цьому у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, хоча є особою працездатного віку. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача інших утриманців немає, наявність захворювань. Статтею ст.\~141\~СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду. Отже, суд прийшов до висновку про наявність обов`язку відповідача [PERSON] піклуватися та матеріально забезпечувати свою повнолітню дочку [PERSON] , яка продовжує навчання, тобто сплачувати аліменти на її утримання на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Відповідно до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує те, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги, наявність на його утриманні інших осіб, чи наявність будь-яких обставин, визначених ст.182 СК України, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів. З огляду на викладене, дослідивши надані докази, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на період навчання, щомісячно у розмірі 1/4 частини його доходів, починаючи з 23.10.2020 року, та до закінчення навчання до 30.06.2021 року, але не більше як до досягнення дитиною 23 років. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягає враховуючи наступне. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що дитина особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , на утримання якої позивач просить стягнути аліменти, є повнолітньою особою, досягла віку 18 років, тому вже не є дитиною. Отже суд не вбачає передбачених законом підстав для встановлення мінімального розміру аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial