Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

24.06.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агенство Фактор» в особі представника Яковлєва С.Г. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32738 грн. 67 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100473995B, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. на строк до 18.10.2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10 % річних. Свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором кредитор виконав у повному обсязі. 20.05.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Колекторське Агенство Фактор» було укладено договір відступлення прав вимоги № 200514нв, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов'язаннями, що виникли з кредитного договору № R53100473995Bвід 18.10.2013 року. Позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, ні попередньому, ні нинішньому кредитору належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 15.06.2015 року становить 32738 грн. 67 коп. Посилаючись на наведені обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр», причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе, згідно ст.224 ч.1 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100473995B, в якому сторони узгодили всі його умови ( а.с. 23-25 ). Відповідно до договору банк зобов'язався надати, а в подальшому надав позичальнику в порядку передбаченому кредитним договором кредит у розмірі 15000 грн. на строк до 18.10.2016 року. Зі своєї сторони позичальник зобов'язався, відповідно до узгодженого сторонами графіку, частинами повертати отриманий кредит та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 10 % річних, комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останнього сплачувати кредитодавцю пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення ( п. 5.1 Договору ). 20.05.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Колекторське Агенство Фактор» було укладено договір відступлення прав вимоги № 200514нв, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов'язаннями, що виникли з кредитного договору № R53100473995B від 18.10.2013 року ( а.с. 8-21 ). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З моменту укладення договору факторингу та отримання відповідного повідомлення боржник зобов'язаний виконати відступлене грошове зобов'язання на користь фактора. До фактора, як нового кредитора, переходять права клієнта, як первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов'язання жодному з кредиторів належним чином не виконав в зв'язку з чим станом на 15.06.2015 року виникла заборгованість, в тому числі: - заборгованість по тілу кредиту - 17939 грн.; - пеня за прострочення повернення кредитних ресурсів - 14799 грн. 67 коп., що знайшло своє повне підтвердження розрахунком боргу ( а.с. 22), а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 327 грн. 38 коп. судового збору та 420 грн.. витрат, пов'язаних з публікацією в газеті «Урядовий Кур'єр» оголошення про виклик відповідача до суду.

Outcome: approved