Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

22.09.2020 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить визначити їй додатковий строк тривалістю у два місяці з дня набрання чинності судового рішення для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкривалася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її дядько по лінії батька [PERSON] . За життя, на випадок своєї смерті, дядько склав заповіт на її користь. Після смерті дядька залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , де дядько на день смерті проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] , донькою [PERSON] та сином [PERSON] [INFO] померла тітка позивачки та дружина [PERSON] - [PERSON] . Лише після її смерті в липні 2020 року в її речах був знайдений заповіт, складений дядьком на ім`я позивачки та правовстановлюючі документи на квартиру. При зверненні до приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Лебедєвої Л.М. з приводу оформлення права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] позивачці роз`яснено, що нею пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, також подали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. В даному випадку суд проводить розгляд справи на підставі наявних доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 09.12.2010 нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Кобзар Н.П. посвідчено заповіт [PERSON] , [INFO] , за яким заповідач, на випадок своєї смерті, усе своє майно заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26.10.2018 Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с.9). З свідоцтва про право власності на житло від 06.10.1997, виданого виконавчим комітетом Охтирської міської ради від 06.10.1997 згідно з рішенням виконкому від 17.09.1997 № 580, зареєстрованого в КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» за № 10122, вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). 14.03.2018 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір про визначення часток, який є невід`ємною частиною свідоцтва про право власності на житло, згідно з яким розмір часток квартири визначено по 1/3 частині кожному (а.с.13). Згідно з договором дарування частини квартири від 14.03.2018 [PERSON] подарувала 1/3 частину квартири [ADDRESS] своєму сину [PERSON] (а.с.14). Згідно з довідок ПП «Базис» від 18.09.2020 № 370 та від 16.09.2020 № 361 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.11.1971 по день смерті [INFO] . На день його смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані : дружина [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.11.1971 по день смерті [INFO] . На день її смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані : донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-16). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24.07.2020 Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с.10). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами частини першої вказаної правової норми, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, наведені вище обставини дають суду підстави дійти висновку, що вказані позивачкою причини пропуску строку для подання заяв про прийняття спадщини є поважними, спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, про що свідчить зміст Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (а.с.25) і відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, через що позивачка вчасно не звернулася до нотаріальної контори. Аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачкою строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном у два місяці з дня набрання рішенням законної сили, як достатнього для вчинення зазначеної дії. Питання щодо розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved