Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

23.01.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на оздоровлення та лікування неповнолітньої дитини (а.с. № 4 5). Позивачка у своєму позові посилається на те, що вона з відповідачем з 06.06.1998р. перебувала в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу мають і виховували спільну неповнолітню дитину, дочку [PERSON], 25.02.2000р. народження. Їх з відповідачем стосунки не склалися, стало питання про розірвання шлюбу, у звязку з чим, 04.09.2007р. шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Стосунки сторін\~ припинені і зараз вони мешкають окремо, позивачка мешкає з дочкою, але незважаючи на це, відповідач по закону зобовязаний приймати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини. В добровільному порядку це не відбулося і позивачка вимушена була подати до суду позов про стягнення аліментів. Рішенням суду від 10.08.2007р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини на користь позивачки, рішення набрало законної сили і виконується. Як зазначає позивачка в поданому до суду позові, донька часто хворіє, в зв'язку з чим проходила необхідні медичні обстеження та приймала ліки, знаходилась на лікуванні в оздоровчих центрах. Всі витрати пов'язані з лікуванням дочки були понесені позивачкою. Як зазначає [PERSON] у своєму позові, вона зверталась до відповідача з приводу відшкодування ним частини витрачених нею коштів, проте останній відмовився від їх добровільної сплати. У звязку з чим вона і звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання їх неповнолітньої дочки в розмірі 10594грн. (половину від суми фактичних витрат), а також витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. 38). Відповідач [PERSON] в судове засідання 25.04.2017р.не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. № 37). В судове засідання, яке було призначене на 30.03.2017р. відповідач надав до суду копію трудової книжки та виписку з банку, з яких вбачається, що він офіційно не працює, отримує пенсію (а.с. № 32 36). З урахуванням тих обставин, що з заяви до суду від 30.03.2017р., до якої відповідач надав докази свого незадовільного матеріального становища, вбачається, що він позов не визнає, суд вважає, що по справі слід винести рішення суду на загальних засадах цивільного судочинства відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України. З урахуванням заяви позивачки від 25.04.2017р. про розгляд справи за її відсутності та належного повідомлення відповідача про дату судового засідання, суд розглянув справу відповідно до положень ст.ю 1698 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України без участі обох сторін та без фіксування технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~ має\~ право в порядку,\~ встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.06.1998р. між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 051394, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 286 (а.с. № 6). 25.02.2000р. народилась [PERSON], батьком якої є [PERSON], а матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 064911, виданим 28.03.2000р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис 286 (а.с. № 7). 04.09.2007р. було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ № 144954, виданим 08.06.2010р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 423 (а.с. № 8). Крім того, судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матірю. [PERSON] за станом свого здоровя перебуває на обліку гастроентеролога, ендокринолога, невролога та отоларинголога. У звязку з чим з 24.03.2014р. по 03.04.2014р. перебувала на стаціонарному лікуванні у гастроентерологічному відділенні ЦПМСД № 2, що підтверджується випискою № 1030 із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. № 16), після виписки з якого дитині було рекомендовано в подальшому відповідне лікування медичними препаратами, дієтичне харчування, огляд лікарів. На підтвердження витрачених на лікування доньки грошових коштів у розмірі 1419 грн.92коп. позивачкою було надано суду копії квитанцій на придбання відповідних медичних препаратів (а.с. № 17). Крім того, влітку 2013р. дитина перебувала на санаторно курортному оздоровленні, після проходження якого лікуючим лікарем було порекомендовано дитині в подальшому проходити санаторно курортне та оздоровчо профілактичне лікування, що підтверджується санаторно курортною карткою № 25 від 02.07.2013р. (а.с. № 15). Так, у період з 25.06.2014р. по 15.07.2014р. [PERSON] відпочивала у дитячому закладі оздоровлення та відпочинку «Орльонок» Солонянського району за адресою: Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, буд. 53 (а.с. № 9, 10). Вартість путівки склала 2835 грн. (а.с. № 9). В матеріалах справи знаходиться заява, посвідчена 15.07.2014р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 280, відповідно до якої [PERSON] надав свою згоду на поїздку його неповнолітньої доньки [PERSON] на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим в період з 17.07.2014р. до 05.09.2014р. включно, з метою туристичного відвідування та відпочинку у супроводі матері [PERSON] (а.с. № 11). У період з 18.07.2014р. по 30.08.2014р. дитина перебувала на відпочинку в дитячому таборі оздоровлення та відпочинку «Кипарис» у м. Алушта, АРК (а.с. № 14). Вартість путівок на 2 зміни склала 45360 рублів, що еквівалентно 16329 грн.40коп. (а.с. № 13 14). Вартість проїзду в обидві сторони дитини в супроводі матері становила 303 грн.54коп. (а.с № 12). Загальна сума витрат склала 16633 грн.14коп. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. \~Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною 1\~статті 185 СК України\~\~передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Також судом встановлено, що позивачка з 01.04.2016р. працює старшою медичною сестрою у комунальному закладі освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 254 комбінованого типу» Дніпровської міської ради та її посадовий оклад на даній посаді складає 3393 грн. на місяць згідно штатного розпису по КЗО ДНЗ № 254 станом на 01.01.2017р. (а.с. № 39). Відповідно до наданої відповідачем копії трудової книжки та виписку з банку вбачається, що відповідач офіційно не працює, отримує пенсію (а.с. № 32 36). Отже, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки\~Сімейний Кодекс України\~виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків.\~\~\~\~ Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд дійшов наступного висновку. Так, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь половину витраченої нею суми на придбання медичних препаратів, що кувалися для лікування доньки у розмірі 709грн. 96коп. (повна сума складає 1419грн.92коп.). Дана вимога підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що дитина за станом свого здоровя потребує нагляду лікарів та лікування. Крім того, придбання ліків саме на лікування доньки позивачкою підтверджені випискою із медичної картки стаціонарного хворого ([PERSON]) та відповідними квитанціями про їх оплату (а.с. № 16 17). Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача половини суми, витраченої нею на оздоровлення та відпочинок дитини у дитячих таборах, з урахуванням проїзду, на суму 9734грн.07коп. (повна сума - 19468 грн.14коп. ), то суд дійшов висновку про їх часткове задоволення. Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, позивачка посилається на те, що лікарями за станом здоровя дитини рекомендовано санаторно курортне та оздоровчо профілактичне лікування. На виконання вказаної рекомендації [PERSON] під час літніх канікул оздоровлювала доньку у дитячих таборах оздоровлення та відпочинку «Орльонок» та «Кипарис». Санаторно курортне лікування один із видів лікувально профілактичної допомоги, повязаної з використанням природних лікувальних факторів (мінеральної води, лікувальні грязі, сприятливий клімат тощо). Основні типи лікувально профілактичних закладів санаторії та санаторії профілакторії. Дитячій табір заклад дитячого дозвілля (оздоровлення та відпочинку), що надає комплекс освітніх, оздоровчих та інших послуг. Дитячі табори призначені для оздоровлення, відпочинку, навчання і розвитку дітей. Таким чином, суд не може погодитися з твердженням позивачки, оскільки санаторно курортне та оздоровчо профілактичне лікування здійснюється профільними закладами охорони здоровя з певною спрямованістю в лікуванні (саме в лікуванні, а не оздоровленні), що було рекомендовано дитині лікарем згідно санаторно курортної картки № 25 від 02.07.2013р. (а.с. № 15). Проте, батьки зобовязані забезпечити дитині належні умови життя, розвитку, навчання та відпочинку. Отже, позивачка, як мати організувала своїй дитині належний відпочинок та оздоровлення у дитячих таборах, що безумовно свідчить про турботу та піклування останньої про свою доньку та забезпечення її інтересів. Так, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки\~Сімейний Кодекс України\~виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків.\~\~\~\~ Вирішуючи вказані позовні вимоги по суті, судом було враховано також майновий стан відповідача, відповідно до якого останній не працює та є пенсіонером, у звязку з чим суд дійшов висновку про можливість стягнення з останнього половини тієї суми, що заявлена позивачкою, а саме 4867грн.03коп. Щодо позовних вимог про стягнення половини сплаченої позивачем вартості послуг нотаріуса при оформленні дозволу відповідача на виїзд його доньки на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим для відпочинку у таборі у розмірі 150 грн. (повна сума - 300 грн.), то суд відмовляє в їх задоволенні з огляду на наступне. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконала обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Проте, позивачкою не було надано суду доказів оплати вартості послуг нотаріуса, що зумовлює відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на оздоровлення та лікування неповнолітньої дитини. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе їх розподілити їх наступних чином. При подачі позову позивачкою був сплачений судовий збір у загальному розмірі 640грн. ( а.с. № 2-3). З огляду на часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 336грн.91коп. ( 5576грн.99коп. стягнута сума * на 640грн. сплачений судовий збір при подачі позову/ на 10\~594грн. - сума, предявлена до стягнення). В стягненні іншої суми судового збору слід відмовити, у звязку з відмовою в цій частині в задоволені позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial