Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

22 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 08.07.2013 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що позичальник свої зобовязання за кредитним договором порушує, що станом на 30.04.2017 року заборгованість за кредитним договором складає 35\~749,12 грн., з яких: 1\~940,53 грн. заборгованість за кредитом; 28 200,06 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3\~430,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] та Правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 1\~678,53 грн. процентна складова, просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість (а.с. 2-3). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у звязку із пропуском строку позовної давності (а.с. 76-77). В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд не перевірив строк дії кредитної картки та дійшов передчасного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності; не врахував, що картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. [PERSON] з анкетою-заявою та довідкою про карти клієнта, видані за договором від 08.07.2013 року, основною картою за договором є карта № 5211 5374 3188 5511, яка була видана клієнту 08.07.2013 року зі строком дії до 07/2016 року (а.с. 79-81). В судове засідання апеляційного суду представник позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився. Представник позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності юридичної особи від 30.12.2016 року № 8480-К-О (а.с. 100), 07.09.2017 року надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника банку (а.с. 126). Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявився. В судове засідання зявився його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 16.06.2017 року (а.с. 45), проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав: Судом першої інстанції встановлено, що 08 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з анкети - заяви [PERSON] про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Памятки клієнта, [PERSON] та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до цієї анкети-заяви відповідачу [PERSON] була видана кредитна картка «Універсальна 55 днів» з відновлюваним типом кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом на платіжну картку 900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (картрахунок 5211 5374 3188 5511 від 08.07.2013 року) та виписки за період з 10.01.2000 року по 10.07.2017 року по картрахунку 5211 5374 3188 5511 старт карткового рахунку по картці «Універсальна 55 днів» відбувся 08.07.2013 року, було встановлено кредитний ліміт в розмірі 900,00 грн., 09.12.2013 року кредитний ліміт збільшено до 2 000,00 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що останнє погашення відповідачем заборгованості за кредитом відбулось 23.04.2014 року. До суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 22.05.2017 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності (три роки) (а.с. 76-77). З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можливо, до нього суд дійшов, порушивши норми матеріального та процесуального права, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі. Відповідно до пункту 4 частини першої ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України. [PERSON] із частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] із частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] Так, в анкеті-заяві про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.07.2013 року відповідач [PERSON] своїм підписом погодився з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та [PERSON] договір про надання банківських послуг (а.с. 6). [PERSON] розділу 2.1.1 «Кредитні карти» [PERSON] та Правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі [PERSON]), для надання послуг [PERSON] видає [PERSON], вид якої визначений в Памятці клієнта (Довідка про умови кредитування) та Заяві, підписанням якої [PERSON] та [PERSON] укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання [PERSON] зазначена в Заяві (п. 2.1.1.2.1) (а.с. 8-31). [PERSON] довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 08.07.2013 року відповідачу 08.07.2013 року була видана картка № 5211 5374 3188 5511 з терміном дії до 07/ 2016 року (а.с. 83). [PERSON] довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] 08.07.2013 року отримав кредитку «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» (а.с. 68). [PERSON] доданих до справи [PERSON] обслуговування кредитних карт «Універсальна» за кредитною картою «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» станом на 08.07.2013 року були передбачені наступні умови кредитування: пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) UAН 2,5%, обовязковий щомісячний платіж 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 7). Ухвалою від 14 серпня 2017 року апеляційним судом позивачу було рекомендовано надати копію Памятки клієнта (Довідки про умови кредитування) за кредитним договором № б/н від 08 липня 2013 року, яка підписана позичальником [PERSON] [PERSON] така суду не надана, незважаючи на те, що в анкеті-заяві про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг зазначено, що «Памятку клієнта, яка містить, в тому числі [PERSON] та основні умови обслуговування та кредитування, отримав та ознайомився з її змістом під підпис (а.с. 6). Як зазначив позивач в листі від 08.09.2017 року № 20170908/1109, надати довідку про умови кредитування (памятку клієнта) з підписом клієнта не має можливості у звязку із її відсутністю (а.с. 118). [PERSON] п. 2.1.1.2.3 [PERSON] після отримання [PERSON] від [PERSON] необхідних документів та Заяви, [PERSON] проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. [PERSON] дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням [PERSON], і [PERSON] дає право [PERSON] в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. [PERSON] п. 2.1.1.2.4 [PERSON] підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою [PERSON] стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого [PERSON] (а.с. 8 31). [PERSON] Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (картрахунок 5211 5374 3188 5511 від 8.07.2013 року) та виписки по картрахунку 5211 5374 3188 5511 за період з 10 січня 2000 року по 10 липня 2017 року відповідачу 08.07.2013 року був встановлений кредитний ліміт в розмірі 900,00 грн., 09.12.2013 року кредитний ліміт збільшено до 2 000,00 грн. (а.с. 68, а.с. 69-71). Доводи відповідача про те, що [PERSON] та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та [PERSON] банку, які діяли станом на 08.07.2013 року, ним не підписувалися, не спростовують висновок суду про те, що між позивачем та відповідачем 08.07.2013 року був укладений договір про надання банківських послуг. Представник відповідача визнає, що відповідач кредитну картку отримував та протягом 2013 року нею користувався, а саме, знімав гроші з кредитної картки та поповнював картковий рахунок. Зазначені [PERSON] та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та [PERSON] банку є тими умовами, які відповідно до ст. 634 ЦК України встановлені [PERSON] і до яких підписавши 08.07.2013 року анкету-заяву приєднався [PERSON] З виписки по картрахунку 5211 5374 3188 5511 встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами з 08.07.2013 року по 23.04.2014 року (розраховувався кредитною картою за поповнення мобільного звязку, знімав гроші в банкоматі, поповнював картку готівкою) (а.с. 69 71). [PERSON] п. 2.1.1.5.5 [PERSON] [PERSON] зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. [PERSON] п. 2.1.1.12.4 [PERSON] строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обовязковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Памятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невідємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом (а.с. 8-31). [PERSON] доданих до справи [PERSON] обслуговування кредитних карт «Універсальна» за кредитною картою «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» відповідач мав щомісяця до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачувати 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн., в тому числі 2,5% за користування кредитом; з 01.04.2014 року - 5,0% від заборгованості, але не менш 100 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON] виписки по картрахунку 5211 5374 3188 5511 та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач останній раз погашав кредит 23.04.2014 року. Тобто, з травня 2014 року відповідач свої зобовязання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує. Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. [PERSON] п. 2.1.1.5.6 [PERSON] в разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу [PERSON] [PERSON] зобовязаний виконати зобовязання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди [PERSON]. [PERSON] розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором від б/н від 08.07.2013 р. станом на 30.04.2017 року складає: заборгованість за кредитом 1 940,53 грн., заборгованість за процентами 28 200,06 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3\~430,00 грн.; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 1\~678,53 грн. процентна складова (а.с. 4-5). Враховуючи, що з 23.04.2014 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, [PERSON] обґрунтовано відповідно до п. 2.1.1.5.6 [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Відповідач 13 липня 2017 року подав до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 74). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. [PERSON] зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 2.1.1.2.11 [PERSON] карта діє до останнього дня місяця зазначеного на ліцьовій стороні [PERSON], включно. Враховуючи, що термін дії картки 5211 5374 3188 5511 встановлено до 07/2016 року, вона діє до 31.07.2016 року. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник [PERSON] мав здійснювати частинами (7% від заборгованості, з 01.04.2014 року - 5%) до 25 числа кожного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є 31 липня 2016 року. Відповідно до п. 1.1.7.31 [PERSON] та Правил надання банківських послуг строк позовної давності щодо вимог [PERSON] з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки \- пені, штрафів, витрат [PERSON] складає 50 років. Відповідно до частини 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. [PERSON] правової позиції, яка висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-240цс14, від 10.06.2015 року у справі № 6-698цс15, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли [PERSON] надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці [PERSON] відповідач не підписував. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15 щодо застосування у подібних правовідносинах норм статті 207, частини першої статті 628, частини першої статті 638, частини першої статті 1055 ЦК України, виходячи з правового аналізу вказаних норм [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі [PERSON] не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що [PERSON] містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі [PERSON], зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Враховуючи, що в анкеті - заяві [PERSON] домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, [PERSON] та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, не можна вважати, що між сторонами в передбаченій законом письмовій формі досягнута домовленість про збільшення позовної давності, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції та у звязку з чим обґрунтовано виходив з загального строку позовної давності три роки. Позивач звернувся до суду 22 травня 2017 року (а.с. 1). Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідач мав сплачувати обовязкові щомісячні платежі в строк до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, в межах трирічного строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період, починаючи з квітня 2014 року, яку відповідач зобовязаний був сплатити в строк до 25 травня 2014 року і перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо цього щомісячного платежу (за квітень 2014 року) почався з 26 травня 2014 року. Що стосується зобовязань відповідача сплатити щомісячний платіж за березень 2014 року в строк до 25.04.2014 року, перебіг трирічного строку позовної давності щодо цього щомісячного платежу почався з 26.04.2014 року і на час звернення позивача до суду 22.05.2017 року сплинув. Відповідно сплинули і строки позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів за період з 08.07.2013 року по 28.02.2014 року включно. Станом на 31.03.2014 року заборгованість відповідача за кредитом згідно розрахунку позивача складала: поточна заборгованість за кредитом 1\~682,91 грн., прострочена заборгованість за кредитом 257,62 грн., всього заборгованість за кредитом 1\~940,53 грн. Станом на 30.04.2017 року заборгованість відповідача за кредитом згідно розрахунку позивача складала: поточна заборгованість за кредитом 1\~644,95 грн., прострочена заборгованість за кредитом 295,58 грн., всього заборгованість за кредитом 1\~940,53 грн. Тобто і станом на 30.04.2017 року, і станом на 31.03.2014 року загальна заборгованість за кредитом складала 1\~940,53 грн., з яких прострочена заборгованість станом на 31.03.2014 року 257,62 грн., а тому вимоги про стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 257,62 грн. позивачем заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 257,62 грн. Вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 1\~682,91 грн. ( 1\~940,53 257,62) заявлені позивачем в межах строку позовної давності і підлягають задоволенню. Суд першої інстанції зазначене не врахував, та дійшов неправильного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності щодо всієї заявленої позивачем суми кредиту, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі. Посилання представника відповідача на те, що відповідач користувався карткою до квітня 2014 року та в цей період повністю погасив кредит, є необгрунтованими. [PERSON] виписки по картрахунку 5211 5374 3188 5511 за період з 08.07.2013 року по 23.04.2014 року (дата останнього погашення кредиту) відповідач зняв коштів з кредитної картки як готівкою, так і шляхом розрахунків в магазинах, на поповнення послуг мобільного звязку, оплату інших послуг на суму 3\~198,01 грн. [PERSON] поповнював за цей же період картку лише на суму 1\~790,00 грн. Станом на 31.03.2014 року заборгованість відповідача за процентами згідно розрахунку позивача (накопичувальним підсумком) складала 181,37 грн. Строк погашення зазначеної заборгованості настав 25 квітня 2014 року і відповідно з позовом до суду про її стягнення позивач мав звернутися в строк до 26 квітня 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом 22 травня 2017 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 08.07.2013 року по 31.03.2014 року в розмірі 181,37 грн. позивачу слід відмовити. Проценти за користування кредитом за квітень 2014 року відповідач мав сплатити в строк до 25.05.2014 року. З позовом до суду позивач звернувся 22.05.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відповідно за щомісячними платежами за процентами за період з травня 2014 року по 30.04.2017 року позивачем строк позовної давності також не пропущено. Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів за період з 01.04.2014 року по 30.04.2017 року, апеляційним судом встановлено, що за цей період відповідачу проценти за користування кредитом нараховувалися: в період з квітня 2014 року по серпень 2014 року включно виходячи з процентної ставки 30,00% річних (щомісячна 2,5%), з вересня 2014 року по березень 2015 року 34,80% річних, з квітня 2015 року 43,20% річних (а.с. 4-5). Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. [PERSON] п. 1.1.3.2.3 [PERSON] має право здійснювати зміну [PERSON] та інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати [PERSON], зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення від [PERSON] про незгоду із змінами, вважається, що [PERSON] прийняв нові умови. [PERSON] наданого позивачем витягу з [PERSON] обслуговування кредитних карт «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %, за тратами здійсненими з 01.09.2014 року 2,9%, за тратами здійсненими з 01.04.2015 року 3,6% (а.с. 7). Така ж процентна ставка зазначена і в виписці по картрахунку 5211 5374 3188 5511 за період з 10 січня 2000 року по 10 липня 2017 року (а.с. 69-71). Поняття терміну «трата» в пункті 1.1.1 «Терміни та поняття» [PERSON] відсутнє. Академічний тлумачний словник (1970-1980) слово «трата» визначає як дію за значенням тратити; витрата (грошей), видаток, а слово «тратити» як витрачати, розтрачувати (гроші) (Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. [PERSON]. К.: Наукова думка, 19701980). [PERSON] виписки по картрахунку 5211 5374 3188 5511 за період з 10 січня 2000 року по 10 липня 2017 року відповідач кредитною карткою, починаючи з 24.04.2014 року не користується, будь-яких грошових витрат не здійснював (а.с. 69-71), а тому підстави для нарахування йому з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 [PERSON] за користування Кредитом та [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами [PERSON], з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (а.с. 8 31). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.3, п. 2.1.1.12.7.3 [PERSON] проценти за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або [PERSON] нараховуються на дату їх сплати, передбачену п. 2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5., при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту та/або [PERSON] кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) та/або [PERSON] стають Простроченим кредитом (а.с. 8-31). [PERSON] п. 1.1.1 [PERSON] Кредит це розмір грошових коштів, наданих [PERSON] [PERSON] на строк, обумовлений в Договорі, на умовах платності та повернення. Тобто, відповідно до пунктів 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.7.3 [PERSON] проценти за користування Кредитом нараховуються за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, що відповідає нормі частини 1 ст. 1048 ЦК України щодо одержання від позичальника процентів саме від суми позики. В письмових поясненнях від 07 вересня 2017 року на адресу апеляційного суду позивач посилається на те, що з квітня 2014 року [PERSON] були внесені зміни до [PERSON] та Правил надання банківських послуг та [PERSON] в частині розрахунку процентів, які затверджені наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, згідно якого у разі виникнення прострочених зобовязань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Нарахування процентів на поточну заборгованість здійснюється за формулою: N*M/365*(2 або 1)*Y = Z, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці); М - процентна ставка; 360/365 кількість днів у році; 2 або 1 - коефіцієнт процентної ставки (1 застосовується у разі належного виконання зобовязань; 2 підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості); Y кількість днів, за які здійснюється нарахування; Z сума нарахованих процентів. Нарахування процентів на прострочену заборгованість здійснюється за формулою: N*M/365*2*Y = Z, де N заборгованість за кредитом (прострочене тіло кредиту, виставлені до сплати та не погашені відсотки та санкції на перше число попереднього місяця; М - процентна ставка; 360/365 кількість днів у році; 2 - коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; Y кількість днів, за які здійснюється нарахування; Z сума нарахованих процентів. До квітня 2014 року нарахування процентів здійснювалося за формулою: N*M/365*Y = Z, де N - поточне або прострочене тіло кредиту, М - процентна ставка; 360/365 кількість днів у році; Y кількість днів, за які здійснюється нарахування; Z сума нарахованих процентів (а.с. 127). Перевіряючи ці пояснення позивача, апеляційний суд виходить з наступного: По-перше, наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року передбачено, що з 05.04.2014 року для ПриватБанка (Україна) при виникненні прострочених зобовязань нараховуються подвійні проценти на всю суму заборгованості (а.с. 116). Формула, яка наведена в письмових поясненнях представника позивача, зокрема, що проценти нараховуються в тому числі на нараховані проценти та нараховані штрафні санкції, а в разі наявності простроченої заборгованості - із застосуванням коефіцієнту 2, в наказі не зазначена. Посилаючись на внесення змін до [PERSON] та Тарифів в частині порядку нарахування процентів, позивач не зазначив номер пункту [PERSON], яким передбачено нарахування процентів у порядку встановленому наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, тобто в подвійному розмірі, а також за формулою нарахування процентів з квітня 2014 року, яка наведена позивачем в письмових поясненнях від 07 вересня 2017 року. В [PERSON], які додані позивачем в травні 2017 року до позовної заяви, ні подвійний розмір процентів, ні формула нарахування процентів з квітня 2014 року, яка наведена представником позивача в письмових поясненнях, не передбачені. По-друге, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [PERSON] не надано суду доказів виконання ним вимог п. 1.1.3.2.3 [PERSON] щодо інформування відповідача про зміну з квітня 2014 року формули нарахування процентів. В виписці по картрахунку 5211 5374 3188 5511 відповідач не повідомлявся про нарахування процентів у подвійному розмірі. В виписці відсутні і відомості щодо нарахування процентів з квітня 2014 року, в тому числі на нараховані проценти та санкції, тобто пеню та штрафи (а.с. 69-71). Будь-яких інших доказів щодо інформування позичальника про таку зміну до [PERSON] та Тарифів в частині розрахунку з квітня 2014 року процентів позивачем суду не надано. Позивач не надав суду доказів про те, що відповідач брав на себе зобовязання зі сплати процентів за користування кредитом з квітня 2014 року в подвійному розмірі при виникненні прострочених зобовязань та за формулою, згідно якої нарахування процентів з квітня 2014 року здійснюється в тому числі на нараховані проценти та санкції (пеню та штрафи) попереднього місяця, навіть при належному виконанні позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі № 6-2879цс16. По-третє, відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до частини 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Тобто, нарахування процентів, в тому числі на вже нараховані проценти та на нараховані санкції, суперечить нормам ст. 536, ст. 1048 та ст. 550 ЦК України. Враховуючи зазначене, проценти за весь час користування кредитом відповідачу мають нараховуватися в розмірі 30,00 % річних та за формулою, яку позивач застосовував до квітня 2014 року: N*M/360*Y = Z, де N - поточне або прострочене тіло кредиту, М - процентна ставка; 360 кількість днів у році відповідно до п. 2.1.1.12.6 [PERSON]; Y кількість днів, за які здійснюється нарахування; Z сума нарахованих процентів, що відповідає пунктам 2.1.1.12.6.3, п. 2.1.1.12.7.3 [PERSON] та Правил користування кредитом. Виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30,00 % річних, кількості днів за період з 01.04.2014 року по 30.04.2017 року, яка складає 1\~126 днів, заборгованості за кредитом 1 940,53 грн. та п. 2.1.1.12.6 [PERSON] про нарахування процентів з розрахунку 360 календарних днів на рік, проценти за користування кредитом за період з 01.04.2014 року по 30.04.2017 року складають 1\~820,84 грн. ( 1\~940,53 х 30,00% : 360 днів х 1\~126 днів). Враховуючи, що в цей період 23.04.2014 року відповідачем сплачено 50,00 грн. на погашення кредиту через термінал самообслуговування, заборгованість за процентами за період з 01.04.2014 року по 30.04.2017 року складає 1\~770,24 грн. (1\~820,24 50,00). Зазначені в розрахунку заборгованості погашення кредиту 16.07.2014 року у розмірі 200,00 грн. та 26.07.2014 року у розмірі 100,00 грн. апеляційним судом не враховуються, оскільки фактичне погашення відповідачем не здійснювалося, на ці суми позивачем здійснені якісь службові операції (які саме службові операції в виписці по картрахунку 5211 5374 3188 5511 не зазначено). [PERSON] правових позицій, які висловлені Верховним Судом України в постановах від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, від 29.06.2016 року у справі № 6-1188цс16, згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було (суд відмовив у стягненні суми кредиту за пропуском строку позовної давності), проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Враховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду України, при розрахунку процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності апеляційний суд виходив з усієї суми неповернутого кредиту, яка складає 1\~940,53 грн., до якої входить в тому числі сума простроченого кредиту в розмірі 257,62 грн., щодо якої апеляційний суд дійшов висновку про відмову у стягненні за пропуском строку позовної давності. Ухвалою апеляційного суду від 14 серпня 2017 року позивачу було запропоновано надати обгрунтований арифметичний розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 08.07.2013 року по 30.04.2017 року (з зазначенням суми, на яку нараховуються проценти, процентної ставки, кількості днів, за які нараховуються проценти, та арифметичних дій, за допомогою яких визначена сума нарахованих по кожній строчці процентів (а.с. 102-104). Копія ухвали позивачем отримана 23 серпня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 123). [PERSON] обгрунтований розрахунок заборгованості за процентами позивачем апеляційному суду не надано. Апеляційний суд вважає, що розрахунок заборгованості за процентами, який доданий позивачем до позовної заяви, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, а саме, пунктам 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.6.4, 2.1.1.12.7.3 [PERSON], у звязку з чим апеляційним судом здійснено власний розрахунок, виходячи з [PERSON], які додані позивачем до позовної заяви. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає доведеним, що заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н від 08.07.2013 року за період з 01.04.2014 року по 30.04.2017 року складає 3\~453,15 грн., з яких: 1 682,91 грн. заборгованість за кредитом; 1\~770,24 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] у разі порушення [PERSON] строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш, ніж на 30 днів [PERSON] зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 8 31). Такі ж умови нарахування штрафу передбачені і доданими позивачем до позовної заяви Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 [PERSON] у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 [PERSON], [PERSON] сплачує [PERSON] пеню, яка розраховується як: ПЕНЯ = базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту (а.с. 8 31). Відповідно до п. 2.1.1.12.7.2 [PERSON] у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25\-го числа поточного місяця (в разі непогашення заборгованості в 30\-денний строк з моменту її виникнення для елітних карт) [PERSON] сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період яка дорівнює діючій Базовій щомісячній процентній ставці від заборгованості на час списання. Пеня за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період утримується на час переходу в звичайний період кредитування. З 26\-го числа поточного місяця за Кредитним лімітом (з 31\-го дня виникнення заборгованості за Кредитним лімітом по елітним картам) нарахування процентів за користування Кредитним лімітом здійснюється виходячи з Базової процентної ставки (а.с. 8 31). [PERSON] обслуговування кредитних карт «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» встановлена пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: - пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; - пеня=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше (а.с. 7). [PERSON] розрахунку позивача заборгованість за пенею та комісія за кредитним договором за період з 08.07.2013 року по 30.04.2017 року складає 3\~430,00 грн. Пеня нарахована за ставкою 2% (а.с. 4-5). Відповідно до п. 2.1.1.12.8 [PERSON] стягує комісію за обслуговування відповідно до [PERSON]/Памятки [PERSON]/Довідки про умови кредитування, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. З виписки по картрахунку 5211 5374 3188 5511 встановлено, що комісія відповідачу не нараховувалася (а.с. 69 71). Отже, заборгованість в сумі 3\~430,00 грн. є пенею. З розрахунку заборгованості встановлено, що фактично пеня нарахована відповідачу за період з 01.03.2014 року по 30.04.2017 року. Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. [PERSON] паспорту громадянина України [PERSON] є громадянином України та з 25.04.2006 року зареєстрований та постійно проживає у [INFO] (а.с. 32). Місто Миколаївка Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Крім того, місто Миколаївка входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Тобто, нарахування відповідачу [PERSON], який є громадянином України та з 25.04.2006 року постійно проживає у м. Миколаївка, пені та штрафів на час проведення антитерористичної операції, починаючи з 14 квітня 2014 року, забороняється, а тому вимоги про стягнення пені та відповідно штрафів у сумі 500 грн. (фіксована частина) та у сумі 1\~678,53 грн. (процентна складова) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16. Що стосується пені, яка нарахована за період з 08.07.2013 року по 14.04.2014 року у розмірі 200,00 грн., то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити у звязку із пропуском позивачем спеціального однорічного строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач. Відповідно до п. 1 частини 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач з вимогами про стягнення пені, зокрема за період до 14.04.2014 року, звернувся 22.05.2017 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач. Враховуючи зазначене, рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13.07.2017 року про відмову у задоволенні позовних вимог постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за період з 01.04.2014 року по 30.04.2017 року в розмірі 3\~453,15 грн., з яких: 1 682,91 грн. заборгованість за кредитом; 1\~770,24 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Решта вимог задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовних вимог в розмірі 35749,12 грн. був сплачений судовий збір в розмірі 1 600 грн. (а.с. 37). Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 3\~453,15 грн., з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору з позовної заяви підлягають стягненню 154,55 грн. (3\~453,15 х 1 600 : 35 749,12). З апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 760 грн. (а.с. 84). Виходячи з задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 3\~453,15 грн., з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору з апеляційної скарги підлягають стягненню 170,00 грн. (3\~453,15 х 1 760: 35 749,12). Всього з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору підлягають стягненню 324,55 грн. (154,55 + 170,00).

Outcome: partial