Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

22\~жовтня 2018\~року від\~представника позивача\~[PERSON]\~на адресу\~суду надійшов\~вказаний позов,\~яким проситьзняти заборону з майна, що належить [PERSON], яка була зареєстрована 15 липня 2004 року о 12 годині 17 хвилин 03 секунди за № 66431 реєстратором: Бориспільська районна державна нотаріальна контора, 08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 63 (04595) 5-23-33; за повідомленням б/н Головурівського племптахзаводу на невизначене майно. Вимоги обґрунтовано тим, що 15 липня 2004 року о 12 годині 17 хвилин 03 секунди за №66431 реєстратором: Бориспільська районна державна нотаріальна контора, 08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 63 (04595) 5-23-33; за повідомленням б/н Головурівського племптахзаводу внесено заборону на невизначене майно, що належить позивачу [PERSON] Про наявність обтяження позивачу стало відомо у 06 жовтня 2018 року, під час звернення позивача до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] Виникнення підстави для заборони, згідно Інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, зазначено 14 вересня 1984 року. Позивач стверджує, що приблизно в даний період він працював на ВАТ «Головурівське» та отримав позику у розмірі 3000 рублів, яку давно повернув. Чи підписувались документи після повернення позики не памятає, іпотек не підписував та про будь-які заборони його не повідомляли. Постановою Господарського суду Київської області від 07 листопада 2002 року, ВАТ «Головурівське» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, та в подальшому, 03 квітня 2012 року, припинено діяльність даної юридичної особи. [PERSON] вказав, що за час ліквідаційної процедури до нього не було предявлено жодних претензій по боргу чи кредиту, будь-яких документів, що давали б підстави для накладення заборони, а ВАТ «Головурівське» припинило свою діяльність. Дана заборона унеможливлює розпоряджатися належним позивачу майном, а тому останній вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та представник позивача, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не зявилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Направили до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують щодо прийняття рішення по справі на стадії підготовчого провадження. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. [PERSON] ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно положення ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Провівши підготовче судове засідання в порядку, передбаченому ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено, що\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і\~законами України,\~а також\~міжнародними договорами,\~згода на\~обовязковість яких\~надана Верховною\~Радою України.\~ Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України\~встановлено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. [PERSON] ч.\~1\~ст.\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння та земельні ділянки в с. Головурів. Бориспільського району Київської області. Відповідно ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. [PERSON] ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджає-ться своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, наявністю заборони на майно позивача, та не знятого до цього часу, порушуються права власності позивача, а тому таке порушення підлягає усуненню. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. [PERSON] Інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №140485408 сформованої 06 жовтня 2018 року, на невизначене майно, що знаходиться в с. Головурів Бориспільського району Київської області, та належить [PERSON] накладена заборона на підставі повідомлення Головурівського племптахзаводу б/н (а.с. 8) Відповідно листа В.о. завідувача Київського обласного державного нотаріального архіву [PERSON] від 10 жовтня 2018 року № 01-17-2035 встановлено, що в реєстровій книзі з обліку заборон міститься запис про накладення заборони щодо [PERSON]. Інші відомості відсутні (а.с. 9). [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Відкрите акціонерне товариство «Головурівське» на підставі судового рішення (постанова Господарського суду від 07 листопада 2002 року про визнання підприємства банкрутом) припинило свою діяльність 03 квітня 2012 року (а.с. 12-17) На підставі наведеного суд приходить висновку, що наявна заборона порушує права позивача, так як він не має можливості реалізувати свої права власника. [PERSON] ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна. [PERSON] Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не уперед-жено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. [PERSON] вказаного Закону України державний виконавець зобов'язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов'язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено заборону. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в накладені заборони на майно, яке належить на праві власності [PERSON] На час розгляду справи встановлено, що документів, на підставі яких накладено заборону на майно, що належить [PERSON] у Київському державному нотаріальному архіві немає, що вказує на незаконність перебування майна під забороною, однак унеможливлює звільнення майна з-під заборони у позасудовому порядку. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеної заборони на майно позивача, неможливість скасування її в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття заборони, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такої заборони, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved