Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

23.09.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту, з тих підстав, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № IKСАSHVG.103961.012 від 05.05.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 51650,00 гривень на споживчі потреби на строк до 04.05.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 1500,00 гривень у день укладання кредитного договору та комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50 % річних від суми кредиту по договору щомісячно в період сплати. Відповідач [PERSON] у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованості за кредитом, яка станом на 16.09.2016 року становить 48816,29 гривень, а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту - 13370,47 гривень, прострочена заборгованість по тілу кредиту - 24172,17 гривень, поточна заборгованість за процентами - 91,56 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 2304,72 гривень, заборгованість по комісії - 8877,37 гривень. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 48816,29 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та наданих письмових поясненнях, наполягав на їх задоволенні. Відповідач та його представник [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнали частково, а саме в частині суми поточної заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13370,47 гривень, у задоволенні решти позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № IKСАSHVG.103961.012 від 05.05.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 51650,00 гривень на споживчі потреби на строк до 04.05.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 1500,00 гривень у день укладання кредитного договору та комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50 % річних від суми кредиту по договору щомісячно в період сплати. Відповідач [PERSON] у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованості за кредитом, яка станом на 16.09.2016 року становить 48816,29 гривень, а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту - 13370,47 гривень, прострочена заборгованість по тілу кредиту - 24172,17 гривень, поточна заборгованість за процентами - 91,56 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 2304,72 гривень, заборгованість по комісії - 8877,37 гривень. Вказана заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засідання встановлено, що позивач свої зобов'язання за даним кредитним договором виконав. Відповідач у своїх запереченнях посилається на довідку МВС України ГУ МВС України в Донецькій області від 24.12.2015 року, де зазначено, що в період з 07.04.2014 року по 06.11.2015 року він, на підставі наказів Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ від 02.02.2015 року № 33, від 13.12.2015 року № 347, брав безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО на території Донецької області, а тому на нього поширюється ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, всупереч ст.ст. 10 ч. 3, 57-60 ЦПК України, які передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також закріплюють обов'язок сторони надавати докази, на які вона посилається, відповідач не надав документальних підтверджень своїх заперечень, зокрема останнім не було надано до суду ані довідку МВС України ГУ МВС України в Донецькій області від 24.12.2015 року, ані наказів Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ від 02.02.2015 року № 33, від 13.12.2015 року № 347. Так, відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Однак, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 15.01.2015 року набрав чинності Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14.01.2015 року. Згідно з листом Міністерства оборони України № 322/2/142 від 21.08.2014 року, документом, який пiдтверджує призов та проходження вiйськової служби вiйськовослужбовцем у особливий перiод, а також пiдтверджує призов пiд час мобiлiзацiї резервiстiв та вiйськовозобов'язаних, є вiйськовий квиток, в якому в вiдповiдних роздiлах здiйснюються службовi вiдмiтки. Форма вiйськового квитка визначена Указом Президента України вiд 25.05.94 № 263/94 «Положення про вiйськовий квиток рядового, сержантського i старшинського складу» та «Положення про вiйськовий квиток офiцера запасу». Також документами, якi пiдтверджують призов вiйськовозобов'язаних на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї, можуть бути довiдка про призов вiйськовозобов'язаного на вiйськову службу, видана вiйськовим комiсарiатом або вiйськовою частиною, а для резервiстiв - витяг iз наказу або довiдка про зарахування до спискiв вiйськової частини, якi видаються вiйськовою частиною. Зазначенi документи можуть видаватися родинам вiйськовозобов'язаних та резервiстiв для пред'явлення їх за мiсцем вимоги. Початком вiйськової служби вiйськовозобов'язаних є день призову на вiйськову службу у районному вiйськовому комiсарiатi, а для резервiстiв - день зарахування до спискiв особового складу вiйськової частини, про що робиться вiдповiдний запис до вiйськового квитка. Закiнченням вiйськової служби для резервiстiв та вiйськовозобов'язаних є день виключення вiйськовослужбовцiв iз спискiв особового складу вiйськової частини, про що робиться вiдповiдний запис до вiйськового квитка. Закiнчення особливого перiоду в Українi здiйснюється у вiдповiдностi до рiшення Президента України про демобiлiзацiю, що визначається Указом Президента України. Таким чином, враховуючи, що невиконання відповідачем умов кредитного договору знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, одночасно доказів, які б вказували на приналежність відповідача до військовослужбовців чи мобілізованих резервістів/військовозобов'язаних осіб, та давали б підстави банку не нараховувати процентів за користування кредитом, суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № IKСАSHVG.103961.012 від 05.05.2014 року у розмірі 48816,29 гривень, а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту - 13370,47 гривень, прострочена заборгованість по тілу кредиту - 24172,17 гривень, поточна заборгованість за процентами - 91,56 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 2304,72 гривень, заборгованість по комісії - 8877,37 гривень. Відповідно до ч.1, 2 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз. 2 ч. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи, що відповідач [PERSON] на підставі посвідчення серії [NUMBER] від 22.06.2016 року /а.с.52/ має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду в розмірі 1 378,00 гривень не підлягає стягненню з відповідача, а підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі ст.ст. 526, 610, 612, 614, 615, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved