Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

23 грудня 2020 року [PERSON] вернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту не проживання постійно на час відкриття спадщини із спадкодавцем, усунення від права на спадкування, треті особи - Друга миргородська державна нотаріальна контора Полтавської області, Виконавчий комітет Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] відкрилася спадщина після померлої [PERSON] , 1942 року народження, проживаючої за адресою [ADDRESS] . Вона проживала в шлюбі з чоловіком [PERSON] . Який на день відкриття спадщини помер [INFO] . Від шлюбу народилося два сини. [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] -позивач по справі. У [PERSON] є дочка [PERSON] , яка є онукою спадкодавця [PERSON] і може претендувати на спадщину на підставі ч.1 ст. 1266 України . Спадкування за правом представлення. В передбачений 6-ти місячний термін ним була подана до Другої миргородської державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини. До спадкової справи виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради Миргородського району від 25 лютого 2013 року та від 18.05.2018 \~ \~ \~ \~року надано довідки про те, що на момент смерті [INFO] [PERSON] [INFO] з нею проживали та були зареєстровані за адресою [ADDRESS] : син - [PERSON] 1969 року народження, онука - [PERSON] 1985 року народження, правнук - [PERSON] 2005 року народження, правнучка - [PERSON] 2006 року народження З метою досудового врегулювання спору ним голові Великосорочинської сільської ради були дані зауваження, щодо підстав зазначення у довідках його спільного проживання за вказаною в довідці адресою. Так як це суперечить дійсності, оскільки з 2005 року він має у власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] , із сім`єю постійно проживає. [PERSON] і правнуки в зазначеному будинку не проживають. Як доказ цього ним до голови Великосорочинської сільської ради 01.06.2018 року були запрошені сусіди [PERSON] . Яка свідчила , що з 04.2018 року по 10.2018 року на його прохання доглядала за [PERSON] , до смерті і ні разу не бачила ні онуки [PERSON] ні правнуків, і вони там не проживали. Про не проживання онуки та правнуків свідчили [PERSON] та [PERSON] . 07 червня 2018 року [PERSON] свідчила, що являється сусідкою та кумою [PERSON] , і часто відвідувала її. Ні 2011 ні в 2012 рр. не бачила онуки [PERSON] і стверджує, що [PERSON] не проживала разом із [PERSON] . Виходячи з наведеного ним 14.06.2018 року до Великосорочинської сільської ради було подано інформаційний запит про підстави складання вищенаведених довідок, на що йому було надано відповідь, відповідно до якої інформація надана на основі відомостей з книг господарського обліку. На що ним зауважено , що відповідно цих господарських книг він зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Тобто інформація подана в довідках недостовірна. Ним були зібрані свідчення сусідів [PERSON] а їхні підписи засвідчені головою Великосорочинської сільської ради та 12.06.2018 року надана заява нотаріусу Другої миргородської державної нотаріальної контори про фактичне не проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але нотаріусом було відмовлено йому в оформленні 1/1 спадщини. На його прохання про надання довідки по факту не проживання вказаних осіб у довідці із [PERSON] було відмовлено. Оскільки ним в передбачений 6-ти місячний термін подана заява про прийняття спадщини, тому відносно нього необхідність доведення факту постійного місця проживання зі спадкодавцем в розумінні ст..1268 ЦК України не потрібна. Посилання нотаріуса на довідки виконкому Великосорочинської сільської ради №05-05/104 від 23.02.2013 року та №571/05-05 від 18.05.2018 року як на документ, що беззаперечно доводить факт постійного проживання спадкоємців із спадкодавцем являється хибним виходячи з підстав: -ст.3 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанні Україні» надає чіткі визначення: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; особа - фізична особа; реєстрація- внесення інформації до Єдиного державного реєстру про місце проживання \~ \~ \~ \~ або місце перебування особи із зазначенням \~ \~ \~ \~адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи; Отже, як вбачається із викладеного реєстрація це надання особою адреси з допомогою якої може вестися офіційне листування. За даною реєстрацією особа може постійно проживати, мати житло в особистій власності або взагалі не мати права користуватися цим житлом. Крім того коли 07.02.2012 року спадкодавця по справі [PERSON] було госпіталізовано до неврологічного відділення Миргородської ЦРЛ, доглядав її тільки він, на прохання допомогти , [PERSON] відмовилася. В зв`язку з вищевикладеним, просив встановити факт постійного не проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , на день відкриття спадщини [INFO] , [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Усунути спадкоємця [PERSON] від права отримання спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 28 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справи з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року заявлене клопотання позивача [PERSON] про витребування у Другій миргородській державній нотаріальній конторі Полтавської області копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] задоволено. Зобов`язано Другу миргородську державну нотаріальну контору Полтавської області надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовільнити з підстав викладених в позову. Суду пояснив, що [INFO] відкрилася спадщина після померлої [PERSON] , яка є його матір`ю. Чоловік [PERSON] , його батьком, помер [INFO] . Від шлюбу ще був син. [PERSON] , який помер [INFO] . Дочка [PERSON] , [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] . В довідці наданою Великосорочинською сільською радою зазначено що разом зі спадкодавцем серед інших була зареєстрована онучка, відповідач по справі. Однак вона не проживала разом зі спадкодавцем і навіть відмовилася на його прохання її доглядати, коли остання хворіла, тому не може спадкувати майно після померлої [PERSON] . Просив [PERSON] визнати такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України та усунути її від права отримання спадщини після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 36,127). Представник третьої особи Виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області в раніше направленій заяві просив проводити розгляд справи без участі представника (а.с.94). Третя особа, державний нотаріус Другої миргородської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направи в заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.120). Свідок [PERSON] суду пояснив, що не бачив в період, коли хворіла [PERSON] біля неї онуку [PERSON] . Позивач особисто шукав людей, які б могли доглядати за [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він на час смерті [PERSON] не проживав в с. Великі Сорочинці. Він купував ліки для [PERSON] за проханням позивача. Раніше бачив відповідача, онуку спадкодавця в її будинку. Він особисто був свідком розмови позивача та відповідача щодо необхідності догляду за [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила, що коли хворіла [PERSON] , то вона не бачила внуків, які б їй допомагали, в тому числі [PERSON] . Відповідач приїхала тільки після смерті бабусі. Їй не було відомо, що [PERSON] хворіла. Свідок [PERSON] пояснила, що вона доглядала за [PERSON] з квітня по жовтень 2012 року, ходила до неї 2-3 рази на день. Також ще ходила сусідка. Померла проживала сама. Їй не відомо чи знала внучка [PERSON] про хворобу [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] в с. Великі Сорочинці, Миргородського району померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.10.2021 (а.с.14). [PERSON] своїм заповітом від 21.09.2009 заповіла належний їй житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с.81). [PERSON] та [PERSON] є синами спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , та записом акта про народження №40 [PERSON] , де батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.79,88). [PERSON] помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.03.2010 (а.с.86). Відповідач по справі [PERSON] є дочкою [PERSON] та відповідно онукою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про одруження, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та свідоцтвом про шлюб згідно якого [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 89-91). Позивач [PERSON] 02.04.2013, в передбачений 6 місячний термін, звернувся до Другої миргородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.78). Відповідно до довідки Великосорочинської сільської ради Миргородського району від 25 лютого 2013 року на момент смерті [INFO] [PERSON] [INFO] з нею проживали та були зареєстровані за адресою [ADDRESS] : син - [PERSON] 1969 року народження, онука - [PERSON] 1985 року народження, правнук - [PERSON] 2005 року народження, правнучка - [PERSON] 2006 року народження (а.с.82). Відповідно до письмових пояснень сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з початку квітня 2012 рокі і до смерті [PERSON] , вони не бачили онуки [PERSON] та правнуків, та вони не проживали разом з [PERSON] 14.06.2018 року позивачем було направлено інформаційний запит до Великосорочинської сільської ради про підстави складання довідок про склад сім`ї на момент смерті [PERSON] , на що йому була надано відповідь, відповідно до якої інформація надана на основі відомостей з книг господарського обліку (а.с. 21-22). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] посилався на те, що [PERSON] тривалий час не проживала та не з`являлася за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] , до смерті спадкодавця [PERSON] . Вважав, що оскільки фактично, відповідач постійно не проживала разом із спадкодавцем, спадщину фактично не прийняла, проте реєстрація відповідача на день смерті спадкодавця за однією адресою з померлою перешкоджає реалізації його права на оформлення спадщини, просив суд встановити факт, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] , постійно не проживала із спадкодавцем та усунути її від права спадкування. Відповідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом та за правом представлення після смерті [PERSON] є син [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач). Виходячи з положень ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно змісту положень ч.3 ст.1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв спадщину в силу положень наведеної правової норми. За ч.3 ст.1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Доведення обставин не прийняття спадщини потенційним спадкодавцем, який має право на спадок в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини не передбачено. Отже спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив відмову від неї. Такому спадкоємцю не обов`язково у шестимісячний строк подавати заяву. Подача заяви про прийняття спадщини є обов`язковою лише для спадкоємців, які не проживали разом зі спадкодавцем. На підтвердження позовних вимог [PERSON] посилався на свідчення свідків. За клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які показали суду, що відповідач тривалий час в спірному житловому будинку не проживала. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, померла [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані син - [PERSON] 1969 року народження, онука - [PERSON] 1985 року народження, правнук - [PERSON] 2005 року народження, правнучка - [PERSON] 2006 року народження (а.с.82). Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 1 ст. 29 ЦК України, в редакції чинній на час відкритті спадщини - смерті спадкодавця, передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції станом на 22.10.2012 року, визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. У п. 3.21,3.22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на дату відкриття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, також передбачено, що в разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Статтею 1224 ЦК України встановлені підстави усунення від спадкування, а саме зокрема: за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Доказів проживання/реєстрації відповідача в іншому місці позивачем не надано, ним лише зазначено місце проживання [PERSON] за адресою, де проживала спадкодавець, та не надано доказів втрати права користування спірним житловим будинком, шляхом зняття її з реєстрації на час відкриття спадщини, як і не надано доказів підтвердження причини відсутності відповідача за місцем реєстрації та його обізнаність про смерть спадкодавця. Крім того позивачем не надано доказів, що відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Покази свідків щодо не проживання [PERSON] в спірному житловому будинку разом зі спадкодавцем не спростовують висновків суду, оскільки ними не підтверджено факт реєстрації відповідача в іншому місці, аніж спірний житловий будинок, або факт проживання її в іншому місці та не підтверджують факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовної заяви [PERSON] про встановлення факту не проживання постійно [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на день відкриття спадщини [INFO] , факту не прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України та усунення [PERSON] від права на спадкування після [PERSON] необхідно відмовити. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі «Проніна проти України»). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи, які мають правове значення для вирішення спору по суті. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed