Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

21 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 14.08.2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис 162. Від зазначеного шлюбу мають сина [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. 12 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і кредитних зобовязань за договорами позики. В обґрунтування позову зазначив, що 14.08.2013 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. У 2010 році народився син. Після його народження подружжя придбало квартиру за запозичені кошти за адресою: [ADDRESS]. При реєстрації права власності на нерухоме майно власником була визначена [PERSON] Також зазначив, що з 05.11.2009 року сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина. Він позбавлений доступу до квартири та до дитини. [PERSON] вказав, що в інтересах родини уклав кредитні договори з ПАТ «РайфайзенБанкАваль» від 10.09.2012 року на суму 51633,49 грн., з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від 25.01.2011 року на суму 30000 грн., з КС «Українська кредитна спілка» від 07.04.2016 року на суму 10000 грн., та вважає, що грошові кошти, отримані за кредитними договорами, є спільними коштами подружжя. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала, наполягала на їх задоволенні, позовні вимоги [PERSON] не визнала, у позові просила відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнали, не заперечували щодо їх задоволення, позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя і кредитних зобовязань за договорами позики підтримали, наполягали на їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-НО №328598 (а.с.7) Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того у Постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і кредитних зобовязань за договорами позики суд зазначає наступне. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] придбана подружжям у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою ст.68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В силу положень ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.61 СК України передбачено, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст.65 України передбачено, що договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно з роз`ясненнями п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається,що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна,наявного на час припинення спільного ведення господарства,з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна,що підлягає поділу, вкдючається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). [PERSON] зазначив, що перебуваючи у шлюбі, він уклав наступні договори позики з ПАТ «РайфайзенБанкАваль» від 10.09.2012 року на суму 51633,49грн., з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від 25.01.2011 року на суму 30000грн., з КС «Українська кредитна спілка» від 07.04.2016 року на суму 10000грн., що підтверджено матеріалами справи. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за кредитні договори нічого не знала. В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім копій кредитних договорів [PERSON] не надано жодних доказів, відповідно б до яких суд вирішив, що зобовязання є спільною сумісною власністю. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Тому слід позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і кредитних зобовязань за договорами позики, задовольнити частково. Визнати за [PERSON] право власності на 1/ 2 частину квартири розташованої за адресою: Донецька область, м.Торецьк (раніше Дзержинсьск), [ADDRESS] у спільній сумісній власності подружжя. В частині позову [PERSON] до [PERSON] про\~ поділ кредитних зобовязань за договором позики з ПАТ «РайфайзенБанкАваль» від 10.09.2012 року на суму 51633,49грн., з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від 25.01.2011 року на суму 30000грн., з КС «Українська кредитна спілка» від 07.04.2016 року на суму 10000грн.,\~ відмовити за недоведеністю позову.

Outcome: partial