Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

22.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, який був зареєстрований з відповідачем [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дітей: дочки [PERSON], 02.05.2000 рокународження та дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що останні роки їх з відповідачем сімейне життя поступово погіршувалось, систематично з боку відповідача виникали конфлікти. Починаючи з початку 2011 року відповідач проживає окремо від неї та спільних дітей, з цього ж часу припинили підтримувати шлюбні відносини та вести спільне господарство. З цих причин, подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає неможливим. Позивач також зазначає, що відповідач не надає ніякої матеріальної дороги на утримання їхніх дітей, в звязку з чим вона змушена звернутися до суду та при визначенні розміру аліментів звертає увагу суду, що відповідач не має іншої родини та неповнолітніх дітей або непрацездатного віку на своєму утриманні. У судове засідання сторони не зявились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав. Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд дійшов висновку, що є усі підстави для прийняття визнання позову відповідачем, та задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів в повному обсязі, оскільки це не порушує прав та законних інтересів інших осіб та не суперечить чинному законодавству. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1999 року, який був зареєстрований у виконкомы Марковецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, про що зроблено актовий запис за № 6, та що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-ЕЛ № 020307, виданим 05 червня 1999 року (а.с.8). Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження ( а.с.10,11). Сторонами визнано, що примирення між ними неможливо, в звязку з чим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує, що згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання їх з відповідачем спільних дітей, суд виходить з наступного. Встановлено, що факт проживання дітей разом з позивачем та перебуванням їх на утримані позивача, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що за своїм сімейним та матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має, повністю визнав заявлені позовні вимоги, може сплачувати аліменти в визначеному позивачкою розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу). За змістом ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави, від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною вимогою, а також підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн.20 коп. за вимогою немайнового характеру про розірвання шлюбу (а.с.1). Суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову, що передбачено ст.191 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved