Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

23 липня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про збільшення розміру аліментів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року клопотання [PERSON] задоволено та витребувано від адміністрації культурно-ділового центру «Менора», в якому розташований фітнес-центр «MGym», інформацію, чи перебуває [PERSON] з ними у трудових відносинах протягом періоду з 01 січня 2020 року по теперішній час і який дохід отримує (отримував) за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року клопотання [PERSON] задоволено та витребувано від Новокодацької ДПІ Правобережного управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області відомості про суму виплачених доходів та утриманих податків з [PERSON] за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду 01 листопада 2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду 01 грудня 2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року розгляд справи відкладено і справу призначено до розгляду на 17 грудня 2021 року. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона з відповідачем з 12 вересня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року, від якого мають синів: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06 вересня 2019 року. Відповідач мав значну заборгованість по сплаті аліментів, яку повністю сплатив до 01 липня 2021 року, що дає підстави припускати про поліпшення матеріального становища платника аліментів. Відповідач працює у фітнес-центі «MGym», який розташований в КДУ «Менора», та має можливість і кошти для матеріального забезпечення сина. Також він має звання майстра спорту, багаторазовий призер та переможець змагань. Крім цього, він тренер-реабілітолог. Відповідач зобов`язаний матеріально підтримувати старшого сина, який продовжує навчання. Позивач вважає, що суми аліментів, яку було рішенням суду стягнуто з відповідача на утримання дитини, на теперішній час недостатньо, а розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання сина, замало. У зв`язку із перенесеною травмою [PERSON] потребує медичного обстеження, лікування і оздоровлення. Крім цього позивач придбала велосипед вартістю 13 770 гривень, сплатила вартість путівки за відпочинок сина 5 929 гривень, а також оплатила вартість ПЛР-тесту у розмірі 720 грн. Позивач у своєму позові просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина, і стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на 01 липня 2021 року складає 2 510 гривень (з наступною індексацією). Стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати у вигляді Ѕ частини вартості велосипеда у розмірі 6 885 грн., вартість путівки на оздоровлення у розмірі 5 929 грн. та Ѕ вартості ПЛР-тесту у розмірі 360 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, судові витрати по справі стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві зазначив, що позивачем не зазначено, що розгляд справи про стягнення аліментів на утримання сина тривав з 06 вересня 2019 року по 12 лютого 2020 року, заборгованість накопичилася саме за час тривалого розгляду справи та становила 8 750 гривень щомісячно, протягом 2020 року вона збільшувалася і у листопаді 2020 року становила 22 250 грн. Позивач приховала від державного виконавця той факт, що з 31 січня 2020 року відповідачем на картковий рахунок [PERSON] на утримання дітей перераховувалися кошти, у призначенні платежів було чітко зазначено «аліменти». Саме позивачем було ініційовано накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти на його рахунках у розмірі 5 577 грн. 01 коп., які були призначені для сплати аліментів. Саму постанову про арешт коштів від 14 квітня 2020 року [PERSON] було отримано 11 листопада 2020 року. Таким чином, [PERSON] самостійно вчиняє дії, спрямовані на штучне створення заборгованості. Окрім сплати аліментів на утримання сина, [PERSON] щомісячно оплачує перукарські послуги Кирилові, після чого вони разом відвідують ресторан швидкого харчування, щомісячно сплачує послуги стільникового зв`язку та інтернету. Купує синам одяг і взуття. Він не має постійного доходу та гарантованої заробітної плати, натомість позивач має постійну роботу і заробітну плату близько 15 000 гривень, проте постійно спрямовує дітей, аби відповідач сплачував їх потреби. 15 вересня 2020 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення пені за несплату аліментів у розмірі 34 845 гривень. Через дії позивача, спрямовані на накладення арешту на його карткові рахунки, для зняття арешту з метою погашення заборгованості хоча б частково, він змушений був позичати кошти у знайомих. Тільки 01 липня 2021 року він зміг сплатити заборгованість. Жодних доказів покращення матеріального стану позивач не надала. Малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , жодних хвороб, які би потребували додаткових витрат на лікування, не має. Статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, жодним чином не є належним доказом, оскільки цей статус дитина має від народження. Посилання на поїздку до Туреччини з метою оздоровлення не відповідає дійсності, тому, що дана поїздка є туристичною, жодних оздоровчих процедур дитині не проводили, призначення лікаря для такої поїздки відсутні. Рішення про вивезення сина до Туреччини позивач ухвалила самостійно. Здібності, розвиток яких потребує додаткових витрат, у [PERSON] відсутні. Купівля велосипеда вартістю 13 770 грн. є самостійним рішенням [PERSON] , оскільки у нього відсутні платіжні засоби для таких коштовних подарунків, які не є предметами першої необхідності, без яких дитина не зможе обійтися. Жодних покращень в матеріальному становищі у відповідача не відбулося, тому підстави для задоволення позову відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа Новокодацький ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у письмових поясненнях на позовну заяву зазначив, що в провадженні ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 60918293 з примусового виконання виконавчого листа № 205/8164/19, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 27 листопада 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, починаючи стягнення з 20 вересня 2019 року і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23-річного віку, та виконавче провадження № 61705619 з примусового виконання виконавчого листа № 205/7688/19, виданого 18 березня 2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1 500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 вересня 2019 року і до досягнення ним повноліття. Усі дії державного виконавця спрямовані на виконання вимог виконавчих документів, проведені у повній відповідності з вимогами чинного законодавства України, зокрема, ЗУ «Про виконавче провадження». На позивача покладений обов`язок довести у суді за допомогою допустимих, достовірних та достатніх доказів ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства на підставі наявних доказів у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06 вересня 2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття (а.с. 6-7). 18 березня 2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 12 лютого 2020 року було видано виконавчий лист № 205/7688/19 (а.с. 10). В провадженні Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 61705619 з примусового виконання виконавчого листа № 205/7688/19, виданого 18 березня 2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 12 лютого 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06 вересня 2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття (а.с. 56-58). Згідно із розрахунком державного виконавця Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заборгованість у [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим листом № 205/7688/19, станом на 01 жовтня 2021 року відсутня (а.с. 67). Згідно з відомостями ДПС України розмір виплачених та утриманих податків за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2021 року [PERSON] отримував соціальні виплати з бюджетів - відшкодування внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 79). Відповідно до листа вих. № 172-11/21 від 24 листопада 2021 року, ТОВ «Менора ЛТД» повідомляє, що фітнес-центр «MGym» не є підрозділом ТОВ «Менора ЛТД», а є окремою господарською одиницею, приміщення перебуває в оренді. [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Менора ЛТД» не перебуває і не перебував (а.с. 73). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Син сторін [PERSON] малолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка ставить питання про зміну способу стягуваних аліментів у частині збільшення мінімального розміру з 1 500 гривень щомісячно до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, оскільки стягувачем аліментів, [PERSON] , з якою проживає дитина, ставиться питання про зміну розміру стягнутих аліментів шляхом зміни способу стягнення, що прямо передбачено СК України, тому суд вважає можливим змінити спосіб стягнення та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог в цій частині про стягнення аліментів, не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у розмірі 2 510 гривень з подальшою індексацією, суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України зазначений розмір аліментів є рекомендованим і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судові не було надано доказів того, що у відповідача наявний достатній дохід для сплати аліментів і вказаному розмірі. При цьому ч. 3 ст. 182 СК України встановлено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивачем не було надано належних доказів, які б свідчили про наявний достатній дохід у відповідача для сплати аліментів у вказаному розмірі, відсутнє документальне підтвердження про спроможність відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини суд приходить до висновку, що вони задоволенню також не підлягають за наступних підстав. На підставі ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з абз. 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року рекомендовано звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають, оскільки з аналізу ч. 1 ст. 185 СК України вбачається, що додатковими витратами можуть вважатися витрати на забезпечення особливих потреб дитини, що виходять за межі звичайних, побутових. А витрати на придбання велосипеду, відпочинку та ПЛР-тестування не мають ознаки надзвичайності, вони мають відноситися до звичайних витрат на утримання сина сторін, забезпечення яких тим з батьків, з яким він не проживає, здійснюється за рахунок аліментних зобов`язань. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року (справа № 369/959/16-ц, провадження № 61-645св17). Позивач у позовних вимогах просить змінити розмір аліментів з дня подачі позовної заяви до суду, позовні вимоги у цій частині задоволенню також не підлягають, оскільки рішенням суду від 12 лютого 2020 року, аліменти на утримання дитини вже були стягнуті, а зміна розміру аліментів наступає з набранням рішенням суду законної сили, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачеві слід відмовити. Щодо посилань відповідача, що він купує синам одяг і взуття, а також сплачує перукарські послуги, стільниковий зв`язок та інтернет, то належних доказів судові з цього приводу надано не було. Крім цього, витяг із застосунку Viber, наданий відповідачем, спростовує твердження позивача про те, що відповідач з нею не спілкується, а також копія нотаріально посвідченої заяви про надання дозволу на перетин малолітнім сином кордону для відпочинку у Туреччині, спростовує твердження позивача про небажання [PERSON] оздоровлювати дитину. Судом не приймається як належний доказ наказ Міністерства культури, молоді та спорту України про присвоєння відповідачеві звання «Майстра спору України», а також світлини зі змагань, оскільки вони жодним чином не дають змоги встановити розмір доходу відповідача. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 коп. - абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial