Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

22.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком № 62 по вул. Гетьмана Мазепи в м. Первомайськ, Миколаївської області. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є єдиним власником будинку № 62 по вул. Гетьмана Мазепи в м. Первомайськ, Миколаївської області. 13.08.2013 в будинку з її дозволу зареєстрував своє місце проживання її онук, [PERSON], який не проживав жодного дня в даному будинку, змінив місце мешкання, місце його знаходження не відоме. Речі [PERSON] в будинку відсутні. Витрат на утримання будинку він не несе, за будинком не доглядає. [PERSON] перестав користуватись будинком добровільно. Позивач перешкод у користуванні будинком йому не чинила. На даний момент [PERSON] не є членом сімї позивача, відповідно до норм ст. 3 СК України, самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, тощо) відповідно до ст. 810 ЦК України, ст.ст. 61, 64 ЖК України, він не набув. На даний момент склалась ситуація, що [PERSON] не може в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, так як не може отримати субсидію в тому обсязі, в якому б отримала її проживаючи одна, та не може продати цей будинок, так як потенційні покупці, дізнавшись про те, що в ньому прописана людина, яка тут не проживає та не відомо де знаходиться, відмовляються його купувати. А тому на підставі ст. 256 ЖК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, просила визнати її онука [PERSON] втратившим право користування належним їй житловим будинком. Відповідно до ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України, проте не надав відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що власником житлового будинку № 62 по вул. Гетьмана Мазепи в м. Первомайськ, Миколаївської області, на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 26.10.2001 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON], є [PERSON]. Згідно довідки про склад сімї від 26.07.2018 та акту про не проживання від 26.07.2018, завіреного головою квартального комітету № 53, [PERSON] не проживає за місцем реєстрації моменту його прописки та за даною адресою ніколи не проживав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 107 ЖК України та розяснень викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12.04.1985 року, наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 ЖК України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач з моменту реєстрації, а саме з 2013 року не проживає в спірному житловому будинку, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим будинком, передбачених ст. 71 ЖК України немає, його особистих речей в житловому приміщенні немає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового будинку як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком № 62 по вул. Гетьмана Мазепи в м. Первомайськ, Миколаївської області, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved