Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

23 жовтня 2019 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що він з 09 липня 1992 року є основним наймачем чотирьохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується випискою з протоколу №11 від 09 листопада 1992 року, затвердженого рішенням виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів від 10 листопада 1992 року №427, про зміну договору найму квартири і заключенням договору найму з ним як основним квартиронаймачем. Також у вказаній квартирі зареєстрована його колишня дружина - відповідачка по справі [PERSON] , сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №41 від 16 жовтня 2019 року КОМ ДІС «Нова-Ком». 12 липня 2016 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відповідачка з липня 2016 року по теперішній не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, особистих речей відповідачки в квартирі не має і, взагалі квартирою вона не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідачка не сплачує зазначені платежі, то він змушений самостійно нести тягар утримання житла, в якому проживає. Перешкод відповідачці в користуванні жилим приміщенням він ніколи не чинив. Отже, зазначеною квартирою відповідачка не користуються понад шести місяців без поважних причин. Вказані факти підтверджуються також актом сусідів від 15 жовтня 2019 року, завіреним головним інженером ТОВ «Сіті-Сервіс-КР» Юнда І.В . Позивач вважає, що оскільки, відповідачка за вказаною адресою не проживає з липня 2016 року, тобто тривалий час це житлове приміщення не є її місцем проживання або місцем перебування, між ними відсутня домовленість щодо збереження права на житло, відповідачка добровільно визначила собі інше місце проживання, відповідачка не є членом його сім`ї, тому вона має бути визнана такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Знятися з реєстрації у вказаній квартирі в добровільному порядку відповідачка відмовляється. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідача [PERSON] повідомлено про час та місце розгляду справи шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу реєстрації. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.4, 5) є основним наймачем чотирьохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується випискою з протоколу №11 від 09 листопада 1992 року, затвердженого рішенням виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів від 10 листопада 1992 року №427, про зміну договору найму квартири і заключенням договору найму з ним як основним квартиронаймачем (а.с.6). Також у вказаній квартирі зареєстрована колишня дружина позивача - відповідачка по справі [PERSON] , сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №41 від 16 жовтня 2019 року КОМ ДІС «Нова-Ком» (а.с.7). 12 липня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.8). Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту від 15 жовтня 2019 року, засвідченого головним інженером ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», відповідач [PERSON] з липня 2016 року в квартирі [ADDRESS] , не проживає (а.с.9). Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинив. Відповідач добровільно визначила собі інше місце проживання і даною квартирою не користується. Будучи зареєстрованою у зазначеній квартирі відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятою з реєстрації в квартирі, ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація відповідачки в квартирі є порушенням прав на безперешкодне користування ним. Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідачка у справі не будучи власником квартири, залишається зареєстрованою у ній, однак тривалий час не проживає у квартирі, поважні причини її відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення нею перешкод у користуванні для позивача, як основного наймача квартири, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх. Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останньої з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved