Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

22 серпня 2014 року справа за позовом [PERSON] до Державної виконавчої служби України, управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Києва про відшкодування заподіяної моральної шкоди надійшла на новий розгляд з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Під час слухання справи в якості третьої особи було залучено Державну казначейську службу України. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з Департаменту державної виконавчої служби України 20 тисяч моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.05.2004 року було стягнуто з Державної казначейської служби України на користь позивача 25 906,50 грн., 15.11.2005 року видано виконавчий лист. Протягом виконання рішення суду неодноразово визнавались незаконними дії ВПВР ДВС Міністерства юстиції України в зв'язку з неналежним виконанням посадовими особами державної виконавчої служби своїх обовязків. Як зазначає позивач, умисними протиправними діями, рішеннями та бездіяльністю посадових і службових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України (далі - ВПВР ДДВС України) йому заподіяна істотна моральна шкода, внаслідок спричинення психічних та моральних переживань і страждань, викликаних надто тривалим (понад 8 років) невиконанням рішення суду, втратою надії, що це рішення не буде виконано взагалі, умисним затягуванням виконання рішення, невжиття заходів примусового виконання рішення суду. Позивач змушений відволікатись від виконання своїх професійних функцій, докладати додаткових зусиль для організації своєї професійної діяльності, особистого і сімейного життя, а тому моральну шкоду оцінив в розмірі 20 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив задовольнити його вимоги. Представник відповідача - Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що дійсно на виконанні перебував виконавчий лист №2-1043, що виданий 15.11.2005 року Могилів-Подільським районним судом Вінницької області про стягнення з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 25 906,50 грн. Під час виконання Державне казначейство повернуло без виконання платіжну вимогу, а тому державний виконавець позбавлений можливості виконати рішення суду. Також на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження по виконанню рішення №7321/05, виданого 18.12.2012 Європейським судом з прав людини у справі «Алпатов та інші проти України», за яким [PERSON] був одним із стягувачів та в ході виконання позивачу було перераховано кошти в розмірі 31 901,66 грн. (еквівалент 3 000,00 Євро). Крім того, державний виконавець вживав заходи індивідуального характеру щодо виконання рішення суду та 27.11.2013 року було закінчене виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення. Позивачем отримано справедливу, законну та належну сатисфакцію, згідно рішення національного суду та Європейського суду з прав людини. А тривале виконання рішення суду з державної установи полягало у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу ДВС. Крім того, позивачем не доведено спричинення йому моральних страждань. Представник відповідача - управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Києва в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, будь-яких пояснень чи заперечень до суду не надійшло. Третя особа - Державна казначейська служба України в судове засідання представника не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено і не заперечується відповідачем, що на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.05.2004 року 15.11.2005 року було видано виконавчий лист №2-1043 про стягнення з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 25 906,50 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ прийнято на виконання Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України. Виконавчий лист тривалий час перебував на виконанні. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.10.2009 року визнана протиправною бездіяльність виконуючого обов'язки начальника ВПВР ДДВС МЮ України Мазур Г.І. у невиконанні ухвал Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області по скарзі [PERSON] на дії головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України про визнання незаконним рішення від 30.01.2008 року та від 28.02.2008 року по вищевказаній скарзі про виправлення описки в ухвалі даного суду від 30.01.2008 року та зобов'язано начальника ВПВР ДДВС МЮ України відкрити виконавче провадження по виконанню ухвал Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області по скарзі [PERSON] на дії головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України про визнання незаконним рішення від 30.01.2008 року та від 28.02.2008 року по вищевказаній скарзі про виправлення описки в ухвалі даного суду від 30.01.2008 року. А також вжити всіх передбачених законом заходів для своєчасного і повного виконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 24.05.2004 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до відділу Державної виконавчої служби Чернівецького управління юстиції Вінницької області, відділення державного казначейства України в Чернівецькому районі про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за виконавчим листом №2-1043 від 15.11.2005 року. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25.12.2009 року ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.10.2009 року залишено без змін. 17.01.2012 року ухвалою суду замінено сторону виконавчого провадження - Головне управління Державного казначейства України на його правонаступника Державну казначейську службу України. Постановою старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Каращук К.Л. від 17.07.2012 року виконавчий лист №2-1043 виданий 15.11.2005 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області було повернуто стягувачеві. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.09.2012 року визнано постанову від 17.07.2012 року «Про повернення виконавчого документа стягувачеві» незаконною та скасовано. Зобов'язано ВПВР ДВС України поновити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1043, виданого 15.11.2005 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.10.2012 року ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.09.2012 року залишено без змін. Постановою старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Каращук К.Л. від 08.01.2013 року на виконання ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.09.2012 року залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.10.2012 року, було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1043, виданого 15.11.2005 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області. Крім того, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.01.2013 року визнано вимогу головного державного виконавця ВПВР ДВС України Каращук К.Л. від 10.01.2013 року №2838256/5-8 про покладення на стягувача [PERSON] обов'язку негайно надати до відділу належним чином завірену копію ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17.01.2012 року про заміну сторони виконавчого провадження незаконною. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02.04.2013 року ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.01.2013 року залишено без змін. Постановою головного державного виконавця ВПВР ДВС України Каращук К.Л. від 27.11.2013 року у зв'язку з фактичним виконанням закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1043 від 15.11.2005 року. Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався у різні інстанції - Генеральну прокуратуру України, прокуратуру Шевченківського району м.Києва, керівнику Департаменту ДВС України - щодо тривалого виконання рішення суду. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ч. 2 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Частиною 1 ст. 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, з урахуванням викладеного, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п. 2) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У відповідності з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу, щодо тривалого невиконання рішення суду підтверджується також рішенням Європейського суду з прав людини - справа «Алпатов та інші проти України» від 18.12.2012 року №7321/005, що не заперечувала в судовому засіданні представник ДДВС України. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р. з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що було визнано незаконною постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві, визнано незаконною вимогу, а також було встановлено надмірно тривалий час виконання рішення у справі позивача, щодо стягнення коштів, а тому, так як неправомірність дій державного виконавця та тривале невиконання рішення суду встановлено ухвалами суду, та відповідно до ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню, врахувавши встановлене рішенням Європейського суду з прав людини, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 9 000,00 грн., котрі підлягають стягненню з держави на користь позивача, шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України (так як вони права позивача безпосередньо не порушили, а за Законом є розпорядником коштів державного бюджету) списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами. Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що за рішенням Європейського суду з прав людини позивач уже отримав сатисфакцію, і вона не може бути отримана двічі, на тій підставі, що за рішенням Європейського суду з прав людини у відповідності з ст.1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позивач отримав суму справедливої сатисфакції, відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (тобто за порушення Конвенції), а в даному позові позивач просить відшкодувати шкоду спричинену незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial