Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

23 жовтня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/2 усіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу разом з дитиною проживає окремо від відповідача. Батько дитини коштів на утримання дочки не надає, хоча працює, має постійне місце роботи, заробіток та можливість надавати матеріальну допомогу дочці. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не виконує зобов'язання по утриманню дочки, у добровільному порядку коштів не виділяє. Вона самостійно утримувати дочку не може, бо перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, живе за рахунок батьків та допомоги по догляду за дитиною, а цього недостатньо для належного забезпечення життя та розвитку дитини. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх своїх доходів щомісячно, оскільки стягнення їх у більшому розмірі поставить його у скрутне матеріальне становище. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити часткового з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, проте у жовтні 2014 року в судовому порядку розірвали його (а.с. 4, 6). Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Сторони припинили спільне проживання. Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Світличненської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с. 9) Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки надає добровільно, але не регулярно. Ця обставина суперечить положенням Конвенції про ліквідацію усіх форм дискримінації щодо жінок, яка була ратифікована Україною 24 грудня 1980 року та є чинною на території України, і яка проголошує принцип фактичної рівності обов'язків та прав з утримання та виховання дитини. Домовленості між батьками дитини щодо способу виконання своїх обов'язків по її утриманню не досягнуто. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] працездатний, має постійне місце роботи, суд приходить до переконання, що він повинен утримувати свою дочку [PERSON]. У відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан відповідача та дитини, їх стан здоров'я, а тому вважає, що розмір аліментів повинен становити 1/3 частку усіх видів заробітної плати (доходів) відповідача щомісячно. Крім того, оскільки позивачі за подання позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,6 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 180-184 СК,

Outcome: partial