Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

22.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особою такою, що втратила право користування жилим приміщенням та скасування реєстрації. В позові зазначено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], після нумерації у 2013 році змінено номер будинку з №61 на №63. 10.01.2000 року за вищевказаною адресою була тимчасово зареєстрована [PERSON], яка там не проживала жодного дня. Місце фактичного перебування останньої позивачу невідоме. [PERSON] бажає оформити субсидію на сплату комунальних послуг, але через реєстрацію [PERSON], не має можливості це зробити. [PERSON] вимагає визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] та скасувати її реєстрацію за вищевказаною адресою. Позивач в судовому засіданні була відсутня, проте надала до суду заяву відповідно до якої прохає проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час і місце судового засідання, була належним чином повідомлена. За таких обставин суд вирішує справу за відсутності сторін, зі згоди позивача при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 09.03.1994 року, [PERSON] отримала 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], після чого, остання зареєструвала право приватної власності на нього. Із довідки РС ГУДМС України в Харківській області №31/650 від 29.04.2015 року витікає, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Підтвердження того, що [PERSON] з 2000 року не проживає за адресою: [ADDRESS], знаходить своє відображення в поясненнях [PERSON] та [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, за відсутності поважних причин у мешканця житла щодо його постійного не проживання за місцем знаходження житла, він може бути визнаний судом особою, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що позивач має право власності на вказаний житловий будинок, а отже має всі передбачені законом права власника житлового приміщення. Відповідно ст. 71 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Непроживання зазначеної особи без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання її такою, що втратила право на користування житлом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Отже, суд прийшов до висновку, що [PERSON] є такою, що втратила право користуватися житлом, оскільки, реєстрація відповідача в будинку за адресою: [ADDRESS], створює перешкоди позивачу у користуванні належному йому на праві власності майном, чим порушує його права як власника, крім того підлягає скасуванню її реєстрація за вищевказаною адресою Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved