Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

22.05.2020 року Радсадівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Миколаївська райдержадміністрація, виконуюча функції органу опіки та піклування про відібрання малолітніх дітей. Позивач просив відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , терміном на один рік без позбавлення останньої батьківських прав. Залишити малолітніх тимчасово в державних закладах. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що на території Радсадівської ОТГ Миколаївської області проживає, але не зареєстрована громадянка [PERSON] , [INFO] , яка є багатодітною матір`ю. За час проживання на території громади відповідачка зарекомендувала себе з негативного боку: не працює, зловживає спиртними напоями, разом зі співмешканцем та його матір`ю постійно влаштовує скандали з бійками в присутності малолітніх дітей, що травмує їх психіку. В помешканні, де проживає родина, постійний бруд та антисанітарія. Для дітей не створені елементарні умови для нормального проживання та розвитку: діти навіть сплять утрьох на одному ліжку, їх, голодних, часто годують сусіди. Відповідачка зовсім не приділяє уваги вихованню дітей: малолітні [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження, жодного дня не навчались у школі, [PERSON] , 2016 року народження, не відвідує дошкільний навчальний заклад. Матір не піклується про здоров`я дітей, державні кошти та матеріальну допомогу, яку надавали відповідні державні органи, використовувала не за призначенням. На підставі вищезазначеної інформації службою у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації було направлено подання до Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУ НП в Миколаївській області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх дітей. Неодноразово працівниками служби та Радсадівської сільської ради з виїздом на місце проводились відповідні бесіди з матір`ю дитини, роз`яснювались її обов`язки по відношенню до дитини та відповідальність за їх невиконання. Миколаївським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді проводилась робота по підвищенню виховного потенціалу, відповідальності за життя та здоров`я малолітніх. Намагання працівників сільської ради, служби та центру виявились марними. У зв`язку з цим на засідання опікунської ради при виконкомі Радсадівській сільській раді було винесено питання стосовно відібрання малолітніх дітей у [PERSON] у зв`язку з невиконанням матір`ю обов`язків, які покладені на неї законом. [INFO] відповідачка народила четверту дитину - сина [PERSON] , якого згідно розпорядження голови Миколаївської райдержадміністрації від 16.04.2020 № 78-р було влаштовано до Миколаївського обласного Будинку дитини, так як до народження дитини матір була зовсім не підготовлена: не створені належні побутові умови, не придбане ліжечко, немає жодної пелюшки та ін. Від дня народження до дня влаштування до державного закладу хлопчик перебував в обласній дитячій лікарні, але і за цей місяць матір не вжила жодних заходів щодо створення належних умов для повернення сина додому. Тому в зв`язку з вище викладеним змушена звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив на позов не подав. У зв`язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи також подав заяву про розгляд справи без їх представника та зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Відповідно характеристики від 16 березня 2020 року відповідачка [PERSON] характеризується негативно, неналежним чином здійснює догляд за дітьми, не приділяє уваги вихованню дітей. Наказом № 9 від 12.02.2020 року начальником служби у справах дітей взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Згідно повідомлення від 13 березня 2020 року вказаних дітей було відібрано від матері, та поміщено у Миколаївську спеціалізовану загальноосвітню школу-інтернат №2 Миколаївської обласної ради з 12.03.2020 року, на повне державне утримання. Згідно висновку від 22.05.2020 року, служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючи функції органу опіки та піклування, вважає за доцільне відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , терміном на один рік, без позбавлення її батьківських прав. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд в першу чергу керується інтересами дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 2 ст. 170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у ч. 2 ст. 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обґрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що дійсно умови проживання дітей, були небезпечними для їх життя та здоров`я у зв`язку з чим негайне відібрання дітей від матері було обгрунтованим та таким, що потребувало захисту інтересів малолітніх [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже, судом встановлено, що умови проживання дитини є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання, відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками щодо дитини, а також враховуючи, що відповідачка не заперечуює проти відібрання від неї дитини, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги. На підставі ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Проте, згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представник позивача не скористався своїми процесуальними правами щодо уточнення заявлених позовних вимог, їх збільшення чи заявлення відповідних клопотань, в той час як головуючим у справі було доведено до відома та роз`яснено це право позивача. Враховуючи, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог та не може виходити за їх межі, питання про стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , судом не вирішується. Однак, слід роз`яснити службі у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючої функціїоргану опіки та піклування, право на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved