Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

23 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2009 року на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 0 грн. Обґрунтував позивач свій позов тим, що у нього погіршився стан здоровя і він вимушений витрачати частину коштів на лікування, а також змінився матеріальний стан. Позивача звільнили з роботи і на даний час його дохід складається лише з пенсії, а тому є підстави для зменшення розміру аліментів. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Позивач вказав, що згоден сплачувати аліменти в розмірі не більше 10 грн., бо утримувати його дітей, на думку позивача, повинна держава Україна, оскільки він є інвалідом ІІ групи. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що батьки дитини несуть обовязок по утриманню неповнолітніх дітей, діти часто хворіють, у звязку з чим на їх лікування витрачаються значні кошти, а вона також має хронічні хвороби, проте утримує своїх дітей, бо це є обовязком обох батьків. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2008 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а/с 12). Позивач зазначив, що він є інвалідом ІІ групи і стан його здоровя на даний час погіршився, а тому він змушений частину коштів витрачати на лікування. Згідно розробленої Чернігівською спеціалізованою міжрайонною психоневрологічною медико-соціальною експертною комісією Форми індивідуальної програми реабілітації інваліда № 607 від 03 березня 2016 року, відповідач протягом двох років має проходити амбулаторне лікування (а/с 16-17). На підставі наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 31 серпня 2016 року № 251-к, відповідача звільнено з роботи згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України з 05 вересня 2016 року, у звязку з закінченням строку трудового договору (а/с 15). Позивач також вказав, що на даний час його дохід складається лише з пенсії, яку він отримує в розмірі 1790 грн., а аліменти на дітей, у звязку зі змінами у законодавстві, він повинен сплачувати в розмірі 1777 грн., а тому у нього не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, що визначений рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2009 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Оскільки після прийняття судом рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] матеріальний стан позивача змінився, він на час розгляду справи не має постійного місця роботи, а отримує пенсію. Також, суд враховує, що позивач є інвалідом ІІ групи з 2001 року, тобто захворювання мало місце на час стягнення аліментів, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2009 року до 1/4 частини заробітку позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 10 грн., як зазначив позивач у судовому засіданні. Враховуючи викладене,

Outcome: partial