Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , звернулася з позовом, який в подальшому уточнив до [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , в якому просив розділити домоволодіння [ADDRESS] , між ним та [PERSON] , виділивши йому у власність 1/2 частину домоволодіння в натурі та відповідачці 1/2 частину домоволодіння в натурі в залежності від встановлених судово-технічною експертизою варіантів розподілу та стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Спільне життя з відповідачкою не склалося у зв`язку з чим рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04.10.2011 року було розірвано. Під час шлюбу, згідно договору дарування житлового будинку від 12.10.2004 року, позивачу та відповідачці у спільну часткову власність (в рівних частках) перейшов житловий будинок [ADDRESS] . На даний час між сторонами склались такі відносини, що спільно користуватися вказаним домоволодінням вони не можуть, а тому позивач має бажання його розділити. 11 жовтня 2016 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, яку в подальшому уточнила, та в якій просила ухвалити рішення суду про припинення права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] , належної [PERSON] , яка знаходиться у спільній частковій власності з нею, враховуючи неможливість спільно володіти та користуватися вказаним майном, після припинення права власності на зазначену частину будинку [PERSON] визначеної експертизою та виплату його вартості, визнати її власником цієї частини будівлі та всього будинку [ADDRESS] та зобов`язати орган реєстрації нерухомого майна м. Овруч провести реєстрацію вказаного будинку [ADDRESS] , на неї, та стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати по оплаті експертизи. Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні Овруцького райсуду Житомирської області знаходиться справа №286/1526/16-ц за позовом [PERSON] до неї про визнання порядку користування житловим будинком. З позовом вона не погоджуюся, оскільки позивач за первинним позовом не зазначає неможливість знаходження їх під одним дахом та незазначені інтереси їхніх дітей. Зазначила, що життя однією сім`єю з відповідачем не склалося, оскільки 04 жовтня 2011 року їх шлюб був розірваний Овруцьким райсудом Житомирської області про що свідчить рішення від 04.10.2011 року у справі № 2-948/11. Після розірвання шлюбу вона всю тяжкість утримання будинку взяла на себе разом з сімейними турботами по догляду за дітьми (прийшлось зробити капітальний ремонт будинку і понести затрати на реконструкцію і благоустрою будинку з підключенням до каналізаційної мережі міста та по новому переробити водопостачання оселі з внутрішнім благоустроєм доведенням до Євростандартів зручностей у помешканні). Крім того, також був проведений капітальний ремонт даху. Всі затрати на роботу та придбання матеріалів понесла одна. Зазначила, що було збільшено площу будинку майже в 2 рази. З огляду на зазначене просить задовольнити вимоги зустрічного позову. Позивач за первісним позовом - [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити. Крім того, зазначив, що зустрічний позов не визнає та погоджується на варіант розподілу спірного будинку №6 , як співвласнику №2 . Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що з 2010 року позивач не проживає у спірному будинку та не утримує його. Просить розділити домоволодіння відповідно до варіанту №6 за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивач не може проживати у спірному будинку, оскільки вона буде вимушена піти із житла, так як можуть бути трагічні наслідки та будинок не може бути розділений. Зазначила, що вона не погоджується на розподіл будинку за варіантом №6 експертизи та вважає варіант №2 допустимим. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши думку сторін, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2011 року по справі №2-948/11. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 11,16-19,30). Відповідно до договору дарування житлового будинку від 12.09.2004 року, [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках прийняли в дар житловий будинок [ADDRESS] . Що в свою чергу підтверджується копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 12.10.2004 року № витягу 189146 (а.с.9,10,26). Крім того, той факт, що [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору дарування ВВМ 791545 від 20.09.2004 року, на праві приватної власності належить по 1/2 частці житлового будинку, з господарськими будівлями, по [ADDRESS] підтверджується, копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Державного комунального підприємства Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації від 06.12.2004 року № витягу 5715776 та інформаційної довідки від 08.11.2016 року №72534429 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.10,27,73). Відповідно до Розпорядження №32 від 19.02.2016 року вулицю Шевченка було перейменовано на вул. Українська (а.с.8). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 Цивільного кодексу України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК, відповідно до ч. 3 якої, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Згідно ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з постанови ВС України у справі № 6-12цс13, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 6, 7 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Судом встановлено, що учасники справи є співвласниками будинку, який можливо переобладнати в ізольовані квартири. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 02.11.2017 року №759/11.17: за варіантом №2 (на який погодилася відповідач) при розподілі виділити співвласнику №1: коридор площею 5,2 м. кв., санкімнату площею 3,0 м. кв., кухню площею 5,4 м. кв., житлову кімнату площею 10,7 м. кв., житлову кімнату площею 14,8 м. кв., сарай Б площею 41,5 м. кв., огорожу 1/2 частини, на загальну вартість 211661,00 грн.; співвласнику №2: житлову кімнату площею 10,4 м. кв., житлову кімнату площею 12,8 м. кв., погріб Пб площею 28,0 м. кв., огорожу 1/2 частини, на загальну вартість 168429,00 грн.. Для забезпечення ізольованого користування виділеними приміщеннями будинку, співвласникам необхідно провести ремонтно - будівельні роботи, а саме по 2 варіанту: закрити дверну пройму з кімнати поз. 1-7 в кімнату поз. 1-6, закрити дверну пройму з кімнати поз. 1-5 в кімнату поз. 1-4, облаштувати дверний проріз з наступним встановленням дверного блоку з кімнати поз. 1-5 в кімнату поз. 1-6, до кімнати поз. 1-5 зробити прибудову (тамбур/веранда) відповідно до п.п.10, 2.14 вимог ДБН В.2.2-15-2005 ''Житлові будинки. Основні положення'', для зручності входу в ізольовану частину будинку пропонується зробити сходи до вхідних дверей, вхідні двері влаштувати подвійними, змінити функціональне призначення кімнати поз. 1-5 та облаштувати кухню-нішу, відповідно до пп.2.26 вимог ДБН В.2.2-15-2005 ''Житлові будинки. Основні положення'', облаштувати дворовий туалет; співвласник 1 має сплатити грошову компенсацію в розмірі 21616,00 грн.; за варіантом №6 (на який погодився позивач), при розподілі виділити співвласнику №1: коридор площею 5,2 м. кв., санкімнату площею 3,0 м. кв., кухню площею 5,4 м. кв., житлову кімнату площею 10,7 м. кв., житлову кімнату площею 10,4 м. кв., огорожу 1/2 частини, на загальну вартість 154325,00 грн.; співвласнику №2: житлову кімнату площею 12,8 м. кв., житлову кімнату площею 14,8 м. кв., сарай Б площею 41,5 м. кв., погріб Пб площею 28,0 м. кв., огорожу 1/2 частини, на загальну вартість 225765,00 грн.. Для забезпечення ізольованого користування виділеними приміщеннями будинку, співвласникам необхідно провести ремонтно - будівельні роботи, а саме по 6 варіанту: закрити дверну пройму з кімнати поз. 1-7 в кімнату поз. 1-4; в кімнаті поз. 1-6 змурувати перегородку наступним чином: відступити 2,5 м від зовнішньої фасадної капітальної стіни в глибину кімнати, таким чином розподіливши кімнату поз. 1-6 на два приміщення - кухню, площу 8,0 кв. м та решта на тамбур, бокову віконну пройму в кімнаті поз. 1-6 демонтувати та закласти; тамбур обладнати дверним прорізом з наступним встановленням дверного блоку для здійснення входу/виходу з надвору, для зручності входу в ізольовану частину будинку пропонується зробити сходи до вхідних дверей, вхідні двері влаштувати подвійними; обладнати прохід між тамбуром та кухнею; облаштувати дворовий туалет; співвласник 1 має сплатити грошову компенсацію в розмірі 35720,00 грн. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до змісту вказаного висновку експерта, суду надано різні варіанти можливого технічного поділу нерухомості. Однак, давши оцінки висновку експерта з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження, враховуючи думку сторін, обрано серед наданих варіантів, той варіант, який більш реальний та відповідає інтересам обох співвласників нерухомості, а саме варіант №6. Судом при виборі варіанту поділу враховано доцільність зміни ідеальних часток співвласників, а саме той факт, що позивач з 2010 року не проживав у спірному будинку, будь - яких вкладень з його боку щодо підтримання належного стану домоволодіння не було. Тому враховуючи значний проміжок часу за який відповідач самостійно за власний кошт здійснювала утримання спірного будинку, що видно, зокрема з довідки від 08.11.2016 року №1481 (а.с.72), вимога позивача про стягнення компенсації не підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Однак право власності за своєю правовою природою не є необмеженим. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (Постанова Верховного суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц). Як видно, матеріалів кримінального провадження №12013060250000049 від 18.01.2013 року (на які [PERSON] посилається), між сторонами склались неприязні відносини. Окрім того, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження неправомірної поведінки позивача [PERSON] не надано. Поряд із тим, її звернення до правоохоронних органів не можуть бути розцінені судом як безпосередній доказ неправомірної поведінки. Крім того, вказане кримінальне провадження було закрито на підставі постанови від 12 березня 2013 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Отже, позбавлення позивача права власності на спірний будинок завдасть істотної шкоди його інтересам, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні вимог зустрічного позову. Позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 551,21 грн., який відповідно до ст.141 ЦПК компенсується за рахунок держави пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 475,92 грн., оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору згідно п.9, п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, позивачем понесені витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 3500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 3021,00 грн..

Outcome: partial