Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

23 квітня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Глобинського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач зареєстрований за вказаною адресою. Понад 12 років відповідач не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS]. Допомоги в утриманні житлового будинку він не надає, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. До судового засідання позивачка [PERSON] направила заяву про розгляд справи в її відсутності,позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] направив до суду аналогічну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у відповідності з вимогами ст. 74 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, [PERSON] є власником житлового будинку з господарським будівлями, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування від 13 квітня 2007 року, посвідченим нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Джусь С.В. та зареєстрованим в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.04.2007 року за № 17930822. На даний час у будинку за адресою: [ADDRESS], належному позивачці [PERSON], зареєстровані вона, її батько - [PERSON], мати - [PERSON], а також зареєстрований «не родич» [PERSON], що підтверджується довідкою Фрунзівської сільської ради Глобинського району Полтавської області № 02-5069 від 04.04.2014 року. Восени 2002 року [PERSON] зібрав всі свої речі та виїхав із житлового будинку [ADDRESS], припинивши проживати за вказаною адресою, що підтверджується актом обстеження від 01.04.2014 року. До останнього часу він проживав [ADDRESS]. В направлених на адресу суду поясненнях свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] на проживає за адресою: [ADDRESS] з осені 2002 року, місце його знаходження в даний час їм не відоме. Доказів на спростування даних фактів відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив місце реєстрації і понад шість місяців був відсутній за місцем свого проживання з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 закону України № 1382-ІУ від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача без поважних причин понад шість місяців, який підтверджується наданими письмовими доказами та поясненнями свідків. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідно до ст. 72 ЖК України, відповідач втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном Ст. 150 ЖК України встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім»ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник у відповідності до ст. 391 ЦКУ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою є перешкодою для власника, то позивач має право вимагати усунення перешкоди у такий спосіб, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved