Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

22.03.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні автотранспортним засобом. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що їй на праві власності належить автомобіль марки «VOLKSWAGEN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору. На початку 2018 року до неї звернувся відповідач [PERSON] з проханням надати йому у тимчасове користування зазначений автомобіль. На теперішній час, [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні належним їй транспортним засобом, оскільки відповідач [PERSON] , якому вона надала автомобіль для тимчасового використання, відмовляється повертати їй транспортний засіб. Ухвалою суду від 26.03.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З витягу з електронного кабінету водія, вбачається, що за [PERSON] з 12.05.2012 року зареєстровано автомобіль марки «VOLKSWAGEN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Порядок захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, врегульовано статтею 391 ЦК України. Так, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України). В ході розгляду справи, судом встановлено, що майно - автомобіль марки «VOLKSWAGEN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, було набуто відповідачем [PERSON] за усною домовленістю з [PERSON] у тимчасове користування, а після спливу такого строку даний автомобіль вважається майном, яке збережене [PERSON] без достатньої правової підстави. Доказів, які б спростовували вказаний висновок суду, а також доказів на спростування пояснень позивача, суду відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. За таких обставин, автомобіль марки «VOLKSWAGEN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, підлягає поверненню власнику - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved