Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

22.01.2016 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів на суму 107 282,16 грн., з яких: 74 520,00 грн. - сума позики, 2 358,00 грн. - три проценти річних від простроченої суми, 30404,16 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідачки на свою користь суму сплаченого судового збору у розмірі 1072,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в січні 2015 року позивачка надала відповідачці позику в сумі 3000 доларів США та 18900,00 грн. з терміном повернення до 26.10.2015 року. При цьому факт передачі позивачкою грошей підтверджується розпискою відповідачки від 26.08.2015 року про отримання останньою грошових коштів та зобов'язання повернути їх. Разом з тим, станом на 20.01.2016 року відповідачка повернула позивачці лише частину позики у розмірі 18 900,00 грн. У зв'язку з зазначеним та посилаючись на положення ст.ст. 625, 1049 ЦК України, позивачка просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки суму позики, трьох відсотків річних та індексу інфляції, які в гривневому еквіваленті станом на 20.01.2016 року становлять 107 282,16 грн. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні просила зменшити обсяг заявлених вимог позивачки до 74509,00 грн., посилаючись на те, що позивачкою при розрахунку суми боргу невірно застосований курс гривні до долара на день подання позовної заяви, а датою вчинення правочину є не 20.01.2015 року, як стверджує позивачка, а 26.08.2015 року. Крім того, представник відповідачки заперечувала щодо стягнення з відповідачки суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, оскільки долар США у борговому зобов'язанні індексації не підлягає. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики, згідно якого 26.08.2016 року позивачка надала відповідачці позику в розмірі 3000 доларів США та 18 900,00 грн., а відповідачка прийняла на себе зобов'язання повернути суму позики у строк до 26.10.2015 року, що підтверджується розпискою відповідачки (а.с. 5). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як встановлено в судовому засіданні, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідачка не виконала повністю своїх зобов'язань за договором позики та повернула позивачці лише частину позики у розмірі 18 900,00 грн. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачка не виконала своїх зобов'язань за договором позики щодо повернення позивачці суми позики, суд вважає, що заявлені позивачкою вимоги є обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Проте, перевіривши у судовому засіданні правильність розрахунків, наведених позивачкою у позовній заяві, судом встановлено, що останньою не вірно застосований офіційний курс НБУ гривні до іноземною валюти - долара, який в дійсності станом на 20.01.2016 року за 1 долар США становив 24.84428 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки суму позики, яка в гривневому еквіваленті становить 74 532,85 грн., що за курсом НБУ станом на 20.01.2016 року складає 3000 доларів США. Разом з тим, щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки трьох відсотків річних під простроченої суми заборгованості за період з 01.01.2015 року по 20.01.2016 року у розмірі 2358,00 грн. слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки трьох відсотків річних підлягають стягненню лише за період з 26.10.2015 року по 20.01.2016 року у сумі 526,83 грн., що за курсом НБУ станом на 20.01.2016 року складає 21,25 долар США. Разом з тим, щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки суми боргу з урахуванням індексу інфляції суд вважає за необхідне відмовити в даній частині позову виходячи з наступного. За змістом ст.. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в постанові у справі за №6-771цс15. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення позики в частині стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції не підлягає задоволенню, а саме в частині суми індексу інфляції. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 750 грн. 60 коп., які сплачено позивачкою за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: partial