Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

23 травня 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) від дня пред`явлення позову і до досягнення 23 років. На обґрунтування вимог зазначила, що їх спільний з відповідачем повнолітній син [PERSON] , [INFO] , є студентом Київського інституту інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія». Термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022. Син навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку батько може надавати. Ухвалою від 22.07.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 03.09.2019 суд ухвалив заочне рішення про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. 08.01.2020 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. 29.04.2020 суд постановив ухвалу про скасування заочного рішення та призначення справи до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання на 01.06.2020. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Водночас позивач заявила, що не заперечує проти стягнення аліментів безпосередньо на користь повнолітнього сина. Відповідач визнав свій обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, проте оспорив обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, та не погодився із заявленим позивачем розміром аліментів. Вказав, що він сумлінно виконує свої батьківські обов`язки і добровільно надає грошові кошти. До досягнення сином повноліття він сплачував аліменти на утримання дитини у добровільному порядку за спільною домовленістю з позивачем згідно поданої ним заяви до бухгалтерії його підприємства у розмірі ј частки його доходу. При виникненні додаткових витрат він теж завжди посильно допомагав сину у натуральній або грошовій формі і ніколи не ухилявся від своїх зобов`язань. Після досягнення сином повноліття ним було надано до бухгалтерії відповідну заяву про утримання з його заробітної плати аліментів на утримання повнолітнього сина до досягнення ним 23-річного віку у фіксованих грошових сумах, а саме: 3000 грн. - безпосередньо сину, та 1500 грн. - на рахунок позивача. Після збільшення у серпні 2019 р. заробітної плати, він одразу подав до бухгалтерії відповідну заяву про збільшення відрахувань, а саме: 3500 грн. - сину, та 2000 грн. - на рахунок позивача. При визначенні розміру аліментів відповідач просив врахувати, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, дочка від другого шлюбу [PERSON] , 2018 р.н. Також на його утриманні перебуває непрацездатна дружина [PERSON] , яка зараз знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та непрацездатні батьки-пенсіонери, які отримують незначну пенсію, хворіють та потребують додаткових матеріальних затрат. Відповідач вважає обґрунтованим і визнає розмір аліментів в розмірі 1/6 частки його доходів. Ухвалою від 22.07.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 03.09.2019 суд ухвалив заочне рішення про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. 08.01.2020 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. 29.04.2020 суд постановив ухвалу про скасування заочного рішення та призначення справи до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання на 01.06.2020. Заслухавши учасників справи та дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах сторін, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] (а.с. 8). 06.12.2006 шлюб сторін було розірвано (а.с. 7). Після розірвання шлюбу сторін син залишився з матір`ю. З 01.09.2018 [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Київського інституту інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія», строк закінчення навчання - 2022 р., що підтверджується довідкою від 22.05.2019 (а.с. 11). Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач працює у Профспілці залізничників і транспортних будівельників України і його сукупний дохід за період з січня по березень 2020 р. склав 135457,05 грн. (а.с. 93). До виповнення сину сторін 18 років відповідач добровільно сплачував аліменти на його утримання, що не оспорюється позивачем і підтверджується довідками про доходи та утримання аліментів за період з 2015 - 2018 роки (а.с. 88 - 91). Після досягнення сином повноліття відповідач самостійно визначив розмір своєї участі в його утриманні і з січня по вересень 2019 р. щомісячно перераховував позивачу та сину грошові суми в розмірі 4500 грн., а з жовтня 2019 по березень 2020 р. - 5500 грн., що підтверджується довідками про доходи та утримання аліментів за період з 2019 - 2020 роки (а.с. 92 - 93). Однак сплачувані відповідачем кошти позивач вважає недостатніми для забезпечення потреб сина, що свідчить про існування між сторонами спору, який підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до положень статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 Сімейного кодексу України). Отже за змістом вищенаведених положень закону обов`язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров`я тощо. Відповідач не оспорює ні потребу повнолітнього сина у матеріальній допомозі, ні свою спроможність надавати йому утримання. Водночас судом встановлено, що відповідач вступив у новий шлюб і у нього народилася друга дитина - дочка Марта , [INFO] , яку він зобов`язаний утримувати відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України. Дружина відповідача теж має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, що передбачено ст. 84 Сімейного кодексу України. У сімейному законодавстві діє принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини (ст. 141 СК України), а тому участь батьків в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, теж повинна бути рівною. З наданої позивачем довідки вбачається, що середньомісячний розмір її доходу становить 10 000 грн., і відтак ј частина від цієї суми складає 2 500 грн., в той час як ј частина від доходу відповідача становить 11200 грн. За таких обставин стягнення з відповідача аліментів у заявленому розмірі буде суперечити вимогам сімейного законодавства. Отже з огляду на матеріальне і сімейне становище відповідача, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, та беручи до уваги позицію відповідача, суд визнає обґрунтованою вимогу про стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини доходу, що на думку суду забезпечить достатнє утримання сина обома батьками і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище, оскільки в його розпорядженні залишиться 5/6 частин його доходу. Зважаючи на положення ст. 179 СК, яка визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, та беручи до уваги позицію позивача, суд не вбачає перешкод для стягнення аліментів безпосередньо на користь повнолітнього сина сторін. Вирішуючи клопотання відповідача про стягнення аліментів з дати ухвалення рішення, суд керується положенням статті 191 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, та ураховує, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» ураховуються суми, добровільно сплачені платником аліментів Отже на підставі норм статей 191, 199 Сімейного кодексу України суд присуджує аліменти від дня пред`явлення позову і до припинення сином сторін навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial