Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

22.11.2018 [PERSON] звернувся в суд в з позовом до [PERSON] про виселення. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27.09.2018 його батько [PERSON] подарував йому житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку на якій даний будинок розташований. У належному йому на підставі договору дарування будинку, зареєстрована та проживає його рідна сестра [PERSON] , разом із своїм чоловіком, який проживає без реєстрації. У свою чергу він, разом із дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] проживає в будинку тестя [PERSON] в с.Бірки Яворівського району вул.Янівська, 86 . Умови проживання є незадовільними, оскільки він з сім`єю проживає в літній кухні. 22.10.2018 ним було направлено лист-вимогу до [PERSON] , в якому він просив її в добровільному порядку виселитися із належного йому житлового будинку [ADDRESS] протягом одного місяця з часу отримання листа, оскільки він має намір проживати в належному йому будинку. Станом на час звернення до суду із позовом відповідач в добровільному порядку відмовилася виселитися із належного йому будинку. Оскільки він набув право власності на житловий будинок на законних підставах, має намір в даному будинку проживати разом із своєю сім`єю, [PERSON] відмовляється виселитися в добровільному порядку, тому він змушений звернутися до суду із позовною заявою про її виселення в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги свого довірителя підтримав, посилаючись на обставини зазначені у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив у такому відмовити повністю, вказав, що відповідач несе витрати по утриманню будинку. Заслухавши показання позивача, пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав, вказав, що відповідач несе витрати по утриманню будинку. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 27.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Дудою С.Б., що стверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №139446115 від 27.09.2018. Згідно з довідкою Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області №957 від 10.10.2018, вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - голова двору, [PERSON] - батько, [PERSON] - сестра, [PERSON] - сестра [PERSON] племінниця, [PERSON] - племінник. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом з сім`єю: дружиною [PERSON] , дітьми [PERSON] , [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] , який належить батькові його дружини [PERSON] , що стверджується актом обстеження проживання сім`ї [PERSON] , свідоцтвом про право власності від 26.02.2008. Також судом встановлено, що позивач звертався з листом-вимогою до [PERSON] з проханням в добровільному порядку, протягом одного місяця з часу отримання листа виселитися з житлового будинку [ADDRESS] . Дана вимога [PERSON] відповідачем [PERSON] залишена без належного реагування. У відповідності до приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлення права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Тривалий строк користування відповідачем спірним будинком, враховуючи зміну власника, членами сім`ї якого вона не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд. Така правова позиція висловлена та неодноразово застосовувалась Верховним Судом (постанова від 12 вересня 2018 року у справі № 727/11132/14-ц, постанова від 25 липня 2018 року у справі №638/13030/13-ц, у постанові від 15 серпня 2018 року у справі №595/1271/16-ц). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживала в спірному житловому будинку з дозволу попереднього власника, який як власник цього майна надав їй право користуватися таким. Позивач [PERSON] на законних підставах набув право власності на даний житловий будинок та став його одноосібним власником. На даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачем [PERSON] на право користування житловим приміщенням,в добровільному порядку звільнити таке вона не бажає, тому суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом виселення [PERSON] із спірного житлового будинку. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачами судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved