Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

23 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить звернути стягнення на нерухоме майно, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], Третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - а саме нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 21.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за номером 3891, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 56/А-07 від 21 грудня 2007 року в розмірі 2 418 926, 65 доларів США, що (за курсом НБУ на 03.04.2017 року 278,0217450) становить 65 363 700, 18 грн., яка складається з наступного: 311275, 02 доларів США (еквівалент 8411194, 22 грн) заборгованість за кредитом; 765 387, 00 доларів США (еквівалент 20 682 092, 34 грн.) пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» будь-якій особі з правом укладання від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом, у тому числі з нотаріальним посвідченням, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно, а також надання публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» всіх інших повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач зазначає, що 21 грудня 2007 року між ними та [PERSON] був укладений кредитний договір № 56/А-07, відповідно якого банк надав останній кредитні к5ошти шляхом видачі готівки на строк з 21.12.2007 року по 20.12.2012 року включно в рамках програми мікрокредитування в розмірі 420 000 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою відсотків в розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом щомісяця . При цьому, позичальник [PERSON] зобов'язалася здійснювати погашення кредиту, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно умов договору. В забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором № 56/А-07 від 21.12.2007 р. між ними та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку належне їй на праві приватної власності майно, а саме - нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішенню Ленінського районного суду м. Харкова від 05.09.2011 року у справі № 2-1000/11, яке набрало законної сили, встановлено факт укладання вказаного кредитного договору, тобто обставини укладення договору, видачі кредитних коштів та невиконання [PERSON] умов договору не потребують додаткового доказування. 13 жовтня 2011 року між арбітражним керуючим [PERSON], котра діяла від імені [PERSON] в процедурі банкрутства та ТОВ «Конекс-Трейд» був укладений договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va,цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. 04.12.2015 року ТОВ «Конекс-Трейд» зареєструвало право власності на вказаний об'єкт нерухомості. 20.11.2015 року на підставі договору купівлі-продажу № 4849 ТОВ «Конекс-Трейд» відчужило вказаний об'єкт іпотеки на користь відповідача [PERSON], який 20.11.2015 рок зареєстрував право власності на вказаний об'єкт. Ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотеко державця та має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації за цим Законом, та їх обтяження визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень». Відповідно п.п. 74, 75 Порядку Державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868 передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, тобто іпотека у такому разі є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстру іпотек. Зазначений висновок узгоджується з положеннями ст.. 204 ЦК України, яка закріплює правомірність правочину. Отже, ухвалення судом рішення у справі № 5023/5991/11 про скасування обмежень нерухомого майна банкрута та виключення запису з Єдиного реєстру заборон, яке згодом було скасовано, не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження в процесі ліквідації іпотекодавця, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі. Таким чином, позивач вважає, що обтяження спірного майна іпотекою за договором іпотеки від 21.12.2007 року зберігається та має першочерговість внаслідок скасування постанови Господарського суду Харківської області від 17.08.2011 року по справі № 5023/5991/11 про визнання [PERSON] банкрутом як незаконної. А тому на відповідача [PERSON] поширюються відповідно до ст.. 23 Закону України «Про іпотеку» статус іпотекодавця за іпотечним кредитним договором від 21.12.2007р., враховуючи, що до нього перейшло право власності на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання з'явилися та пояснив, що предмет іпотеки набув статус ліквідаційної маси під час проведення ліквідаційної процедури. В ході ліквідаційної процедури ФОП [PERSON] покупець ТОВ «Конекс-Трейд» придбав це майно на законних підставах за договором купівлі-продажу в ході проведення процедури банкрутства. Позивач мав отримати кошти від цього продажу .Він, в свою чергу, також придбав вказані нежитлові приміщення у ТОВ «Конікс-Трейд» за договором купівлі- продажу. Отже, вважає, що позовні вимоги направлені на повторну реалізацію майна з метою повторного отримання грошових коштів від його реалізації, тобто має місце подвійне стягнення боргу за кредитним договором, що є незаконним та порушує його права як законного набувача. В задоволенні позовних вимог просили відмовити з наведених підстав, а також застосувавши строки позовної давності. Представник відповідача у судовому засіданні просив застосувати строки позовної давності та пояснив, що відповідно ст. ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог стягнення неустойки, штрафу, пені встановлено строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, між позивачем та третьою особою [PERSON] 21.12.207 року було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надавав [PERSON] кредитні кошти на строк з 21.12.2007 року по 20.12.2012 року включно в розмірі 420000 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою процентів в розмірі 14 % на рік на суму залишку за кредитом до 18 числа кожного місяця. В забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором 21.12.2007 року між [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки, за яким [PERSON] передавала в іпотеку належне їх на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Однак, взяті на себе зобов'язання [PERSON] належним чином не виконувала. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05.09.2011 року у справі № 2-1000/11 встановлено факт укладання кредитного договору № 56/А-07 від 21.12.2007 р. між позивачем та [PERSON], а отже обставини укладання кредитного договору, видачі кредитних коштів та невиконання [PERSON] умов договору не потребують доведення в силу ч. 3 ст. 61 ЦК України, а також стягнуто зі [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 56/а-07 від 21.12.2007 року станом на 28.02.2011 року4209220, 95 грн. 13 жовтня 2011 року між арбітражним керуючим [PERSON], котра діяла від імені [PERSON] в процедурі банкрутства та ТОВ «Конекс-Трейд» був укладений договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] 04.12.2011 року ТОВ «Конекс-Трейд» зареєструвало право власності на вказаний об'єкт нерухомості. 20.11.2015 року на підставі договору купівлі-продажу № 4849 ТОВ «Конекс-Трейд» відчужило вказаний об'єкт іпотеки на користь відповідача [PERSON], який 20.11.2015 року зареєстрував право власності на вказаний об'єкт. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути борг та сплатити проценти. Так, сторонами був встановлений строк дії договору до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань та строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 20 грудня 2012 року. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки чергових платежів визначено місяцями; строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає 18 числа кожного місяця. Як встановлено Ленінським районним судом мі. Харкова в рішенні № 2-1000/11 [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 28 лютого 2011 року, у той час як з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся 12 травня 2017 року. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв'язку з невиконаним боржником відповідної вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому, таке право згідно з умовами укладених договорів, виникає через 30 календарних днів з дати одержання позивальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Таким чином, позивач міг пред'явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання. В даному випадку, на думку представника відповідача, такою датою є 30 березня 2011 року, оскільки [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту 28 лютого 2011 року, позивач скористався своїм правом та звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, але позивач своєчасно не скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі п. 24 іпотечного договору та звернувся до суду тільки 12 травня 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. Крім того, позивач дізнався про продаж предмету іпотеки ще у травні 2012 року з листа арбітражного керуючого [PERSON], яка повідомила його про час здійснення ліквідаційної процедури ФОП [PERSON]; нею було реалізовано майно останньої і кошти від реалізації знаходяться на депозитному рахунку приватного нотаріуса. Тобто, позивач ще в травні 2012 року дізнався про продаж предмету іпотеки ТОВ «Конекс-Трейд» , але жодним чином не оскаржив відповідні дії та не звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач у судовому засідання дав аналогічні пояснення та просив відмовити в задоволенні позову за його безпідставності та застосувати строки позовної давності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Причини своїх неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання. Згідно п. 6 ч.1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( в редакції, яка діяла на момент реалізації іпотечного майна) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Пунктом 14 ст. 25 вказаного Закону передбачено, що ліквідатор реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку визначеному Законом. Відповідно до ст. 26 цього ж Закону усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] 21.12.207 року було укладено кредитний договір № 56/А-07, за умовами якого банк надавав [PERSON] кредитні кошти на строк з 21.12.2007 року по 20.12.2012 року включно в розмірі 420000 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою процентів в розмірі 14 % на рік на суму залишку за кредитом до 18 числа кожного місяця, з кінцевим терміном повернення 20.12.2012 року. В забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором 21.12.2007 року між [PERSON] ПАТ КП «Приватбанк» був укладений договір іпотеки, за яким [PERSON] передавала в іпотеку належне їх на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконувала. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 2-1000/11 від05 вересня 2011 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» на стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 56/А-07 від 21.12.2007 року у розмірі 4209290, 95 грн. На початку 2011 року [PERSON] розпочала процедуру самобанкрутства і 17.08.2011 року Постановою Господарського суду Харківської області у справі № 5023/5991/11, яке залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 року, [PERSON] визнано банкрутом, як фізичну особу-підприємця, відкрито ліквідаційну процедуру на підставі ст..ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ліквідатором боржника призначено Арбітражного керуючого [PERSON], яку зобов'язано виконати ліквідаційну процедуру, у тому числі здійснити продаж всього майна фізичної особи [PERSON], надати суду звіт про виконану роботу, дані про використання коштів, отриманих від реалізації майна банкрута до 17.02.2012 року. 13 жовтня 2011 року між арбітражним керуючим [PERSON], котра діяла від імені [PERSON] в процедурі банкрутства, було здійснено продаж нерухомого майна, яке являлось предметом іпотеки за договором іпотеки № від 21.12.2007 р. та з ТОВ «Конекс-Трейд» був укладений договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв. м, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. 04.12.2015 року ТОВ «Конекс-Трейд» зареєструвало право власності на вказаний об'єкт нерухомості. Таким чином, в даній справі заставодержателем був ПАТ КБ «Приватбанк» на користь якого та задля задоволення його вимог, як кредитора, реалізоване вказане нерухоме майно при здійсненні ліквідаційної процедури ФОП [PERSON] , як банкрута. Продаж іпотечному майна було здійснено за суму 1095706,01 грн., які покупець ТОВ «Конекс Трейд» сплатив повністю, кошти були перераховані на депозитний рахунок нотаріуса [PERSON] Постановою Вищого Господарського Суду України від 10 квітня 2012 року у справі № 5023/5991/11 за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Приватбанк» на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 року та постанову господарського суду Харківської області від 17.08.2011 року за заявою ФОП [PERSON] про визнання банкрутом, касаційна скарга ПАТ «КБ «Приватбанк» була задоволена та провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] було припинено. 20.11.2015 року на підставі договору купівлі-продажу № 4849 ТОВ «Конекс-Трейд» відчужило вказаний об'єкт іпотеки на користь відповідача [PERSON], який 20.11.2015 року зареєстрував право власності на вказаний об'єкт. Таким чином, в рамках ліквідаційної процедури було реалізоване нерухоме майно, яке являлось предметом іпотеки за договором іпотеки № 56/А-07 від 21.12.2007 р. та між ліквідатором, яка діяла в інтересах ФОП [PERSON], та ТОВ «Конекс-Трейд» 13 жовтня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та повністю сплачено вартість вказаного об'єкту нерухомості. 04 грудня 20111 року ТОВ «Конекс-Трейд» було зареєстровано право власності на вказаний об'єкт нерухомості Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме підпунктом а, п. 1 ч.1 ст. 31 зазначено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються в першу чергу на задоволення вимог, забезпечених заставою. Таким чином, банк, вимоги якого забезпечені іпотекою, є самостійним учасником провадження у справах про банкрутство і стороною у справі з конкретними правами та обов'язками, та має право їх реалізовувати протягом усієї процедури банкрутства позичальника. Більше того, законодавцем встановлені особливі гарантії захисту кредиторів, зобов'язання яких забезпечені заставою, тому що вони включені до першої черги осіб, вимоги яких задовольняються за рахунок реалізації майна боржника. Неотримання банком коштів від продажу вказаного об'єкту нерухомості є підставою для відновлення порушеного права шляхом стягнення цих коштів або іншим передбаченим законом шляхом. Для реалізації цього права позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» відмовлено у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2015 року скасовано. Провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Ухвалою Верховного суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду. На сьогоднішній день справа не розглянута. Таким чином, з боку позивача проводяться дії, направлені на відновлення своїх прав та погашення заборгованості в наслідок реалізації іпотечного майна в порядку проведення процедури банкрутства ФОП [PERSON] Отже, майно, що перебувало в банку в іпотеці, було відчужено в порядку ліквідаційної процедури, тож під час проведення ліквідаційної процедури майно втратило статус предмета іпотеки та набуло статус ліквідаційної маси, продаж нежитлових приміщень здійснено в рамках ліквідаційної процедури визначеної Господарським судом на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому ПАТ КБ «Приватбанк» мав всі необхідні права щодо стягнення заборгованості по кредиту з [PERSON] саме в межах ліквідаційної процедури як першочерговий кредитор. Після проведення ліквідаційної процедури ПАТ КБ «Приватбанк» не має права вимагати звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки майно реалізовано для погашення заборгованості перед ним же та належить іншим особам. На сьогоднішній день триває розгляд цивільної справи №635/6730/15-ц у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості від реалізації іпотечного майна ФОП [PERSON] Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року у справі № 638/18208/14-ц, залишеною буз змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 липня 2015 року провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Астра Банк», ТОВ «Бонус Трейд», ТОВ «Соло Трейд», ТОВ «Конекс Трейд», треті особи - арбітражна керуюча [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тимченко Тетяна Володимирівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним іпотечних договорів, в порядку застосування недійсності правочинів провести державну реєстрацію прав власності, зобов'язання поновити записи - закрито. Тобто договір купівлі - продажу нежитлових приміщень підвалу №№ I-VII, IIIa, Va,цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] від 13 жовтня 2011 року недійсним не визнано, вимоги про визнання недійсними торгів та застосування правових наслідків недійсності правочину купівлі-продажу предмету іпотеки не заявлено, або інших доказів щодо недійсності укладеного договору купівлі-продажу іпотечного майна представником позивача не надано. Іпотечне майно реалізовано та кошті від його продажу від покупця ТОВ «Конекс Трейд» і рамках ліквідаційної процедури отримані. Цей факт визнаний самим позивачем та підтверджений позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» у справі № 635/6730/15-ц до [PERSON] про стягнення заборгованості. На даний час є відновленим правове становище сторін та учасників провадження у справі про банкрутство, що існували до порушення провадження у такій справі, у тому числі в частині обтяжень та заборон стосовно майна ФОП [PERSON], застосованим до порушення у справі про банкрутство. Відповідач [PERSON], який придбав вказане нерухоме майно за договором купівлі-продажу № 4849 від 20 листопада 2015 року, укладеного між ним та ТОВ «Конекс-Трейд» (а ТОВ «Конекс»Трейд», в свою чергу, придбав вказане майно за договором купівлі-продажу від 13 жовтня 2011 року в рамках здійснення процедури банкрутства) не є стороною або учасником у справі про банкрутство ФОП [PERSON], а тому, відносно його правове становище сторін у справі про банкрутство відновиться не може. Згідно ст.26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси; майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя. У порядку першочергового задоволення вимог заставодержателя ПАТ КБ «Приватбанк» кошти від реалізації предмету іпотеки мали бути направлені для задоволення його вимог. Неотримання цих коштів позивачем внаслідок будь-яких підстав не може бути підставою для повторного звернення стягнення на майно іпотеки та його повторного продажу. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпцію правомірності правочину. Так, договір купівлі-продажу вказаного майна, укладений 13 жовтня 2011 року між арбітражним керуючим [PERSON], котра діяла від імені ФОП [PERSON] в процедурі банкрутства та ТОВ «Конекс-Трейд» недійсним не визнаний. Щодо доводів позивача щодо застосування ст.. 23 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача, то суд не може прийняти ці доводи, оскільки предметом договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2011 року було майно - а саме - нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va,цокольного поверху №№ 5а, 5б,, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21б, 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495, 9 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS], а не предмет іпотеки. Аналогічна правова позиція висловлена в Ухвалі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ № 6-37360 ск 15 від 17 грудня 2015 року справи № 334//11939/14ц та Постанові Верховного суду України від 17.12.2017 року у цій справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З огляду на наведене, оцінюючи докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна та не може нести цивільно-правової відповідальності за невиконання [PERSON] основного зобов'язання перед ПАТ КБ «Приватбанк». Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки наслідок припинення Постановою Вищого Господарського суду України від 10 квітня 2012 року справи про банкрутство ФОП [PERSON] є передчасними, оскільки вони мають бути похідними від визнання недійсними результатів торгів продажу спірного майна та, відповідно, укладених за результатами цих торгів договорів купівлі-продажу, та не можуть обмежувати право відповідача на набуте та оформлене у встановлений законом спосіб нерухоме майно. Повторне отримання коштів від реалізації одного ж й того майна, яке буде відбуватися у разі задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними, та, відповідно, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з викладених вище підстав. Щодо застосування строків позовної давності на підставі того, що третя особа [PERSON] перестала виконувати свої обов'язки за кредитним договором у 2011 році, про що було відомо позивачу, а до суду з позовом про звернення стягнення звернувся лише в 2011 року, тобто після спливу передбаченого строку позовної давності у три роки., то суд приходить до висновку про безпідставність таких заяв, оскільки відповідач не є стороною у кредитних зобов'язаннях, викладених в кредитному договорі № 56/А-07 від 21.12.2007 року та договорі іпотеки від 21.12.2007 року, укладених між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] та не має законних підстав на будь-які вимоги, які випливають з цих договорів, у тому числі й визначати строк, з якого має починатися перебіг позовної давності, яких пов'язаний дією або бездіяльністю виключно сторін зазначених договорів № 56/А-07 від 21.12.2007 р. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмовлення в задоволенні позову - на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed