Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

22 лютого 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми завдатку та вартості ремонтних робіт. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2013 року у задоволені позовних [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми - відмовлено (а.с.43-44). В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.47-49). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2003 року [PERSON] написала розписку про отримання від [PERSON] в якості завдатку 700 доларів США за укладення у майбутньому, після отримання правовстановлюючих документів, договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.6). Свої зобов'язання за розпискою відповідач не виконала. Сума отриманих у відповідача 700 доларів США у добровільному порядку позивачці не повернута, тому позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідачки на її користь суму завдатку, 3 % річних, відсотки та вартість ремонтних робіт у квартирі, яку фактично після передання 700 доларів США займала. Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення суми завдатку, суд першої інстанції виходив з того, що згідно розписки від 12.10.2003 року про передачу авансу сторони встановили строк дії вказаного договору, який визначається моментом отримання відповідачем правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2011 року, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] отримала 25 травня 2004 року, а до суду позивачка звернулася за захистом свого права 22 лютого 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду. Заяву про поновлення вказаного строку з зазначенням причин його пропущення позивачка до суду не надавала. Щодо відмови в стягненні вартості ремонтних робіт, то суд 1 інстанції відмовив в цій частині позовних вимог за їх недоведеністю. Колегія суддів вважає, що відносно відмови у задоволенні позову в частині стягнення вартості ремонтних робіт, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив в зазначеній частині рішення, яке є законним та обґрунтованим й відповідає вимогам закону. Вказані висновки суду в частині стягнення вартості ремонтних робіт зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивачка не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги в зазначеній частині та не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі в частині відмови щодо стягнення вартості ремонтних робіт фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови щодо стягнення вартості ремонтних робіт відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід в частині відмови у стягненні вартості ремонтних робіт - залишити без змін. Однак, колегія суддів в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми завдатку та відсотків, в повній мірі не погоджується з висновками суду. Так, з матеріалів справи вбачається, встановлено судом 1 інстанції і з цим погоджується колегія суддів, що 12 жовтня 2003 року [PERSON] передала, а [PERSON] отримала 700 доларів США на підтвердження зобов'язання й на забезпечення виконання після отримання правовстановлюючих документів договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.6). Свої зобов'язання за розпискою відповідач не виконала, після отримання 25 травня 2004 року правовстановлюючих документів договір купівлі продажу з позивачкою не уклала, а отриману за розпискою суму 700 доларів США у добровільному порядку позивачці не повернула. Частиною 1 статті 570 ЦК України визначено, що завдатком визнається грошова сума або рухоме майно, які видаються кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання й на забезпечення його виконання. Частиною 2 статті 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу, але належним чином його не оформили, тому сплачені в рахунок виконання договору грошові кошти є авансом і підлягають поверненню у тому розмірі, в якому вони передавалися, без застосуванню наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. Однак, судом 1 інстанції безпідставно було відмовлено у стягненні з відповідача суми авансу в розмірі зазначеному в позовній заяві - 5599 грн. 10 коп. з посиланням на пропуск строку позовної давності про застосування якого було заявлено відповідачем. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частина 4 вказаної статті передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до суду з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та визнання за нею права власності на вказану квартиру. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2010 року позовні вимоги було задоволено, а рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року вищевказане рішення було скасовано, у задоволенні позову [PERSON] та інш. було відмовлено. Таким чином, права позивача по справі було порушено саме 24 листопада 2011 року, а з позовною заявою про стягнення суми вона звернулася до суду 22 лютого 2013 року, тобто в межах строку позовної давності встановленого ст.. 257 ЦК України. Таким чином, судом 1 інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а відповідно рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми авансу, згідно ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи, що позивач передала відповідачу 700 доларів США та в позовній заяві просить стягнути еквівалент зазначеної суми в розмірі 5595 грн. 10 коп., яка є авансом, та що також підтверджується розпискою (а.с.6), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума авансу, визначена в позовній заяві у вищевказаному розмірі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 570 ЦК України та ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Також, враховуючи вимоги ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 214 грн. 60 коп.

Outcome: approved