overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

22.04.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем та ухилення останнього від надання матеріальної допомоги на утримання сина. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Від надання судом строку на примирення з відповідачем категорично відмовилася. Позивач також повідомила суду про бажання змінити своє прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З 28.04.1990 року сторони перебувають в шлюбі та мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З квітня цього року подружжя проживає окремо. Вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, шлюб підлягає розірванню. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 Кодексу). Враховуючи те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання сина, зазначене є достатньою підставою для стягнення з нього аліментів на користь позивача в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

22.04.2014 року позивачка звернулась до суду з дійсним позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в обґрунтування свого позову вказала наступне: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2012 року, який був зареєстрований Артемівським ВДРАЦС Луганського МУЮ у Луганськійї області, актовий запис № 244. Від шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що спільне життя не склалося, оскільки між ними відсутнє порозуміння у питаннях ведення спільного господарства, матеріального забезпечення сім'ї, вихованні доньки. З січня 2014 року відповідач проживає окремо, шляхом перемовин вирішити питання щодо збереження шлюбу не вдалося, тому подальше проживання та збереження шлюбу не можливі. Стосовно розподілу майна та утримання дитини домовленості не знайдено і стосовно цього буде дане питання вирішено у судовому порядку після розірвання шлюбу. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивачка позов підтримала в повному обсязі, відповідач позов визнав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін за існуючими доказами. У відповідності зі ст. 110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Стаття 112 вказаного кодексу наголошує, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільно життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд визнав позов обгрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню, тому що родина розпалася остаточно і зберегти її неможливо. У відповідності до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

22.04.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 23 березня 1991 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON] [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаємопорозуміння, між позивачкою та відповідачем виникали сварки. Шлюбні відносини між сторонами припинені. До теперішнього часу позивачка з відповідачем не помирилися, тому позивачка вважає, що збереження сім*ї не можливе. Спору з розподілу спільного майна між сторонами на теперішній час немає. В судове засідання позивачка надала заяву, у якій підтримала позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та просила розглянути справу без її участі. В судове засідання відповідач надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. У відповідності до ст. 197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ст.61 ч.1 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст.104 ч.2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. У відповідності до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення… Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

22.04.2014 року позивачка звернулася до Іллічівського райсуду м.Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 29.09.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №279. Від шлюбу мають дочку- [PERSON], [INFO]. Просила розірвати шлюб, оскільки з сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозумінн. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій вона підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище - [PERSON]. Відповідач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, згоден на розірвання шлюбу. Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що вимога позивачки про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки між сторонами склались відносини, що виключають спільне проживання, жодна з сторін не бажає йти на примирення, сім'я розпалась остаточно та підстав для її збереження немає. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню без дослідження доказів. Спір стосовно розподілу майна між сторонами відсутній. Спір стосовно місця мешкання дітей також відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

22.04.2014 року позивачка звернулася до Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.07.2005 року виконкомом Розівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, актовий запис за № 2, свідоцтво про одруження № [NUMBER]. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Зазначила, що подружні стосунки припинені з серпня 2012 року. Спільне господарство з відповідачем не ведеться, проживають окремо. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнав повністю. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

22.04.2014 року позивач ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення збитків, в якій посилаючись на порушення відповідачем «Правил користування електричної енергією для населення», виявленого 18.03.2014 року працівниками філії Казанківського району, що привело до заподіяння збитків, просило стягнути з останнього в рахунок відшкодування завданих збитків 1480 грн. 15 коп. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача ПАТ «Миколаївобленерго» в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи в його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судового повідомлення, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 18 березня 2014 року при обстеженні домоволодіння відповідача [PERSON], розташованого в по [ADDRESS], представниками філії ПАТ «Миколаївобленерго» Казанківського району виявлено порушення «Правил користування електричною енергією для населення», які зафіксовано актом про порушення за №D5497 (самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника, відкритою електропроводкою з порушенням схеми обліку, що можливо виявити під час контрольного огляду приладу обліку), допущені відповідачем. Зазначені докази вказують на порушення споживачем «Правил користування електричною енергією для населення». У відповідності до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Свої зобов'язання, передбачені договором постачання енергетичними ресурсами, відповідач [PERSON] порушив, що привело до заподіяння енергопостачальнику ПАТ «Миколаївобленерго» збитків, розмір яких згідно до розрахунку складає 1480 грн. 15 коп. Згідно до вимог п.4 ст.611, ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Таким чином, дослідженні докази вказують на обґрунтованість вимог позивача, тому суд задовольняє заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Миколаївобленерго» належить стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

22.04.2014 року, уточнено 29.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 1154 від 28.06.1994 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2001 року їй належить квартира [ADDRESS]. В теперішній час в квартирі зареєстровані позивач - [PERSON] та її син [PERSON] [PERSON] не мешкає в квартирі з лютого 2006 року, але прописаний в ній до теперішнього часу. Реєстрація відповідача на даній жилій площі створює труднощі у користуванні та володінні житлом. Позивач просить визнати [PERSON] втратившим право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином. Представник позивача - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суд не повідомив. Третя особа ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 1154 від 28.06.1994 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2001 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS].- а.с. 6,8. Згідно довідки з місця проживання № 69 від 18.07.2014 року та акту від 16.04.2014 року підписаного сусідами та завіреного майстром дільниці №1 КП «ЖЕО №14» - а.с.10,26, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], проте з лютого 2006 року там не проживає. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] та на нього нараховуються комунальні послуги, проте в спірній квартирі він не мешкає понад один рік та не сплачує комунальні послуги, що створює перешкоди позивачу у володінні та користуванні власністю, тому суд вважає необхідним визнати [PERSON] втратившим право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України, ч.2 ст.176 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

22.04.2014 р. цей позов заявлено до суду. Представник позивача для розгляду справи не з»явився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоч був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, не повідомив суд про причини неявки та не надав до суду письмової заяви про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду, а тому суд вважає, що справу слід розглянути на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухваливши заочне рішення. У позові порушується питання про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним № 193/5295СLPS2 від 09.04.2012 р., в сумі 6440,77 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4762,01 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1355,10 грн.; пеня за порушення графіку погашення заборгованості - 323,66 грн.. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором; за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час розгляду справи беззаперечно доведено, що відповідач уклав із позивачем кредитний договір № 193/5295СLPS2 від 09.04.2012 р., (а.с.6), відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 4865,06 грн.. Розрахунок заборгованості за договором неповернення [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 193/5295SLP від 09.04.2012 р., становить 6440,77 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4762,01 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1355,10 грн.; пеня за порушення графіку погашення заборгованості - 323,66 грн.. Враховуючи, що відповідач порушила кредитні зобов»язання та не повернула позивачеві кредитні кошти в сумі 6440,77 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4762,01 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1355,10 грн.; пеня за порушення графіку погашення заборгованості - 323,66 грн., штраф то з метою захисту прав позивача із відповідача на його користь слід стягнути вказану суму боргу та судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

22.04.2015 Національна академія внутрішніх справ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі у розмірі 23 142,86 грн. Мотивуючи позовні вимоги тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 21.07.2007 № 655 [PERSON] з 01.09.2007 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Розпорядженням КМ України від 27.08.2010 № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. 04.12.2007 між КНУВС, комплектуючим органом - УМВС України в Чернігівській області та відповідачем укладено Договір № Чн-5 про підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до якого [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Вказує, що з 01.09.2007 по 17.06.2011 відповідно до умов договору, [PERSON] у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Наказом КНУВС від 17.06.2011 № 463 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Чернігівській області. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано у повному обсязі. Наказом УМВС України в Чернігівській області від 20.09.2013 № 212 о/с [PERSON] звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Тобто, у порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. За цієї умови, відповідно до п. 2.3.6. Договору № Чн-5 про підготовку фахівця у КНУВС відповідач зобов'язався відшкодувати Національній академії внутрішніх справ витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.46), в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.7). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у відповідності до ст. 74 ЦПК України (а.с.47-48), заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд визнає причини його неявки неповажними.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

22.04.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя в них не склалося в зв'язку з втратою порозуміння. В теперішній час сім'я розпалась остаточно, подружні стосунки не підтримуються. Позивачка в судове засідання не з'явилася., через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання до суду не з'явився, про день слухання справи повідомлявся за місцем проживання. Враховуючи, що позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.12.2011 року у Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1731 (а.с.3). Від шлюбу сторони дітей не мають. Від надання судом строку на примирення позивачка відмовилася, зазначивши про це у своїй позовній заяві. Сторони разом не проживають з березня 2015 року, спільне господарство та бюджет не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. За таких обставин, суд вважає збереження сім'ї неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Майнового спору на даний час у сторін немає.

Outcome: approved