Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

22 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №79 в буд. №43/1 по вул. Ватутіна у м. Кривий Ріг та зняти останнього з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. В обґрунтовування позву вказала, що квартира п№79 в будинку №43/1 по вул. Ватутіна в м. Кривий Ріг була надана їй та членам її сімї в користування. Квартира не приватизована та в квартирі зареєстровані вона як наймач та її син відповідач [PERSON] Відповідач не мешкає в квартирі з 2012 року. Всі комунальні послуги позивач сплачує несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. 12 липня 2018 року у справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 02 листопад 2018 року в судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав,\~в звязку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була включена до службового житлового фонду ЖКК-5 рішенням виконкому Жовтневої районної у місті ради від 19.10.1990 №343, ордер №2093 від 01.11.1990 видано на імя [PERSON]. Рішенням виконкому Жовтневої районної у місті ради від 17.09.2003 №296 вищевказану квартиру виключено з числа службових та видано ордер на імя позивача [PERSON] (а.с.58). Як вбачається з виписки з фінансово-особового рахунку №550230302726 від 24.11.2017 наданої ОСББ «КР Ватутіна 43/1», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO] наймач та [PERSON], [INFO] - син наймача (а.с.8). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку № 43/1 по вулиці Ватутіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та затвердженим керуючим ОСББ «КР Ватутіна 43/1», згідно якому відповідач [PERSON], [INFO], з 2012 року не проживає в квартирі № 79 житлового будинку № 43/1 по вулиці Ватутіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 7). В судовому засіданні 27 вересня 2018 року допитані свідки [PERSON], [PERSON], кожен окремо, суду показали, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] понад 6 років, приблизно з 2012 року. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 2012 року не проживає в [INFO] без поважних на це причин, з вказаного часу у квартирі особистих речей відповідача немає, відповідач квартирою не цікавиться, комунальні послуги, які нараховуються не сплачує. Отже, фактичні дані свідчать про обрання відповідачем іншого місця постійного проживання, даний факт свідчить про те, що відповідач втратив інтерес до спірного житла як до місця свого проживання. Суду не надано доказів щодо поважності причин немешкання відповідача у вказаній квартирі. Відповідно до вимог ст.\~71, ст.\~72 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо буде встановлено, що вона не проживає у житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню частково. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до відповідних органів для вирішення зазначеного питання. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial