Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

22 липня 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з травня 2016 року по 13 жовтня 2016 року проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу із [PERSON] та від якого [INFO] вона народила сина [PERSON] . На момент народження дитини між сторонами існували непорозуміння. Проте відповідач визнавав своє батьківство щодо дитини та обіцяв подати відповідну заяву до органів драцс після припинення перебування на військовій службі. Реєстрація народження дитини була проведена згідно з вимогами ч. 1 ст. 135 СК України, тобто запис про батька дитини вчинено з її слів. Відповідач надавав матеріальну допомогу та виховував сина, вони разом відпочивали як сім`я до кінця 2018 року. Після чого припинив надання допомоги та висловив сумнів щодо свого батьківства, тому просить визнати, що відповідач є батьком [PERSON] , зобов`язати третю особу внести зміни до актового запису про народження дитини щодо батька, стягнути із відповідача на її користь аліменти на сина у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2019 року зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача на військовій службі. Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання належною третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача визначено Згурівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ). Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року за клопотанням позивача призначено судово-генетичну експертизу. Ухвалою суду від 29 січня 2021 року зупинено провадження у справі на час проведення судово-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року належною третьою особою у справі визнано Згурівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області. У судове засідання сторони повторно не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відповідач - за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відсутній за цією адресою, про причини неявки суду не повідомив, копію позовної заяви з додатками отримав, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Позивач направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа «Пономарьов проти України» від 03.04.2008). Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [INFO] позивач народила сина [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини матір`ю записана [PERSON] , з якою проживає дитина. Запис про батька вчинений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.7, 8, 13 - копії свідоцтва про народження, довідки, Витягу). Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року за клопотанням позивача призначено судово-генетичну експертизудля визначення кровного споріднення між відповідачем та [PERSON] . Відповідно до повідомлення Київського міського клінічного бюро СМЕ відповідач 13 листопада 2020 року, 17 грудня 2020 року, 09 квітня 2021 року та 20 травня 2021 року, будучи повідомленим про дату відбору зразків крові, не з`явився для відбору зразків крові (а.с.93, 99, 123, 129). Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд не знаходить поважних причин, які б перешкоджали відповідачу з`явитися для відбору зразків крові, а тому дійшов висновку про його ухилення від прийняття участі в призначеній судово- генетичній експертизі, що позбавило позивача надати суду докази з приводу визначення кровної спорідненості між відповідачем та малолітньою дитиною. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Факт доведеності батьківства відповідача щодо малолітнього підтверджується наданими позивачем доказами (фото із соціальної мережі «Facebook») та письмовими поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, у яких вона зазначила, що з травня 2016 року по 13 жовтня 2016 року проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу із [PERSON] , тобто до народження дитини. Сторони вели спільне господарство та підтримували сімейно-шлюбні відносини. Натомість відповідач належних і допустимих доказів на спростування зазначених позивачем обставин не надав. При цьому суд враховує, що відповідачу достеменно було відомо про предмет спору у цій справі. Проте він жодного разу не з`явився у судове засідання та не надав своїх заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Власне на реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Відповідно до статті 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду відбувається за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2008 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини права на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком народженого у позивача [PERSON] сина [PERSON] і відповідач як батько, який згідно з чинним законодавством зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, належним чином не виконує зазначеного обов`язку. Оскільки судово-генетична експертиза у цій справі не проведена з вини відповідача та її неможливо провести за його відсутності, суд визнає факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, а саме, доведеність факту батьківства відповідача щодо малолітньої дитини. Отже необхідно зобов`язати орган драцс внести зміни до актового запису про народження дитини, записавши батьком відповідача. При цьому прізвище, ім`я та по батькові дитини, його дату та місце народження та відомості про матір залишити без змін. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дитини, при визначенні розміру аліментів суд враховує усі істотні обставини справи та вбачає за необхідне стягнути із відповідача аліменти на дитину у розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи мінімальний розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд враховує інтереси дитини та відповідні вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якими такий мінімальний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі ст. 430 ЦПК України вбачається за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, вбачається за необхідне стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн, визначеному на момент звернення позивача до суду. Разом з тим, беручи до уваги, що позивач сплатила судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, по 768,40 грн за кожну, вбачається за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. У задоволенні інших позовних вимог відмовити, оскільки заявлена вимога про обмеження розміру стягуваних аліментів 10 прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку не ґрунтується на вимогах закону. На підставі викладеного,

Outcome: partial