Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

23 серпня 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 10 вересня 2006 року. Шлюб був зареєстрований Рівненською сільською радою Любомльського району Волинської області, актовий запис №3. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, взаєморозуміння не досягнуто, мають різні погляди на сімейне життя та обовязки. Вважає, що сімю за таких обставин зберегти неможливо, просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що підтримує позов в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач не зявилася, хоча була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 вересня 2006 року, який зареєстрований Рівненською сільською радою Любомльського району Волинської області актовий запис №3 (а.с.3). За час спільного проживання у них народився син [PERSON] 26 грудня 2006 року та син [PERSON] [INFO] (а.с.4,5). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved