Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

23 червня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Комунального підприємства Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» (далі по тексту - КП «Білогір'я водоканал») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 1, 33). В обгрунтування свої позовних вимог посилається на те, що з 1999 року він працював у вказаному підприємстві на посаді машиніста насосної установки і в травні 2014 року його було неправомірно звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) у зв'язку з ліквідацією підприємства. Неправомірність свого звільнення мотивує тим, що відповідачем його не було попереджено за два місяці про наступне вивільнення. Крім того, просив поновити йому місячний строк для звернення до суду щодо його поновлення на роботі, так як трудову книжку йому було вручено лише 02 червня 2014 року. Ухвалою суду від 03 липня 2014 року в якості третьої особи на стороні відповідача залучено ліквідаційну комісію. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з уточненнями від 03 липня 2014 року (а.с. 33) підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, поновити його на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, пояснив, що його було звільнено з посади безпідставно та з порушенням порядку звільнення, однак зазначив, що був ознайомлений з наказом про наступне вивільнення, про що особисто розписався в зазначеному наказі. Представник відповідача КП «Білогір'я водоканал» Гудзенко Ю.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, позовні вимоги не визнав, пояснивши, що Білогірська селищна рада, як засновник, прийняла рішення про ліквідацію свого комунального підприємства і починаючи з дня попередження про наступне вивільнення [PERSON] 10 лютого 2014 року та до дня його звільнення 08 травня 2014 року було дотримано норми законодавства про працю, що регулюють вивільнення працівників, а тому вважає позовні вимоги позивача безпідставними. Представник ліквідаційної комісії Медвідь А.О. в судовому засіданні проти задоволення позову також заперечував, пояснив, що КП «Білогір'я водоканал» на підставі рішення засновника перебуває в стадії ліквідації, майнові претензії кредиторів, в тому числі звільнених працівників, задовольняються ліквідаційною комісією в повному обсязі, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 08 листопада 2006 року по 08 травня 2014 року працював на посаді машиніста насосної установки Комунального підприємства Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» (а.с. 3). Наказом від 08 травня 2014 року № 16 позивача [PERSON] з 08 травня 2014 року було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується наказом про звільнення та записами в трудовій книжці (а.с. 3, 22). З показань сторін в судовому засіданні та витягу з журналу реєстрації трудових книжок (а.с. 25) вбачається, що позивачу [PERSON] трудову книжку після звільнення було видано 02 червня 2014 року, а відтак, враховуючи, що позовна заява про поновлення на роботі подана 23 червня 2014 року, то місячний строк на звернення до суду позивачем не порушений, тому вимога позивача про поновлення строку на звернення до суду є безпідставною. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації. Судова практика виходить з того, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суд зобов'язаний з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що рішенням тридцятої сесії шостого скликання Білогірської селищної ради Хмельницької області від 05 лютого 2014 року № 27 «Про ліквідацію комунального підприємства «Білогір'я водоканал» було прийнято рішення про ліквідацію КП «Білогір'я водоканал» та створено ліквідаційну комісію (а.с. 21). Будь-які відомості про те, що вказане рішення про ліквідацію КП «Білогір'я водоканал» на даний час змінене, скасоване чи визнане недійсним, в матеріалах справи відсутні. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 10 червня 2014 року № 18807716 Комунальне підприємство Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» за рішенням засновника перебуває в стадії припинення (а.с. 9). На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, 10 лютого 2014 року наказом директора КП «Білогір'я водоканал» позивач [PERSON] був попереджений за два місяці про можливе його вивільнення, про що був ознайомлений особисто під розпис, засвідчивши ознайомлення з наказом своїм особистим підписом напроти свого прізвища (а.с. 19-20). Встановлено також той факт, що з метою забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників відповідачем КП «Білогір'я водоканал» було доведено до відома державну службу зайнятості про наступне вивільнення всіх працівників із зазначенням їх професій (посад), що підтверджується інформаційною звітністю за Формою № 4-ПН від 10 лютого 2014 року (а.с. 23). На час звільнення переважне право [PERSON] на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України, не могло бути враховано так, як звільнення проводилося внаслідок ліквідації самого підприємства та вивільнення всіх працівників. Судом також об'єктивно встановлено, що позивач [PERSON] не є особою, звільнення якої з даних підстав заборонено нормами ст. ст. 186-1, 198 КЗпП України і відсутні будь-які спеціальні гарантії щодо позивача, які б забороняли його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, вирішуючи даний спір суд також перевірив, що дійсно згідно рішення тридцятої сесії шостого скликання Білогірської селищної ради Хмельницької області від 05 лютого 2014 року № 27 мала місце ліквідація КП «Білогір'я водоканал», але в даному провадженні обговорювати питання про доцільність подібної ліквідації суд не вправі, а тому доводи позивача про те, що не було потреби ліквідовувати підприємство та звільняти працівників, судом не можуть бути взяті до уваги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували про його незаконне звільнення, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Не знаходить суд підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки його спричинення позивач обґрунтовує незаконним звільненням, тоді як факт незаконного звільнення свого доказового підтвердження в судовому засіданні не знайшов. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed