Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

23 серпня 2017р. до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач, просить стягнути з кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» на його користь збитки за прострочку грошового зобовязання в розмірі 179797,38 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.2015р. був задоволений позов до кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» про стягнення боргу і збитків за прострочку грошового зобовязання. На користь позивача було стягнуто з кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» основний борг в розмірі 498634,39 грн.; інфляційні витрати в розмірі 179533,66 грн. та 3% річних в розмірі 6188,39 грн., а всього 684356,44 грн. Відповідач сплатив позивачу тільки наступні платежі: 16.02.2017р. - 1736,27 грн.; 18.04.2017р. - 83987,32 грн. Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що відповідач не виконав повністю своїх зобовязань по поверненню грошових коштів, позивачу були спричинені збитки внаслідок росту інфляції у розмірі 179797,38 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за своєї відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст.197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.2015р., був задоволений позов до кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» про стягнення боргу і збитків за прострочку грошового зобовязання. На користь позивача було стягнуто з кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» основний борг в розмірі 498634,39 грн.; інфляційні витрати в розмірі 179533,66 грн. та 3% річних в розмірі 6188,39 грн., а всього 684356,44 грн. (а.с.3-4). Позивачем заявлено вимогу про стягнення індексу інфляції за період з 01.11.2015р. по 01.02.2017р. в розмірі 179797,38 грн., а також трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 25663,36 грн., оскільки кредитна спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до теперішнього часу не виконала зобовязання по поверненню грошових коштів позивачеві. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі заочного рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.2015р. у цивільній справі № 204/3296/15-2, є грошовим зобов'язанням. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601,604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526,599 ЦК. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем було визнано позовні вимоги. Як передбачено ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи із вищевикладеного, необхідно зазначити, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження невиконання кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство» зобовязання, що виникло на підставі заочного рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.2015р., так не надано доказів пред'явлення виконавчого листа до виконання і стану виконання рішення суду, таким чином, хоч відповідач у справі і визнав позов, але законні підстави для його задоволення відсутні, у зв'язку з чим суд доходить висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог, у звязку із чим у їх задоволенні необхідно відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed