Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

24.04.2018 року до суду звернувся позивач АТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. 22.05.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду в спрощенному провадженні без виклику сторін на 10.09.2018. 10.09.2018 року справа розглядалась у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 02.04.2008 року, яка виникла станом на дату смерті позивальника в загальній сумі 10 040,03 грн., яка складається з наступного: - 8 383,16 грн., заборгованість за кредитом. - 1 606,87 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 50,00 грн., - заборгованість за пенею. А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідно до укладеного договору № б/н від 02.04.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] року позичальник [PERSON] померла. Згідно ст.. 608,1218,1219 ЦК України у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно зв'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином відбувається передбачена законом заміна боржників в зобов'язанні. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня прийняття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи з вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з [INFO] року по 05.03.2017 року. У даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копіями паспортів позичальника і відповідачів, зареєстрованих за однією адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України Кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимоги вищезазначеної норми закону позивачем 30.04.2017 року була направлена претензія кредитора до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори. 09.06.2017 року позивачем було отримано відповідь Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк». Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 02.04.2008 року становить 10 040,03 грн., яка складається з наступного: - 8 383,16 грн., заборгованість за кредитом. - 1 606,87 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 50,00 грн., - заборгованість за пенею. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з правонаступника боржника, що й стало підставою звернення до суду. Судове засідання проводилося в спрощеному провадженні без виклику сторін. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається між сторонами виник спір з кредитних правовідносин. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву б/н від 02.04.2008 року згідно якої отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише має правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадський формувань, пов'язаних зі зміною назви. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Судом встановлено, що підписана позичальником заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом позичальника у заяві. Таким чином [PERSON] підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначених вище документів, був укладений у належній письмовій формі. Крім того, судом встановлено, що сторони уклали договір про приєднання,

Outcome: approved