Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

22 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 липня 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Після народження дітей вони проживали у м.Коростень Житомирської області. Після переїзду позивача з дітьми у м.Шепетівка в серпні 2019 року на постійне проживання та працю, дружина почала відтерміновувати свій приїзд. На цьому ґрунті їх сімейне життя стало втрачати сенс на подальше існування. Вони як подружжя мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З жовтня 2019 року разом не проживають. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив строк на примирення не надавати та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала, просила шлюб розірвати. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності довимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З`ясувавши думки учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд знаходить ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження та позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 07 липня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №56. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] , виданим 21 січня 2008 року Калениківською сільською радою Решетилівського району Полтавської області, та серії [NUMBER] , виданим 16 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, як сім`я не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім`єю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння, можуть негативно відобразитись на вихованні дітей. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Діти після розірвання шлюбу проживатимуть разом з позивачем, спору щодо цього у сторін немає. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнала та не заперечила проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їхніх дітей. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved