overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

22 травня 2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.06.1998, рішенням суду від 25.04.2014 шлюб було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач інших неповнолітніх дітей не має, аліменти нікому не сплачує, домовленості про надання матеріальної допомоги на дитину між сторонами не має, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві. Відповідач [PERSON] до судового засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.06.1998, рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 25.04.2014 шлюб було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини ( а.с. 6). Згідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідач добровільно не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча має таку можливість. Згідно зі ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач здоровий, працездатний, аліментів нікому не сплачує, стягнень за виконавчими листами не має, інших неповнолітніх дітей не має, але матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідача, на підставі ст.184 СК України, суд вважає можливим, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 180- 184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

22 травня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона 23 липня 2010 року уклала шлюб з відповідачем, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач позбавлена можливості самостійно належним чином утримувати дитину, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилася надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 23 липня 2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на дитину, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, дійсні обставини справи, зокрема те, що інших дітей та непрацездатних осіб він на своєму утриманні не має, а також його обов'язок по належному утриманню доньки. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

22 травня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона не перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, але разом проживали однією сім'єю. Від спільного проживання вони мають якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач позбавлена можливості самостійно належним чином утримувати дитину, а тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення донькою повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від спільного проживання однією сім'єю мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.3). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач працює у маркеті АТБ старшим охоронцем та отримує стабільно заробітну плату на рівні 4000 гривень. Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги і вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та дійсні обставини справи. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги визнання його розміру відповідачем, дійсні обставини справи, зокрема те, що він працює та отримує стабільно заробітну плату, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби дитини і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

22 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтовування свого позову [PERSON] посилається на ті обставини, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 19 січня 2007 року відділом реєстрації цивільного стану Жданівського міського управління юстиції Донецької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 2. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, відсутність взаємної любові, поваги та дружби, взаємодопомоги призвели до розриву сімейних відносин. Спільний побут не ведуть, діти проживають разом з нею. Відповідач на даний час відбуває покарання у Донецькому слідчому ізоляторі, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи в його відсутність чи заперечень на позов до суду не надходило. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини: Згідно свідоцтва про шлюб (а.с. ) [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жданівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 2. Відповідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. ). Відповідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. ). З повідомлення Донецького слідчого ізолятору від 11.04.2014 р (а.с. ) вбачається, що [PERSON] відбуває покарання у Донецькому СІЗО. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання своїх двох неповнолітніх дітей не надає. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) та не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до дня їх повноліття, тим самим позов задовольнити повністю. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI (зі змінами та доповненнями) позивачку [PERSON] звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладено,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

22 травня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO], до досягнення нею повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, від подружнього життя у них народилась дитина, яка знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В поданій до суду заяві позивачка просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач надав до суду заяву, в поданій до суду заяві просив розглянути справу за його відсутності. Проти позову не заперечував. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно зі ст.180 СК України обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька. Суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, виданого 17.01.2012 року, актовий запис № 70, [PERSON] народилася [INFO] року, батьком дитини є [PERSON]. На даний час дитина проживає разом із матір»ю та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнений від сплати державного мита на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

22 травня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося в суд з цим позовом, в якому вимагало стягнути з [PERSON] борг за кредитним договором, вказуючи, що станом на 31.03.2014р. відповідачка заборгувала 3748,09 грн. основного боргу за кредитним договором від 31.01.2006р., 7248,03 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 549,81 грн. штрафу (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася також, у телефонному режимі повідомила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. З урахуванням позицій сторін, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що 31.01.2006р. між сторонами було укладено кредитний договір (а.с. 14-15), відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, в порушення умов договору, відповідачка станом на 31.03.2014р. заборгувала 3748,09 грн. основного боргу за кредитним договором, 7248,03 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 549,81 грн. штрафу (процентна складова). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк. Ч.ч.1,2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у випадку прострочення його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачка станом на 31.03.2014р. заборгувала Банку 3748,09 грн. основного боргу за кредитним договором від 31.01.2006р., 7248,03 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 549381 грн. штрафу (процентна складова), то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 243 грн. 60 к.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

22 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначив, що з відповідачкою по справі перебуває в шлюбі з 02 листопада 2013 року, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Микола-ївського міського управління юстиції, актовий запис № 779. Мають малолітню [PERSON], [INFO]. Подружнє життя в сторін не склалося. Шлюбні стосунки між ними припинені. Позивач вважає, що сімю зберегти не можливо. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою,малолітню доньку залишити проживати з ним. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу в його відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши докази у справі дійшов до наступного. Позивач та відповідачка уклали шлюб 02 листопада 2013 року,який зареєст-ровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстра-ційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 779 та є батьками малолітньої [PERSON], 21 травня 2014 року народ-ження, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим за актовим записом № 36 від 27 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції Мико-лаївської області. (а.с.7,8 ). Із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя сторони припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що їхню сімю зберегти не можливо, малолітня дитина залишиться проживати з ним. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 3 ст.105 СК України передбачає припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

22 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], колишній чоловік, проте за даною адресою він не проживає, не оплачує комунальні послуги. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, просив прийняти законне рішення. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 17.04.2001 року Павлоградською товарною біржою, р.№04/23-НД. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області. Відповідно до акту від 08.08.2015 року, який складено комісією у складі голови ОСББ «Інтернаціональна,69», сусідів, у квартирі за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає з 01 грудня 2013 року і по теперішній час, на час обстеження у квартирі відсутні його особисті речі. В судовому засіданні допитано свідків, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які повідомили суду, що не бачили відповідача близько 2-3 років за адресою [ADDRESS], особистих речей відповідача у вказаній квартирі не має. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS], складає більш ніж рік, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним будинком.

Outcome: approved