Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

22.05.2015 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідачка) про розірвання шлюбу (а. с. 2, 3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.03.1995 р. вони з відповідачкою уклали шлюб. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] ([INFO]). Спільне життя з відповідачкою не склалося внаслідок того, що в них різні склади характеру, спільні інтереси відсутні, спільне господарство не ведеться та шлюбні відносини фактично припинені з травня 2013 року. Таким чином, позивач прийшов до висновку, що подальше спільне життя з відповідачкою, збереження шлюбу не можливе і наполягає на розірванні шлюбу. У судове засідання позивач не з'явився, але 07.07.2015 р. надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, без надання строку для примирення. Також позивач в заяві зазначив, що в разі неприбуття в судове засідання відповідачки, згодний на прийняття заочного рішення у справі (а. с. 18). Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи 2 (двічі) повідомлялася належним чином. Судові повістки про виклик до суду надсилалися за місцем проживання відповідачки, зареєстрованої у встановленому законом порядку, однак відповідно до повернутих поштових повідомлень, відповідачка за адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), вважається що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом - СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 10.03.1995 р. Виконавчим комітетом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області, зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис за №7 (а. с. 4). Шлюб у позивача перший. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] ([INFO]), що підтверджено копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим, і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно не проживають. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них не має, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що родина розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу, відповідачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «[PERSON]». Відповідачка не виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, у зв'язку з чим, суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами стосовно зміни прізвища відповідачки. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідачку витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved