Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

24.04.2020 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначив, що він зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] . Разом з позивачем у квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вищевказані обставини підтверджуються довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, виданою КП «ЖКС» Вузівський від 20.01.2020 року Фактично у квартирі [ADDRESS] проживають всі зареєстровані особи, окрім відповідача по справі - [PERSON] . Квартира [ADDRESS] не приватизована і перебуває на балансі місцевих рад. Право на користування квартирою первинно виникло у [PERSON] на підставі ордеру №3261 від 16.07.1959 року. Пізніше [PERSON] стала наймачем, з членами її сім`ї: донька - [PERSON] , чоловік доньки - [PERSON] , онук - [PERSON] , онука - [PERSON] , що вбачається з розпорядження на право укладення договору найму №2248 від 03.12.2001 р. Відповідач по справі уклав шлюб з [PERSON] 04.04.2004 року , у зв`язку з чим, також був зареєстрований за вищевказаною адресою, як член родини. Однак, як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серія від 13 жовтня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідач по справі вже понад 10 років, а саме: з 2009 року в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає, що підтверджується актом №1636 про не проживання особи за місцем реєстрації від 01.11.2019 року. Особисті рахунки для оплати комунальних послуг відкриті на [PERSON] . Позивач та треті особи на стороні позивача самостійно сплачують комунальні послуги за квартиру. Вищенаведене підтверджується копією квитанції №121 від 17.02.2020 року, де платником зазначається саме [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] особистих речей у квартирі не має, жилою площею жодного разу не цікавився, витрат по її утриманню не несе та комунальні послуги не сплачує. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Позивач просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, третю особу, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно з довідкою КП «ЖКС «Вузівський» №37 від 20.01.2020 року за адресою : [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту від 1636 року, що підписаний сусідами позивача та підписи яких завірено начальником уч.№1 КП «ЖКС «Вузівський» відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з січня 09.09.2009 року . Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року «Про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації» правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 10 ст. З Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до абзацу 6 ст. З Закону України від 11.12.2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності, на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved