Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

23 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у якому зазначив, що 17.09.2008 року уклав з акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договір споживчого кредиту № 640/880-к880 за яким отримав кредит в сумі 8952 доларів США зі сплатою 9% річних, які зобов`язався повернути до 16.09.2015 року. Починаючи з 01 листопада 2014 року він припинив сплачувати борг, у зв`язку з чим з липня 2016 року правонаступник банку ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, який було задоволено частково. 20 серпня 2020 року він дізнався про відкриття виконавчого провадження №51740316, з матеріалів якого дізнався, що 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на належний позивачу автомобіль марки ЗАЗ модель ТF699Р державний номерний знак [NUMBER] . Посилаючись на те, що приватний нотаріус не переконався у безспірності вимог банку, позивач просив суд визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 21 квітня 2016 року зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2942 про звернення стягнення на належний йому транспортний засіб та задоволення за рахунок коштів, вилучених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 17947,56 доларів США таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року до участі у справі було залучено правонаступника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» акціонерне товариство «Альфа банк» (далі АТ «Альфа банк»). Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду направив відзив та заяву за якими позовні вимоги не визнав за їх безпідставністю, та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника. Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 17 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позивачем \~укладено договір кредиту № 640/880-К880 на купівлю автотранспортного засобу, за умовами якого банк надав кредит в сумі 8952 доларів США зі сплатою 9% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 16 вересня 2015 року, а позичальник зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі згідно загальних умов кредитування. Відповідно до умов\~кредитного договору, цільове призначення кредиту \~оплата придбаного автомобіля марки DAEWOO, модель Lanos, 2008 року випуску, чорного кольору. Крім цього, на забезпечення виконання\~\~зобов`язань за кредитним договором, того ж дня сторони уклали договір застави за умовами якого, предметом\~\~договору застави є автомобіль марки ЗАЗ, модель ТF 699Р, об`єм двигуна 1386, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Миколаївським відділом реєстраційно екзаменаційної роботи 17.09.2008 року, що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого Миколаївським відділом реєстраційно екзаменаційної роботи 17.09.2008 року, загальною вартістю 46850 грн., що становить в еквіваленті 9657,60 доларів США (а.с.98-100). У зв`язку з порушенням позивачем умов кредитного договору та існуванням простроченої заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» направило боржнику повідомлення від 01 березня 2016 року за вих. № бн/16 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості, у якому зазначило, що заборгованість позивача станом на 01.03.2016 року становить 17947,56 доларів США, у тому числі: 8626,26 доларів США заборгованість за кредитом; 3652,47 доларів США заборгованість за відсотками; 4511,96 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1156,87 доларів США розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Цим повідомленням позичальнику було запропоновано протягом тридцятиденного строку з дня отримання листа погасити заборгованість перед кредитором та попереджено, що у випадку несплати заборгованості, про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на заставлене майно (а.с.108-110). Зазначене повідомлення було отримане позивачем 05 березня 2016 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.110). 21 квітня 2016 року приватним\~\~нотаріусом Київського\~\~міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. було вчинено\~\~виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №\~2942, про звернення стягнення на предмет застави на користь ПАТ «Укрсоцбанк» предмета застави - автомобіля марки ЗАЗ, модель ТF 699Р, та задоволення за рахунок коштів вилучених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 17947,56 доларів США: що складається з 8626,26 доларів США заборгованість за кредитом; 3652,47 доларів США заборгованість за відсотками; 4511,96 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1156,87 доларів США розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, за період стягнення з 27 жовтня 2014 року по 01 березня 2016 року ( а.с.10). Постановою головного державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 31 липня 2020 року за вказаним виконавчим написом було накладено арешт на майно боржника позивача по справі (а.п.15). За положеннями статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255-IV (далі - Закон №\~1255-IV) визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Пунктом 1 частини першої\~статті 21 Закону\~№\~1255-IV\~до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6\~глави\~49 ЦК України, що виникає на підставі договору. За змістом\~статті 22 Закону\~№\~1255-IV\~обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Згідно із частиною першою\~статті 589 ЦК України\~у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За змістом\~статті 20 Закону України «Про заставу» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що\~реалізація заставленого майна, на яке звернуто стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено\~Законом\~чи договором. У частині першій\~статті 23 Закону\~№\~1255-IV\~передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Статтею 26 Закону №\~1255-IV\~визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно із частиною першою\~статті 87 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Тобто, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним\~Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним -\~Законом\~№\~1255-IV. При цьому частинами першою, третьою\~статті 24 Закону №\~1255-IV установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому\~законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується з частиною першою\~статті 27 Закону №\~1255-IV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний\~\~надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги\~закону\~є імперативними. У\~статті 27 Закону №\~1255-IV\~передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником;\~2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно зі\~статтею 28 Закону № 1255-IV\~якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене\~\~обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими\~статтею 8 цього Закону. Відповідно Закон №\~1255-IV\~пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано\~статтею 42 Закону №\~1255-IV, згідно з якою держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною четвертою\~статті 43 Закону №\~1255-IV\~визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі\~статтею 24 цього Закону\~реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок ведення Реєстру затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі - Порядок № 830). Пунктом 4 Порядку № 830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису. Натомість з матеріалів справи убачається, що в порушення вказаних вище вимог Закону обтяжувач не зареєстрував у Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, та хоча і направив позивачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, однак зміст останнього не відповідає положенням ст.27 Закону №\~1255-IV, оскільки не містить вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження ( а.с.108-110,127-128). Відповідно до правого висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 320/8269/15-ц, відсутність у\~Законі України «Про нотаріат»\~ та в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому\~наказом\~\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального\~Закону № 1255-IV\~щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом. Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог\~Закону № 1255-IV. Відповідно неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої\~статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних та є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, у постановах ухвалених Верховним судом зокрема 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), 24 червня 2020 року по справі №333/7373/17 (провадження №61-46867 св 18 з подібних правовідносин, вказано про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~ 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи убачається, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №640/880-К880 в розмірі 17225,31 доларів США було задоволено частково, та стягнуто з позивача на користь банку заборгованість станом на 23 листопада 2015 року в сумі 14083,03 доларів США, з яких: 8626,26 доларів США що еквівалентно 206897,19 грн., - заборгованість за кредитом, 3438,88 доларів США, що еквівалентно 82480,03 грн. заборгованість за відсотками, 2017,89 доларів США, що еквівалентно 48398,28 гр. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків (а.с.18-19). Зазначене на думку суду є підставою вважати, що заборгованість позивача перед банком на час вчинення виконавчого напису нотаріусом не була безспірною, оскільки між сторонами існував спір щодо строків та порядку нарахування заборгованості та її розміру, який в подальшому було вирішено у судовому порядку після вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, у нотаріуса також не було підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірною та відповідно вчиняти виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, суд доходить висновку що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, тому наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved