Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

23 липня 2014р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. [INFO]. помер її чоловік [PERSON], про що 27 листопада 2013р. відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було зроблено відповідний актовий запис №8121 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] Внаслідок смерті її чоловіка відкрилася спадщина. До складу спадщини ввійшли всі майнові права на будинок, розташований на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], який знаходиться на земельній ділянці площею 410кв.м. та складається в цілому із А2-житлового будинку, №1-2к, І - споруд, житловою площею 80,4кв.м, які належали спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 8 жовтня 1997р. між [PERSON] та [PERSON] Інвентаризаційна оцінка будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до п.2 договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 8 жовтня 1997р. складає 33286грн. Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений на Товарній біржі «Новый Век» ІПН-[NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, що посвідчена приватним нотаріусом Поповою І.В. Дніпропетровського нотаріального округу від 26.09.97р. №1-3731. Будинок, розташований за адресою [ADDRESS], був придбаний 8 жовтня 1997р, на цей час та до моменту смерті [PERSON], вона знаходилась у шлюбі з ним. Вона вважає, що спадкове майно: житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] є майном, набутим подружжя за час шлюбу та належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, відтак вона має право на ? частину вищезазначеного майна. 8 квітня 2014р. вона звернулася до державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву з проханням видати їй свідоцтво про право власності на ? частину спадкового майна набутого під час шлюбу, але державний нотаріус відмовив, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу нерухомості, укладений на товарній біржі 8 жовтня 1997р, повинен бути нотаріально посвідчений. На підставі викладеного позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 410кв.м, який складається в цілому з А2-житловий будинок, №1-2, к, І - споруд, житловою площею 80,4кв.м, що був укладений 8 жовтня 1997р. та зареєстрований 28.10.1997р. на товарній біржі «Новый Век» за №223, укладений між [PERSON] та [PERSON], що діяв на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Поповою І.В. від імені [PERSON] - дійсним; визнати за нею право власності на 2/4 частки в спільному сумісному майні, придбаному подружжям під час шлюбу на ім'я [PERSON], яке складається з об'єкта нерухомого майна - будинку за адресою [ADDRESS] а також визнати за нею та [PERSON] право власності на 1/4 частку спадкового майна за кожною, яким вказаний будинок за адресою [ADDRESS](а.с.а.с.2-7, 20-25, 120-122). В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, стверджуючи, що інших спадкоємців немає, що відповідач не бажає з»являтися до суду і просили розглянути справу заочно. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів у справі. Відповідач неодноразово в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання. Ніяких заперечень суду не надіслала. Третя особа - державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори надіслала на адресу суду копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON], заяву про розгляд справи без їЇ участі і заперечень не мала. Клопотання позивача та її представника про заочний розгляд задоволено і цивільна справа розглянута заочно. Вислухавши позивача, її представника та дослідивши письмові докази що у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі за таких підстав. Суд встановив, що [INFO]. помер чоловік позивача [PERSON], про що 27 листопада 2013р. відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було зроблено відповідний актовий запис №8121 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.8,11). Внаслідок смерті її чоловіка відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок, розташований на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], який знаходиться на земельній ділянці площею 410кв.м. та складається в цілому із А2-житлового будинку, №1-2к, І - споруд, житловою площею 80,4кв.м, які належали спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 8 жовтня 1997р. між [PERSON] та [PERSON] Інвентаризаційна оцінка будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до п.2 договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 8 жовтня 1997р. складає 33286грн. Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений на Товарній біржі «Новый Век» ІПН-[NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, що посвідчена приватним нотаріусом Поповою І.В. Дніпропетровського нотаріального округу від 26.09.97р. №1-3731 (а.с.23). Зазначений будинок було придбано 8 жовтня 1997р. На той час та до моменту смерті [PERSON], позивач знаходилась у шлюбі з ним, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 2.11.1965р. (а.с.10). 8 квітня 2014р. державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу нерухомості, укладений на товарній біржі від 8 жовтня 1997р, повинен бути нотаріально посвідчений (а.с.30-31). Суд вважає за необхідне визнати договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 410кв.м, такий що складається в цілому із: А2-житловий будинок, №1-2, к, І - споруд, житловою площею 80,4кв.м, що був укладений 8 жовтня 1997р. та зареєстрований 28.10.1997р. на товарній біржі «Новый Век» за №223, укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON], що діяв на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Поповою І.В. від імені [PERSON] - дійсним. Спадкове майно: житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] суд вважає є майном, набутим подружжя за час шлюбу і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а тому позивач має право на ? (2\\4) частину вищезазначеного майна. Таким чином спадщина відкрилася на 2\\4 частини спадкового будинку. Сторони є спадкоємцями першої черги, прийняли спадщину і кожен має право на 1\\4 частину будинку та споруд. Вказані обставини підтверджені свідоцтвом про смерть [PERSON], договором купівлі-продажу нерухомого майна, копією свідоцтва про одруження позивача, заявою про прийняття спадщини, постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії та іншими матеріалами справи (а.с.а.с.10, 11, 23, 30, 31, 48, 49, 52, 68, 70). За таких обставин суд вважає за необхідне визнати в порядку спадкування по закону за [PERSON] та за [PERSON] право власності за кожною по 1/4 частці спадкового майна, яким є будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 410кв.м, такий що складається в цілому із: А2-житловий будинок, №1-2, к, І - споруд, житловою площею 80,4кв.м, яке належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 8 жовтня 1997р. між [PERSON] та [PERSON] За правилами ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В силу ч.ч.1,2 ст.370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст.227 ЦК 1963р. у редакції від 27.12.1996р, який діяв на час посвідчення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Статтею 47 ЦК 1963р. у редакції від 27.12.1996р, який діяв на час посвідчення договору купівлі-продажу - нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 ЦК 1963р. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цього разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Положення ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції від 16.02.1993р, який діяв на час посвідчення договору купівлі-продажу - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У пункті 3.2 цього листа також звертається увага на те, що у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 1 липня 2004р.«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положеннями ст.57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч.3 ст.59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В силу ч.3 ст.59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доведення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного із подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved