Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

22 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його наступним. Сторони на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 23 квітня 2014 року є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] має 56/225, а відповідач [PERSON] 28/225 частин спірного житлового будинку. Право власності належним чином зареєстроване. У січні 2018 року позивач звернулась до відповідача з пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку як об`єкта права спільної часткової власності. Відповідач залишив вказану пропозицію без уваги, бажання укладати договір не виявив. Конструктивні елементи спірного житлового будинку збудовані таким чином, що кожній зі сторін може бути відокремлено частину будинку з самостійним входом, технічно можливе переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири. Просила суд поділити в натурі житловий будинок загальною площею 128,5 кв.м, та господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , передавши [PERSON] та [PERSON] і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 28/225 та 56/225 часток відповідно кожної із сторін у спільному майні; передати та визнати право власності за [PERSON] на житлові приміщення, що зазначені у технічному паспорті номерами 2-1, 2-2, 2-4, 2-5 та господарські споруди З, З-1, В-1. Всі інші житлові та господарські споруди передати [PERSON] , визнавши за ним право приватної власності. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, подавши відповідну заяву (т. 1, а.с. 60-61) та пославшись на допущену помилку в позовній заяві просила поділити в натурі житловий будинок загальною площею 128,5 кв.м, та господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , передавши [PERSON] та [PERSON] і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 28/225 та 56/225 часток відповідно кожної із сторін у спільному майні; передати та визнати право власності за [PERSON] на житлові приміщення, що зазначені у технічному паспорті номерами 2-1, 2-2, 2-4, 2-5 та господарські споруди З, З-1, В-1. Всі інші житлові та господарські споруди передати [PERSON] , визнавши за ним право приватної власності. 13 березня 2019 року позивач повторно уточнила позовні вимоги, остаточно просить поділити в натурі житловий будинок загальною площею 128,5 кв.м, та господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , передавши [PERSON] та [PERSON] і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 28/225 та 56/225 часток відповідно кожної із сторін у спільному майні; передати та визнати право власності за [PERSON] на житлові приміщення, що зазначені у технічному паспорті номерами 2-1, 2-2, 2-4, 2-5 та господарські споруди З, з, В-1. Всі інші житлові та господарські споруди передати [PERSON] , визнавши за ним право приватної власності (т. 1, а.с. 237-238). У визначений судом строк із дотриманням вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач подав відзив, у якому висловив незгоду із заявленими позовними вимогами та наступну позицію. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , який складено 30 липня 2014 року, зазначений будинок складається з трьох окремих ізольованих квартир. Відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира № 2 . Згідно експлікації до плану житлового будинку вказана квартира складається з таких приміщень, які в поетапному плані мають таку нумерацію: 2-1 житлова кімната площею 7,5 кв.м, 2-2 кухня площею 8,9 кв.м, 2-3 житлова кімната площею 25,4 кв.м, житлова кімната площею 5,0 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м. Загальна площа квартири становить 52,3 кв.м. Позивач просить визнати за ним майже половину квартири, що суперечить належним їх часткам. Щодо господарських будівель і споруд відповідач у відзиві зазначив, що бажає, щоб за ним було визнано право власності на гараж Е, з, літню кухню К та хвіртку. За позивачем визнати право власності на решту будівель: сараї к, к-1, Г, Ж, Е-1, сіни к, льох пг, вбиральню «у». Також повідомив, що ним очікуються судові витрати за отримання професійної правничої допомоги в сумі 1000 грн. Позивач своїм правом надати відповідь на відзив не скористалась. 22 лютого 2018 року автоматичним розподілом справу розподілено судді Колодяжному А.О. (т. 1, а.с. 26). Ухвалою від 22 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу термін для усунення виявлених недоліків позовної заяви (т. 1, а.с. 27-28). 12 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження подати відзив (т. 1, а.с. 33). 13 квітня 2018 року позивач заявила клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи (т. 1, а.с. 62-63). 24 квітня 2018 року відповідач також заявив клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи (т. 1, а.с. 73-77). Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року за клопотаннями сторін призначено судову будівельно - технічну експертизу, витрати по проведенню експертизи покладено як на позивача, так і на відповідача. Провадження у справі зупинено (т. 1, а.с. 126-127). 06 грудня 2018 року провадження у справі поновлено (т. 1, а.с. 198). 17 січня 2019 року у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Колодяжного А.О. повторним автоматичним розподілом справу передано на розгляд судді Усенко Л.М. (т. 1, а.с. 225). Ухвалою судді від 21 січня 2019 року справу прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 226). Ухвалою від 02 квітня 2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача інших співвласників спірного будинку [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 249). В судовому засіданні 10 квітня 2019 року з`ясовано, що [PERSON] помер (т. 2, а.с. 3). Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, судового експерта, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2014 року в цивільній справі № 2/576/2/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності за заповітом, припинення права власності [PERSON] , визнання права власності позовні вимоги залишено без задоволення (т. 1, а.с. 20-22). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23 квітня 2014 року вищевказане рішення суду першої інстанції скасоване, позов [PERSON] задоволено частково, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 жовтня 2011 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1789, видане Глухівською міською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] в частині розміру частки в спадковому майні, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] на 56/225 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] на 28/225 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (т. 1, а.с. 23-25). 06 березня 2015 року за [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 23.04.14р. зареєстроване право власності на 28/225 часток у житловому будинку [ADDRESS] загальною площею 139,7 кв.м, житловою площею 91,7 кв.м (житловий будинок «А», надвірні господарські будівлі та споруди: «К» літня кухня, «К1» сарай, «Г» сарай, «Ж» сарай, «Е» гараж, «Е1» сарай, «З» сарай, «У» вбиральня, «У1» вбиральня, «Пг» погріб, № 1 ворота з хвірткою, № 2 ворота з хвірткою, № 3 огорожа), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1, а.с. 12). 23 вересня 2014 року за [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 23.04.14р. зареєстроване право власності на 56/225 часток у житловому будинку [ADDRESS] загальною площею 139,7 кв.м, житловою площею 91,7 кв.м (житловий будинок «А», надвірні господарські будівлі та споруди: «К» літня кухня, «К1» сарай, «Г» сарай, «Ж» сарай, «Е» гараж, «Е1» сарай, «З» сарай, «У» вбиральня, «У1» вбиральня, «Пг» погріб, № 1 ворота з хвірткою, № 2 ворота з хвірткою, № 3 огорожа), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1, а.с. 46). Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2018 року в цивільній справі № 576/747/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення до житлового будинку, визначення порядку користування та усунення перешкод в користуванні житловим будинком позовні вимоги задоволено частково. Встановлено порядок користування житловим приміщенням - квартирою житлового будинку [ADDRESS] , яким виділено в користування [PERSON] житлову кімнату площею 25,4 кв.м (в поетажному плані під номером 2-3), у користування [PERSON] виділено дві житлові кімнати площею 7,5 кв.м та 8,9 кв.м (в поетажному плані під номером 2-1 і 2-2). Кухню та коридор площею 5,0 кв.м та 5,5 кв.м (в поетажному плані під номером 2-4 і 2-5) залишено в спільному користуванні сторін (т. 1 а.с. 219-220). Із копії технічного паспорта, складеного 15.08.2011 року, вбачається, що спірний житловий будинок одноповерховий, на день складання технічного паспорта до домогосподарства входили наступні будівлі та споруди. Житловий будинок «А» площею 154,5 кв.м, сіни «а1» площею 4,3 кв.м, сіни «а2» площею 17,5 кв.м, ганок «кр» площею 2,5 кв.м, літня кухня «К» площею 42,8 кв.м, сіни «к» площею 10,6 кв.м, сарай «к-1» площею 6,2 кв.м, сарай «Г» площею 16,3 кв.м, сарай «Ж» площею 12,4 кв.м, гараж «Е» площею 28,3 кв.м, сарай «Е-1» площею 8,8 кв.м, сарай «З» площею 7,3 кв.м, гараж «з» площею 16,8 кв.м, вбиральня «У» площею 0,9 кв.м, вбиральня «У-1» площею 1,3 кв.м, погріб «Пг» площею 9,2 кв.м, ворота з хвірткою «N-1», «N-2», огорожа «N-3» (т. 1, а.с. 14-17). Із копії технічного паспорта, складеного 30.07.2014 року, вбачається, що спірний житловий будинок одноповерховий, на день складання технічного паспорта до домогосподарства входять наступні будівлі та споруди. Житловий будинок «А» площею 154,5 кв.м, сіни «а1» площею 4,3 кв.м, сіни «а2» площею 17,5 кв.м, ганок «кр» площею 2,5 кв.м, літня кухня «К» площею 42,8 кв.м, сіни «к» площею 10,6 кв.м, сарай «к-1» площею 6,2 кв.м, сарай «Г» площею 16,3 кв.м, сарай «Ж» площею 12,4 кв.м, гараж «Е» площею 28,3 кв.м, сарай «Е-1» площею 8,8 кв.м, сарай «З» площею 7,3 кв.м, гараж «з» площею 16,8 кв.м, вбиральня «У» площею 0,9 кв.м, вбиральня «У-1» площею 1,3 кв.м, погріб «Пг» площею 9,2 кв.м, ворота з хвірткою «N-1», «N-2», огорожа «N-3» (т. 1, а.с. 42-45). За висновком судової будівельно - технічної експертизи № 884 від 26 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 157-196) виділення часток співвласникам житлового будинку відповідно до ідеальних часток співвласників: [PERSON] - 28/225 та [PERSON] - 56/225 (кожному співвласнику окремо), не видається за можливе. Так як на 28/225 частину в житловому будинку припадає 17,4 кв.м площі, а необхідно як мінімум 25,0 кв.м, до мінімально необхідної норми не вистачає 7,6 кв.м площі (25,0 кв.м - 17,4 кв.м). Також визначено, що житловий будинок «А» має значний фізичний знос - 68%, тому відповідно до п. 2.5.2 методики «Організація проведення судових будівельно - технічних експертиз по цивільних справах» реальний розподіл житлового будинку неможливий, так як при проведенні будівельних робіт по переобладнанню будинку може негативно вплинуть на його техніко - експлуатаційні показники. Але, при обстеженні житлового будинку виявлено, що між співвласниками [PERSON] та [PERSON] склалося фактичне користування житловим будинком з влаштуванням окремих входів до квартири № 2 . Приміщення обладнані самостійними інженерними системами електропостачання, газопостачання, опалення. Експертом розрахований варіант розподілу (виділу) житлового будинку по фактичному користуванню, яке склалося між співвласниками, а саме: [PERSON] - 28/225 частин, [PERSON] 56/225 частин, [PERSON] , [PERSON] - 47/75 частин (4/25 та 7/15 відповідно). За запропонованим експертом варіантом розподілу житлового будинку частки співвласників складають [PERSON] 27/225 замість 28/225, [PERSON] 103/225 замість 56/225, [PERSON] , [PERSON] 37/75 (92/225) замість 47/75. Для здійснення запропонованого експертом варіанту розподілу житлового будинку необхідно виконати наступні переобладнання. Для [PERSON] та [PERSON] демонтувати дверний блок, закласти проріз між приміщеннями 2-2 та 2-3, виконати окремі лази на горище, розділ горищного приміщення виконувати згідно лінії розподілу житлового будинку без влаштування перегородок. Для [PERSON] в приміщенні 2-3 встановити перегородку з встановленням дверного блоку та влаштувати два окремих приміщення: тамбур глибиною не менше 1,5 м та приміщення електрифікованої кухні-їдальні площею не менше 15,0 м2. Так як вбиральня «У» знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] , а вбиральня «У'» у співвласників [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] необхідно збудувати нову будівлю вбиральні. Загальна вартість ремонтно - будівельних робіт, виконаних відповідачем [PERSON] в 2014 році у літній кухні складає 134 779 грн., вартість використаних матеріалів складає 75 963 грн. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 538 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367, ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Під час розгляду справи в суді сторони виявили бажання примиритись, у тому числі шляхом виплати відповідної компенсації. Однак, позитивного результату досягнуто не було з огляду на відсутність домовленості в частині суми компенсації. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України) Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Отже, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 3 квітня 2013 року по справі 6-12 цс 13. Між сторонами існує тривалий спір з приводу розподілу житлового будинку. Відповідачем [PERSON] в 2014 році у літній кухні здійснені ремонтно - будівельні роботи, вартість виконання яких складає 134 779 грн., вартість використаних матеріалів складає 75 963 грн. Сторони не заперечували, що поліпшення спільного майна сторін відбувалося за рахунок відповідача. Позивачка, як співвласник нерухомості, не заперечувала проти завершення і проведення оздоблювальних робіт. Суду не вдалося з`ясувати, чи підлягають відокремленню поліпшення спільного майна, які здійснені відповідачем за його рахунок, а вказані витрати відповідача [PERSON] під час проведення судової будівельно - технічної експертизи не враховані, оскільки дане питання поставлене не було. З`ясування цієї обставини має суттєве значення для правильного вирішення спору, оскільки за положенням 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Сторони не виявили бажання призначити у справі додаткову експертизу та з`ясувати питання щодо витрат відповідача на поліпшення спільного майна. Для з`ясування цієї обставини необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Крім цього, відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Відповідно до ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Отже, отримання погоджувальних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку необхідне лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною. Відповідно до п.п. 1.4.3, 1.4.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Як вбачається із матеріалів справи, технічний стан основних конструктивних елементів спірного житлового будинку визначений судовим експертом як ветхий згідно шкали оцінки зносу стандарту ЖКГ «правила визначення фізичного зносу житлових будинків». Фізичний знос будинку складає більше 60% (т. 1, а.с. 160). Житловий будинок має значний фізичний знос - 68%, що унеможливлює реальний розподіл житлового будинку, так як при проведенні будівельних робіт по переобладнанню будинку може негативно вплинути на його техніко - експлуатаційні показники (т. 1, а.с. 163). Разом з цим, як пояснила допитана в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] , нею запропонований варіант розподілу спірного житлового будинку за фактичним користуванням всупереч його значному зносу лише з причини того, що відповідачем було здійснено ремонтні роботи, які підвищили стійкість конструкції. У висновку судової експертизи відсутнє дослідження ремонтних робіт у кімнаті, якою фактично користується відповідач. Також, судовий експерт уточнила, що в кімнаті, якою фактично користується відповідач, відсутнє окреме газове опалення. Саме з цієї причини запропонований варіант розподілу включає облаштування електричної кухні - їдальні та електроопалення (про необхідність облаштування електроопалення у висновку експерта не зазначено). Запропонований у висновку судової будівельно-технічної експертизи варіант розподілу житлового будинку передбачає виконання переобладнань, серед яких виконання окремих лазів на горище, влаштування двох окремих приміщень: тамбуру глибиною не менше 1,5 м та приміщення електрифікованої кухні-їдальні площею не менше 15,0 м2. Влаштування цілком електрифікованої кухні - їдальні потребує перевірки системи електропостачання з огляду на значний знос будинку та відсутність інформації щодо її технічного стану (з висновку судової експертизи не вбачається, що така перевірка була проведена). В свою чергу, виконання окремих лазів на горище передбачає втручання в конструкцію стелі. Проте, відповідні документи на переобладнання та перепланування спірного житлового будинку, перевірки потужності та справності системи електропостачання для облаштування електрифікованої кухні - їдальні та електричного опалення, суду надано не було. Зважаючи на вищевикладене в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved