Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

22 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті у певний час, в якій просить встановити, внаслідок хронічної цереброваскулярної недостачі третього ступеня, факт смерті [PERSON], [INFO] року у м. Тираспіль Придністровської Молдавської Республіки (на території Республіки Молдова), що проживала до смерті в селі Ближній Хутір Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки, громадянки України, народженої [INFO] року в селі Богданове Фрунзівського району Одеської області. В заяві посилається на те, що [PERSON], народилася [INFO] року в селі Богданове Фрунзівського району Одеської області, але останні п'ять років постійно проживала за межами України, а саме у будинку [ADDRESS] Внаслідок хронічної цереброваскулярної недостачі третього ступеня [PERSON], померла [INFO] року у м. Тираспіль Придністровської Молдавської Республіки (на території Республіки Молдова), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим адміністрацією села Ближній Хутір Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки 13 вересня 2017 року. Після її смерті залишилося право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] зареєстрованим Фрунзівською державною адміністрацією Одеської області 04 листопада 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Фрунзівської нотаріальної контори Одеської області 21 лютого 2002 року та зареєстрованим в реєстрі за № 241, зазначене право спадкодавець заповіла заявнику. 19 грудня 2017 року заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції в Одеській області з метою державної реєстрації смерті [PERSON] на території України та отримання відповідного свідоцтва, однак заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що на підтвердження факту смерті не пред'явлено лікарське свідоцтво про смерть, форма якого має відповідати формі, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. 20 грудня 2017 року заявник звернувся до нотаріальної контори з наміром оформити спадщину але згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20 грудня 2017 року, державний нотаріус Романова І.С. відмовила у відкритті спадкової справи та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через те, що на підтвердження факту смерті пред'явлено свідоцтво про смерть видане самопроголошеною Придністровською Молдавською Республікою. Таким чином, в зв'язку з вищевикладеними обставинами, [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті. Заявник у судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Повідомив суду, що він є племінником покійної [PERSON] З приводу спроби легалізації свідоцтва про смерть [PERSON] заявник вказав, що і на території ПМР і на території України він в усній і письмовій формі звертався в різні установи та організації з метою легалізації свідоцтва про смерть, але вказані звернення позитивного результату не дали. Будь-яких письмових доказів, в тому числі заяв, відповідей, повідомлень, а також з приводу його дій щодо легалізації вказаного свідоцтва, суду не надав. Представник заявника у судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Вказав, що іншого шляху встановлення факту смерті не існує, оскільки будь-яких інших документів які б дали можливість встановити факт смерті [PERSON] та відповідно прийняти спадщину немає. Представник заінтересованої особи Фрунзівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явився, але попередньо надав до суду заяву, в якій вказав, що по даній справі заперечень проти заяви не має, просить розглядати справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи Захарівської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але попередньо надав до суду заяву, в якій вказав, що по даній справі заперечень проти заяви не має, просить розглядати справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з'явився, але попередньо надав до суду заяву, в якій вказав, що по даній справі заперечень проти заяви не має, просить розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народилася [INFO] року в селі Богданове Фрунзівського (нині - Захарівського) району Одеської області. Згідно довідки Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області від 19 грудня 2017 року № 6764 вбачається, що [PERSON] до 2002 року постійно проживала в [ADDRESS], але останні п'ять років до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за межами України, а саме у будинку [ADDRESS] У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] є племінником [PERSON], вони постійно підтримували родині відносини. Внаслідок хронічної церебровакулярної недостачі третього ступеня [PERSON], померла [INFO] року у м. Тираспіль Придністровської Молдавської Республіки (на території Республіки Молдова), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим адміністрацією села Ближній Хутір Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки 13 вересня 2017 року. Після її смерті залишилося право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] зареєстрованим Фрунзівською державною адміністрацією Одеської області 04 листопада 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Фрунзівської нотаріальної контори Одеської області 21 лютого 2002 року та зареєстрованим в реєстрі за № 241, зазначене право спадкодавець заповіла заявнику. 19 грудня 2017 року заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції в Одеській області з метою державної реєстрації смерті [PERSON] на території України та отримання відповідного свідоцтва, однак заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що на підтвердження факту смерті не пред'явлено лікарське свідоцтво про смерть, форма якого має відповідати формі, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. 20 грудня 2017 року заявник звернувся до нотаріальної контори з наміром оформити спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20 грудня 2017 року, державний нотаріус Романова І.С. відмовила у відкритті спадкової справи та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через те, що на підтвердження факту смерті пред'явлено свідоцтво про смерть видане самопроголошеною Придністровською Молдавською Республікою. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Однак, судом не може бути встановлений факт смерті [PERSON] на території Придністровської Молдавської Республіки, як про те просить заявник, оскільки такої республіки взагалі не існує. На території республіки Молдова існує самопроголошена Придністровська Молдавська Республіка, що є загальновідомим фактом, і абреавітура, використана в лікарському свідоцтві про смерть як ПМР розшифровується саме як Придністровська Молдавська Республіка. Проте і на її території суд не може визнати факт смерті особи, оскільки Придністровська Молдавська Республіка не визнана Україною як така, і міжнародною спільнотою визначається частиною Республіки Молдова. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначив, що завдання суду, при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. При цьому, суду не надано доказів того, що заявник вчиняв будь-які дії щодо легалізації свідоцтва про смерть на території ПМР і України та вживав заходи щодо оформлення свого права на спадкування, оскільки надані заявником відповіді із Фрунзівського РВ ДРАЦС та нотаріальної контори свідчить лише про ініціювання ним питання про прийняття спадщини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведених вище обґрунтувань вбачається, що заявником не було надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed