Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

22 березня 2017 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з 19.07.2003 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області за актовим записом № 33. Від шлюбу у них народилась дитина - донька [PERSON], [INFO], яка залишилась проживати із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Їхнє одруження виявилось невдалим. Причиною розпаду сім'ї являється відмінність характерів та поглядів на сімейне життя, у звязку з чим постійно виникали конфлікти і непорозуміння. Намагання зберегти сімю ні до чого не призвели, спільне життя, на думку [PERSON], суперечить її інтересам та інтересам дитини. З лютого 2016 року сторони припинили сімейні відносини, перестали проживати разом та вести спільне господарство. [PERSON] вважає, що їхній із [PERSON] шлюб є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер. Просить не надавати строк на примирення, залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Цимбалюк», а судові витрати покласти на відповідача. За попередньою домовленістю дитина залишиться проживати разом із позивачем. [PERSON], яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, не з'явилась, однак від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило. За таких обставин, суд вважав за можливе на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК проводити без фіксування розгляд справи за допомогою звукозаписувальних засобів за відсутності належним чином повідомлених сторін та їх представників України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Частинами 9 та 10 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], 19 липня 2003 року, зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області зроблено відповідний актовий запис за № 33, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-МИ № 063555 від 19.07.2003 року (а.с. 27). Також судом встановлено, що від даного шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме, неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-МИ № 133319 від 03.12.2003 року, виданого виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області, де у графі «батько» зазначений [PERSON], а у графі «мати» - [PERSON] (а.с. 8). З лютого 2016 року позивач та відповідач перестали проживати разом, вести спільне господарство, внаслідок чого фактично припинили шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ч. 1 ст. 16 «Загальної декларації прав людини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Як вбачається із положень ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За правилами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. За положенням ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ч. 3 ст. 115 СК України вбачається, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, 12 квітня 2017 року судом було частково задоволено клопотання відповідача про надання строку на примирення, внаслідок чого відкладено судовий розгляд до 04.05.2017 року. Проте, враховуючи відсутність будь-яких заяв чи клопотань від сторін, суд дійшов висновку, що позивач та відповідач не примирились. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і відповідача, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу, оскільки перешкод для цього, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Оскільки [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після його розірвання надалі ним іменуватися, а тому прізвище позивача залишити без змін «Цимбалюк». Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.. На підставі Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, ч. 9 і ч. 10 ст. 7, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 104, ст.ст. 105, 110, 112, 113, ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 115 СК України та

Outcome: approved