Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

24.01.2017 позивачка звернулась до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.10.2015 між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис за № 2536. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що з вересня 2016 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не ведуть спільне господарство, спору з приводу майна вони не мають. Дитина проживає разом із матір'ю. Вказала, що відповідач не виконує своїх обов'язків щодо утримання та піклування дитини, крім того, у їх спільної дитини з п'яти місяців виявлена лівобічна кривошия та рекомендовано: масаж, відвідування басейну для немовлят, коригувальні укладки, шина Шанца в положенні корекції, електрофорез, аплікації застигаючого парафіна. На думку позивачки, відповідач має змогу сплачувати аліменти як на малолітню дитину, так і аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки відповідач інших утриманців не має, працездатний. Враховуючи зазначене, позивачка просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис за № 2536 від 23.10.2015, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з грудня 2016 року та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення їхньої доньки [PERSON], [INFO], трьох років. Від відповідача 28.03.2017 на адресу суду надійшло заперечення на позов, в якому він визнав вимоги позивачки про розірвання шлюбу, просив задовольнити позов в даній частині, однак заперечував проти вимог позивачки про стягнення аліментів, просив стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання спільної дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2017 року до повноліття дитини, а також аліменти на утримання позивачки в розмірі 1000,00 грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення спільною дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач вже майже вісім років має хронічні захворювання панкреатиту, холециститу та гастродуоденіту, які прогресують та значно ускладнились, у зв'язку з чим відповідач неодноразово проходив лікування на денному стаціонарі Хмельницької міської лікарні №1, а тому значна частина його зарплати витрачається на ліки. Також відповідач посилається на те, що частину свого заробітку він витрачає на допомогу своїм батькам: непрацездатній матері [PERSON], яка є пенсіонером, інвалідом 3 групи, непрацездатному батьку [PERSON], пенсіонеру, інваліду 2 групи, та витрати на проїзд для їх відвідування. Також у запереченнях відповідача міститься посилання на те, що у нього відсутнє майно, в той час, як у позивача як отримувача аліментів, матеріальне становище є кращим, ніж його, оскільки у власності позивачки є три квартири: дві - у м. Києві, одна - у м. Хмельницькому. Крім того, відповідач посилається на те, що хвороба спільної з позивачем дитини, не може оцінюватись при визначенні розміру аліментів, оскільки додаткові витрати на лікування дитини потрібно визначати у твердій грошовій сумі, зазначено, що при одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо. Також відповідач посилається на те, що вимога позивача про стягнення аліментів на тримання неповнолітньої дитини починаючи з грудня 2016 року до моменту подачі даного позову є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивачем не надано жодних доказів, або іншим чином не доведено того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 23.10.2015 відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], запис №2536 (а.с. 6). У сторін є донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи пояснення сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Судом враховано, що відповідачем визнано в частині вимог позивачки про розірвання шлюбу, а відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачки про розірвання шлюбу між сторонами. Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, слід зазначити наступне. Розірвання шлюбу не звільняє батьків від обов`язків щодо утримання спільних дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (або) і інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні, потребує фінансової підтримки з боку батька. Відповідач посилається на необґрунтованість вимоги позивачки про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, а просить стягнути з нього на користь позивачки аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку з дня подачі позову. Відповідач посилався у своїх запереченнях на те, що не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки посилаючись те, що має хронічні захворювання панкреатиту, холециститу та гастродуоденіту, а тому значна частина його зарплати витрачається на ліки, а також те, що частину свого заробітку він витрачає на допомогу своїм батькам. А тому просить призначити аліменти у розмірі ? частки з усіх видів заробітку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що дані позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково, а саме: підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача, щомісячно починаючи з 24.01.2017 року до досягнення дитини повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом не приймається до уваги позиція позивача про стягнення аліментів починаючи з грудня 2016 року, оскільки відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, позивачка звернулася з даним позовом до суду 24.01.2017, суд вважає, що аліменти підлягають стягненню, починаючи з 24.01.2017. Що стосується позовної вимоги позивачки про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на її утримання в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення їхньої доньки [PERSON], [INFO], трьох років, суд зазначає наступне. Як передбачає ч. 2, ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Частина 4 цієї ж статті продовжує: право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами ч.1, ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як наголошує ч.1, ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким, чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, з 24.01.2017 до досягнення дитиною трьох років. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 650,40 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial