Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

21 січня 2019 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , Відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0796 га, цільове призначення: для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, за якими [PERSON] за договором відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договором застави, виданого 22.01.2016, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., набула право вимоги за договором іпотеки, виданого 07.05.2008, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О., який було укладено між ЗАТ «Інвест-Кредит Банк» та [PERSON] , на підставі якого остання передала в іпотеку банку своє майно, а саме: житловий будинок з господарськими побудовами, який складається з: літ. «А» - житлового будинку, житловою площею 36,2 кв.м, загальною площею 65,6 кв.м, літ. «Б» - літньої кухні, літ. «В» - вбиральні, 1-2 огорожі, І - водоколонки, ІІ - замощення, та майнові права на земельну ділянку, площею 0,0796 га, цільове призначення: для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, за адресою: [ADDRESS] . Усними перемовинами позивачу не вдалося повернути борг у [PERSON] , після чого відповідно до Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки №44-І/08 від 07.05.2008, посвідчили у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І. лист-вимогу про усунення порушень, яким відповідачу було надано тридцятиденний строк з моменту отримання листа для повернення боргу, інакше вона скористається правом продажу предмета іпотеки, будь-якій фізичній, або юридичній особі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: правом одержати предмет іпотеки у власність в рахунок боргу, звернутись до суду з позовною заявою про стягнення суми боргу в рахунок предмету іпотеки, вчинити виконавчий напис в нотаріальних органах про безспірне стягнення суми боргу за рахунок предмету. Відповідь від відповідача на вищевказаний лист не надійшла. Після цього, позивач у встановленому законом порядку у приватного нотаріуса Криворізького міського округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І. здійснила реєстрацію права власності іпотечного майна, та отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , без земельної ділянки, яка була невід`ємною складовою частиною іпотечного договору, оскільки не була зареєстрована у встановленому порядку відповідачем у Криворізькому районі Головного управління Держагеокадастру Дніпропетровської області, та юридично знаходиться у власності попередніх власників - [PERSON] , [PERSON] , місцезнаходження яких не відоме. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд задовольнити позов. Позивач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , представник Відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області, у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були сповіщені належним чином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами та земельної ділянки від 05.03.2008, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори 05.03.2008, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , остання набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинку А-1, загальною площею 65,6 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м, та господарських споруд: літньої кухні Б, дощатої вбиральні В, огорожі 1-2, водоколонки І, замощення ІІ, а також на земельну ділянку площею 0,0796 га, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд (а.с.11-12), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.04.2016 встановлено, що вищевказаний житловий будинок, з господарськими побудовами, на праві приватної власності з 21.04.2016 належить [PERSON] , на підставі договору іпотеки, серія та номер: 3766, виданого 07.05.2008 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О., та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки та договором застави, серія та номер: 20, виданого 22.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. (а.с.14-15). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Такі ж вимоги містяться у ч. 1 ст. 377 ЦК України, згідно з якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Таким чином, право власності у [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0796 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, за адресою: [ADDRESS] , виникло з моменту набуття права власності на будинок, тобто з 21.04.2016, відповідно до норми статті 120 ЗК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved