Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

22 червня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 03 березня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Шлюбні відносини фактично припинені через те, що у них відсутнє взаєморозуміння та небажання чути одне одного, подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, сторони намагалися говорити один з одним про їхні сімейні проблеми однак ніяких результатів це не дало. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, між сторонами досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання їхньої доньки, позивач працюю інженером з охорони праці в Державному закладі «Відділкова лікарня станції Нижньодніпровськ Вузол» ДП «Придніпровська залізниця», отримую заробітну плату, але її недостатньо для належного, необхідного забезпечення і утримання неповнолітньої доньки, а тому, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно, та розірвати шлюб з відповідачем (а.с.3-5). Позивач та відповідач в судове засідання не зявилися, надіславши заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 березня 2006 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10). Шлюбні відносини фактично припинені через те, що у них відсутнє взаєморозуміння та небажання чути одне одного, подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, сторони намагалися говорити один з одним про їхні сімейні проблеми однак ніяких результатів це не дало. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. \~ Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги і вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та дійсні обставини справи, зокрема: - матеріальне становище та стан здоровя позивача, яка працює інженером з охорони праці в Державному закладі «Відділкова лікарня станції Нижньодніпровськ Вузол» ДП «Придніпровська залізниця» та отримую стабільну заробітну плату; - матеріальне становище відповідача, який працює монтером колії в Відокремленому структурному підрозділі «дистанції колії Нижньодніпровськ-Вузол» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та отримує стабільно заробітну плату; - потребу дитини у харчуванні, забезпеченні її одягом. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд враховує ту обставину, що обовязок утримання доньки покладається в рівній мірі на обох батьків, однак враховуючи середній щомісячний дохід батька та прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення донькою повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби доньки і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Приймаючи до уваги визнання позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved