Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

21 червня 2016 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди (ціна позову 8004 грн.) посилаючись на те, що в 2011 році ним було побудовано паркан між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача. Паркан проходив по лінії розмежування, а бетонні стовпи заливали бетонною сумішшю, яка частково зайшла на земельну ділянку відповідача. Паркан виготовляли будівельники. Згодом відповідач викопав канаву на своїй території, підкопавши фундамент, в результаті чого паркан почав руйнуватися, а потім з допомогою відповідача впав на його землю. Таким чином з вини відповідача розрушився паркан, що підтверджується складеним актом депутата від 15.12.2014 року і іншими доказами. Внаслідок неправомірних дій зі сторони відповідача завдана матеріальна шкода, яка становить 8 004,00 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, відповідач зобов'язаний відшкодувати спричинені ним збитки, а тому звернувся до суду з даним позовом. Просить стягнути з [PERSON] на його користь 8004 грн. у відшкодування матеріальних збитківта всі понесені ним судові витрати. Відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він являється власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Цей будинок належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2005 року. Будинок розташований на земельній ділянці, розміром 0.076 га, яка знаходиться в його користуванні. Земельна ділянка не приватизована. В сусідньому будинку [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON]. Вказаний житловий будинок належить йому на підставі свідоцтва про право приватної власності на будинок від 17.11.1989 року. Земельна ділянка, на якій розташований цей житловий будинок, розміром 0.073 га та ще 0.02 га також не приватизована. Між ними на протязі тривалого часу склались неприязні стосунки, так як відповідач постійно створює йому перешкоди в користуванні майном та земельною ділянкою. Неодноразово звертався із скаргами на дії відповідача в Дунаєвецьку селищну раду, писав заяви що до неправомірних дій відповідача в поліцію, звертався з позовами в суд. Відповідач звів навіс на відстані менше 0.5 м від межі із належною йому земельною ділянкою, а під цим навісом зробив зливну яму (септик). Цей навіс скриває зливну яму. Зливні води із септика проникають на його земельну ділянку, там нічого не росте, крім того, відчуває неприємний запах. Під час дощу вода стікає з даху навісу на земельну ділянку. З приводу порушення його прав відповідачем звертався в селищну раду, але так як селищна рада ніяк не реагувала на його вимоги, то змушений був викопати канаву для стоку цієї води та стічних вод із септика. Згідно санітарних норм та правил, передбачених ДБН 360-92 п.3.26, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись в глибині двору не ближче 15 м від житлових будинків в т.ч. сусідніх садиб. Крім того, тінь від зведеного відповідачем навісу падає на його земельну ділянку, де нічого не росте та для обслуговування навісу відповідач виходить за межі своєї земельної ділянки на його. Також на межі земельних ділянок відповідач звів бетонний паркан, висотою приблизно 1.5 м. Тінь від цього паркану також падає на його земельну ділянку, на якій він не має можливості виростити урожай овочів. Частково бетонні основи паркану знаходяться на належній йому земельній ділянці. Відповідно до ст.95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст.386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися з і вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню. Згідно ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок і зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам. І землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням і (неприпустимий вплив). Внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдана моральна шкода. Втратив спокій, безсоння, змушений багато часу витрачати на переписку із різними установами та організаціями щодо неправомірних дій відповідача. Крім того, не має змоги користуватись в повному обсязі земельною ділянкою та збирати з неї урожай. Вважає, що нанесений розмір моральної шкоди відповідачем становить 12000грн. Просить винести рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та зобов'язати його знести бетонну огорожу по всій межі земельних ділянок, знести навіс та припинити використовувати зливну яму (септик), стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 12000 грн. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] відмовити, пояснивши суду, що ним надані докази нанесення відповідачем матеріальної шкоди пошкодженням бетонного забору шляхом викопуванням [PERSON] ями, підкопавши фундамент, в результаті чого паркан впав на землю. [PERSON] не надав доказів для задоволення його позову. Відповідач - позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] не визнали, а зустрічний позов просили задовольнити, пояснивши суду, що [PERSON] викопав на своїй земельній ділянці яму, бо вода текла на його город і він не міг нічого робити на своєму городі. [PERSON] рішення суду від 2014 року не виконує. Вважають, що паркан впав не по винні [PERSON] і це встановлено рішенням суду 23.12.2014 року. Крім того відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON], оскільки паркан впав в 2012 році і він більше трьох років не звертався з позовом до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників, свідків, вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами, їх земельні ділянки та житлові будинки розташовані в [ADDRESS] , під № 33- позивач [PERSON], а під №31 - відповідач [PERSON]. В 2011 році позивачем [PERSON] побудовано бетонний паркан на межі земельних ділянок, бетонні конструкції якого розрушені і знаходяться частково на території земельного наділу відповідача [PERSON]. Дані обставини встановлено рішенням Дунаєвецького районного суду від 23 грудня 2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди, яким зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом прибирання рештків бетонного паркану та стовпів, які після розрушення знаходяться на території земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено і це підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були присутні при складанні актів обстеження земельної ділянки [PERSON] 18.06.2013 року, 15.12.2014р., 30.05. 2016 року, при обстеженні встановлено, що бетонна огорожа між земельними ділянками впала внаслідок підкопу вздовж бетонної огорожі та пошкоджена [PERSON]. Викопана канава вздовж земельних ділянок довжиною 10 метрів, був зсув ґрунту, пошкоджено та розбито 10 плит огорожі. На земельній ділянці [PERSON] відсутні залізобетонні частини огорожі (акт від 15.12.2014р.). Дані обставини підтверджуються актами ( а.с. 4-6), фото (а.с. 15-17) . Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21 жовтня 2016 року основною причиною руйнування залізобетонного паркану між земельними ділянками № 31 та № 33 по вул.Чорновола смт.Дунаївці Дунаєвецького району Хмельницької області є влаштування заглиблення у вигляді канави глибиною 50-60 см вздовж огорожі зі сторони домоволодіння [PERSON]. Частина з 12 залізобетонних плит огорожі, які потребують заміни, могла бути пошкоджена в процесі їх демонтажу та складування. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За правилами статті 1166 ЦК України, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Отже підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв'язок між ними та вину заподіювача шкоди. У правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, але відповідач [PERSON] не довів відсутності своєї вини чи причетність інших осіб до заподіяння шкоди, позивач навпаки довів протиправність дій відповідача щодо пошкодження майна, розмір шкоди і причинний зв'язок між ними. Крім того, матеріалами справи не підтверджується вина інших осіб, які б були причетні до заподіяння шкоди позивачу, або неправомірних дій самого позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шкоду майну позивача заподіяно протиправними діяннями відповідача, який зобов'язаний відшкодувати цю шкоду. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої є якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21 жовтня 2016 року розмір матеріальної шкоди, завданої руйнуванням паркану, який знаходиться на лінії розмежування домоволодінь складає 6136 грн.. Вартість відновлюваних робіт відповідає розміру матеріальної шкоди 6136 грн.. Позивач просить стягнути розмір заподіяної матеріальної шкоди. Однак, суд не може стягнути на користь позивача 8004 грн., або 6136 грн., як визначено висновком експертизи - вартість за пошкодження 12 залізобетонних плит, оскільки судом встановлено і це підтверджується актом від 15.12.2014 року, що пошкоджено 10 плит, а решта могла бути пошкоджена в процесі їх демонтажу та складування, а тому стягненню підлягає матеріальна шкода в розмірі 5113 грн. (6136 : 12 х 10). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив суду, що на момент обстеження було пошкоджено 12 плит, однак визначити на 100 відсотків в результаті чого вони пошкоджені чи від падіння і під час складування неможливо, основна причина пошкодження є влаштування заглиблення у вигляді канави. Впало три секції огорожі, інші пошкодженні. Судячи по фотографіям огорожа впала на земельну ділянку [PERSON]. Оскільки відповідач винен в заподіянні позивачу матеріальної шкоди, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 5113 грн., в решті позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з проведенням судових витрат. Позивачем за проведення судової будівельно-технічної експертизи внесено кошти в розмірі 2800 грн., що підтверджується рахунком -фактурою № 407-16 від 08.09.2016р., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується копією довідки МСЕК №093601, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON]. заявленого відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). При цьому, відповідно до частин першої ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Слід зазначити, що відповідачем [PERSON] не подано заяву про застосування судом позовної давності, а лише зазначено про це в письмових поясненнях і запереченні. Крім того, з матеріалів цивільної справи за №674/915/14-ц, яка оглядалася в судовому засіданні, за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди вбачається, що позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачем побудовано бетонний паркан в 2011 році, який через два роки, в червні 2013 року розрушився і впав на його земельну ділянку. Перший акт, складений депутатом Дунаєвецької селищної ради про пошкодження бетонної огорожі,18 червня 2013 року ( а.с.5). Позивачем направлена позовна заява до суду поштою 06.06.2016 року, про що свідчить штамп на конверті (а.с.19) тобто в строк, а тому підстав для застосування судом спливу позовної давності немає. В заявленому відповідачем -позивачем [PERSON] зустрічному позові [PERSON] просить винести рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку № 31 по вул. Чорновола в смт. Дунаївці Дунаєвецького району Хмельницької області та зобов'язати його знести бетонну огорожу по всій межі земельних ділянок, знести навіс та припинити використовувати зливну яму (септик), стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 12000 грн. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначалося вище, рішенням Дунаєвецького районного суду від 23 грудня 2014 року зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом прибирання рештків бетонного паркану та стовпів, які після розрушення знаходяться на території земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження від 15 грудня 2014 року та акту державного виконавця відділу ДВС Дунаєвецького районного управління юстиції від 17 лютого 2015 року вбачається, що на земельній ділянці [PERSON] відсутні залізобетонні частини огорожі, а також інші залізобетонні вироби, рішення суду боржником виконано, решки паркану та стовпів із території [PERSON] прибрано (справа за № 674/915/14-ц ( а.с137,138). Згідно акту обстеження земельної ділянки [PERSON] від 29 березня 2017 року, складеного комісією Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району встановлено, що частина огорожі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] відсутня, лінія розмежування порушена. На земельній ділянці на відстані 0,3 м від порушеної лінії розмежування знаходиться тимчасова дерев'яна споруда, наявність септика не виявлено, факт зливання нечистих вод не встановлено. Встановлені обставини не підтверджують заявлених вимог позивачем [PERSON]. Інших доказів у здійсненні перешкод [PERSON] в користуванні [PERSON] земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] шляхом встановлення бетонної огорожі по всій межі земельних ділянок, навісу та зливної ями (септика ) судом не встановлено і таких доказів позивач не надав, а тому підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] суд не знаходить, заявлений позов є необґрунтованим та безпідставним. Суд також не вбачає підстав для стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 12000 грн.

Outcome: partial