Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

23.05.2014 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як зазначено в позовній заяві, 06.01.2007 р. між ТОВ «КБ «Дельта» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 001-15152-060107 строком дії з 06.01.2007 року до 05.07.2007 р., за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1530,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а він зобов'язався вчасно сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак відповідач неналежним чином виконував умови Договору, в зв'язку з чим станом на 13.03.2014 р. має заборгованість в сумі 1029,44 грн., в т.ч. заборгованість за кредитом - 926,57 грн., заборгованість за відсотками - 2,23 грн., заборгованість по комісії - 100,64 грн. В добровільному порядку відповідач не погашає борг, тому позивач просить стягнути з нього вказану суму та понесені судові витрати. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, але надав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Згідно даних Балтського районного сектору Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області він зареєстрований [ADDRESS] про те за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити заочне рішення по справі. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, з огляду на ствердження позивача, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку представленим доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 06.01.2007 року між ТОВ «КБ «Дельта» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-15152-060107 строком дії з 06.01.2007 року до 05.07.2007 р., за яким позичальнику було надано кредит на споживчі потреби в сумі 1530,00 грн. зі сплатою 10,00 % річних, а позичальник зобов'язаний був сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також інших витрат згідно з Умовами. Станом на 13.03.2014 р. у відповідача утворилася заборгованість в загальній сумі 1029,44 грн., в т.ч. заборгованість за кредитом - 926,57 грн., заборгованість за відсотками - 2,23 грн., заборгованість по комісії - 100,64 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ч. 5 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зміни та доповнення до Закону України «Про захист прав споживачів» від 16.10.2012 року № 5463-VI, не поширюються на кредитні договори, які укладені до набрання ним чинності. Погашення заборгованості по договору повинно було здійснюватись відповідачем щомісячно шляхом внесення платежів у сумі 340,00 грн. Із розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що відповідач по договору здійснив останній платіж 03.07.2007 року, отже загальна сума сплаченого кредиту становить 756,43 грн. Всупереч зазначеним вимогам [PERSON] порушив умови договору, не сплатив кредит та відсотки. Враховуючи, що позовну заяву подано тільки 23.05.2014 року, то позивачем пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з даним позовом, а саме зі спливом строку виконання зобов'язання, тобто з 05.07.2007 року пройшло понад три роки. З матеріалів справи вбачається, що договір діє до повного виконання позичальником зобов'язання за договором, але згідно з договором сторони уклали строковий кредитний договір і визначили кінцеву дату виконання - 05.07.2007 року, а тому, підстав вважати його безстроковим - немає. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 зі змінами та доповненнями від 07.02.2014 року, враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Проте, з огляду на закінчення строку виконання зобов'язання у 2007 році, та те, що останній платіж по договору було внесено відповідачем ще до настання строку виконання, та те, що хоч відповідач і порушив умови договору, але сплив строк позовної давності, що виключає можливість задоволення позову і стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору. Згідно ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позивачу в позові відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed