Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

22 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 04 лютого 2011 року. В цьому шлюбі в них народились дочка [PERSON] та син [PERSON] . Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 03 липня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. Одразу ж після розірвання шлюбу відповідач перестав займатись вихованням своїх дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям та навчанням, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не відвідує дітей по місцю проживання та навчання, не забезпечує їх матеріально. Відповідач не надає дітям необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми у обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дітьми освіти. У відповідача є реальна можливість виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки проживає він в сусідньому населеному пункті, забезпечений житлом, є здоровим та працездатним. Однак, незважаючи на це, відповідач не проявляє до дітей жодного інтересу. Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст.ст. 164,165 Сімейного кодексу України позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - дочки [PERSON] та сина [PERSON] . Ухвалою судді від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.11.2020 до участі у справі як орган опіки та піклування залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Горохівська районна державна адміністрація. Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2020 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві та просив суд їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні 10.12.2020 проти позову не заперечив, просив суд позбавити його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] та сина [PERSON] , оскільки не вважає їх своїми біологічними дітьми та їх вихованням не займається. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Горохівської районна державної адміністрації не заперечувала щодо задоволення позову, надала суду письмовий висновок, яким визнала доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому, суд враховує й ту обставину, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виклала свою позицію щодо заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 04.02.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8,9). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 03 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). До матеріалів справи долучено рішення Горохівського районного суду Волинської області від 18.04.2019 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1200 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки Шклинської сільської ради № 315 від 09.09.2020, діти проживають саме з позивачем (а.с. 20). Згідно Висновку №2300/44/2-20 від 26.11.2020 орган опіки та піклування визнав доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . При цьому у висновку зазначено, що діти проживають разом з матір`ю, умови проживання в сім`ї матері добрі. Діти забезпечені всім необхідним для повноцінного розвитку. Матір характеризується позитивно. Батько зареєстрований та проживає в с. Іванівка Горохівського району разом зі своєю родиною. 11.11.2020 батько звернувся до служби у справах дітей та добровільно написав письмову заяву про те, що згідний із позбавленням його батьківських прав відносно двох малолітніх дітей, оскільки не вважає їх своїми біологічними дітьми та вихованням їх не займається (копія заяви долучена до матеріалів справи). Це свідчить про відсутність бажання батька приймати участь у житті та вихованні дітей. Відтак, позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Таким чином, із вищенаведеного слідує, що існують всі правові підстави позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки від свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей, заперечив своє батьківство щодо них та висловив байдужість щодо їх виховання. Суду надано належні і беззаперечні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дітей. Факт визнання відповідачем в судовому засіданні позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про відсутність у нього бажання піклуватись про своїх дітей. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У зв`язку з тим, що позивач просить не стягувати з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн., суд покладає понесені витрати по сплаті судового збору на позивача.

Outcome: approved