Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

22.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав, що відповідач по справі [PERSON] є його дочкою, вони проживали сумісно за адресою: [ADDRESS], який позивач придбав в січні 1993 р. В липні 2014 р. відповідач виїхала у Волноваху Донецької обл., де і проживає дотепер. В будинку позивача відповідач лише зареєстрована, але проживає окремо, сплату комунальних послуг не здійснює, хоча залишила позивачу з його дружиною на виховання свого сина [PERSON], [INFO] Позивач неодноразово просив дочку, щоб вона виписалася з будинку, та він мав можливість оформити субсидію, але добровільно вона відмовляється це зробити, та взагалі не з'являється в с. Шийківка, навіть побачитися з сином. В будинку позивача немає речей, які б належали відповідачу. За місцем своєї реєстрації [PERSON] відсутня з липня 2014 р. Позивач звернувся до Борівського РС ГУ ДМС України в Харківській обл., щоб зняти відповідача з реєстраційного обліку, але йому запропонували звернутися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтвердив вищевикладене та підтримав позовні вимоги. Відповідач в судові засідання 04.01.2017 р. та 16.01.2017 р. не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, шляхом надсилання судової повістки за адресою фактичного проживання відповідно до ст.74 ЦПК України. Свідки [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони являються сусідами позивача [PERSON], його дочку [PERSON] не бачили за місцем її реєстрації з 2014 р., батько [PERSON] виховує її сина [PERSON]. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.150 Житлового кодексу України: «Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди». Згідно ч.2 ст.405 ЦК України: «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.03 р. №1382-ІV: «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням…». Згідно ст.11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «Орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці». Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. В суді встановлено, що згідно копії технічного паспорта на жилий будинок індивідуального житлового фонду, власником житлового будинку в с. Шийківка Борівського р-ну Харківської обл. є [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 січня 1993 р., [PERSON] купив жилий будинок за адресою: с. Шийківка Борівського р-ну (а.с.7). [PERSON] дійсно житель [ADDRESS], і має склад сім'ї: дружина [PERSON], онук [PERSON], донька [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Борівської с/ради (а.с.8). [PERSON] проживає в [ADDRESS], та інколи може проживати за адресою: [ADDRESS]; на даний період часу [PERSON] не в змозі зв'язатись зі своєю донькою [PERSON], щоб в подальшому її виписати з будинку, для оформлення документів на субсидію, що підтверджується висновком перевірки ст. ДОП Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській обл. від 21.10.2016 р. (а.с.9). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання по домоволодінню в [ADDRESS], від 22.12.2016 р. встановлено, що [PERSON], хоча зареєстрована за вказаною адресою, але з липня 2014 р. не проживає, не дає про себе знати, місцезнаходження її невідоме; її дитина [PERSON] проживає разом з бабою та дідом, всі обов'язки по вихованню дитини вони взяли на себе, мати дитиною не опікується (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). Відповідно до копії витягу з розпорядження від 27 січня 2016 р. №14 Борівської с/ради про перейменування вулиць та провулків Борівської селищної ради Борівського р-ну Харківської обл., [ADDRESS] (а.с.13). Крім того, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до закону №175/97-ЕР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач: відсутність [PERSON] понад один рік без поважних причин за місцем її реєстрації [ADDRESS]. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved