Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

22.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 210 від 30.03.2012 року. При цьому позивач посилається на те, що на теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, шлюбні відносини припинені. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Оскільки подальше сімейне життя і збереження сім'ї неможливі, позивач звертається до суду із позовом. Позов пред'явлено на підставі ст. 110 СК України. Ухвалою від 19.12.2018 року провадження у справі відкрито. В судовому засіданні 14.01.2019 року позивачпозовні вимоги підтримав та просив задовольнити, в подальшому до суду не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що просить розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 14.01.2019 року вказала, що з викладеними обставинами в позові не згодна, мала намір скористатись правом та надати письмовий відзив, оскільки станом на 14.01.2019 року у неї не сплинув встановлений судом 15 денний строк для надання відзиву. Однак до суду письмового відзиву не надала, напроти, подала заяву в якій визнала вимоги, просить розглядати справу за її відсутності та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 30.03.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №210, що слідує з свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого повторно 04.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції /а.с.6/. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Шлюб у сторін носить формальний характер, на теперішній час подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна на теперішній час не заявляють. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved