Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

23 вересня 2015 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області з Заводського районного суду м. Миколаєва передана для розгляду за підсудністю цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, що надійшла до Заводського суду 20.08.2015 року. В позовній заяві позивач зазначав, що між сторонами був укладений договір, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3 % на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконує його умови та не сплачує кредитні платежі, через що станом на 30 червня 2015 року за ним рахується заборгованість в сумі 20912,59 грн., просить стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Моісеєв С.В. позовні вимоги підтримав та пояснив про вищевикладене. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно з 2005 року був користувачем кредитної картки, оформленої позивачем та користувався кредитним коштами. Однак в 2006 році кредитна картка була вилучена банкоматом та повернути її він не зміг. Він прибув до відділення ПАТ «Приватбанк» написав заяву про блокування картки та сплатив залишок заборгованості по кредитній картці, надавши про це відповідні квитанції. Натомість працівник банку вказані квитанції втратила, через що виникла конфліктна ситуація, яка так і не була вирішена. З того часу Банк не звертався до нього з приводу наявності заборгованості, та про неї він дізнався лише прибувши до суду з приводу розгляду цієї справи. За вказаного просив про застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що 03 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі кредитний договір (далі - Договір), в якому сторони узгодили всі його умови. На підтвердження укладення Договору між сторонами були складені та підписані анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно вказаної заяви, позичальник ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також цією заявою позичальник виразив згоду про те, що вищевказана заява разом із «Пам'яткою клієнта», Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до Договору публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), зобов'язалося надати позичальнику, тобто відповідачу, кредит шляхом відкриття кредитної лінії, зі сплатою за користування кредитними коштами 3 % на місяць (а.с. 8). Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач скориставшись кредитними коштами останнє в лютому 2007 року, здійснював дії щодо погашення заборгованості до листопада 2007 року (а.с. 39-43). За Правилами користування кредитними картками, що діяли на час укладення вищевказаного договору (а.с. 48-51), згідно п. 5.10 вказаних Правил, при порушенні строку платежів за будь-яким з грошових зобов'язань , визначених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Згідно п. 5.12 вказаних Правил строк позовної давності за вимогами про повернення кредиту, відсотків та неустойки складає 5 років, що не суперечить положенням ст. 259 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З виписки з особового рахунку [PERSON] (а.с. 39-43), вбачається, що в останнє кредитними коштами відповідач скористувався у лютому 2007 року. Останнє погашення частини суми заборгованості було здійснено [PERSON] 19.10.2007 року та сума залишку боргу по тіло кредиту склала 3215,79 грн. Натомість до суду з приводу стягнення заборгованості Банк звернувся лише в серпні 2015 року. Враховуючи вказане та приписи ч.4 ст. 267 ЦК України, вимоги відповідача про застосування строку позовної давності підлягають задоволенню. З урахуванням вказаного сума заборгованості по кредиту із застосуванням строку позовної давності стягненню не підлягає, а сума заборгованості по відсоткам має бути стягнута в межах строку позовної давності, визначеної договором у 5 років, та з урахування дати звернення до суду із цим позовом, тобто з 20 серпня 2010 року, яка становить 11 101грн. 47 коп. Окрім того, Банком нарахована неустойка за порушення обов'язків щодо сплати щомісяця обов'язкових платежів - заборгованості по кредиту та відсоткам. Штраф склав 500 грн. (фіксована частина) та 972,03 грн. - 5% від ціни позову. Однак суд вважає, що нарахування процентної складової штрафу в розмірі 5% від суми позову, не відповідає положенням ч.2 ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За такого, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог банка та стягнення суми заборгованості по процентам в сумі 11101,47 грн., а також штраф в розмірі 500 грн. - фіксована частина. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 135 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial