Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

23 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 08 вересня 2020 року по пр. Льва Ландау біля будинку № 2/2 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Daewoo FSO Lanos TF 696», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та його, позивача, автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по зустрічній смузі руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений, а йому як особі, яка має право керувати, користуватися та розпоряджатися автомобілем завдано майнову шкоду, яка згідно акту відновлених робіт № 17.12/229 від 17 грудня 2020 року, наданого ФОП [PERSON] складає 58894 грн. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-200679780 від 22.07.2020 року. Він, позивач, звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг», яким застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , з вимогою про виплату йому відшкодування, комісія визнала зазначену подію страховим випадком та визначила страхове відшкодування в розмірі 38078,75 грн., які [PERSON] отримав. Посилаючись на вказані обставини, позивач, просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду в розмірі 20815,25 грн, що складає різницю у виплаті страхового відшкодування, а також вирішити питання про відшкодування понесених судових витрат. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено ТДВ «Страхова група «Оберіг». Представник ТДВ «Страхова група «Оберіг» до суду не з`явився, письмових пояснень на позов не подав. Відповідач проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність. При цьому зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування, а тому відшкодувати завдану позивачу шкоду має страхова компанія. Крім того, посилався на відсутність підстав для стягнення 20815,25 грн., оскільки [PERSON] не надав доказів виконаних ремонтних робіт на час розгляду справи. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 08 вересня 2020 року по пр. Льва Ландау біля будинку № 2/2 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Daewoo FSO Lanos TF 696», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля позивача «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по зустрічній смузі руху. Позивач на законних підставах користується автомобілем «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується довіреністю від 23 жовтня 2020 року (а.с. 8). Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо -транспортної пригоди була застрахована ТДВ «Страхова група «Оберіг» відповідно до Полісу № ЕР-200679780 року від 22 липня 2020 року. Позивач, звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг», яким застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , з вимогою про виплату йому відшкодування, комісія визнала зазначену подію страховим випадком та визначила страхове відшкодування в розмірі 38078,75 грн., які [PERSON] отримав. Згідно Полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача страхові суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн. На підтвердження розміру завданої майнової шкоди позивачем надано акт № 17.12/229 про вартість відновлювальних робіт автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] » від 17 грудня 2020 року, виконаний фізичною особою підприємцем [PERSON] , що складає: 58894,00 грн. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. З огляду на викладене, позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії. Лише у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України). Враховуючи, що ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну на одну особу згідно Полісу, наявного в матеріалах справи становить 130 000 грн, а шкода завдана майну позивача такий ліміт не перевищує, підстави для задоволення позову відсутні. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed