Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

23 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, який на виконання ухвали судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року, уточнив, та просив: визнати його право на компенсацію додаткових витрат в сумі 2020,08 грн. на оплату житлово- комунальних послуг водопостачання та водовідведення, яка перевищує соціальні норми за рахунок бюджету Харківської міської ради, а також зобов'язати Харківську міську раду компенсувати за рахунок місцевого бюджету додаткові витрати позивача на оплату житлово- комунальних послуг водопостачання та водовідведення на суму 2020,08 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що державою затверджені соціальні норми споживання житлово-комунальної послуги водопостачання 2.4 куб. м. в місяць та водовідведення 4 куб. м. в місяць. В цей же час Харківською міською радою затверджені норми споживання житлово- комунальних послуг холодного водопостачання 8,1 куб.м. та водовідведення 11,1 куб. м. в місяць. Отже, органом місцевого самоврядування, Харківською міською радою затверджені норми споживання житлово- комунальних послуг водопостачання та водовідведення, які перевищують соціальні норми. Позивачу призначена субсидія на оплату житлово - комунальних послуг водопостачання та водовідведення та в нього відсутні квартирні прилади обліку холодної та гарячої води. На підставі викладеного до позивача повинна застосовуватись постанова КМУ від 11 листопада 2016 року №803, та пункт 3-1 Постанови КМ України від 06.08.2014 року № 409 та повинні бути компенсовані за рахунок місцевого бюджету додаткові витрати позивача за послуги водопостачання та водовідведення, яки перевищують соціальні норми. У зв'язку з наведеним позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судового засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 веренся 2017 року справа була призначена до судового розгляду. 31 жовтня 2017 року позивач уточнив свої вимоги, та просив суд визнати його право на компенсацію за рахунок бюджету Харківської міської ради додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг холодного водопостачання та водовідведення, які перевищують соціальні нормативи, в сумі 2020,08 грн., а також просив зобов'язати Харківську міську раду за рахунок місцевого бюджету додаткові витрати позивача, сплатив комунальному підприємству «Харківводоканал» житлово-комунальні послуги холодного водопостачання та водовідведення на суму 2028,08 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні в повному обсязі підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. Надав пояснення, відповідно до яких зазначив, що ніяких доказів, які перешкоджають позивачу мати право на компенсацію додаткових витрат на оплату послуг водопостачання та водовідведення, які перевищують соціальні норми за рахунок бюджету Харківської міської ради не надано. Крім цього, не спростовується факт того, що Харківською міською радою затверджені норми водопостачання та водовідведення, які перевищують соціальні нормативи, не спростовується факт того, що позивачу у відповідності з законодавством призначена субсидія на оплату житлово - комунальних послуг водопостачання та водовідведення, не спростовується факт, що у позивача відсутні квартирні засоби обліку холодної та гарячої води. Також, не має доказів, які звільняли б Харківську міську раду виконувати Постанову КМУ від 11.11.2016 року № 803 і п.3-1 Постанови КМУ від 06.08.2014 року № 409 та компенсувати за рахунок місцевого бюджету додаткові витрати на послуги водопостачання та водовідведення, які перевищують соціальні норми. Що стосується його зобов'язань обов'язкових платежів в рамках соціального нормативу, то вони були повністю виплачені. Також позивач надав розрахунок компенсації сум, які відповідач повинен компенсувати за рахунок місцевого бюджету. Представник відповідача Харківської міської ради - Безродний О.В., який діяв на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував щодо зобов'язання Харківської міської ради провести виплати різниці у послугах з водопостачання позивача перед КП «Харківводоканал», та зазначив, що, відповідно до інформації Департаменту комунального господарства міської ради від 31.08.2017 року нарахування за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] проводиться відповідно до встановлених норм водоспоживання та водовідведення, затверджених рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водоспоживання і водовідведення та порядку розрахунків» від 09.04.1997 № 256, які для житлових будинків квартирного типу з водою та каналізацією складають: на послуги централізованого холодного водопостачання - 8,1 куб. м. на особу в місяць, послуги централізованого водовідведення-11,1 куб. м. на особу в місяць. Відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від № 148, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 17.10.2005 за №1210/11490, встановлені норми житлово - комунальних послуг, що затверджуються органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь - які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені в підпункті «б» п.4 ч.1 ст.89 цього Кодексу проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному КМ України. Відповідно до ч.2 ст. 67 ЗУ «Про місцеве самоврядування» рішення органів державної влади, які призводять до додаткових видатків органів місцевого самоврядування, обов'язково супроводжуються передачею їм необхідних фінансових ресурсів. Вказані рішення виконуються органами місцевого самоврядування в межах переданих їм фінансових ресурсів. Згідно з листа Департаменту бюджету і фінансів ХМР від 08.09.2017 року №4-21/2-238 вбачається, що в бюджеті м. Харкова кошти на компенсацію додаткових витрат громадянам яким призначено субсидію на оплату житлово -комунальних послуг, передбачених п.3-1 Постанови КМУ України від 06.08.2014 року №409 не передбачались. Крім цього, позивач в позові зазначає суму додаткових витрат на сплату житлово -комунальних послуг холодного водопостачання та водовідведення, які перевищують соціальні норми - 1951 грн., але жодного механізму розрахунку в заяві не зазначено. Проти наявності право на компенсацію сум додаткових витрат позивача на оплату житлово-комунальних послуг предстанвик відповідача у судовому засіданні не заперечував. Представник третьої особи, КП «Харківводоканал» - Кучебо Т.В., яка діяла на підставі довіреності, у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на наступне: заборгованість у сумі 2020,08 грн., обов'язок по сплаті якої позивач просить покласти на Харківську міську раду, утворилась за період з травня 2014 по вересень 2017 р. Загалом за вказаний період [PERSON] нараховано до сплати 3544,80 грн., із них за послуги централізованого водопостачання 2042,39 грн., за послуги централізованого водовідведення 1502,41 грн. При цьому споживачем сплачено 467,72 грн., із них за послуги централізованого водопостачання 284,33 грн, за послуги централізованого водовідведення 183,39 грн. За вказаний період на особовий рахунок позивача надійшла субсидія в сумі 1050,90 грн., із них в рахунок оплати централізованого водопостачання 556,04 грн., за послуги централізованого водовідведення 494,86 грн. також представник третьої особи зазначила, що відповідно до п. З Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій на відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (далі - Положення № 848) призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад. У той же час в регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування. Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 № 148, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 17.10.2005 за №1210/11490, з урахуванням ступеня благоустрою житла, впливу кліматичних і екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами і т.д. Такі норми є більшими чи меншими встановлених соціальних нормативів. Відповідно до абзацу 3 п. 15 Положення № 848 громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг, зобов'язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії. В повідомленнях про призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, які видаються громадянам районними Управліннями праці та соціального захисту населення зазначається, що споживач сплачує обов'язкову частку платежу в межах норми споживання (соціального нормативу), на яку призначена субсидія, і самостійно сплачує послуги, використані більше цієї норми. Така інформація міститься і в повідомленні від 25.11.2016 про призначення [PERSON] субсидії на житлово-комунальні послуги з листопада 2016 року по березень 2017 року, яку позивач долучив до матеріалів справи. Однак, при цьому, позивачем не в повному обсязі сплачувалися нарахування за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Також представник третьої особи вказала, що Постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409 і від 23 серпня 2016 р. № 534» від 11.11.2016 № 803 набрала законної сили 16.11.2016, а позивач просить суд покласти на Харківську міську раду обов'язок по сплаті заборгованості, яка утворилася за період з травня 2014 по вересень 2017 р. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] та є споживачем послуг центрального постачання холодної води та централізованого водовідведення, які надає Комунальне підприємство «Харківводоканал». У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Судовим розглядом встановлено, та не заперечується сторонами по справі, та підтверджується повідомленням про призначення субсидії на житлово-комунальні послуги позивачу по справі, що [PERSON] призначено субсидію на житлово-комунальні послуги, у тому числі на послуги з водопостачання та водовідведення. У статті 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов'язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України. Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» № 2017-ІІІ від 05 жовтня 2000 року. Цим Законом визначено, що державні соціальні гарантії - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій та нормативи витрат (фінансування) - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів (стаття 1 цього Закону). Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, зокрема, встановлення державою нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги. Із статті 5 цього Закону вбачається, що державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України. Таким чином, нормами чинного законодавства України передбачено право Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії. Кабінетом Міністрів України з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» видано постанову Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг». Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звертався до суду з позовом та просив суд визнати незаконним та припинити пред'явлення позивачу з боку КП «Харківводоканал» зобов'язань щомісячної сплати за 8,1 куб.м. водопостачання та 11,1 куб.м. водовідведення. При цьому посилався на те, що він проживає за адресою: [ADDRESS] та не укладав з відповідачем договору на надання та сплату послуг водопостачання в кількості 8,1 куб.м. та водовідведення в кількості 11,1 куб.м. на місяць, і тому в силу ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у нього не виникло перед відповідачем зобов'язання по сплаті за таку кількість водопостачання та водовідведення. Його волевиявлення було направлено на отримання послуг водопостачання та водовідведення в кількості, передбаченій Постановою Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014 року, а саме в розмірі встановлених державою соціальних норм водопостачання в кількості 2,4 куб.м. та водовідведення в кількості 4,0 куб.м.. Крім того, він фактично не користувався вказаними послугами в кількості понад встановлених соціальних норм водопостачання та водовідведення, та на неодноразові звернення позивача відповідачем жодних доказів щодо кількості фактично використаних позивачем послуг водопостачання та водовідведення помісячно не надано. Також, в листопаді 2017 року [PERSON] звертався до суду з позовом до КП «Харківводоканал», третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про захист прав споживачів, в якому просив припинити виставлення йому відповідачем боргу по оплаті за послугу водопостачання та водовідведення понад встановлені соціальних норм, яке порушує його право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кількість наданої йому послуги, і встановити, що, за відсутності договірних відносин на надання житлово-комунальних послуг, позивач не може бути визнаний боржником перед КП «Харківводоканал» до прийняття судом відповідного рішення. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Постановою КМ України № 803 від 11.11.2016 року, були внесені зміни до Постанови КМ України від 06.08.2014 року № 409 та Постанови КМ України від 23.08.2016 року № 534, а саме доповнена Постанова КМ України від 06.08.2014 року № 409 пунктом 3-1 , відповідно якої було встановлено, що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів. У судовому засіданні відповідач не заперечував право позивача не проводити плату за користуванням послугами водовідведення та послуг водопостачання за норми споживання, що перевищують соціальні нормативи. В той же час заперечував щодо зобов'язання стягнення з Харківської міської ради додаткових витрат на сплату житлово-комунальних послуг, оскільки в бюджеті міста Харкова кошти на компенсацію сум додаткових витрат громадянам, яким призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених п. 3-1 постанови КМ України від 06.08.2014 року № 409 не передбачались. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Крім того, наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов'язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, визнання наявності правовідносин тощо, про що також можуть заявлятися позовні вимоги. Звернувшись до суду, позивач не зазначив яке право підлягає захисту. У судовому засіданні ані відповідач, ані третя особа не заперечували щодо необхідності фінансування коштів на компенсацію сум додаткових витрат громадянам, яким призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409. Зазначене право для визначеної категорії, до якої відноситься також і позивач, є складовою конституційного права на соціальний захист і не потребує додаткового визнання рішенням суду. На цей час, до позивача КП «Харківводоканал» не пред'являє будь яких позовних вимог щодо стягнення заборгованості. Враховуючи зазначене, не підлягає задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо визнання його право на компенсацію за рахунок бюджету Харківської міської ради додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг холодного водопостачання та водовідведення, які перевищують соціальні нормативи, в сумі 2020,08 грн. Крім того, позивач не поніс зазначені витрати, тому на цей час визнати його право на отримання компенсації не понесених витра є неможливе. Також не підлягають задоволенню, позовні вимоги щодо зобов'язання Харківської міської ради за рахунок місцевого бюджету додаткових витрат позивача, сплатити комунальному підприємству «Харківводоканал» житлово-комунальні послуги холодного водопостачання та водовідведення на суму 2028,08 грн. Так, як встановлено у судовому засіданні, позивач не поніс зазначені витрати, тому не має можливості ставити питання щодо їх компенсації, а крім того, КП «Харківодоканал» на звертався з зазначеними вимогами до Харківської міської ради, і тому у суду відсутні підстави зобов'язувати Харківську міську раду здійснювати перерахування грошових коштів на КП «Харківводоканал». Судові витрати, відповідно до вимог ч. 7 ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed