Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

22 серпня 2019 року [PERSON] звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до Російської Федерації в особі\~Посольства Російської\~Федерації в\~Україні про\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~збройної агресії\~Російської Федерації\~проти України. Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що вона є вдовою [PERSON] , який до своєї загибелі 28\~серпня 2014\~року проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] Військово-Морських Сил Збройних Сил України. 20 серпня 2014 року останній був направлений в зону проведення бойових дій на території Донецької області, де брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечував її проведення, а також захист незалежності та територіальної цілісності України. Посилаючись на те, що [PERSON] загинув саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, виконуючи обов`язки військової служби, пов`язані із захистом інтересів держави, просила стягнути моральну шкоду з Російської Федерації на її користь та на користь її сина [PERSON] в сумі 3 434 400 грн. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги. Представник відповідача до суду не з`явився, відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, про причини свого представника не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З досліджених судом свідоцтв про шлюб серії [NUMBER] від 26 серпня 2012 року (а. с. 20) та народження серії [NUMBER] від 08 серпня 2012 року (а. с. 21) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були дружиною та сином загиблого 28 серпня 2014 року [PERSON] відповідно. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2015 року (а. с. 22-24) було встановлено факт загибелі військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, у зв`язку з участю в антитерористичній операції [INFO] у селищі Многопілля Донецької області, а також рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2018 року (а. с. 25-29), було встановлено, що останній загинув саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, зазначеними вище рішеннями суду, які набрали законної сили, було встановлено наступні обставини. [PERSON] , капітан 2 рангу, проходив військову службу з 20 липня 2005 року у військовій частині [NUMBER] Військово-Морських Сил Збройних Сил України. 20 серпня 2014 року [PERSON] був направлений до території Донецької області для участі в антитерористичній операції відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 19 серпня 2014 року № 216. На підставі наказу керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 21 серпня 2014 року № 31 військовослужбовці військової частині [NUMBER] , в тому числі й [PERSON] , прибули 21 серпня 2014 року у службове відрядження до складу сил та засобів сектору «Б», які залучаються та беруть участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань. Наказом керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 28 серпня 2014 року № 38 [PERSON] виключено зі складу АТО у зв`язку з загибеллю. В судових засіданнях було встановлено, що [PERSON] , перебуваючи в зоні антитерористичної операції, при виконанні обов`язку військової служби, загинув 28 серпня 2014 року від травм, несумісних із життям, внаслідок агресії Російської Федерації проти України. Частиною 2 ст.\~2\~ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно з ч. 6 ст.\~5\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно зі ст.\~23\~ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п.п. 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зі змісту ст.ст. 1167, 1168\~ЦК України випливає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Право на життя передбачене Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п. 1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975 року, договори укладені між Україною та Росією в тому числі про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН. При вирішенні позову, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема: рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), якими вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 3 434 400 грн, позивачка довела суду, що внаслідок втрати чоловіка та батька [PERSON] , який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, позивачка [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] , відчувають безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, що не дає їм можливості нормально спілкуватись з оточуючими, дитина стала напруженою та замкнутою, дуже важко переживає втрату батька та сильно сумує за ним. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи те, що представником позивачки наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди через загибель [PERSON] внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивачки, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вказаної норми та Закону України\~«Про судовий\~збір» на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 9 605 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved