Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

23.12.2020 в суд подано зазначений позов з таким обґрунтуванням вимог. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 в справі № 706/1602/12 між сторонами поділено спільне сумісне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] поділено по 1/2 частині кожному. Позивач зареєструвала це право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 25505533. Відповідач змінив замки на вхідних дверях і позбавив позивача можливості використовувати квартиру. Неодноразові намагання позивача вирішити проблему з відповідачем з вимаганням надати доступ до квартири були зігноровані. Натомість відповідач дозволив проживати в квартирі стороннім особам, не отримавши дозволу на це від позивача як співвласника житла. Відповідач зігнорував також письмове звернення позивача щодо усунення перешкод у користуванні квартирою. Позивач просить застосувати положення статей 16,316, 321, 358 , 379,383, 391 ЦК України, і статті 150 ЖК України. У справі винесено такі процесуальні рішення : - згідно з ухвалою від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання 10.02.2021; - згідно з ухвалою від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони не скористались правом подання відзиву на позов і відповіді на позов. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і заявив про стягнення з відповідача судових витрат у виді судового збору і витрат на правничу допомогу). Відповідач позовні вимоги заперечив повністю на основі такої позиції. Позивачка не повідомила суду про те, що під час спору між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна винесено такі судові рішення: рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.03.2016 (справа № 300/1251/14-ц), яким відмовлено позивачці в позові про виділ в натурі частки майна в спільній сумісній власності, а в подальшому і в усуненні перешкод у користуванні квартирою; ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.12.2020 (справа № 302/1006/20 провадження 1-кп/302/168/20), якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої статтею 382 ч.1 КК України. У зв`язку із закінченням строків давності, за обставинами невиконання рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.07.2013 в справі № 300/353/13, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22.08.2013. Покликаючись на ці рішення відповідач заявив клопотання про закриття цивільного провадження з вимогою застосувати положення статті 205 ч.1 п.2 ЦПК України. Відповідач у судовому засіданні заявив, що позивач пропустила строки звернення до суду за позовною давністю. Відповідач також заперечив зміну замка на вхідних дверях квартири і пояснив, що в квартирі на час розгляду справи проживає його дружина [PERSON] , 1981 р.н., і їх спільна дочка [PERSON] ,1981 р.н.. Натомість позивач зареєстрована і фактично проживає в [ADDRESS] . Оцінивши зміст позовних вимог, подані сторонами в справу докази, доводи сторін, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини. Квартира [ADDRESS] набута сторонами у спільну сумісну власність під час спільного подружнього проживання. Згідно з рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 (справа № 706/1602/12) позивачу і відповідачу виділено у власність в ідеальних частках по одній другій частині кожному. Позивач зареєструвала права власності на 1/2 частину в спільній частковій власності зазначеної квартири, номер запису про право власності 25505533 від 23.03.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1519921721224, - що стверджено записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач зареєстрована і проживає в [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований в [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] . У спірній квартирі також зареєстровані і проживають [PERSON] (дружина відповідача), [PERSON] (дочка відповідача). Встановлені обставини не оспорюються,тобто визнані і не заперечені відповідачем. Судом також установлено , що позивач не має реального доступу до квартири, не має ключів до замка вхідних дверей до квартири. Ці обставини також підтверджені витягом і записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, довідками органів місцевого самоврядування, іншими матеріалами справи. Нормативне обґрунтування. Статтею 15 ч.1 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з статтею 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 16 ч.2 пунктами 3, 5 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі. Цією ж нормою цивільного закону передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором чи судом у визначених законом випадках. Згідно з статтею 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями статей 317 ч.1, 319 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном і він їх реалізує на власний розсуд. У відповідності до статті 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 358 ч.1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Стаття 383 ч.1 ЦК України передбачає право власника квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з статтею 391 ч.1 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. З установлених обставин видно, що позивач як співвласник квартири не може належно реалізувати свої права на володіння і користування квартирою. Зокрема, позивач не має реального доступу до цього житла, бо інший співвласник квартири перешкоджає в цьому, не надає ключі до замка вхідних дверей. Окрім цього, відповідач не виконує обов`язку, передбаченого законом, щодо спільного вирішення з позивачем питання користування приміщеннями в квартирі. Заперечення позову і доводи відповідача суд відхиляє на основі такого обґрунтування. Відповідач не подав жодного доказу про те, що він забезпечив позивачу доступ до житла, не передав примірник ключів до вхідного замка дверей, тобто реально не продемонстрував своїми діями виконання вимог закону. Суд не бере до уваги покликання відповідача на рішення Воловецького районного суду від 01.03.2016, бо цим рішенням суд відмовив позивачу у поділі всього нерухомого майна в натурі між сторонами, зокрема і в поділу (виділу) в натурі квартири [ADDRESS] . Сторони також не встановлювали договором чи в судовому порядку, а також усною домовленістю порядок використання ними житлових та інших приміщень у квартирі. Отже, сторони мають право на спільне використання квартири за цільовим призначенням житла. Не має також правового значення для розгляду цивільної справи і покликання відповідача на ухвалу Міжгірського районного суду від 14.12.2020, бо ця ухвала стосується обставин використання сторонами іншого спільного майна, а саме приміщення магазину « [INFO] » в [ADDRESS] , і відповідно інших судових рішень, які прийняті щодо власності та використання саме цього нерухомого майна. Відповідач також не навів жодного обґрунтування щодо застосування строків позовної давності. Натомість позивач як співвласник квартири має право в будь-який момент заявити вимогу про користування своїм майном за його цільовим призначенням, тобто проживати в квартирі і повноцінно користуватись нею спільно з іншим співвласником без обмеження цього права. У постанові Верховного Суду КЦС від 27.01.2021 у справі № 205/4349/16-ц висловлено позицію, за якою до позовів про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном позовна давність не застосовується. Суд дійшов переконання, що сторона позивача на основі положень, передбачених статтями 77-82 ЦПК України довела позовні вимоги, а відповідач позов не спростував належними доказами. З огляду на викладене суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, бо в справі встановлено, що позивач позбавлений конституційного права на повноцінне здійснення права власності, що проявилось в обмеженні діями відповідача права позивача на володіння і користування квартирою (стаття 41 Конституції України). Це право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу доступ до квартири шляхом передачі дубліката (примірника) ключів від вхідних дверей у квартиру і не чинити перешкод у користуванні приміщеннями в квартирі. У відповідності до положень статті 141 ч.1 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог, а саме: судового збору, який сплачено позивачем за подання позову за ставкою, яка передбачена відповідно до змісту позовних вимог законом «Про судовий збір», а також витрати позивача на правничу допомогу. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу до стягнення, суд зважає на таке. Згідно з договором позивача і її представника адвоката та квитанції від 14.12.2020 позивач оплатила правову допомогу в сумі 7500 грн. Згідно акту виконаних робіт у вартість послуг адвоката включено консультаційні послуги, ознайомлення з судовою практикою, підготовка і складання позовної заяви та орієнтовна вартість участі представника в судових засіданнях в суді першої інстанції на протязі 2 год. з розрахунку 1300 грн /год. Ці витрати підлягають частковому задоволенню до стягнення з огляду на таке. З протоколів судового засідання видно, що в справі мали місце фактично з участь представника позивача тільки два судові засідання загальною тривалістю не більше однієї години. Отже, за участь у судовому засіданні позивачу слід компенсувати вартість послуг адвоката за 1 годину участі в судових засіданнях, тобто 1300 грн. Таким чином, до стягнення підлягає зменшена сума витрат на правничу допомогу, а саме 6200 грн.

Outcome: approved