Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

23.02.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін по справі [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття та окремо дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трирічного віку, щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 23.10.2015 року. Від шлюбу мають спільну дитину, яка мешкає разом з позивачем по справі та перебуває на її утриманні. На даний час між позивачем та відповідачем постійно виникають сварки з приводу того, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини та позивача. Сама позивачка джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, не має, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково пояснивши, що доходом сім`ї розпоряджається відповідач по справі, який сплачує аліменти на утримання двох дітей від шлюбу з третьою особою по справі, а раніше також сплачував аліменти на утримання третьої особи до досягнення другою дитиною відповідача та третьої особи по справі трирічного віку, що ставить позивача та дитину сторін у пряму залежність від того, скільки коштів утримується з відповідача у якості аліментів на користь третьої особи. Відповідач [PERSON], особу якого враховуючи відсутність у нього оригіналу документа, що посвідчує особу, було встановлено за згодою позивача та третьої особи по копії паспорта, спочатку позовні вимоги визнав, згодом після розяснення судом загального розміру аліментів, які можуть стягуватися з нього при задоволенні позову до 04.05.2019 року, коли [PERSON] досягне трирічного віку, просив суд задовольнити позов частково на розсуд суду, у судових дебатах знов просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки на його думку цим він зможе в обовязковому порядку забезпечити всіх своїх дітей та позивача по справі. Окремо зазначив, що він утримує позивача по справі шляхом придбання продуктів харчування, сплати за комунальні послуги, одежі та інших повсякденних речей, має стабільний дохід з кінця 2016 року, який складається із заробітної плати розміром після відрахування податків та відповідних зборів приблизно 6000,00 грн. на місяць. Третя особа по справі, як і її представник проти позовних вимог позивача заперечували у повному обсязі, надавши довідку про неотриманні третьою особою за період серпень 2016 листопад 2016 року аліменти на утримання дітей відповідача та третьої особи, а також вказавши на те, що вимоги позивача, враховуючи, що вона не надала довідку по те, що перебуває у декретній відпустці та той факт, що фактично мешкає з відповідачем разом, при цьому позивач та відповідач мають спільний бюджет та ведуть спільне господарство, не підлягають задоволенню, оскільки є фіктивними без створення відповідних юридичних наслідків у вигляді примусового виконання рішення суду, направленими на зменшення в майбутньому розміру аліментів з боку відповідача на користь третьої особи при задоволенні судом даного позову. Вислухавши сторони, третя особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову, представника третьої сторони, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволенні часткового, виходячи з наступного. 23.10.2015 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем по справі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №279323, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції (актовий запис №209) (а.с.9). Сторони по справі мають спільну дитину [PERSON], 04.05.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №448158, виданого Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 11.05.2016 року (актовий запис №103) (а.с.10). З відповідача на підставі виконавчого листа №632/2353/14, виданого Первомайським міськрайонним судом Харківської області стягуються аліменти на користь третьої особи у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання синів [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області від 21.03.2017 року за №116/ш.ш-58/5 (а.с.20), а до 24.05.2015 року також здійснювалися утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на утримання третьої особи по справі, що підтверджується довідкою №310 від 26.02.2016 року з ТОВ «Науково-виробничого об`єднання «Ю БІ СІ-ПРОМО», де працював позивач (а.с.23-24). Дитина [PERSON], зареєстрований разом із позивачем за адресою: Харківська область, м. Первомайський, 1/2 мікрорайон, буд. 58 (гуртожиток), кімната 332, однак як було зясовано під час розгляду справи фактично мешкає за місцем рестрації відповідача по справі разом із позивачем. При цьому в довідці з місця проживання мається описка щодо року її складання (зазначено 2015 замість вірного 2016 року), що було встановлено у судовому засіданні. Відповідач як станом на день подання позовної заяви, так і на день розгляду справи має стабільну роботу, працює у ТОВ «Укртранссигнал», йог дохід складається із заробітної плати та носить стабільний та постійний характер. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на дитину, суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити у повному обсязі, оскільки в такий категорії справ спільне проживання та ведення спільного господарства, не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що утримання дитини потребує коштів, які відповідач може не надавати позивачу у необхідному обсязі, що може призвести до порушення прав дитини, а тому, якщо позивач бажає отримати аліменти на утримання дитини в примусовому порядку, таке її права презюмується, враховуючи той факт, що стягненням аліментів не будуть порушені права дітей відповідача з третьої особою по справі, на користь якої він сплачує аліменти у тому ж розмірі (на кожну дитину), в якому просить стягнути з нього аліменти позивач по справі на їх спільну дитину. На підставі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вимоги позивача в частині стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає за необхідне задовольнити частково, оскільки на думку суду стягнення аліментів в частині, в якій просить це зробити позивач перевищує вимоги розумності та справедливості, враховуючи те, що позивач та відповідач фактично мешкають разом та позивач отримує від відповідача кошти на продукти харчування, одежу та інші поточні витрати. В той же час, суд вважає, що оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідач може надавати таку допомогу, а позивач повідомила суд, з чим погодився відповідач, що коштів, які припадають на неї з щомісячного доходу відповідача, для нормальної життєдіяльності людини не вистачає, то такі вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 1/12 частини щомісячного заробітку (доходу) відповідача. При цьому посилання третьої особи та її представника на те, що позивач має можливість розпоряджатися коштами на дитину як отримувач державної допомоги, судом до уваги не приймаються, оскільки вказані кошти направлені виключно на задоволенні вимог щодо утримання дитини, доказів використання їх не за призначенням суду надано не було. Наявність іншого доходу у позивача, окрім державної соціальної допомоги при народженні дитині у судовому засіданні встановлено не було. Також позивачу не потрібно будь-якими довідками доводити той факт, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки така довідка на даний час жодним нормативним актом не передбачена як обовязковий елемент для отримання коштів або стягнення аліментів. З урахуванням стягнутих судом аліментів на дитину за даним позовом та раніше стягнутих аліментів загальні вимоги до відповідача з боку позивача та третьої особи складуть приблизно 58% щомісячного заробітку (доходу) відповідача, що не буде порушенням його прав, оскільки таке стягнення (до 70% щомісячного заробітку (доходу)), передбачено діючим законодавством, враховуючи, що 50% відповідач буде сплачувати на користь власних дітей як аліменти. При цьому стягнення з відповідача аліментів на дружину по даній справі буде носити обмежений у часі період та є обовязком чоловіка по допомозі дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини - до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а відповідно до ч.6 вказаної статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст.128 Кодексу Законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України пятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено пятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою та другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Така ж норма закріплена і у частині 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка може бути застосована, якщо відповідач не буде виконувати рішення суду у добровільному порядку. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє позов частково, стягуючи аліменти на дитину у розмірі, який визначив позивач, та частково в частині щодо утримання дружини, оскільки саме визначений судом розмір відповідає вимогам справедливості та розумності щодо заявлених позовних вимог. Крім цього відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи по суті, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач по справі, при цьому стягнути з відповідача слід подвійний розмір судового збору (двічі по 640,00 грн.), оскільки у позовній заяві позивача містилися дві вимоги матеріального характеру кожна зі своїм предметом позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, в даній справі по кожній з вимог позивача окремо. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial