Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

22.05.2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення про визнання недійсним договору довічного утримання від 16.05.2014р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С., реєстраційний номер 2134, з підстав, передбачених ст.233 ЦК України як такий, що вчинений під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Свої вимоги мотивує тим, що з [PERSON] вона проживала як чоловік та дружина з 29.03.2003 року у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 10.03.2005 року вони зареєстрували шлюб. З 25.10.2005 року вона була зареєстрована у даній квартирі як дружина власника. [INFO] вона продала належну їй на праві власності квартиру на [ADDRESS] . Частина коштів від продажу квартири була витрачена на встановлення пам`ятника дружині [PERSON] , ремонт квартири [PERSON] , придбання телевізора, килима, лікування [PERSON] . Частину коштів поклала на депозит в банк на ім`я [PERSON] [INFO] року [PERSON] оформив заповіт, згідно якого квартиру по [ADDRESS] заповів дружині, [PERSON] . У зв`язку із погіршенням стану здоров`я [PERSON] потребував постійного стороннього догляду, не міг самостійно забезпечувати свої потреби. Вона здійснювала догляд за чоловіком. В 2012 році позивачка захворіла, перенесла інфаркт, а з 2014 року перебувала на тривалому лікуванні і не могла надавати своєму чоловікові належного догляду. Після виписки з лікарні 20.01.2015р. [PERSON] не змогла потрапити у квартиру за адресою: [ADDRESS] , так як відповідач [PERSON] та її чоловік не впустили її в квартиру. З тих пір позивачка не бачила чоловіка, випадково дізналася, що [INFO] [PERSON] помер. Коли звернулася в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, довідалась, що квартира за адресою: [ADDRESS] вибула із власності [PERSON] за договором довічного утримання, укладеним 16.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С., реєстраційний номер 2134. Вважає, що договір довічного утримання був підписаний [PERSON] під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для нього умовах, чим скористалася відповідачка [PERSON] 31.01.2018 року відповідачка [PERSON] у судовому засіданні подала відзив на позов, в якому зазначила, що вважає позовні вимоги незаконними, безпідставними, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Пояснила, що [PERSON] сам звернувся до родичів з проханням про утримання та догляд, зокрема звернувся до неї як до племінниці. Вона спеціально приїхала з Польщі, де на той час проживала, щоб доглядати за дядьком. З тих пір, вона з чоловіком, [PERSON] , здійснювали постійний догляд за дядьком. Вважає, що договір довічного утримання укладений 16.05.2014р. з дотриманням всіх вимог закону. Посилання позивачки на те, що договір був укладений під тиском та внаслідок тяжких обставин є голослівними та нічим не підтвердженими. Позивач [PERSON] ніякого відношення до даного договору немає, оскільки вказана квартира не була спільною сумісною власністю подружжя. Саме відсутність допомоги та догляду зі сторони позивачки [PERSON] змусили [PERSON] звернутися по допомогу до родичів. Більше того, [PERSON] , який ще жив три роки після укладення договору довічного утримання, не оспорював його. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні тим, які викладені в ньому. Просила позов задовольнити. Представник позивача, адвокат Райхель Р.П., в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, пояснив, що договір довічного утримання був укладений на вкрай невигідних умовах для [PERSON] : він відчужив своє житло заради надання йому побутових послуг, що є неспівмірним. Вказав, що такий догляд могла надати дружина померлого, але оскільки відповідачка не впускала її в помешкання, це виявилося неможливим. Просив визнати недійсним договір довічного утримання як такий, що вчинений [PERSON] під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили, дали пояснення аналогічні тим, які викладені у відзиві на позов. Зазначили, що з січня 2014р. відповідачка фактично здійснювала догляд за [PERSON] позивачка [PERSON] прийшла до квартири відвідати [PERSON] лише в березні-квітні 2014р. Нотаріусом було встановлено волю [PERSON] на укладення оспорюваного договору довічного утримання, повністю роз`яснено [PERSON] наслідки його дій. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх безпідставністю. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С. в судове засідання не з`явилася. До суду скерувала заяву щодо спору, копії документів на підставі яких було посвідчено даний договір. Вказала, що підстав для відмови у посвідченні договору довічного утримання не було. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 21.11.1995р. належала квартира [ADDRESS] . Крім [PERSON] в даній квартирі з 25.10.2005 року була зареєстрована позивач як дружина власника [PERSON] . Шлюб між ними було укладено 10.03.2005р. Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 16.05.2014р. між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С., реєстраційний номер 2134. За умовами вказаного договору [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла від нього у власність квартиру [ADDRESS] . Взамін цього [PERSON] зобов`язалася забезпечити [PERSON] утриманням та доглядом довічно, на умовах, встановлених цим договором. Згідно п.6 Договору довічного утримання набувач [PERSON] зобов`язалася надавати [PERSON] побутові послуги із зазначенням їх детального переліку, придбавати лікарські засоби, забезпечувати надання медичної допомоги послуги, забезпечувати, в разі потреби відповідними технічними та іншими засобами реабілітації, щотижнево забезпечувати продуктами харчування, щоденним триразовим харчуванням, виконувати додаткові доручення [PERSON] , необхідні для забезпечення його належним доглядом. Крім того [PERSON] зобов`язалася безкоштовно забезпечити його житлом у цій квартирі довічно та у разі смерті поховати його. За згодою сторін договору грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується [PERSON] [PERSON] складає 1000грн. на місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, яка визначає загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину. Так зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 3 ст. 215 ЦК України, визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Звертаючись в суд з даним позовом, [PERSON] правовою підставою своїх вимог зазначає норму ст.233 ЦК України. Вона вважає, що договір довічного утримання від 16.05.2014 року був укладений під впливом тяжких обставин, а саме: неможливості самостійно себе обслуговувати, та на вкрай невигідних для [PERSON] умовах.,. Скориставшись такою ситуацією, безпорадним станом [PERSON] та відсутністю поряд дружини, відповідачка [PERSON] уклала з [PERSON] оспорюваний договір. Оскільки [PERSON] не міг самостійно підписати договір, це зробила від імені [PERSON] [PERSON] , яка є подругою [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п.23 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р., правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233 ЦК), характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Поняття як «тяжкі обставини» та «вкрай невигідні умови» є оціночними категоріями і повинні визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи. У судовому засіданні встановлено, що договір довічного утримання від 16.05.2014р., який укладений між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 14.03.2014р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С. за реєстраційним № 1158, діяла [PERSON] , та [PERSON] , відповідає вимогам законодавства до такого виду правочинів. Нотаріусом особи [PERSON] та [PERSON] , які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, повноваження представника та належність [PERSON] відчужуваної квартири перевірено. Згідно п. 15 договору, такий може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, та набувача. Встановлено, що [PERSON] , яка є родичкою [PERSON] , з січня 2014р. на прохання останнього почала надавати йому допомогу та догляд, оскільки [PERSON] у зв`язку із погіршенням стану здоров`я самостійно себе обслуговувати не міг. Договір довічного утримання, який оспорюється [PERSON] , був укладений 16.05.2014р. Станом на час його укладення [PERSON] уже впродовж п`яти місяців отримував фактичний догляд від [PERSON] , яка разом зі своїм чоловіком забезпечувала йому постійний догляд. У суду відсутні підстави для висновку проте, що на час укладення такого договору мали місце тяжкі для [PERSON] обставини і укладення такого договору мало на меті зменшити або усунути ці тяжкі обставини. Крім того, безпідставними є твердження сторони позивача про вкрай невигідні умови договору для [PERSON] . Договором довічного утримання передбачені обов`язки [PERSON] щодо надання догляду та забезпечення потреб [PERSON] , які суд вважає цілком відповідними інтересам та потребам [PERSON] [PERSON] , який ще прожив більше двох років, після укладення договору довічного утримання, такий договір не оспорював. З вимогами про його розірвання у зв`язку із неналежним виконанням не звертався. Помер [PERSON] [INFO] у віці 80 років . [PERSON] утриманням та піклуванням за чоловіком [PERSON] не займалася. Лише зрідка вона провідувала чоловіка. Вона наміру проживати разом з чоловіком та доглядати за ним не виявляла та жодних дій для цього, незважаючи на її реєстрацію у квартирі не вчиняла. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29.09.2017р. [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Згідно довідки форми №2 в даній квартирі 22.06.2017р. зареєстровано 4 осіб: [PERSON] , власник, [PERSON] , чоловік власниці, та дві дочки: [PERSON] , [PERSON] . Судом допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивачки. Свідок [PERSON] дала показання про те, що була в гостях у [PERSON] коли [PERSON] знаходився в лікарні. Свідок [PERSON] вказала, що бувала в гостях у [PERSON] та її чоловіка. В 2015р. вона та [PERSON] приходили провідувати [PERSON] , який уже на той час був лежачим. У квартиру їх впустила [PERSON] . [PERSON] якийсь час ночувала у свідка, казала що [PERSON] її не пускає у квартиру. Проте свідкам не відомі обставини укладення та виконання договору довічного утримання. Свідку [PERSON] . [PERSON] жалілася що її не пускає до квартири [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що був випадок коли прийшла з [PERSON] під квартиру [PERSON] , але їм двері не відкрили. Показання цих свідків не можуть слугувати доказами укладення [PERSON] договору довічного утримання з [PERSON] під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Подані позивачкою копії медичних документів про стан здоров`я [PERSON] на 2008р. та 2011р., копії медичних документів про хворобу та лікування [PERSON] також вказаних вище обставин не доводять. Суд вважає, що позивачкою та її представником не надано жодних достатніх доказів, які б свідчили про те, що договір довічного утримання був укладений [PERSON] під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних для нього умовах. Свідок на стороні відповідачки - [PERSON] , чоловік відповідачки, підтвердив факт того, що [PERSON] самостійно попросив [PERSON] про його догляд та утримання. З цієї причини, вони приїхали з Польщі, де на той час проживали, і з середини січня 2014р. цілодобово перебували з дядьком дружини [PERSON] , надавали йому повний догляд. Про дружину [PERSON] той відгукувався негативно, казав, що по господарству не допомагала, шкодував, що заповів їх квартиру. Інші свідки на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] повідомили, що [PERSON] не доглядала за чоловіком, лише дуже рідко навідувалася, Вони бачили її лише кілька разів. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які покликалися сторони та їх представники в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено те, що [PERSON] укладаючи договір довічного утримання з [PERSON] , вчинив правочин під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Для визнання недійсним договору довічного утримання відповідно до ст.233 ЦК України підстав немає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed