Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

23 жовтня 2020 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовано позов тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.12.2014, яке набрало законної сили 23.12.2014, оголошено померлим сина позивача - [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. У встановлений законом строк позивач не зміг скористатися своїм правом на прийняття спадщини, оскільки у 2005 році зник його син і протягом тривалого часу проводився його розшук, але сина знайдено не було. У 2011 році [PERSON] рішенням суду було визнано безвісно відсутнім, а у 2014 році рішенням суду його оголошено померлим. Втрата сина, а також в цей період у 2013 році померла дружина позивача, призвели до погіршення його здоров`я та тривалого лікування, у зв`язку із чим він міг самостійно пересуватися. Оскільки син, який проживав з позивачем в одному приміщенні, був знятий з реєстрації у зв`язку із оголошенням його безвісно відсутнім, а тому на час набрання законної сили рішенням суду про оголошення [PERSON] померлим, він не значився зареєстрованим в одному житловому приміщенні з позивачем. Вказане призвело до того, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті сина, оскільки на час відкриття спадщини він не був зареєстрований в одному житловому приміщенні з позивачем, а тому його не можна віднести до осіб, які фактично прийняли спадщину, а на час звернення до нотаріуса пропущено встановлений законом шестимісячний строк. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.12.2020. Позивач у судове засіданні подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов підтримує та просить суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає в повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі матеріалами. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 03.02.2005 та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7099446 від 25.04.2005 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності в рівних частинах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 15). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Деснянського районного суду від 24.06.2011 у справі за заявою [PERSON] про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, оголошено [PERSON] , який народився [INFO] в місті Чернігів, безвісно відсутнім (а.с. 17-18). [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 19). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2020 спадкоємцем майна, а саме 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] (а.с. 34). Рішенням Деснянського районного суду від 11.12.2014 у справі за заявою [PERSON] про визнання фізичної особи померлою, оголошено [PERSON] , який народився [INFO] в місті Чернігів, померлим (а.с. 12-13). Після оголошення сина позивача померлим відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/3 частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] . В позовній заяві позивач зазначив, що вказані події відобразилися на стані його здоров`я, який постійно погіршувався. Через наявність тяжкої хвороби, що унеможливлювала вільне пересування, він не мав змоги вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, що підтверджується копіями з медичних карток (а.с. 20-31). Відповідно до акту від 19.10.2020, затвердженого КП «Деснянське» ЧМР, встановлено, що разом з позивачем за адресою за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року проживає [PERSON] , 1991 року народження (а.с. 32). Позивач у позові зазначив, що [PERSON] є його онуком, він інвалід ІІ групи та має протипоказання до тривалої ходи. Після встановлення в 2019 році остаточного діагнозу і проведення відповідного лікування та реабілітації, стан позивача покращився і він звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті дружини та сина, проте нотаріусом було відмовлено в прийнятті заяви щодо прийняття спадщини після смерті сина, у зв`язку із тим, що спадкодавець був знятий з реєстрації місця проживання і заявник повинен був подати вказану заяву у шестимісячний строк з дня складання актового запису про смерть [PERSON] . Як пояснив позивач, син був знятий з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] , після рішення суду про оголошення [PERSON] безвісно відсутнім, з метою зменшення сум комунальних платежів. Відповідно до інформації Другої чернігівської державної нотаріальної контори спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно з частиною першою та другою статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272\~Цивільного кодексу\~України визначено\~наслідки пропущення\~строку для\~прийняття спадщини,\~зокрема,\~якщо спадкоємець\~протягом строку,\~встановленого статтею\~1270\~цього Кодексу,\~не подав\~заяву про\~прийняття спадщини,\~він вважається\~таким,\~що не\~прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, при вирішенні справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. При цьому поважність таких причин повинна бути обов`язково обґрунтована. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Слід зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Одночасно,\~дотримання принципу\~«пропорційності» передбачає,\~що втручання\~в право\~власності,\~навіть якщо\~воно здійснюється\~згідно з\~національним законодавством\~і в\~інтересах суспільства,\~все одно\~буде розглядатися\~як порушення\~статті 1\~Першого протоколу,\~якщо не\~було дотримано\~розумної пропорційності\~між втручанням\~у право\~особи та\~інтересами суспільства.\~Ужиті державою\~заходи мають\~бути ефективними\~з точки\~зору розв`язання\~проблеми суспільства,\~і водночас\~пропорційними щодо\~прав приватних\~осіб.\~Оцінюючи пропорційність,\~слід визначити,\~чи можливо\~досягти легітимної\~мети за\~допомогою заходів,\~які були\~б менш\~обтяжливими для\~прав і\~свобод заінтересованої\~особи,\~оскільки обмеження\~не повинні\~бути надмірними\~або такими,\~що є\~більшими,\~ніж необхідно\~для реалізації\~поставленої мети. Судом встановлено, що позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини з поважної причини, а саме, через перенесені страждання у зв`язку із зникненням сина та смертю дружини, що призвело до виникнення у позивача тяжкої хвороби (онкологічне захворювання), через яке він не міг самостійно пересуватися та вчасно подати заяву нотаріусу. Оцінивши наявні\~у справі\~докази в\~їх сукупності,\~суд прийшов\~до висновку, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, а тому суд враховує принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим приходить до висновку, що вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 681/203/17-ц, провадження № 61-26164св18. Враховуючи викладене,

Outcome: approved