Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

22 червня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач посилається на те, що відповідно до договору дарування від 16.05.2003 року вона є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Право власності за нею на ? частину вищевказаної квартири зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 30.06.2003 року. Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2017 року за нею визнано право власності за набувальною давністю на ? частину квартири [ADDRESS]. Право власності за нею на ? частину вищевказаної квартири зареєстровано в департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур. В зазначеній квартирі згідно довідки КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради з 05.12.1996 року був зареєстрований колишній власник ? частини квартири [ADDRESS] [PERSON]. [PERSON] був власником ? частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.07.1997 року. Дана інформація їй відома з укладеного 16.05.2003 року на її користь договору дарування його частки квартири. З моменту укладення договору дарування відповідачем частики квартири на неї, а саме з 2003 року, відповідач жодного дня не мешкав в квартирі, ні одягу, ні іншого майна його в її квартирі не знаходилося і не знаходиться. З відповідачем вона більше з 2003 року не спілкувалася, його телефону та адреси ніколи не знала, місце його проживання на даний момент також їй не відомо, оскільки він не є її родичем. В неї відсутня можливість сплачувати послуги газопостачання, водопостачання та інші комунальні послуги за прописаного в її квартирі відповідача. Відповідач жодного разу не сплачував ніяких комунальних послуг, у звязку з тим, що ніколи не проживав з 2003 року в її квартирі. Наявність реєстрації в квартирі відповідача порушує її права вільно, на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю. Просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою м. Дніпро, вул. Агнії Барто, 10/5. 04.07.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.33). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але до початку судового засідання через канцелярію суду від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не зявилися, від них надійшла заява з проханням провести розгляд справи без їх участі та прийняти рішення, згідно матеріалів справи та відповідно до чинного законодавства України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Самарського суду м. Дніпропетровська від 11.12.2017 року по справі №206/6107/16-ц за [PERSON] визнано право власності за набувальною давністю на ? частину квартири [ADDRESS], а також цим рішенням встановлено факт належності [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.05.2003 року, встановлено факт реєстрації відповідача у спірній квартирі, а також факт того, що [PERSON] не проживає у [INFO] з 1997 року (а.с.16-18). Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд знаходить встановленим той факт, що відповідач [PERSON] у 1997 році добровільно покинув квартиру [ADDRESS] (м. Дніпропетровську) та з того часу без поважної причини не проживає там, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Таким чином, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням обґрунтована, а отже підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved