Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

24.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому з врахуванням збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на його користь 69639,49 грн., з яких: 55044,73 грн. - сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2016 року по 03.07.2017 року; 14594,76 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.07.2017 року по 21.09.2017 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.05.2009 року по 03.07.2017 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, у день звільнення позивача відповідач, у порушення ст. 116 КЗпП України, не розрахувався з позивачем та не виплатив останньому заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2016 року по 03.07.2017 року. Враховуючи вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Разом з тим, просив суд не розглядати заяву про збільшення позовних вимог від 06.11.2017 року. Відповідач у судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 20.05.2009 року позивач працював у відповідача на посаді контролера контрольно-пропускного пункту господарчого відділу та 03.07.2017 року був звільнений із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копіями трудової книжки серії АА № 950403 та наказу № 97/к від 03.07.2017 року про звільнення з роботи. Відповідно до ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, у день звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі в сумі 55044,73 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 209 від 11.07.2017 року. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати в сумі 55044,73 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, а також перевіривши у судовому засіданні розрахунки позивачки, наведені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог суд, на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 04.07.2017 року по 21.09.2017 року в сумі 14594,76 грн. Також, в порядку, визначеному ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 696,39 грн. Крім того, враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення з ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць в сумі 4473,98 коп. (4389,47 грн. + 4558,49 грн. / 2 місяці) без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів.

Outcome: approved