Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

23.08.2017 року [PERSON] звернулась з позовом до Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Порто - Франко» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ АБ «Порто - Франко» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року, який укладений 16.03.2016 року між ПАТ АБ Порто - Франко» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ АБ «Порто - Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс». Підставою позову [PERSON] визначила ст. 215, ч.2 ст. 203 ЦКУкраїни та стверджувала, що на момент укладення договору сторони не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки фактично між ними укладений договір факторингу. Такі вимоги позивач підтримала в процесі розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи в порядку статей 128-130 ЦПК України, про причини не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні вважав заяву такою, що не підлягає задоволенню, суперечить закону, штучно створеною з метою не виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 27.07.2018 року про стягнення з позивача кредитної заборгованості. Третя особа ТОВ «Альянс Фінанс» в судове засідання не з`явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504515489347), про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504515489045), про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення № 6504515489355), про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Дослідивши обставини справи та наявні докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 04.04.2008 року між АКБ «Порто - Франко» та [PERSON] укладений кредитний договір №593/2-08, за умовами якого банк надав позивачу строковий кредит у розмірі 45 000 дол.США., а [PERSON] зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних (кінцевий термін повернення 03.04.2015 року). 10.11.2006 року між АКБ «Порто - Франко» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №593/2-08, укладений договір поруки № 04-04-08/1. Зазначені обставини не заперечувались позивачем в процесі розгляду справи. 16.03.2016 року за договором про відступлення права вимоги між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс» останній за плату набув право вимоги за кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року. 23.03.2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та [PERSON] укладений Договір відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 593/2-08 від 04.04.2008 року. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27.07.2018 року з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором № 593/2-08 в розмірі 1 254 737,96 грн., що еквівалентно 48 482,92 доларів США., а також судовий збір. Справа переглядається в апеляційному порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог суд виходить з наступного: Відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов`язанні. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відступлення права вимоги не є самостійним видом договору, а має всі ознаки того чи іншого виду договору (Листи ДПАУ від 14.03.2006 року №4794/7/17-0717 («ДК» №23/2006), від 14.05.2004 року №3794/6/17-3116, постанови ВГСУ від 31.05.2005 року у справі 10/1701, від 12.10.2006 року у справі №9/110/06.) Відступлення права вимоги може здійснюватись як на підставі договору купівлі-продажу заборгованості, так і на підставі договору дарування, договору міни, факторингу, цессії тощо. Одним із видів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). За своєю правовою суттю договір цесії подібний до договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), що ґрунтується на тому, що одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Факторинг є різновидом цесії, але вужчим за своєю правовою суттю, оскількифакторинг є відступленням виключно грошової вимоги, тоді як цесія включає відступлення товарної та грошової (нетоварної) вимоги. Згідно ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Як вбачається з ч. 5 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України, суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Пунктом 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У ч.ч. 1,2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Так, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. За змістом п.11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. За умовами договору про відступлення права вимоги №7 від 16.03.2016 року ПАТ АБ «Порто - Франко» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ АБ «Порто - Франко» передало ТОВ «Альянс Фінанс» право вимоги на виконання [PERSON] боргових зобов`язань за кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року в сумі 41 741, 16 дол.США., що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складало 1 106 868, 50 грн. Так, ПАТ АБ «Порто - Франко» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ АБ «Порто - Франко» (первісний кредитор) уступив грошову вимогу до [PERSON] (боржник) за 136 537, 76 грн., які ТОВ «Альянс Фінанс» (новий кредитор) зобов`язався сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором ПАТ АБ «Порто - Франко» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ АБ «Порто - Франко» отримав фінансування у розмірі 136 537, 76 грн., а ТОВ «Альянс Фінанс» набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Назва оспорюваного договору про відступлення права вимоги №7 від 16.03.2016 року укладеного між ПАТ АБ «Порто - Франко» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію та ТОВ «Альянс Фінанс» не змінює його правової природи. Вказаний висновок суду узгоджується з думкою Верховного Суду викладеною в постановах від 11.09.2018 рокуу справі № 909/968/16, від 16.10.2018 року у справі №923/151/17. Так, суд погоджується із доводами позивача про те, що фактично між ПАТ АБ «Порто - Франко» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію та ТОВ «Альянс Фінанс» укладений договір факторингу, водночас, підстави для задоволення позову на підставі ст. 215, ч. 2 ст. 203 ЦКУкраїни відсутні, оскільки ТОВ «Альянс Фінанс» включений до Державного реєстру фінансових установ з 22.11.2012 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру фінансових установ, а тому може виступати фактором в розмінні норм діючого законодавства України. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними.

Outcome: dismissed