Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

22 листопада 2014 року КП «Міжгірське ВУЖКГ» (далі - Підприємство) звернулося до суду з цим позовом. Заяву мотивувало тим, що будинок [ADDRESS] відповідно до акту прийому-передачі був переданий в управління та обслуговування підприємства. Відповідач [PERSON] є власником квартири № 3 в цьому будинку. У січні 2004 року підприємство уклало договір з відповідачем на постачання води та водовідведення. За цим договором позивач (підприємство) зобов'язано надавати споживачеві послуги, а відповідач зобов'язаний сплачувати кошти за отримані послуги. У січні 2005 року підприємство запропонувало відповідачу укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, однак останній відмовився через непогодження з умовами договору. Посилаючись на норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», пункти «Правил користування приміщеннями житлових будинків», постанову КМУ від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а також на норми цивільного законодавства і що відповідачем через неналежне виконання своїх зобов'язань допущено заборгованість по наданим йому послугам перед підприємством, яка станом на жовтень 2014 р. складає 1942, 18 коп., то просило підприємство визнати договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору між КП «Міжгірське ВУЖКГ» та [PERSON] укладеним з 1.01.2005 року, а також стягнути з [PERSON] на користь підприємства заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.01.2005 р. по жовтень 2014 р. в сумі 1942, 18 грн., судові витрати по сплаті судового збору та витрати пов'язані з наданням правової допомоги . В суді представник позивача позов підтримав повністю. Представник відповідача позов заперечив повністю, просив застосувати строк позовної давності про що подав суду письмове заперечення. Вислухавши пояснення сторін та перевіривши докази в справі суд вважає, що позов позивача в частині немайнового характеру задоволенню не підлягає за спливом строків позовної давності, а в іншій частині вимог майнового характеру підлягає до задоволення виходячи з наступного. З січня 2005 року багатоквартирний будинок [ADDRESS] переданий по договору в управління та обслуговування КП «Міжгірське ВУЖКГ». Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У січні 2005 року підприємство запропонувало відповідачу укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, однак відповідач відмовився не погоджуючись з умовами договору. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимога ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7.1 «Правил користування приміщеннями житлових будинків». Так, відповідно до п. 7.1. «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою КМУ від 8 жовтня 1992 р. № 572 власник та наймач (орендар) квартири зобов'язані укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Згідно ст. ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору, форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою КМУ від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України у тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень. За вищевстановлених обставин суд вважає, що підприємство відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Підприємство звернулося із позовом про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним з [PERSON] з 01 січня 2005 року тільки 22.10.2014 року. Отже з часу звернення до суду за захистом свого права позивача минуло більше дев'яти років. Причини пропуску строку суду невідомі. Позивач не заявляв клопотань про поновлення строків для звернення до суду з позовом, натомість відповідач як у письмовому заперечні та і усно в суді заявляв клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин вимога позивача про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору між КП «Міжгірське ВУЖКГ» та [PERSON] укладеним з 01 січня 2005 року до задоволення не підлягає за спливом позовної давності. У січні 2004 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 504 про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Відповідно до п. 7.2 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 29 ПКМ України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 12.07.2005 р. № 630 споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно ст. ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. В порушення вищезазначених норм чинного законодавства та укладеного договору відповідач як споживач комунальних послуг належним чином не виконував своїх зобов'язань по оплаті (своєчасній) і в повному обсязі коштів за надані йому позивачем комунальні послуги з водопостачання та водовідведення чим допустив заборгованість перед позивачем. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по наданим комунальним послугам з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2005 до жовтня 2014 р. підлягає до задоволення і відхиляє вимогу (клопотання) відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки відповідач за всі ці роки частково оплачував комунальні послуги і не в повному обсязі, відповідно до затверджених тарифів, а тому перебіг позовної давності переривався і фактично частковою оплатою комунальних послуг відповідач визнавав свій борг. Дана обставина підтверджена в суді наданими позивачем взаєморозрахунками з [PERSON] Оскільки позивачем надано докази по заборгованості відповідача по вересень 2014 року, то суд задовольняє вимогу позивача до 01 жовтня 2014 року, жовтень 2014 року відхиляє і не задовільняє вимогу, щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги за цей місяць. Відповідно до «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76 позивачем було здійснене належне утримання будинку [ADDRESS], що підтверджено Актами виконаних робіт за 2005 р., 2011 -2013 роки. Не дивлячись на те, що відповідач відмовився у 2005 році від укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, однак від отримання послуг від позивача щодо утримання будинку і прибудинкової території не відмовився, що підтверджується квитанціями про оплату відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Беручи до уваги, що відповідач з квітня 2013 року почав сплачувати комунальні послуги за утримання будинку і прибудинкової території, то суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій підлягає до задоволення за період з квітня 2010 року і до жовтня 2014 року, і за період з 01.01.2005 р. і до квітня 2010 р. суд вважає застосувати строк позовної давності, оскільки такий не переривався і відповідно сплив, тобто за цей період суд задовольняє клопотання відповідача про застосування позовної давності . Сума позову позивачем обчислена правильно і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача судові витрати за сплату збору щодо вимоги майнового характеру яка судом задоволена і натомість відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору щодо вимоги немайнового характеру, яка судом не задоволена. Відповідно до ст. 84 ЦК України та ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат пов'язаних із наданою підприємству правової допомоги у розмірі 730 грн. 80 коп., що підтверджено Актом виконаних робіт від 20.10.2014 р. та платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: partial