Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

23.07.2019 року позивач звернулася з позовом до суду, в якому\~ просить визнати відповідачів, таким що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідачі зареєстровані в будинку, але не проживають, і тому виникають проблеми з оформлення житлової субсидії. Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала заяву щодо розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 16.03.1990 року. Відповідно до копії будинкової книги в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] крім неї прописані з 23.04.2014 року: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Із копій акту КП «Комунальник» №384 від 22.11.2016 року та акту виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 24.06.2019 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично за адресою: [ADDRESS] не проживають. Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. На момент подання позову до суду відповідачі не проживають в будинку і суду не надано доказів того, що між сторонами існує (існувала) домовленість, що при відсутності відповідачів у житлі за місцем реєстрації він не втрачає право користування ним. З огляду на викладені обставини, позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Позивач від сплати судового збору звільнена.

Outcome: partial