Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернувся з вищезазначеним позовом та свої вимоги мотивував наступним. З 03.11.2014 року за розпорядженням [PERSON] міського голови позивача було призначено директором Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» [PERSON] міської ради (далі КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР), укладено контракт до 02.11.2015 року, в подальшому укладено новий контракт до 02.11.2016 року. 29.04.2016 року розпорядженням міського голови № 182-к йому було оголошено догану за неналежне виконання обовязків, передбачених контрактом, а саме: неефективне ведення фінансово-економічної діяльності підприємства. 23.05.2016 року розпорядженням міського голови його було звільнено з посади директора КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР за одноразове грубе порушення трудових обовязків згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Позивач вважає обидва розпорядження незаконними та зазначає наступне. Стосовно розпорядження про притягнення його до дисциплінарної відповідальності № 182-к, то позивач вказує, що воно обґрунтовується п. 4.1. Контракту, результатами розгляду тимчасової контрольної комісії з діяльності КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР створеної рішенням СМР № 321-МР від 05.02.2016 року, доповідною запискою помічника міського голови [PERSON] щодо ненадання позивачем письмових пояснень. Однак позивач звертає увагу, що на сайті СМР є рішення № 321-МР від 05.02.2016 року про створення тимчасової контрольної комісії СМР з діяльності КП «Електроавтотранс СМР». Це інше підприємство, і цій тимчасовій комісії не доручалось здійснення контролю за діяльність КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР і цим рішенням взагалі не створювалась тимчасова комісія для перевірки діяльності КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР. Позивач вказує, що у розпорядженні про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не вказано, який же конкретно дисциплінарний проступок він вчинив, що саме було ним порушено або не виконано, які конкретні дії або бездіяльність ним вчинено. Не відомо, що саме було розцінено як неефективне ведення фінансово-економічної діяльності підприємства, якими доказами обґрунтовується такий висновок, які саме показники роботи підприємства були взяті за основу. Позивач стверджує, що діяльність підприємства була ефективною, так як фінансово-економічні показники за рік його роботи значно покращились порівняно з 2014 роком, що було ним вказано у службовій записці. Позивач вважає що відсутній факт дисциплінарного проступку, що в свою чергу не дає визначити дотримання строків притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст. 148 КЗпП України. Крім того, позивач вважає порушеним порядок притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки з розпорядженням № 104-Р від 12.04.2016 року його не ознайомили, і про нього він дізнався, коли був запрошений на засідання комісії з службового розслідування 21.03.2016 року. Позивач зауважує, що зазначений Порядок проведення службового розслідування на нього не розповсюджується. Комісія з службового розслідування ніяких документів за результатами діяльності не склала. 28.04.2016 року після ознайомлення зі звітом тимчасової депутатської комісії він подав письмові пояснення до комісії зі службового розслідування, в яких зазначив, що викладені в звіті депутатської комісії факти не відповідають дійсності. Позивач вважає, що службова записка помічника міського голови [PERSON] з приводу ненадання ним письмових пояснень не відповідає дійсності. Так, при притягнення до відповідальності пояснення позивача не враховувались і навіть не розглядались, що є порушенням його прав. Крім того, позивач зазначив. Що члени тимчасової комісії не є фахівцями з тих питань, дослідженням яких вони займались, і вони не можуть робити висновки щодо ефективності ведення господарської діяльності, а тому звіт тимчасової депутатської комісії не може розцінюватись як належна підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності за неефективне ведення господарської діяльності. Стосовно розпорядження про звільнення № 214-к, то позивач вказує, що у розпорядження не вказано, в чому конкретно проявилось порушення, яке стало приводом до звільнення, і який саме дисциплінарний проступок він вчинив, що є порушенням ст. 43 Конституції України та норм трудового законодавства України (ст.ст. 5-1, 2, 36, 40, 41 КЗпП розірвання трудового договору допускається лише з підстав і в порядку передбаченому трудовим законодавством), Конвенції про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця, прийнятої 22.06.1982 року, ратифікованої ВРУ 04.02.1994 року. На звернення позивача до міського голови щодо причин його звільнення, йому було надано ряд документів, які стали підставою його звільнення, а саме: подання від 05.02.2016 року [PERSON] обласної організації профспілки працівників ЖКГ на імя позивача, в якому запропоновано усунути зазначені в поданні порушення; відповідь на імя позивача від первинної профспілкової організації КП «Міськсвітло» від 08.02.2016 року про формування комісії щодо розробки правил внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві «Міськсвітло»; лист [PERSON] обласної організації профспілки працівників ЖКГ від 29.04.2016 року на імя міського голови про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; повідомлення економіста КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР «[PERSON] від 06.05.2016 року; службова записка заступника голови СМР [PERSON] від 04.05.2016 року з пропозицією про звільнення позивача з посади. Позивач вказує, що ні у розпорядженні про звільнення, ні у відповіді ВК СМР на його запит не було вказано, який саме конкретний дисциплінарний проступок було розцінено як одноразове грубе порушення ним трудових обовязків , що не дає можливості визначити правильність дотримання строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, а крім того, у позивача не відбирались письмові пояснення з приводу будь-якого одноразового грубого порушення. Позивач вважає, що незаконним звільненням з роботи йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативному впливі на його репутацію, була надана безпідставна негативна оцінка його діяльності як керівника підприємства. Він відчуває постійну емоційну напругу, душевне хвилювання, має прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, і вважає, що моральну шкоду повинен відшкодувати міський голова, так як останній не розібрався з наявністю підстав для накладення догани та звільнення, не отримав пояснень від позивача. Під час розгляду справи позивач надав додаткові пояснення по позову (а.с.116-119), в яких обґрунтував свою незгоду зі звітом тимчасової контрольної комісії, висловивши сумнів у наявності фаху та належної професійної підготовки у депутатів-членів комісії для проведення оцінки фінансово-економічної діяльності підприємства. Крім того, позивач вказав, що тимчасова комісія проводила оцінку фінансово-економічної діяльності підприємства за вибірковими документами, яких взагалі недостатньо для повної і обєктивної оцінки, та просить звернути увагу суду на фінансові звіти підприємства за 2014 та 2015 роки, з яких обєктивно вбачається, що фінансово-економічний стан підприємства значно покращився за рік роботи позивача як директора. Позивач також вважав, що при притягненні його до дисциплінарної відповідальності порушено строк, передбачений ст. 148 КЗПП України, так як строк необхідно рахувати з моменту оголошення на засідання тимчасової комісії допущених на думку комісії позивачем порушень (протокол № 4 від 24.03.2016 року), а тому догана оголошена 29.04.2016 року з пропуском місячного строку. Також позивач зазначив, що текст звіту комісії позивачу не був наданий, а був наданий лише один аркуш проколу засідання комісії від 24.03.2016 року, при цьому оголошено нерозумний строк для надання пояснень півтори години. Він вже наступного робочого дня 27.04.2016 року подав до приймальні міського голови свої письмові пояснення, які ніхто не взяв до уваги. В звязку з наведеним позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності № 182-к від 29.04.2016 року, визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови про звільнення позивача № 214-к від 23.05.2016 року, поновити його на посаді директора Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» [PERSON] міської ради, стягнути з відповідача КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача міського голови м. Суми [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідачів: міського голови м. Суми та [PERSON] міської ради в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні, вважає, що розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності та розпорядження про звільнення прийняті у повній відповідності до норм трудового законодавства, підставою їх прийняття стали факти, встановлені звітом депутатської контрольної тимчасової комісії, та одноразове грубе порушення позивачем своїх трудових обовязків як керівником підприємства, що підтверджується відповідними документами, які вони надають суду. Письмових заперечень проти позову не надано. Представник відповідача КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР просив розглядати справу без їх участі, покладався на розсуд суду (а.с.35). Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. В частині оскарження розпорядження про оголошення догани судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням міського голови м. Суми від 03.11.2014 року № 365-к [PERSON] призначений на посаду директора Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» [PERSON] міської ради (а.с.9). Відповідно до Розділу 3 Статуту КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР, підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне [PERSON] міській раді, а безпосереднє керівництво підприємством здійснює директор підприємства, який призначається та звільняється міським головою, з урахуванням пропозицій профільної депутатської комісії СМР (а.с.136-140). Між [PERSON] міською радою та [PERSON] було укладено контракт строком на один рік, через рік 02.11.2015 року дія контракту була продовжена ще на один рік до 02.11.2016 року (а.с. 43-50). 24.02.2016 року рішенням СМР № 426-МР була створена тимчасова контрольна комісія СМР з діяльності КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР (а.с.53). За час своєї роботи вказана тимчасова контрольна комісія провела 4 засідання, які оформила протоколами (а.с.54-63). В останньому засіданні від 24.03.2016 року (Протокол № 4) заслухано звіт тимчасової комісії з перевірки діяльності КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР та ухвалено рекомендувати міському голові звільнити директора КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР [PERSON] з займаної посади (а.с. 61-63). За результатами перевірки тимчасовою комісією складено звіт, в якому визнано роботу КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР незадовільною, роботу директора зазначеного підприємства неефективною, та рекомендовано звільнити директора та провести конкурс на заміщення посади (а.с.111-113). Дату складення звіту в ньому не зазначено, однак, як вбачається з фрази «комісія провела 4 відкритих засідань» (а.с. 112), а також як вбачається з Протоколу № 4 від 24.03.2016 року (а.с. 61-63), де у порядку денному зазначено першим питання «Про звіт тимчасової контрольної комісії з перевірки діяльності КП СМР «Міськсвітло», звіт був складений до 24.03.2016 року, крайня дата 24.03.2016 року. Розпорядженням міського голови № 182-к від 29.04.2016 року, відповідно до п. 4.1. Контракту, за результатами звіту тимчасової контрольної комісії, створеної рішенням СМР від 05.02.2016 року № 321-МР, враховуючи доповідну записку помічника міського голови [PERSON] щодо ненадання [PERSON] письмових пояснень, притягнуто [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання обовязків передбачених контрактом, а саме: неефективне ведення фінансово-економічної діяльності (а.с.51). Так, статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана;\~звільнення. Стосовно факту наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, який визначено як неефективне ведення фінансово-економічної діяльності (п. 4.1 Контракту), то суд вважає, що відповідачем в розпорядженні не розкрито суті дисциплінарного проступку, а поняття «неефективне ведення фінансово-економічної діяльності» є загальним і неконкретним. Крім того, відповідачем також не спростовані доводи позивача щодо того, що комісія провела перевірку діяльності підприємства та надала фінансово-економічну оцінку діяльності підприємства без залучення спеціалістів у сфері фінансово-економічної діяльності, хоча члени комісії не мають відповідної освіти та не є фахівцями у цій сфері (а.с. 124-129) та без врахування звітів про фінансові результати підприємства (а.с.120-122), які навпаки, вказують на покращення, а не на погіршення показників роботи підприємства саме за період роботи керівником [PERSON] Стовно порядку застосування дисциплінарного стягнення (догани), суд приходить до наступних висновків. Стаття 149 КЗпП України\~встановлює, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається з доповідної записки помічника міського голови [PERSON], датованої 26.04.2016 року (а.с.52), о 14-30 годині 26.04.2016 року заступником міського голови [PERSON] було усно запропоновано [PERSON] надати письмові пояснення щодо визначених у звіті комісії недоліків та порушень до 16-00 години цього ж дня, тобто позивачу фактично надано часу 1 година 30 хвилин для написання письмових пояснень. Враховуючи обсяг проведеної тимчасовою комісією роботи, враховуючи час, витрачений комісією на перевірку: з 24 лютого по 24 березня 2016 року, кількість перевірених комісією документів, зазначених у звіті (а.с. 111-112), та враховуючи навіть час проведення останнього засідання комісії 24.03.2016 року, яке згідно протоколу № 4 почато о 10-00 годині, а закінчено об 11-50 голині (а.с.61), тобто засідання тривало 1 годину 50 хвилин, суд вважає, що наданого позивачу часу (півтори години) для написання письмових пояснень було явно недостатньо, що є порушенням порядку накладення дисциплінарного стягнення за ст. 149 КЗпП України. Також суд звертає увагу, що у випадку відсутності письмових пояснень повинен бути в належному порядку оформлений акт про відмову працівника надати письмові пояснення, а доповідна записка однієї особи, ще і з посиланням на іншу особу не є актом про відмову працівника від надання письмових пояснень. Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що він не відмовлявся від надання письмових пояснень, а лише попросив надати йому звіт комісії для ознайомлення та надати більше часу для надання пояснень, і подав письмові пояснення відразу ж після ознайомлення зі звітом вже наступного робочого дня 27.04.2016 року о 9-00 годині до приймальні міського голови. Вказані пояснення позивача не спростовані відповідачем [PERSON] міською радою, протокольна ухвала суду щодо надання інформації про надходження та реєстрації письмових пояснень [PERSON] відповідачем не виконана, свідки з боку відповідача на виклик до суду двічі не зявились. Крім того, суд звертає увагу, що як у доповідній записці помічника міського голови [PERSON] (а.с.52), так і у розпорядженні міського голови № 182-к від 29.04.2016 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (а.с.51) міститься посилання на рішення СМР від 05.02.2016 року № 321-МР, яким в дійсності створена тимчасова контрольна комісія по перевірці діяльності зовсім іншого підприємства КП «Електроавтотранс» (а.с.11). Крім того, ст. 148 КЗпП України визначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті Закону дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Таким чином, одним з порушень порядку накладення дисциплінарного стягнення є пропуск строку застосування дисциплінарного стягнення, оскільки вбачається, що дисциплінарне стягнення (догана) застосовано до [PERSON] 29.04.2016 року, тобто пізніше одного місяця з дня його виявлення, оскільки днем виявлення проступку слід вважати 24.03.2016 року, коли тимчасова контрольна комісія офіційно оголосила результати перевірки діяльності підприємства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при притягненні [PERSON] відповідачем було порушено порядок та строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому слід визнати незаконним розпорядження міського голови м. Суми від 29.04.2016 року № 182-к «Про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності». В частині оскарження розпорядження про звільнення судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням міського голови м. Суми від 23.05.2016 року № 214-к [PERSON] було звільнено з посади директора КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР за одноразове грубе порушення трудових обовязків (п. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до пп. 2.1.3, 5.2.5 Контракту (а.с.64). Як вбачаться з п. 2.1.3 Контракту, керівник зобовязаний забезпечувати дотримання законодавства про працю, правил і норм охорони праці, техніки безпеки соціального захисту відповідно до чинного законодавства, створювати в кожному структурному підрозділі та на робочому місці умови паці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечувати додержання прав працівників, гарантованих законодавством України (а.с.44). Тобто вбачається, що п. 2.1.1 Контракту містить загальні обовязки керівника дотримання законодавства про працю, і посилання на даний пункт не розкриває суті одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником. Пунктом 5.2.5 Контракту передбачено, що контракт припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством, тобто даний пункт також не розкриває суті дисциплінарного проступку. Також вбачається, що підставою звільнення в розпорядженні вказано лист [PERSON] обласної організації профспілки працівників ЖКГ від 29.04.2016 року №3 (а.с. 65). Судом встановлено, що 05.01.2016 року [PERSON] обласною організацією профспілки працівників ЖКГ внесено подання про усунення вказаних у поданні порушень законодавства про працю строком до 05.02.2016 року, яке було направлено на імя директора ПКП ЕЗО «Міськсвітло» [PERSON] 21.01.2016 року (ас.69,70). Листом первинної профспілкової організації КП «Міськсвітло» від 08.02.2016 року директору КП «Міськсвітло» було запропоновано вступити в колективні переговори з метою підготовки проекту Правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.67). З матеріалів справи вбачається, що листом [PERSON] обласної організації профспілки працівників ЖКГ від 29.04.2016 року №3, який надійшов до СМР 04.05.2016 року, запропоновано міському голові м. Суми особисто втрутитися та зробити належні висновки щодо рівні фаху роботодавця та притягнути керівника КП «Міськсвітло» до дисциплінарної відповідальності (а.с.65). Зі змісту вказаного листа неможливо встановити, чи [PERSON] взагалі не усунув порушення законодавства про працю, визначені у поданні, чи частково усунув, і в якій частині подання було чи не було ним виконане (а.с.65), з чого суд не має змоги встановити, яке одноразове грубе порушення трудових обовязків допустив [PERSON] В судовому засіданні представником відповідача надавались пояснення, що одноразове грубе порушення полягає в незаконному звільненні працівника КП «Міськсвітло» [PERSON], яка в подальшому була поновлена на посаді за рішенням суду (а.с.147-157). З матеріалів справи вбачається, що 06.05.2016 року [PERSON] зверталась до міського голови м. Суми з листом про те, що керівник КП «Міськсвітло» не забезпечує належним чином правильно організовану працю працівників, не додержує законодавство про працю, і просила надати оцінку діям керівника [PERSON] (а.с.72). На вказане звернення міським головою було повідомлено [PERSON] про те, що [PERSON] звільнено з займаної посади (а.с.71). Однак, у розпорядженні про звільнення відсутнє зазначення такої підстави для звільнення [PERSON], як порушення ним трудових прав [PERSON] Крім того, суд звертає увагу і на ту обставину, що у службовій записці заступника міського голови [PERSON] від 04.05.2016 року (а.с.66), не зазначається про одноразове грубе порушення позивачем своїх трудових обовязків, натомість пропонується притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, враховуючи, що раніше він вже притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Тобто в службовій записці фактично мова йде про систематичне невиконання трудових обовязків. Вказаний висновок суду підтверджується усіма наданими, як позивачем так й відповідачами, суду копіями документів та поясненнями їх у судовому засіданні. Пунктом п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у разі одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності, тобто у даній нормі йдеться про разове грубе порушення трудових обов'язків, а не про тривале, системне, що могло бути підставою для звільнення за інших підстав. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Кодекс законів про працю України визначає звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків як одну із додаткових підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Фактичною підставою для розірвання трудового договору з керівником за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є здійснення ним певної дії або бездіяльності, що порушує трудові обов'язки, передбачені його трудовим договором, статутом, посадовими інструкціями, внутрішніми положеннями підприємства тощо. Деякі трудові обов'язки можуть бути передбачені для керівника спеціальними нормативно-правовими актами. Отже, повинно мати місце одноразове грубе порушення конкретних обов'язків керівника, які письмово зафіксовані. Під разовим порушенням слід розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків тривале, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих тощо. Пленум Верховного Суду України в п.27 Постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обовязку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обовязку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного звязку між невиконанням працівником трудових обовязків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. У трудових спорах стосовно звільнення особи на підставі п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, суд повинен з'ясувати, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків, які саме з них порушено, у чому конкретно виявилося порушення,чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору згідно з законом, чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень. \~\~\~\~ В той же час суду не надано жодних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем конкретного одноразового грубого порушення трудових обовязків, а також його вини в такому порушенні. Окрім того, навіть в поясненнях суду, представник відповідачів не зміг зазначити, в чому саме виразилося одноразове грубе порушення позивачем трудових обовязків та пояснювали про систематичне невиконання позивачем своїх обовязків. Розпорядження про звільнення не містить жодних вказівок та обґрунтувань, в чому ж саме полягає одноразове грубе порушення позивачем його трудових обов'язків. Відсутнє в розпорядженні посилання і на те, що внаслідок одноразового грубого порушення позивачем своїх обовязків для підприємства настали значні негативні наслідки. Усунути цю прогалину не змогли представники відповідачів під час розгляду справи в суді. Вищевикладене свідчить, що розпорядження про звільнення позивача є неконкретним, суд самостійно не може та не повинен визначати, яке саме одноразове грубе порушення трудових обов'язків начебто допустив позивач. Оскільки, в діях позивача не встановлено одноразового грубого порушення трудових обов'язків, яке може бути підставою для звільнення його з роботи за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, суд приходить до висновку про незаконність розпорядження про звільнення позивача з роботи. Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою Зарічного районного суду м. Суми від 17.05.2016 року, залишеною в силі постановою апеляційного суду Сумської області від 15.06.2016 року, [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів (тобто адміністративне правопорушення, повязане з корупцією), на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права займати посади, повязані з виконавчо-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 6 місяців. Дана постанова набрала законної сили після розгляду справи в суді апеляційної інстанції 15.06.2016 року (а.с. 101, 102-104) Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вказану імперативну норму ст. 235 КЗпП України, суд, визнавши звільнення незаконним, не має права не поновити працівника на попередній роботі. За вказаних обставин, при наявності обовязку суду поновити незаконно звільненого працівника на попередній роботі, але з урахуванням того, що з набранням 15.06.2016 року законної сили постановою суду позивач позбавлений права займати посади, повязані з виконавчо-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 6 місяців, суд поновляє [PERSON] на роботі на посаді директора Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» [PERSON] міської ради на період з 24 травня 2016 року по 15 червня 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на час звільнення позивача з роботи його середньоденна заробітна плата складала 458,36 грн. (а.с.36). Враховуючи, що позивача поновлено на роботі на період з 24 травня 2016 року по 15 червня 2016 року, то підлягає частковому задоволенню позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період, що становить 17 робочих днів. Тому заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 17днів х458,36 грн. = 7792,12 грн., та підлягає стягненню з відповідача КП «Міськсвітло» СМР. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику. Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Однак, суд вважає, що в даному випадку позивачем не доведено належними доказами факт спричинення йому моральної шкоди в звязку із звільненням та вказаний позивачем розмір, в тому числі не доведена вимога про покладення обовязку по відшкодуванню такої шкоди на міського голову м. Суми. Тим більше, при відмові у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд бере уваги ту обставину, що відносно позивача в цей час розглядалась справа про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією. На підставі ст. 88 ЦПК України, з врахуванням пропорційного розміру задоволених вимог, з відповідачів необхідно стягнути на користь держави судовий збір по 551,20 грн. з кожного, від сплати якого при подачі позову до суду позивач був звільнений за законом, а також стягнути з [PERSON] міської ради на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 551,20 грн. за вимогу про скасування розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яку він оплачував при зверненні до суду.

Outcome: partial