Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

23.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості по заробітній платі в сумі 19271,31 грн., несплачену вихідну допомогу у сумі 13209,24 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., посилаючись на те, що перебував з відповідачем у трудових відносинах. 23.08.2016 року він звільнився з підприємства, проте відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у запереченнях. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, з 01.10.2015 року позивач перебував з ДП «СЗ ім.61 Комунара» у трудових відносинах на посаді юрисконсульта юридичного відділу. 23.08.2016 року позивач а було звільнено з ДП «СЗ ім.. 61 Комунара». Позивач звернувся до відповідача з заявою, яку відповідач отримав 23.08.2016 року, про проведення повного розрахунку по виплаті заробітної плати. Відповідно до довідки ДП «СЗ ім. 61 Комунара» від 02.11.2016 року, середньомісячний заробіток позивача складає 4103,08 грн. Згідно довідки ДП «СЗ ім. 61 Комунара» від 02.11.2016 року, сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період з грудня 2015 року по серпень 2016 року становить 19271,31 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Статтею 117 КЗпП встановлено обовязок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а статтею 2371 відшкодувати працівникові завдану моральну шкоду. Враховуючи положення п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.21 цієї Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином, розмір вихідної допомоги становить 12309,24 грн. (середньомісячний заробіток позивача складає 4103,08 грн. х 3 міс.). В обґрунтування вимог в частині відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що порушення його законних прав на оплату праці призвело до моральних та фізичних страждань. Що стосується стягнення моральної шкоди у сумі 50000,00 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення цих вимог у сумі 1000,00 грн. з урахуванням обставин справи та враховуючи вимоги розумності і справедливості. На час розгляду справи заборгованість по заробітній платі відповідачем не погашена. За такого,

Outcome: partial