Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

24.04.2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, визнання права власності на земельну ділянку у зв'язку з набуттям права власності на жилий будинок, визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони є спадкоємцями за законом померлого [PERSON] Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2004 року та додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2006 року за [PERSON], зокрема, було визнано право власності на 7/16 часток будинку [ADDRESS] та 1/8 частину гаражу під літерою «Г» по [ADDRESS] після померлого [PERSON] За [PERSON] визнано право власності на 1/16 частину будинку [ADDRESS] та 1/8 частину гаражу під літерою «Г» по [ADDRESS] після померлого [PERSON] Тобто загалом на позивачами визнано право власності на ? будинку будинку [ADDRESS]. Іншим співвласником зазначеного будинку була [PERSON], яка померла [INFO]. Після її смерті співвласником будинку став [PERSON], як її спадкоємець за заповітом. Проте до спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] не була включена земельна ділянка, право власності на яку набув [PERSON], у зв'язку з отриманням ним у дар земельної ділянки, площею 200 кв.м. по [ADDRESS] за договором дарування, укладеним між ним та [PERSON] 29.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрижак Я.А. за реєстровим номером № 295. З огляду на викладене, зважаючи, що позивачі проживали зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті та фактично вступили у володіння спадковим майном на момент смерті останнього, зазначили, що у встановленому законом порядку набули право власності на земельну ділянку площею 200 кв.м. за адресою [ADDRESS] Крім того, зазначили, що у зв'язку з набуттям права власності на ? частину будинку [ADDRESS], 24 листопада 2004 року, набули і права власності на частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування. Враховуючи зазначене просили, визнати за позивачами в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 200 кв.м. за адресою: [ADDRESS], а також, у зв'язку з набуттям права власності на ? частину будинку [ADDRESS], право власності на частину земельної ділянки на якій розташована ? частина будинку за [ADDRESS] та частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї частини будинку, відповідно до часток [PERSON] та [PERSON] у ? частині будинку за [ADDRESS], та встановити порядок користування зазначеною земельною ділянкою відповідно до часток [PERSON], [PERSON], [PERSON] До початку розгляду справи по суті, позивачами неодноразово збільшувався розмір заявлених позовних вимог. Згідно останньої наявної в матеріалах справи заяви про збільшення позовних вимог від 25.01.2016 року, позивачі просили суд визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану у [ADDRESS], недійсним; визнати за позивачами право власності на земельну ділянку площею 0,0200 га (200 кв.м.), за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; визнати за позивачами право власності на земельну ділянку площею 0,0611 га, за адресою: [ADDRESS], яка зайнята житловим будинком та необхідна для обслуговування ? частини будинку за [ADDRESS]. Додатково просили також встановити порядок користування земельною за адресою: [ADDRESS], розподіливши земельну ділянку загальною площею 0,1621 га відповідно до варіанту №1 Висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 17326/14-41/17327/14-43 від 22.10.2015 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] 14.11.2013 року протокольною ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивачів та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління юстиції в м. Києві. Ухвалою суду від 17.03.2016 року справу прийнято в провадження судді Антонової Н.В. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог, та просила задовольнити. Зазначила, що стороною позивача доведено ті обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог, зокрема відповідач [PERSON] набув право власності на всю земельну ділянку площею - 0,1000 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], неправомірно, як наслідок приховання [PERSON] факту укладення договору дарування частини земельної ділянки від 29.01.2000 року між нею та [PERSON], з огляду на, що позивачі як такі, що проживали разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент смерті останнього набули право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 200 кв.м. Також зазначила, що у зв'язку з набуттям позивачами права власності на ? частину будинку [ADDRESS], останні згідно чинного законодавства набули також право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована ? частина будинку, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї частини будинку. Що стосується визначення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,1621 га, за адресою: [ADDRESS], то просила визначити вказаний порядок відповідно до запропонованого Висновком експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 17326/14-41/17327/14-43 від 22.10.2015 року варіанту № 1. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що володіє земельною ділянкою загальною площею 1621,00 кв.м. на відповідних законних підставах, оскільки набув її у спадок за заповітом після смерті матері. Що стосується посилань сторони позивача на те, що його матір'ю [PERSON] було подаровано брату [PERSON] земельну ділянку площею 200 кв.м., то зазначив, що [PERSON] відмовився від вказаного дарунку, про що свідчить, зокрема той факт, що останній не став оформлювати документи, що посвідчили б його право на вказану земельну ділянку. Третя особа Головне управління юстиції в м. Києві свого представника в судове засідання не направило, про час та місце слухання справи повідомлялося належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, проходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2004 року у справі № 2-15/5 за [PERSON], як дружиною померлого [PERSON], визнано право власності на ? частину другого поверху будинку [ADDRESS], ? частину гаража під літерою «Г», за [PERSON] та неповнолітньою дочкою [PERSON] визнано право власності на спадкове майно по 1/16 частині будинку, по 1/8 частині гаража під літерою «Г», виділено [PERSON] та її неповнолітній дочці [PERSON] в натурі другий поверх будинку по [ADDRESS], що є 25/50 або ? частиною будинку, гараж під літерою «Г». (13-24, том 1) Додатковим рішенням Голосіївського районного суду від 11.01.2006 року у справі за [PERSON] визнано право власності на 7/16 часток будинку [ADDRESS] та 7/8 часток гаражу під літерою «Г» по [ADDRESS] після померлого [PERSON], за [PERSON] визнано право власності на 1/16 частину будинку [ADDRESS] та 1/8 частку гаражу під літерою «Г» по [ADDRESS] та 1/8 частку гаражу під літерою «Г» по [ADDRESS] після померлого [PERSON]. (а.с. 25-27, том 1) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, як встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2004 року та додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2006 року, а отже не підлягає доказуванню, та посвідчено реєстраційним посвідченням № 014585 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, ? частина жилого будинку розташованого в [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] у розмірі 7/16 часток, за [PERSON] у розмірі 1/16 частки. (а.с. 12, том 1) Як вбачається з матеріалів справи, інша частина житлового будинку [ADDRESS], станом на день набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2004 року,залишилася у власності [PERSON], яка набула право власності на нерухоме майно згідно Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою від 24.10.1991 року № 7н-24763. Вказані обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювалися. Відповідно до державного акту на право постійного користування землею Серія [NUMBER], виданого [PERSON] 12.08.1999 року, останній було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0621 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS], для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. (а.с. 30, том 1) Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданого [PERSON] 12.08.1999 року, останній було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 1000 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS], для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. (а.с. 31, том 1). Таким чином, [PERSON] у встановленому законодавством порядку набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га та право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0621 га до визнання за позивачами права власності на ? частину будинку [ADDRESS]. Зважаючи на викладене, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2009 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON], яка також діяла в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], до [PERSON], Київської міської державної адміністрації про визнання державних актів на право власності та право постійного користування земельною ділянкою частково недійсними, визнання права власності та права користування земельною ділянкою, визначення порядку користування земельною ділянкою. (а.с. 163-168, том 1) Предметом зазначеного позову були, зокрема державний акт, виданий [PERSON], на право постійного користування землею та, безпосередньо, право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0621 га, а також державний акт, виданий [PERSON], на право приватної власності на землю та, безпосередньо, право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га. Таким чином, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2009 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2009 року, було закріплено правомірність одноособового постійного користування та власності [PERSON] на земельні ділянки по [ADDRESS], а також встановлено відсутність законних підстав для визнання та [PERSON] та [PERSON] права власності та права постійного користування земельною ділянкою відповідно до часток у праві власності на домоволодіння. В обґрунтування заявлених вимог, в частині визнання за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0200 га за адресою [ADDRESS], а також визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею, 0,010 га кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території [ADDRESS], останні та їх представник посилалися на укладення між [PERSON] та [PERSON] договору дарування частини земельної ділянки площею 200 кв.м./ 0,0200 га, розташованої в [ADDRESS]. Так, Головним управлінням юстиції у м. Києві, суду було надано суду архівну копію договору дарування частини земельної ділянки від 29.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрижак Я.А. (а.с. 155, том 1). Згідно п.1.1. зазначеного Договору [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар частину земельної ділянки площею 200 кв.м./0,0200 га надану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно п.1.2. Договору вказана земельна ділянка розташована в [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року, в редакції станом на дату укладення договору дарування частини земельної ділянки від 29.01.2000 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Разом з тим, стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що земельну ділянку площею 0,0200 га, отриману [PERSON] у дар, згідно договору дарування частини земельної ділянки від 29.01.2000 року, було виділено останньому в натурі і [PERSON] отримано документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку згідно договору дарування. Посилання сторони позивача згідно заяви про збільшення позовних вимог, на те, що [PERSON] не встиг оформити право власності на земельну ділянку отриману у дар у зв'язку зі смертю, однак його право власності на земельну ділянку площею 0,0200, випливає з самого договору дарування частини земельної ділянки від 29.01.2000 року, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суперечать чинному на той час земельному законодавству, що стосується виникнення права власності на земельну ділянку. Крім того, обставинам прийняття [PERSON] у дар права власності на земельну ділянку площею 0,0200 га було надано оцінку в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2010 року за наслідками розгляду заяви представника [PERSON] про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2009 року за нововиявленими обставинами, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2011 року (а.с. 172-176). Зокрема, згідно вказаної ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2010 року, судом встановлено, що [PERSON] не набув права власності у відповідності до Закону на земельну ділянку, згідно договору дарування від 29.01.2000 року. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що [PERSON] не міг передати у спадок право власності на нерухоме майно, яке він не набув на момент смерті у встановленому порядку. Зважаючи на, що позовні вимоги в частині визнання за позивачами права власності на земельну ділянку площею 0,0200 га в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], 08.07.2001 року, задоволенню не підлягають. Що стосується тверджень представника позивача, про те, що [PERSON] неправомірно отримала дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.02.2001 року Серія [NUMBER] на всю земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у [ADDRESS], без врахування земельної ділянки площею 0,0200 га, яку вона подарувала своєму сину [PERSON] за договором дарування від 29.01.2000 року, суд має зазначити, що правомірності права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у [ADDRESS], попри укладення між [PERSON] та [PERSON] договору дарування частини земельної ділянки від 29.01.2000 року, було надано правову оцінку в рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2009 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2009 року, та в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2010 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2011 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] від 30.11.2012 року, (а.с. 28, том 1). Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи, зокрема заповіту [PERSON] від 17.08.2001 року, остання заповіла належний їй житловий будинок з прилеглими до нього господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], а також земельну ділянку на якій він розташований, а також все моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті і на, що я за законом матиму право, своєму синові [PERSON] (а.с. 70, том 1). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається із заяви [PERSON] до Другої Київської державної нотаріальної контори від 24.05.2012 року, останній прийняв спадщину, яка на момент смерті заповідача [PERSON] складалася з 8/16 частини житлового будинку під номером 13, розташованого на земельній ділянці площею - 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], який знаходиться за адресою: [ADDRESS] земельної ділянки площею - 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території м. Києва, у Голосіївському районі, на [ADDRESS] що належала померлій на підставі дублікату Державного акта на право власності на земельну ділянку, Серія [NUMBER], та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 79-2-00265 від 12.08.1999 року. (а.с. 68, том 1) 28.11.2012 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Абісовою Т.Ф. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку під номером 13, розташованого на земельній ділянці площею - 0,1000 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 146, том 1) 28.11.2012 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Абісовою Т.Ф. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею - 0,1000 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території [ADDRESS]. (а.с. 149, том 1) Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Стороною позивача в судовому засіданні не оспорювався заповіт померлої [PERSON] З огляду на те, що судом не встановлено підстав для визнання за позивачами права власності на земельну ділянку площею 0,0200 га в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а також, зважаючи на те, що судовим рішенням у цивільній справі, а саме рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2009 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2009 року, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2010 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2011 року, встановлено факт правомірності права власності заповідача [PERSON] на земельну ділянку площею - 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], а також правомірність постійного користування земельною ділянкою площею - 0,0621 га., та з огляду на те, що спадкоємець [PERSON] у встановленому чинним законодавством прийняв спадщину, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території м. Києва у Голосіївському районі, на [ADDRESS] видане [PERSON] Другою державною нотаріальною конторою 08.11.2012 року. З приводу визнання за позивачами права власності на земельну ділянку площею 0,0611 га в [ADDRESS], яка зайнята житловим будинком та необхідна для обслуговування ? частини будинку [ADDRESS], суд зазначає наступне. Як встановлено судом, до визнання за позивачами права власності на ? частину будинку [ADDRESS], [PERSON] отримала у постійне користування земельну ділянку площею 0,0621 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею Серія [NUMBER], виданого [PERSON] 12.08.1999 року, та земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданого [PERSON] 12.08.1999 року. На момент смерті [PERSON] вказані земельна ділянка продовжувала перебувати у неї на праві постійного користування та на праві власності, відповідно. Після смерті [PERSON], її спадкоємець за заповітом - [PERSON], який на момент смерті заповідача проживав разом з нею, прийняв спадкове майно, в тому числі на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв у спадок право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0621 га., а також право власності на земельну ділянку площею - 0,1000 гектарів, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.11.2012 року, виданим [PERSON] державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Абісовою Т.Ф. Доказів того, що відповідач не прийняв спадкове майно в частині права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0621 га, чи добровільно відмовився від права постійного користування, земельною ділянкою суду не надано. Таким чином, оскільки [PERSON] у встановленому чинним законодавством порядку прийняв у спадок право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0621 га, а також право власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га, позовні вимоги в частині визнання права власності на вказану земельну ділянку за позивачами задоволенню не підлягають. З огляду на те, що судом не встановлено підстав для визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0200 га в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а також права власності на земельну ділянку площею 0,0611 га в [ADDRESS], а отже судом не встановлено того, що сторони у справі є учасниками спільної власності, вимоги позивачів щодо розподілу земельної ділянки [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Щодо посилань сторони позивача на те, що необхідність виділення у власність земельної ділянки пов'язана безпосередньо з можливістю користування житловим будинком, в тому числі здійснення під'їзду, проходу до нього, то порядок користування чужою земельною ділянкою закріплений Главою 16 ЗК України, якою, в свою чергу, передбачено право вимагати встановлення земельного сервітуту для проходу та проїзду на велосипеді, проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Outcome: dismissed