Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

22.10.2018 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до ФГ ''Говоруха'' в особі керівника [PERSON] про зміну формулювання та дати звільнення. Позивач посилався на те, що 26.04.2018 він працював у відповідача на посадах слюсаря та тракториста відповідно до наказу 1/4 від 25.04.2018. 18.05.2018 він подав заяву до керівника господарства ''Говоруха'' про звільнення з посади за власним бажанням, але керівник відмовився її приймати. На господарстві він пропрацював до 31.05.2018 включно. На його звернення віддати трудову книжку та розрахунок керівник не реагував. Тільки 21.09.2018 після скарг до Петриківської селищної ради на дії [PERSON] останній віддав трудову книжку із записом про його звільнення за прогул. Просить змінити формулювання його звільнення за прогул, вказавши формулювання звільнення за власним бажанням. В судовому\~засіданні позивач\~підтримав позовні\~вимоги та\~просить їх\~задовольнити.\~При цьому\~ [PERSON]\~пояснив,\~що з\~квітня 2018\~року він\~почав працювати в ФГ господарства ''Говоруха'' на посаді тракториста. Маючи намір звільнитися за власним бажанням, так як між ним та керівником ФГ виникли непорозуміння він повідомив його про такий намір, на що відповідач відповів необхідністю подання відповідної письмової заяви. Склавши письмову заяву про звільнення 19.05.2018, будучи на території підприємства він повідомив відповідача, про її написання, однак [PERSON] відмовився її приймати мотивуючи це тим, що він виконує роботи по ремонту техніки ти не може приймати документи. При цьому [PERSON] сказав, щоб він відпрацював до 31.05.2018, тобто, до кінця місяця, для полегшення бухгалтерського обліку і буде звільнений. Останнього робочого дня (31.05.2018) між ним та відповідачем виникла сварка з приводу ремонту техніки, при цьому відповідачем були створені такі психологічні умови, за яких він не міг спокійно працювати через що після обідньої перерви він не вийшов на роботу. В телефонному режимі 31.05.2018 він домовився з керівником ФГ ''Говоруха'', що незакінчену ним роботу по заміні запасної частини трактора, виконає їх спільний знайомий [PERSON] Дійсно, з 16 по 18 травня 2018 він не вийшов на роботу за сімейними обставинами, але вказані дні він відпрацював так як працював у вихідні дні і понаднормово, та щодо невідпрацьованих днів з боку керівника ФГ до нього претензій не було. Про те, що його звільнили за прогули йому стало відомо після отримання трудової книжки в вересні 2018 після неодноразових звернень до відповідача та подання скарги до органі місцевого самоврядування. Жодних пояснень щодо неявки на робоче місце 31.05.2018 відповідач від нього не вимагав та про існування актів щодо порушення ним трудової дисципліни чи спричинення майнової шкоди йому відомо не було. Відповідач: керівник ФГ ''Говоруха''\~ [PERSON] в судому засіданні заперечуючи проти позову пояснив, що з квітня 2018 року [PERSON] працював трактористом в ФГ. 19.05.2018 позивач завів розмову про звільнення та показав йому папірець сказавши, що це заява про звільнення, на що він відповів йому про таку можливість через два тижні. Позивач не відпрацював два тижні після подання заяви про звільнення, оскільки, не приступив до роботи після обідньої перерви 31.05.2018, він склав відповідний акт та 20.06.2018 видав наказ про звільнення [PERSON] Вважає,\~що позивач\~виконував свою\~роботу не\~якісно та\~ставився до\~роботи безвідповідально,\~що призвело\~до матеріальних\~збитків.\~ Крім того, відповідач подав до суду письмовий відзив, де зазначив, що 18.05.2018 [PERSON] жодної заяви про звільнення не подавав. Дійсно, позивач подав 19.05.2018 папірець з твердженням, що це заява про звільнення за власним бажанням, яку він не зміг прийняти, так як його руки були вимазані мастилом. При цьому він повідомив позивача про необхідність відпрацювання двох тижнів. 31.05.2018 позивач відпрацював до 12:00 год. та поїхав з території Господарства. Після обідньої перерви [PERSON] на робочому місці не зявлявся, про що було складено відповідний акт. Після 20.06.2018 він неодноразово пропонував [PERSON] забрати трудову книжку та ознайомитися зі містом наказу про його звільнення, але він відмовлявся та приїхав лише 21.09.2018 (а.с 23-26). Заслухавши сторони і дослідивши докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Крім того, пунктом шостим статті 51 КЗпП України державоа гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення. Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору якими, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Так, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В той час, згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. [PERSON] з 26.04.2018 працював в Фермерському господарстві «Говоруха» на посаді слюсар-тракторист (робітник фермерського господарства), що підтверджується наказом № ј від 25.04.2018 (а.с. 31). Наказом № 2/6 від 20.06.2018 [PERSON] 31.05.2018 звільнено з роботи у звязку з прогулом без поважних причин п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 31). Вказані відомості про прийняття та звільнення внесено до трудової книжки позивач (а.с.3-5). Згідно акту про порушення трудової дисципліни від 31.05.2018, того ж дня, [PERSON] залишив робоче місце об 11:55 год. та на роботі більше не зявився (а.с. 27). При цьому, суд вважає доведеним факт, що 19 травня 2018 року позивачем керівнику ФГ подано письмову заяву про розірвання трудового\~договору з ініціативи працівника, тобто, про звільнення з роботи за власним бажанням, оскільки про вказаний факт заявлено позивачем та факт подання такої заяви визнається відповідачем при наданні пояснень в судовому засіданні та в поданому до суду відзиві на позов (а.с. 23). За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд виходить з наступного. Згідно ст.\~147\~КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Таким чином, звільнення робітника за прогули є одночасно дисциплінарним стяганням і тому до нього треба застосовувати статі 1471-149 КЗпП України. Так вказані положення КЗпП України визначають, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України) З встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що відповідачем не дотримано порядку застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення робітника за прогули, оскільки, відповідачем як роботодавцем, виявивши факт відсутності робітника на робочому місці більше ніж три години поспіль, не отримано від нього жодних пояснень, зокрема не зясовано наявність поважних причин невиходу на роботу, та взагалі, не повідомлення працівника про застосування такого стягнення. Приймаючи рішення про застосування дисциплінарного стягнення та видаючи наказ про звільнення роботодавцем не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, оскільки жодного посилання на вказані обставини наказ про звільнення не містить. Крім того, суд відзначає, що сам наказ про звільнення містить неточності щодо підстав для звільнення, тобто, періоду прогулу, який став підставою для прийняття такого рішення, з огляду на те, що відповідачем було визнано факт прийняття заяви позивача про звільнення за власним бажанням 19.05.2018. Так згідно наказу: «[PERSON] 31 травня 2018 року самовільно залишив роботу після 4 (чотирьох) годин праці і більше 31 травня на роботі не появлявся (не був). З 01 червня по 20 червня 2018 року був повністю відсутній на роботі в господарстві без поважних причин. Таке ставлення до роботи є грубим порушенням трудової дисципліни». Таким чином зі змісту самого наказу неможливо однозначно встановити обставини, які слугували підставою для прийняття рішення про звільнення, відсутність працівника на роботі 31 травня чи за період часу з 01 по 20 червня 2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки порушено порядок такого звільнення, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушених прав позивача, суд бере до уваги, що [PERSON] подав заяву про звільнення за власним бажанням, а отже, проявив ініціативу на розірвання трудового договору, і саме таку підставу для розірвання трудових відносин слід застосувати. При цьому суд вважає обґрунтованим твердження позивача про існування, їх з роботодавцем, спільної домовленості про розірвання трудового договору саме 31.05.2018, оскільки, це останній день календарного (звітного) місяця. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дано неправильну юридичну кваліфікацію, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність із чинним законодавством (п.п. 10, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9. Згідно п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Таким чином, слід визнати формулювання причин та підстав звільнення [PERSON] з посади робітника ФГ «Говоруха» за прогул по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, неправильним та вважати його звільненим з посади робітника ФГ «Говоруха» з 31 травня 2018 року за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Вирішуючи питання про судові витрати, суд застосовує положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved