Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

24.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею, [PERSON] та [PERSON], який 19.09.2009 року було укладено Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції, під актовим записом за № 753; стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO], у розмірі 1500 гривень, але не менш ніж 30 % на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду та й до досягненням дитиною повноліття, тобто до 21.01.2028 року; стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO], у розмірі 1500 гривень, але не менш ніж 30 % на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду та й до досягненням дитиною повноліття, тобто до 21.01.2034 року. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 19.09.2009 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого ма' двох синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач вказує на те, що подружні стосунки припинились, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Родина існує формально. Різні погляди на сімейне життя, повна несумісність характерів, втратили почуття любові один до одного та взаєморозуміння Також позивач стверджувала, що сини проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Вказує, що їй матеріально важко утримувати дітей, вона потребує матеріальної допомоги, з урахуванням того, що необхідно оплачувати витрати на харчування, розвиток, одяг та лікування. Крім того позивач стверджувала, що відповідач працездатний, фізично здоровий і може за своїм матеріальним станом надавати дітям допомогу. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання зявилась, позов підтримала наполягала на розірвані шлюбу, пояснила, що примирення з відповідачем є неможливим, так як разом не проживають вже біля шести місяців. Окрім того, просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на місяць на кожну дитину, оскільки останній офіційно не працює, але має хороший дохід біля 15 000 гривень на місяць і добровільно сплачує їй грошові кошти на утримання дітей у розмірі 2,5-3 тисячи гривень щомісячно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 19 вересня 2009 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Рибчинська) [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №753, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії І ЖД № 109739. В період вказаного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції було складено актовий запис за № 336, а також [PERSON], [INFO], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції було складено актовий запис за № 2322. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка [PERSON], та жінки [PERSON], й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). Окрім того, відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, \~батько \~мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~Розірвання шлюбу між батьками, \~проживання їх \~окремо \~від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати \~дитину \~до \~досягнення нею повноліття. За \~рішенням \~суду \~кошти \~на \~утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її \~матері, \~батька \~і \~(або) \~у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають \~істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд приймає до уваги той факт, що відповідач фізично здоровий, інших дітей, непрацездатних дружини та батьків на утриманні не має, так як доказів їх існування суду не надав, а у звязку з чим повинен утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд враховує положення закону про те, що позивач як і відповідач також має обов`язок утримувати дітей. Однак, зважаючи на те, що [PERSON] має дитину [PERSON], якому щойно виповнився лише один рік, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір \~ аліментів, \~ визначений \~ за \~рішенням суду \~або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за \~рішенням \~суду\~за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни \~матеріального \~або \~сімейного \~стану, \~погіршення \~або поліпшення \~ здоров'я \~ когось \~ із \~ них \~та \~в \~інших \~випадках, передбачених цим Кодексом Отже, з урахування вищевказаного, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей на кожного в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі даної позовної заяви до досягнення дітьми повноліття, зважаючи на те, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Крім того відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, необхідно оплату за вимогу про стягнення аліментів на користь держави судових витрат в розмірі 640 гривень покласти на відповідача. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved