Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

23 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири під номером [ADDRESS] , що підтверджується договором міни від 16.04.2007 року. Згідно постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2008 року на [PERSON] (її колишнього зятя) було накладено стягнення на користь держави у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. Згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції від 15.10.2008 року було накладено арешт на майно, а саме на квартиру під номером [ADDRESS] . Вважає, що Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) незаконно та неправомірно було накладено арешт на квартиру під номером [ADDRESS] , власником якої являється, вона [PERSON] на підставі договору міни від 16.04.2007 року, а не [PERSON] . Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.23-24). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі (а.с.29). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.25, 26), від виконуючого обов`язки начальника Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Н.Ю.Ісакова надійшло до суду клопотання про відкладення судового засідання посилаючись на те, що представник Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області не може бути присутнім на судовому засіданні у зв`язку з перебуванням начальника відділу Почкай М.О. у відпустці до 26.08.2020 року, а інші представники які можуть представляти відділ в суді відсутні (а.с.30). Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Однак суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання відбулась без поважних причин, оскільки обов`язки начальника Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконує ініціатор вказаного клопотання Н.Ю.Ісакова , а отже посилання на відсутність представника через відсутність начальника відділу Почкай М.О. очевидно безпідставні та свідчать про неявку представника відділу в судове засідання без поважних причин. Інших обґрунтувань неявки представника клопотання не містить. Тому суд вважає за доцільним розглянути справу за відсутності представника відповідача, так як відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник якого в судове засідання не з`явився без поважних причин. Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно копії відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 15.10.2008 року зареєстровано обтяження під реєстраціним номером 8075933 про арешт нерухомого майна, а саме квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , влаником якої зазначений [PERSON] . Заявником вказаного обтяження є Відділ державної виконачої служби Бобринецького районного управління юстиції. Підстава обтяження зазначається постанова Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2008 року по справі №3-918 (а.с. 14). Згідно копії постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2008 року по справі №3-918/2008р. на [PERSON] , [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] , накладено адміністративне стягнення на користь держави у виді штрафу в сумі 255 грн. за вчинення адміністивного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 15). Таким чином, постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2008 року по справі №3-918/2008р. будь-якого обтяження майна не застосовано. Згідно відомотей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно на вказану квартиру відомості відсутні, що підтверджується копією інформаційної довідки №217298846, сформованої 22.07.2020 року (а.с.14). Однак, судом встановлено, що власником квартири під номером [ADDRESS] , є позивач [PERSON] , що підтверджується копіями договору міни від 16.04.2007 року, укладеного між законними представниками неповнолітньою [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В. зареєстровано в реєстрі за № 588, а також зареєстровано Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», про що 17.04.2007 року здіснено запис в реєстрову книгу за «3927/30 (а.с. 9-12). Згідно копії архівної довідки №139 від 15.07.2020 року виданою ОКП «Кіровоградське ООБТІ» за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом до 01.01.2013 року належало [PERSON] (а.с. 13). Таким чином, на час реєстрації обтяження під реєстраціним номером 8075933 тобто 15.10.2008 року про арешт нерухомого майна, а саме квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , її власником була та на час розгляду даної справи являється позивач [PERSON] . 21.07.2020 року, [PERSON] звернулася до Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту на вказану вище квартиру у зв`язку з тим, що власником вказаної квартири є саме вона, а не [PERSON] . Але листом Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №1627 від 22.07.2020 року позивачу було відмовлено посилаючись на те, що 18.10.2008 року виконавче провадження відносно [PERSON] завершено та повернуто згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження після завершення передаються на зберігання до архіву відділу, а після закінчення строку зберігання який становить по адмінштрафах 1 рік по інших категоріях виконавчих документів 3 роки, знищуються, так як виконавче провадження завершено в 2008 році матеріали виконавчого провадження на початку 2011 року знищені, а також те, що позивач не є стороною виконавчого провадження та може лише в судовому порядку звернутися щодо зняття арешту на своє майно (а.с. 16). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що право власності позивачки [PERSON] на спірну квартиру не визнається Бобринецьким районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро), тому таке право підлягає захисту шляхом визнання в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Таким чином, позивачка [PERSON] має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю квартирою на свій розсуд, однак не може цього робити через реєстрацію в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 15.10.2008 року за зверненням Відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції обтяження належної їй квартири у виді арешту нерухомого майна на підставі постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2008 року по справі №3-918 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення на користь держави у виді штрафу в сумі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення. Отже, оскільки постанова Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2008 року по справі №3-918 не стосується особи позивача, а сама постанова взагалі не містить будь-яких вимог щодо накладення арешту, суд приходить до висновку, що накладений на квартиру позивача арешт є незаконним так як порушує право власності позивачки без будь-яких правових підстав. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на належну позивачу квартиру, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Підстав для існування та подальшого продовження обтяження квартири позивачки суд не вбачає. Оскільки відповідачем листом №1627 від 22.07.2020 року відмовлено в знятті (скасуванні) незаконно накладеного арешту, суд приходить до висновку, що право власності позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом визнання права власності та зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази в їх сукупності суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1159,20 грн. за квитанцією №38 від 23 липня 2020 року та в сумі 840,80грн. за квитанцією №39 від 23 липня 2020 року. Отже, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2000,00 грн.

Outcome: approved