Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

22 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Позивач [PERSON] , онук [PERSON] , є єдиним спадкоємцем майна за заповітом, що залишила [PERSON] , звернувся у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку майна [PERSON] нотаріусом не встановлено. 23 березня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Грищенко А.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] , а саме на 1/6 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року у справі №205/4686/19 (провадження №2/205/2058/19) визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 07 листопада 2019 року. Право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На момент смерті [PERSON] , окрім 1/6 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на яку нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину, та 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на яке визнано право власності за рішенням суду, також належали 2/6 частини домоволодіння за вказаною вище адресою, в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Так, [PERSON] помер [INFO] згідно із свідоцтвом про смерть. Батьки [PERSON] - [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ) після смерті сина спадщину не прийняли, оскільки не вступали фактично в управління майном, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не звертались. На момент смерті [PERSON] в шлюбі не перебував, розірвав шлюб з [PERSON] [INFO] . [PERSON] , син [PERSON] , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав на момент смерті та після смерті батька в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Однак, право власності на спадкове майно 2/6 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрував за життя. Після смерті [PERSON] [INFO] все належне йому майно успадкувала його мати - [PERSON] , на підставі ст. 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, момент смерті спадкодавця), оскільки вступила фактично в управління майном (проживала на момент смерті та після смерті сина в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , згідно даних домової книги та довідки про склад сім`ї №2122 від 13.02.2019 року), проте до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась. Дружина [PERSON] - [PERSON] та його син - [PERSON] , спадщину не прийняли, оскільки не вступали фактично в управління майном, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не звертались. На момент смерті з [PERSON] не проживали. Таким чином, на момент смерті [PERSON] їй належало також 2/6 частини домоволодіння за вказаною вище адресою, в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] . [PERSON] звертався до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , зокрема, на 2/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак, постановою Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 29 серпня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , зокрема, на 2/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного просить визнати за позивачем право власності на 2/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. 19 травня 2020 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому заперечувала проти вимог позивача, зазначивши, що спірні 2/6 частини домоволодіння не ввійшли до складу спадщини [PERSON] , оскільки за час життя вона їх не зареєструвала, а отже і не могла заповісти. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Дніпровської міської ради Недосвітна С.В. проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.27). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. 15 січня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 236. Відповідно до заповіту [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON] (а.с.93). 25 жовтня 2006 року [PERSON] подав до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після [PERSON] (а.с.89 - зворот). За вказаною заявою була заведена спадкова справа №1399/2006. 23 березня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Грищенку А.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] , 1936 року народження, яка померла [INFO] , а саме на 1/6 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.107 - зворот). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 1/6 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23 березня 2013 року Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою, № у реєстрі 2-147 (а.с.108). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 серпня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують права власності, а також у зв`язку з відсутністю підстав для залучення його як спадкоємця після смерті [PERSON] (а.с.117). Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року у справі №205/4686/19 (провадження №2/205/2058/19) визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 07 листопада 2019 року (а.с.15-16). Право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 08 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 34992388 (а.с.17). На запит державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 06 липня 2017 року було надано відомості з інвентаризаційної справи домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю станом на 31 грудня 2012 року власником 2/6 частин домоволодіння є [PERSON] (на підставі договору про право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 04.02.1955 року, за реєстром №3-796, зареєстрованого в КП «МБТІ» ДОР), 1/2 частин домоволодіння належить [PERSON] , 1/6 частин домоволодіння - [PERSON] . Прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 30 листопада 1970 року, серія [NUMBER] (а.с. 110). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.28) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Зі спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є його сином (а.с.126, 130), батько [PERSON] (а.с.127), який помер [INFO] (а.с.29), мати - [PERSON] (а.с.128), яка померла [INFO] (а.с.30). Згідно з листом Другої дніпровської державної нотаріальної контори № 1190/02.14 від 21 травня 2020 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину прийняв [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав (а.с.88). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.32) [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті Другою дніпровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 1148/1995. 05 грудня 1995 року [PERSON] звернулася до Другої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сина (а.с.124). Однак, оскільки після смерті [PERSON] з заявами звернулися три спадкоємця, [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який спадкове майно після смерті [PERSON] прийняв, але не оформив своїх спадкових справ. Вказане свідоцтво видано на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , тобто на 1/6 частину будинку (а.с.103 - зворот). Зі спадкової справи вбачається, що, хоча [PERSON] та [PERSON] також звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталися, такі свідоцтва на їх ім`я державним нотаріусом не посвідчувалися. До того ж спадкова справа не містить доказів родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та особами, які подали заяви про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] був єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, норми якого діяли на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається зі спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , дружина спадкодавця [PERSON] та його син - [PERSON] , спадщину не прийняли, оскільки не вступали фактично в управління майном, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до довідки № 2122 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 лютого 2019 року (а.с. 20) [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] не проживали. Оскільки з заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] звернулася лише [PERSON] , а також фактично вступила в управління та володіння майном, що підтверджується довідкою № 2122 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 лютого 2019 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.20) та домовою книгою (а.с.21-25), вона була єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, через те, що спадкові права спадкодавця не були оформлені, державний нотаріус Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори правомірно прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, і тому позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на 2/6 частини спірного домоволодіння. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, усі надані позивачем письмові докази, свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] на законних підставах набула право власності на 2/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , успадкувавши це майно після смерті сина [PERSON] , але за життя у спосіб встановлений законом не оформила своїх спадкових прав, однак. це не припинило її право власності. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, в силу вимог ст.ст.1216, 1223 ЦК України, до позивача [PERSON] перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати. Оскільки у позові [PERSON] у позові просить сплачений судовий збір залишити за ним, суд вважає за можливе судові витрати, понесенні позивачем при поданні позову, віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved