Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

21 червня 2017 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 29277,73 грн. за кредитним договором б/н від 17.05.2012 р.. Позов обгрунтував тим, що відповідно до Заяви та укладеного договору про надання банківських послуг відповідач отримав кредит на суму 13000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду з тим, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення в Розрахунку заборгованості за Договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.06.2017 р. має заборгованість - 29277,73 грн., з яких: 3061,86 грн. - тіло кредиту; 8139,60 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 16205,90 грн. - нараховано пені; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина; 1370,37 грн. - процентна складова. У судове засідання представник позивача не з'явився за наявності клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач вважається належним чином згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки неодноразово на адресу його зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання надсилались судові повістки рекомендованими листами з повідомленнями, які повернуті до суду за закінченням терміну зберігання, що може свідчити про відсутність відповідача за цим місцем проживання. Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим і необхідним ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами згідно правил ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Перевіривши наявні докази, встановивши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 17.05.2012 р. [PERSON] (Клієнт) оформив у відділенні ПАТ КБ ПриватБанк Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, де зазначив свої персональні дані і виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «Кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 8000 грн.. Підтвердив ознайомлення і свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Згоден з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.9). Умовами та правилами надання банківських послуг, підписаними головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з яких надано позивачем, передбачено терміни і поняття, умови обслуговування, права і обов'язки клієнта, права та обов'язки банку, запевнення клієнта, відповідальність сторін, інші умови, правила користування платіжною карткою, реквізити банку (а.с.11-25). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 цього Кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі. Надані позивачем докази підтверджують укладення між сторонами у письмовій формі кредитного договору, на підставі якого між сторонами виникли права та обов'язки, передбачені умовами укладеного договору та нормами цивільного законодавства, які регулюють кредитні відносини, не передбачені умовами договору. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наданих позивачем Розрахунків заборгованості за договором б/н від 17.05.2012 р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.05.2015 р. та станом на 05.06.2017 р. видно, що відповідач користувався кредитними коштами проте платежі з погашення кредиту та процентів вносив не щомісячно і, а з квітня 2016 року взагалі припинив внесення платежів по кредиту за наявності як поточної так і простроченої заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та пені (а.с.5-6, 7-8). Згідно Розрахунку станом на 05.06.2017 р. загальна заборгованість відповідача становить 29277,73 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту - 3061,86 грн.; нараховані відсотки - 8139,60 грн.; нарахована пеня - 16205,90 грн.; заборгованість по судовим штрафам - 1870,37 грн. (а.с. 7-8). Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд погоджується з доведеністю позивачем обставин, які свідчать про виникнення у відповідача зобов'язання за укладеним договором про надання банківських послуг та їх неналежне виконання, наслідком чого є наявність заборгованості за кредитом на суму 3061,86 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом на суму 8139,60 грн., заборгованості по пені на суму 16205,90 грн., всього на загальну суму 27407 грн. 36 коп.. Разом з тим, суд вважає, що нарахування судових штрафів на загальну суму 1870,37 грн. відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг вочевидь не відповідає вимогам закону з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також однією із засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 цього Кодексу, є справедливість і добросовісність. Згідно ч. 2 ст. 228 цього Кодексу правочин, що порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3). Згідно абзацу першого частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Неустойка відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України є одним з видів забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З Розрахунку видно, що позивач нарахував пеню двох видів за порушення грошового зобов'язання на суму 16205,90 грн., реалізувавши тим самим право на неустойку. При цьому одночасне нарахування штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг за порушення Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів і подвійною відповідальністю за порушення зобов'язання, не відповідає засадам справедливості та добросовісності, суперечить ст. 61 Конституції України, порушує публічний порядок і є нікчемним. Виходячи з викладеного, позов підлягає частковому задоволенню. За правилом ст. 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача по оплаті судового збору на суму 1600 грн. необхідно стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволеного позову, виходячи з наступного розрахунку. 27407,36 грн. х 100: 29277,73 грн. = 93,62 (відсоток розміру задоволеного позову); 1600,00 х 93,62 : 100 = 1497,92 (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial