Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

22 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 60 000 грн. зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 60 % річних від суми позики. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранної А.А. та на утримання якого попередньо було отримано дозвіл дружини позичальника [PERSON]. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 60 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування коштів у розмірі 60% річних від суми позики. Відповідачі свої зобов'язання перед позивачем не виконали, тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідачів суму основного боргу та суму процентів за договором позики, до того ж судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду. Під час розгляду справи, позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, на обґрунтування якої зазначив, що на день подачі заяви про збільшення позовних вимог відповідачі зобов'язання за договором процентної позики грошей не виконали, а тому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму основного боргу за договором процентної позики у сумі 511180 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог. Відповідач та представник [PERSON], [PERSON], позовні вимоги підтримала частково. Суду пояснила, що між позивачем та відповідачем [PERSON] дійсно був укладений договір позики. Кошти відповідач поверне в повному обсязі, але на вимогу п. 3,14,15 не погоджується з нарахуванням суми відсотків, заявлених в позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 22 листопада 2011 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранної А.А.(а.с. 3). За умов п.1 договору позики Позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі установленого договором, а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю, а також сплатити проценти в розмірі та порядку встановлених Договором. Відповідно до п. 2 договору позики сума позики за договором становить 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. На вимогу п. 3 договору позики Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 60% річних від суми позики (або їх частини, з урахуванням п.4 договору) до дня фактичного повернення позики. День фактичного повернення позики (її частини) визначається з п. 12 договору. п. 12 договору передбачено, що днем повернення позики (її частини) вважається день видачі Позикодавцем розписки. Факт отримання коштів відповідачем [PERSON] в позивача [PERSON] підтверджується копією розписки наявною в матеріалах справи (а.с.4). Тобто, Позикодавець належним чином виконав свої зобов'язання за договором позики. У свою чергу відповідно до п. 9 договору позики Позичальник зобов'язаний повернути суму позики (або неповернену її частину разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в. п. 9 договору позики. п. 9 договору позики передбачено, що строк повернення позики становить 1 (один) календарний рік, який розпочинається з дня отримання позичальником суми позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання підлягає виконанню у строк, визначений цим зобов'язанням. Також, відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальником порушено умови Договору позики, а саме: не сплачено суму позики та проценти в розмірі 60% від суми позики. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У свою чергу, відповідно до п.15 договору позики передбачено, що якщо Позичальник не сплатив проценти за користування грошовими коштами або, він зобов'язаний сплатити Позикодавцеві штраф в розмірі 0.1 % від суми несвоєчасно сплачених процентів. Таким чином, у зв'язку з порушенням Позичальником строків виконання грошових зобов'язань, передбачених Договором позики, Позичальник зобов'язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням пені. Враховуючи те, що відповідач вчасно не повернув суму позики, він не звільняється від сплати штрафу у розмірі 0,1 % від суми позики. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач [PERSON] не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1046, 1048 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, про те що відповідач [PERSON] надала згоду на укладення та підписання договору позики, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні в силу ст. ст. 76, 89 ЦПК України докази для задоволення клопотання про збільшення позовних вимог не знайшли своє підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial