Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

23 вересня 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просять: визнати дійсним договір АВК № 002546 житлового квартири [ADDRESS] , укладений 30 травня 2000 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. 27.09.2019 року зазначену позовну заяву залишено без руху. 18.10.2019 р. до суду надійшла заява на виконання ухвали про долучення квитанції про сплату судового збору, уточненої позовної заяви, згідно якої позивач просить визнати дійсним договір міни АВК № 002546 житлової квартири [ADDRESS] , укладений 30 травня 2000 року; визнати право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за кожним. 22.10.2019 р. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивачі від позовних вимог про визнання права власності на квартиру відмовляються і просять замінити на вимогу про визначення часток на підставі ст. 357 ЦК України, а саме: визначити, що частки співвласників квартири [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є рівними, тобто по 1/3 кожному. Позовна заява обґрунтована тим, що при укладенні договору міни вказаної квартири не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення цього договору, а тому він вважається недійсним. Один із співвласників квартири - [PERSON] помер. У зв`язку з чим вони змушені звернутись до суду. 28.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 28.11.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивачі до судового засідання надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] до підготовчого засідання надали заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] до підготовчого засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, відзиву не надіслав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 13 травня 2000 року на Біржі нерухомості «Эдвайс-Консульт», укладено договір міни нерухомого майна, між [PERSON] , [PERSON] , діючою за себе та свого неповнолітнього сина [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони, відповідно до умов якого у власність родини позивача перейшла квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходиться у [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано в Миколаївському МБТІ за № 2044. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст. 204 ЦК України, визначена презумпція правомірності правочину, зокрема вказано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) За договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір міни був укладений відповідно до вимог законодавства діючого на момент його укладення, був направлений на реальне настання наслідків, виконаний сторонами, на даний момент можливість його нотаріального посвідчення вичерпана, а тому, виходячи з принципів розумності, справедливості, непорушності права власності, суд приходить до висновку про можливість визнання вказаного договору міни дійсним. Відповідно до вказаного договору міни, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, набули право власності на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Проаналізувавши обставини справи та відповідні норми законодавства, які регулюють ці відносини, суд дійшов до висновку, що у зв`язку зі смертю одного з співвласників, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Згідно зі ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності(спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 356-357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки управі спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Оскільки в судовому засіданні встановлено набуття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності на вказані квартири, частки співвласників у договорі міни не визначалися, будь-якої домовленості між ними щодо відступлення від рівності часток у спільній власності між ними не укладалося, суд приходить до висновку про рівність часток співвласників у вказаній квартирі. Враховуючи, що відсутність визначення часток співвласників у спільному майні порушує права позивача, суд вважає за можливе захистити її невизнане право шляхом визначення рівності часток у спільній власності, а саме визначити, що частки співвласників квартири [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є рівними, тобто по 1/3 частки у кожного. За такого, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved