Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

23.08.2018 [PERSON] звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що вищезазначений будинок належить йому на праві приватної власності. В спірному будинку зареєстровані його дочка [PERSON] та онук [PERSON]. Вказує, що з 2001 року відповідачі проживають у Великій Британії. Зазначає, що перебуваючи у відпустці, [PERSON] мала намір добровільно знятись з реєстрації, однак через відсутність у неї паспорту громадянина України їй було відмовлено. Позивач змушений нести витрати з оплати нарахувань за комунальні послуги, які проводяться через наявність реєстрації відповідачів у його будинку. Формальна реєстрація відповідачів в будинку, який належить на праві приватної власності позивачу, обмежує його право власності, перешкоджає в повній мірі користуватися та розпоряджатися цим майном, а тому вважає, що є всі підстави визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. Позивач подав заяву, в якій просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзив на позов не подано. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в зв'язку з наступним. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2018 (а.с.4). Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] з 29.01.1993, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.5-7). Як встановленов судовому засіданні відповідачі з 2001 року проживають у Великій Британії (а.с.11,12). Предметом спору розглядуваної справи є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], а відповідачі, будучи зареєстрованими за вказаною адресою, порушують право власності позивача, в т.ч. можливості на свій розсуд здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майно. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в суді встановлено, що [PERSON], [PERSON] понад один рік без поважних причин відсутні по місцю постійного проживання, і не належать до переліку осіб, за яким, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідачів у спірній квартирі, а тому суд визнає [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України.

Outcome: approved