Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~22.06.2016 року позивач \~\~звернулась до районного суду з позовом в якому просила : -визнати рішення виконавчого комітету Врадіївської селищної ради Миколаївської області №146 від 28.11.1997 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 15 га для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Горького, 82 смт Врадіївка Миколаївської області; -скасувати виданий Врадіївською селищною радою державний акт на право приватної власності на землю серії ІV МК №014227 від 08.12.1997 року, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 3761. Позов обґрунтувала тим, що вона є співвласником житлового будинку, що знаходиться по вул. Горького, 82 смт Врадіївка, всього ? вказаного житлового будинку без виділення частки в натурі. У 2015 році вона довідалась, що земельна ділянка розміром 0, 15 га, яка надана для обслуговування цього житлового будинку, у 1997 році приватизована одним із співвласників рідним братом позивачки [PERSON], який на даний час помер та якому на момент приватизації належало лише 1/ 4 житлового будинку. На даний час 1/ 4 житлового будинку успадкована дружиною покійного [PERSON] Позивач вважає, що при винесенні оспорюваного рішення було порушено вимоги законодавства що регулюють порядок надання у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків шляхом приватизації, а саме органом місцевого самоврядування не враховано ту обставину, що житловий будинок належить декільком співвласникам, а тому і земельна ділянка повинна бути у спільній власності цих осіб. Під час судового розгляду позивачка підтримала позовні вимоги та зіславшись на встановлені у судовому засіданні обставини просила суд позов задовольнити повністю. Що стосується поданої заяви про застосування строків позовної давності від відповідача [PERSON], то вона вважає, що строків позовної давності не пропустила, так як про порушене право дізналася у 2015 році. Представник відповідача №1 до суду не з»явився та подав заву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] та її представник до суду не з»явились та подали письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнали та у позові просили відмовити. Вони зіслались на ті обставини, що позивачка належними доказами не довела своє право власності на спірний житловий будинок, так як не провела відповідної державної реєстрації свого права. Окрім того, відповідачка подала заяву про застосування строків позовної давності з огляду на ту обставину, що про порушене право вона могла довідатись ще 10.09.1998 року, коли вона отримала в дар ? частку будинку та з цього моменту почав перебіг строку позовної давності у три роки. Таким чином строк позовної давності сплив ще 10.09.2001 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] до суду не з»явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином. Представник відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі до суду не з»явився та подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухав пояснення позивача, дослідив письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини.\~ [PERSON] до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори 13.09.1983 року,реєстровий номер 1337, [PERSON] залишила в спадок належний їй на праві власності житловий будинок по вул . Горького, 82 (нині вул. Івана Врадія, 82) смт Врадіївка, у рівних долях дочкам [PERSON] , [PERSON], [PERSON], синові [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON], 07.01. 1997 року [PERSON] від 1/5 частини будинку відмовилась, що підтверджується письмовою заявою. Позивачу на праві спільної часткової власності належить ? частки житлового будинку, що знаходиться в смт Врадіївка вул Горького, 82, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 02.09.1997 року Врадіївською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 966 - 1/20 ідеальна частка в будинку, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 21.08.1997 року Врадіївською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 910 - 1/5 ідеальна частка в будинку, та договором дарування, посвідченого Врадіївською державною нотаріальною конторою 10.09.1998 року, згідно якого [PERSON] подарувала своїй сестрі [PERSON] ? ідеальної частки будинку. Як вбачається з довідки КП « Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» №198 від 26.06.2012 року, ? житлового будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Врадіївською держнотконторою Миколаївської області від 27 лютого 2009 року, реєстр №1-125. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2016 року №68461313, [PERSON] є співвласником ? житлового будинку по вул. Горького, 82 смт Врадіївка, форма власності приватна спільна часткова, підстава свідоцтво про право на спадщину, 1-125, 27.02.2009, Врадіївська держнотконтора Миколаївської області. Таким чином, судом встановлено що спірний будинок перебуває у приватній спільній частковій власності та позивачу [PERSON] належить ? частки спірного будинку, а відповідачу [PERSON] ? частини будинку. [PERSON] до рішення Врадіївського районного суду від 15.05.2006 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову про розподіл житлового будинку [PERSON] було відмовлено через неможливість проведення реального розподілу житлового будинку без втрати цільового призначення будинку як житла. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Врадіївської селищної ради №145 від 28.11.1997 року, [PERSON] за його заявою було надано 0, 15 га землі для обслуговування житлового будинку. На підставі вказаного рішення [PERSON], 08.12.1997 року було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІV МК №014227 , який зареєстрований у Книгі записів державних актів на право приватної власності на землю № 3761. [PERSON] до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.30 ЗК УРСР, яка діяла на момент винесення рішення та видачі державного акту на землю, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується [PERSON] народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. П.3. Декрету КМУ « Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, який діяв на момент виникнення спірних відносин, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною [PERSON] народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. За вимогами Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України №10 від 15.02.1993 року , затв. наказом Дежавного комітету України по земельних ресурсах, передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними [PERSON] народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. [PERSON] народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною [PERSON] народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність.( п.3, 4) Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2824цс15 зазначає, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов»язаних із правом власності на земельні ділянки , недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. 24.10.2016р. відповідач подав до суду заяву, в якій вказує про пропуск позивачем строку загальної позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України та рахує його з 10.09.1998 року, коли позивачка отримала в дар ? частину спірного будинку. [PERSON] до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з ст. 75 ЦК УРСР ( на момент винесеного оскаржуваного рішення та державного акту на землю) позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Загальний строк встановлено в три роки ( ст. 71 ЦК УРСР).Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права ( ст.76 ЦК УРСР). Закінчення строку позовної давності до пред»явлення позову є підставою для відмови в позові ( ст.80 ЦК УРСР). Суд не бере до уваги твердження позивачки про те, що про порушене право вона довідалась лише у 2015 році, так як зазначене належними та достовірними доказами не підтверджено, та вважає початком строку позовної давності 10.09.1998 року, коли позивачка отримала в дар ? частину спірного будинку відповідно до договору дарування, посвідченого Врадіївською державною нотаріальною конторою, коли вона і повинна була дізнатись про порушене право, що вбачається з тексту договору дарування про роз»яснення сторонам змісту статей 22, 30 ЗК України. Таким чином строк позовної давності витік ще 10.09.2001 року, а позивачка до суду звернулась з позовом лише 22.06.2016 року. Закінчення строку позовної давності у даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed