Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

21 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У цьому будинку зареєстрований, однак не проживав й останні п`ять років не проживає відповідач [PERSON] . Місце проживання відповідача [PERSON] не відоме. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся за встановленим зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом опублікування оголошення про виклик у судові засідання на офіційному сайті Броварського міськрайонного суду Київської області. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Судом ухвалено провести розгляд справи у порядку, визначеному Главою 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 грудня 2002 року за реєстровим номером 392, виданого державним комунальним підприємством «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації, - житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно із довідкою Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 08 січня 2020 року № 11, [PERSON] постійно зареєстрований та проживає у [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] (голова господарства); [PERSON] (дружина). Як вбачається із довідки Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 08 січня 2020 року № 13, - [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] ), але фактично останні п`ять років за вищевказаною адресою не проживав і не проживає. Місце перебування [PERSON] не відоме. Підстава: Акт депутата Погребської сільської ради від 04 січня 2020 року. Відповідно до Актів обстеження житлово-побутових умов проживання депутата Погребської сільської ради Бойко В.М. від 03 липня 2019 року, від 08 січня 2020 року, складеного у присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , за період майже п`яти років вони ніколи не бачили [PERSON] , який за даними [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але останні п`ять років не проживав за цією адресою, його місце проживання на цей час також не відоме. Згідно із статтями 383, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 401, 402, 406 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За змістом частини третьої статті 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Статтями 4, 12, 13 ЦПК України чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідач не є членом сім`ї власника будинку, сервітут на користування цим нерухомим майном не встановлений, у будинку не проживає й ним не користується. Таким чином, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право на користування спірним житловим будинком.

Outcome: approved