Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

23.03.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмета позову Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. [PERSON] просить суд надати дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ) та малолітньої доньки [PERSON] ( [INFO] ) за кордон з метою відпочинку у супроводі матері [PERSON] ( [INFO] ) без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] ( [INFO] ) у періоди: - з 02.07.2021 по 27.07.2021 до м. Бодрум, Турецька Республіка; - з 03.08.2021 по 28.08.2021 до м. Ріміні, Італійська Республіка; - з 25.12.2021 по 12.01.2022 до м. Курмайор, Італійська Республіка. Позов обґрунтовує тим, що з 2011 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який рішенням суду від 04.04.2019 розірвано. Мають двоє дітей - син [PERSON] та донька [PERSON] , які проживають з матір`ю. Позивач бажає повезти дітей за кордон на відпочинок під час літніх та зимових канікул. Діти навчаються в платній школі, вартість навчання оплачена до 2022 року, що свідчить про гарантоване повернення дітей. Звернулась до батька дітей з письмовим проханням від 12.03.2021 надати нотаріально завірену згоду. Проте відповіді не отримала, внаслідок чого позивач звернулась до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до п. 4 ч. 8 ЦПК України повістка вважається врученою. Відзив на позов не подано. Третя особа подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.10.2011 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2019 (справа № 522/2063/19) розірвано. [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.02.2013) та донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.12.2014). Діти залишились проживати разом із матір`ю. Мати [PERSON] виявила бажання повезти дітей на відпочинок під час шкільних канікул, у зв`язку з чим уклала з ТОВ «ТЕЗ ТУР». ТОВ «ДЖОІН АП» (Туроператор) договори на туристичне обслуговування. Договір № К468/210425-1 від 09.03.2021 укладено на поїздку з 25.12.2021 по 12.01.2022, до Італії, м. Курмайор, готель Planibel Hotel 4*. Туристи: [PERSON] , [PERSON] (мати позивача), [PERSON] , [PERSON] . Договір № К468/210789-1 від 11.03.2021 укладено на поїздку з 03.08.2021 по 28.08.2021, країна Італія, м. Ріміні, готель Hotel Club Meeting 4*. Туристи: [PERSON] , [PERSON] (мати позивача), [PERSON] , [PERSON] . Договір № К468/210312-1 від 12.03.2021 укладено на поїздку з 02.07.2021 по 27.07.2021, країна Туреччина, м. Бодрум, готель MANDARIN RESORT HOTEL 5*. Туристи: [PERSON] , [PERSON] (мати позивача), [PERSON] , [PERSON] . Договором про надання медичних послуг № ЕМ00372 від 12.03.2021 укладеним між [PERSON] та ТОВ «Свята Катерина-Одеса» передбачено надання медичних послуг у період з 26.03.2021 по 25.03.2022, зокрема, [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої Міжнародною академічною школою від 04.03.2021 № 81 [PERSON] ( [INFO] ) навчається у 2-му класі Міжнародної академічної школи - Одеса. Канікулярний час триває: влітку 2021 року з 01 червня по 31 серпня, взимку 2021/2022 навчального року з 27.12.2021 по 09.01.2022 включно. Відповідно до довідки, виданої Міжнародною академічною школою від 04.03.2021 № 82 [PERSON] ( [INFO] ) навчається у 1-му класі Міжнародної академічної школи - Одеса. Канікулярний час триває: влітку 2021 року з 01 червня по 31 серпня, взимку 2021/2022 навчального року з 27.12.2021 по 09.01.2022 включно. [PERSON] оплатила вартість навчання дітей у Міжнародній академічній школі за період березня 2021 року по червень 2022, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 04.03.2021. Листом від 12.03.2021, направленого 15.03.2021 адвокатом Гніздовською Г.М., що діє в інтересах [PERSON] (ордер додано до листа), [PERSON] з проханням надати нотаріально засвідчену згоду на виїзд дітей за кордон з метою відпочинку у конкретні періоди. Відповідь про згоду або про відмову запропоновано надати у строк 10 днів. Відповідь не надано. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 14.07.2016 Верховною Радою України внесені зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (далі - Правила). Відповідно до пункту 3 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном. Дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої особи у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 712/10623/17). Крім того, сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 643/1090/17). Як вбачається із матеріалів справи, в порядку досудового врегулювання спору позивач зверталась до батька дітей, із проханням про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон з 02.07.2021 по 27.07.2021 до м. Бодрум, Турецька Республіка; з 03.08.2021 по 28.08.2021 до м. Ріміні, Італійська Республіка; з 25.12.2021 по 12.01.2022 до м. Курмайор, Італійська Республіка. Відповіді від [PERSON] не отримано. Не отримано її й протягом судового розгляду справи. Представник позивача пояснила, що позивач та відповідач фактично не підтримують жодного зв`язку, де знаходиться відповідач вона не знає. Неможливість отримання добровільної згоди від батька, не повинна впливати на потребу дітей у створенні їм можливості відпочинку за кордоном. Враховуючи те, що позивачем надано договори, укладені з туроператорами, в яких визначені конкретні дати перебування дітей разом з матір`ю та їх бабусею за кордом, зазначено конкретні місця перебування (адреса та назва готелів), визначено дати початку і повернення таких тимчасових поїздок, що відповідає періоду літніх та зимових канікул у дітей, виїзд дітей заплановано з метою відпочинку в періоди вільні від навчання, дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий. Оскільки позивач не отримала згоду відповідача на тимчасовий виїзд дітей за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, та беручи до уваги те, що відсутні обмеження чи заборони, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування для відпочинку, розвитку та оздоровлення, суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. За подання позову сплачено судовий збір у розмірі 1816 грн., який, зважаючи на результат вирішення спору, підлягає стягненню з відповідача. Також положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з витягом з договору про надання правової допомоги № 23-02/21 від 23.02.2021, укладеним між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Юріс Феррум» сума гонорару становить 10 000 грн. Відповідно до п. 4.2 цього договору, клієнт зобов`язаний сплатити гонорар у вигляді авансу впродовж 5 днів з дня укладення цього договору на підставі наданого адвокатським об`єднанням рахунку на оплату. Суду надано виписку по рахунку, що підтверджує сплату позивачем на користь адвокатського об`єднання за договором № 23-02/21 від 23.02.2021 коштів у розмірі 10 000 грн. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, зробленій у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19. Витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: approved