Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

22.08.2017 року до суду звернувся представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 42305,02 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту 31957,77 грн. та заборгованість за відсотками 10347,25 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24.07.2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №006-16592-240713. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відкривши відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні та встановивши ліміт кредитної лінії в розмірі 32400,00 грн. Відповідач же скористався кредитною лінією, але станом на 06.06.2017 року не виконує належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 06.06.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» договором №006-16592-240713 від 24.07.2013 року рахується заборгованість на загальну суму 42305,02 грн. Ухвалою суду від 06.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.20). Ухвалою суду від 09.02.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.03.2018 року (а.с.68). Ухвалою суду від 15.03.2018 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 03.05.2018 року (а.с.121). Оскільки справа не була розглянута до закінчення строку відрядження судді Афанасьєвої Ю.О. в Новосанжарському районному судді Полтавської області, й після переведення судді на роботу на посаду судді в вказаний суд (Указ Президента України «Про переведення суддів» від 20.08.2018 року №228/2018) ухвалою від 17.10.2018 року справа була прийнята до свого провадження та призначена до розгляду по суті на 22.11.2018 року (а.с.111). Ухвалою суду від 16.04.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с.145-146). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав. Надали відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.79-81). Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Надала відзив по позовну заяву (а.с. 72-75), а також заперечення на відповідь на відзив (а.с. 116-118). Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважала їх необґрунтованими, а також такими, що заявлені поза межами позовної давності. Підтримала доводи, що викладені у відзиві на позов та в запереченнях у відповідь на відзив. Додатково пояснила, що відповідач укладала договір з відповідачем 24.07.2013 року, однак що саме цей, копія якого була надана позивачем, вона не впевнена через те, що не пам`ятає умови його укладання. У неї ж не залишилось примірника договору, оскільки пройшов значний проміжок часу. Який ліміт кредитної лінії їй був наданий вона також не пам`ятає. Вона не заперечує, що користувалась карткою, однак на рахунку були її особисті кошти. Станом на 2015 рік вона вважала, що заборгованості перед Банком вона не має, кредит нею сплачений в повному обсязі. Останній платіж здійснений нею 14.01.2015 року на суму 2100 грн., після чого вона вважала, що заборгованості вона не має. 17.03.2015 року вона не сплачувала суму 300 грн. В наданому відповідачем відзиві (а.с.72-73) в обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначав про застосування до позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» загальної позовної давності в три роки. Вказував, що відповідно до умов надання кредитних коштів, які викладені в заяві №006-16592-240713 від 24.07.2013 року сторони погодили, що строк кредитування [PERSON] спливає 23.07.2014 року. Отже, строк у межах якого позивач міг звернутися до суду з позовом щодо стягнення кредитної заборгованості скінчився 23.07.2017 року. Тоді як відповідно до вихідного номеру вказаного на позовній заяві банку позов подано 31.07.2017 року. Також зазначає, що позивачем не надані належні та допустимі докази видачі їй кредитних коштів. Зокрема не надано доказів: відкриття рахунку відповідачеві, отримання відповідачем банківської платіжної картки та конверту з ПІН - кодом, встановлення на рахунок відповідача кредитного ліміту, підтвердження факту отримання та використання відповідачем кредитних коштів, не додані до матеріалів позовної заяви Правила та Тарифи. Вказує, що наданий розрахунок заборгованості взагалі нечитабельний, інформація викладена неповно, містяться математичні помилки, які полягають, зокрема у тому, що не зрозуміло, куди поділися кошти в розмірі 4744,51 грн., які були сплачені нею в різні періоди на погашення заборгованості. Вказане вбачається з наступного: колонка №7 (платежі сплачено), в якій відображено усі кошти, які сплачені на рахунок; колонки №6 та №9 - сплачено кредит та сплачено відсотки, відповідно. Інших колонок, в яких би були відображені платежі (їх внесення та списання) в розрахунку немає. Таким чином сума колонки №6 та колонки №9 має дорівнювати колонці №17, але в розрахунку заборгованості це не так. Також не погоджується з розрахунком відсотків нарахованих позивачем на «тіло» кредиту та наводить власний розрахунок (а.с.74-75). Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Представником позивача було надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.79-81), в якій зазначає, що твердження відповідача щодо строку позовної давності є хибним, оскільки строк кредитної лінії це строк в межах якого АТ «Дельта Банк» може надати кредит, а не строк дії кредитного договору. Тоді як відповідач взяв кредитні кошти і користуючись ними не повернув відповідно до умов пропозиції. Останній платіж відповідачем було здійснено 17.03.2015 року в сумі 300 грн. Отже, АТ «Дельта Банк» не пропущений строк позовної давності. Зазначає, що банком надано виписку по особовим рахункам позичальника, де відображений рух коштів, зняття та погашення кредиту, що є належним доказом та підтвердженням здійснених операцій. Твердження відповідача про те, що банком не надано належних доказів щодо видачі кредиту, первинних бухгалтерських документів є безпідставними, оскільки виписка в даному випадку є первинним документом, про що зазначено в постанові Правління НБУ №556 від 30.12.1998. Щодо тверджень відповідача про ненадання доказів відкриття рахунку відповідача, отримання ним банківської платіжної картки та конверту з ПІН - кодом, доказу встановлення на рахунок кредитного ліміту, то відповідно до пункту 11 Заяви, позичальник підтвердив, що отримав картку № [NUMBER] та ПІН - код до картки, який йому відомий, також роз`яснено та зрозумілі шляхи зміни ПІНу. Також, на підставі самої заяви передбачено номер рахунку та те, що банком відкривається відповідний рахунок, яким позичальник користувався. Щодо встановлення кредитного ліміту, то відповідно до п.1.3 частини 3 Заяви, банк встановлює ліміт кредитної лінії у відповідності до розміру визначеного в п.2.3.частини 2 Заяви, а відповідно до п.3 ч.3 Заяви позичальник доручає банку на власний розсуд встановлювати, ініціювати зміну кредитної лінії. Зазначає, що відповідачем взагалі невірно проведено свої розрахунки, які взагалі не відповідають обставинам справи, умовам заяви та тарифів, при цьому не маючи відповідної економічної освіти. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] було надано до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.116-118), в яких вказувала, що у разі не належного виконання нею кредитних зобов`язань право на позов виникло у ПАТ «Дельта Банк» 24.07.2014 року. Вважає встановленим відсутність факту переривання строку позовної давності. Наголошувала, що позивачем так і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 24.07.2013 року позивачем ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитну угоду відповідно до умов Заяви № 006-16592-240713 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (а.с.5, та оригінал заяви а.с. 167) Банк відкрив клієнту рахунок № [NUMBER] у національній валюті гривні з використанням платіжної картки «Visa International та/або MasterCard Wordwide та/або ВОПС Дельта» (тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція Лояльна») з встановленням ліміту кредитної лінії 32 400,00 гривень та із строком дії договору 364 календарні дні . Умови та характеристика тарифного пакету «Кредитна картка № 1 Еволюція Лояльна» визначені у тарифах на обслуговування платіжних карток, а також правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб. Про те, що клієнт попередньо ознайомлений з Правилами та Тарифами банку, які є складовою та невід`ємною частиною цієї пропозиції, повністю згоден, їх зміст розуміє й положення яких зобов`язується виконувати зазначено у п. 7.1. заяви-пропозиції. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, шляхом підписання відповідачем заяви-пропозиції про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Дельта Банк» (частина перша статті 634 ЦК України) між сторонами укладено письмовій формі кредитний договір. На підставі зазначеного договору позичальник [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 32400 грн. на строк користування лімітом кредитної лінії 364 календарних дні. Згідно з умовами укладеного договору відповідач зобов`язувався щомісяця у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць, у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лініює та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та овердрафтом. Позивач виконав зобов`язання перед відповідачем, надавши йому передбачену договором суму кредиту, яка знімалась [PERSON] з виданої їй банком платіжної картки, починаючи з 26.07.2013 року (а.с. 38-49). Однак, [PERSON] не виконує належним чином грошового зобов`язання за договором, внаслідок чого порушує взяті на себе договірні зобов`язання. При цьому необґрунтованими є посилання відповідача на недоведеність позивачем своїх вимог належними доказами, оскільки частина 1 статті 81 ЦПК України визначає,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо укладання договору, наявності та розміру заборгованості відповідача перед ним, надано письмові докази: заява №006-16592-240713 від 24.07.2013 року, в тому числі й її оригінал; виписка по рахунку; які іншою стороною спростовані не були. При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що сам відповідач своїми діями по систематичному зняттю та погашенню коштів за наявною у нього карткою визнав факт наявності між ним та банком договірних відносин. Крім того, після надання позивачем оригіналу заяви від 24.07.2013 року, справжність підпису в неї відповідачем чи її представником не оспорювалось. Відповідач же, заперечуючи проти позову, та вважаючи його необгрунтованим, не надав належних, допустимих доказів та достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема щодо відсутності заборгованості перед Банком (квитанції, платіжні доручення, чеки). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Станом на 06 червня 2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» Договору від 24 липня 2013 року рахується заборгованість на загальну суму 42305,02 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту 319577,77 грн. та заборгованість за відсотками 10347,25 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Стосовно доводів відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне: Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 686/6697/16-ц. При цьому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18). У відповідності до п. 2.4 частини 3 Заяви № 006-16592-240713 від 24 липня 2013 року, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4 Частини 2 Пропозиції (364 дні). Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цій Пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до цієї Пропозиції. У відповідності до п. 2.5 Частини 3 Договору, відповідач до підписання Пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. Як вбачається із поданої представником позивача виписки по відкритому рахунку та розрахунку заборгованості, відповідачем останній платіж за використання кредитного ліміту здійснено 17.03.2015 року на суму 300 грн. Здійснення вказаного платежу заперечувалось відповідачем, посилаючись на те, що таку суму вона не сплачувала. Разом з тим, з виписки по відкритому рахунку та розрахунку заборгованості, вбачається, що платежі за використання кредитного ліміту відповідачем були здійснені 16.12.2014 року - 2000 грн. та 14.01.2015 року - 2100 грн., проти чого відповідач не заперечень не надавала. Отже, строк дії ліміту кредитної лінії закінчився 23 липня 2014 року, останній платіж по здійснено 14 січня 2015 року та саме з цього часу ПАТ «Дельта Банк» був обізнаний про порушення свого права. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 17 серпня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Щодо заявленої вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 10347,25 грн., то, враховуючи, що сторони визначили строк дії договору у 364 календарних дні, тобто по липень 2014 року, і інформація про перевипуск кредитної картки у матеріалах справи відсутня, суд вважає, що позивач необґрунтовано нараховував [PERSON] відсотки за користування кредитом, починаючи з серпня 2014 року, тобто після закінчення строку дії договору, оскільки права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання. Виходячи з наданого Банком розрахунку (а.с.4), заборгованість по відсотками за користування кредитом від 23.07.2013 року в сумі 10347,25 грн. утворилась за період з березня 02.03.2015 року 30.10.2015 року. Однак, оскільки зі спливом строку кредитування (липень 2014 рку) припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами за період з 02.03.2015 року по 30.10.2015 року, що є поза межами строку кредитування, такі вимоги задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд погоджується з конррозрахунком відповідача, щодо розрахунку простроченого тіла кредиту 31957,77 грн. (а.с.27), оскільки різниця між сумами платежів здійснених [PERSON] та відображеними в графі №19 та сумами зарахованими за погашення тілу кредиту та відсотків, відображених в графак №6 та №9 в розмірі 4744,51 грн. нічим не обумовлена, позивачем не обгрунтована та не доведена. Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за прострочене тіло кредиту в розмірі 27213,26 грн. (31957,77 грн. - 4744,51 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 27213,26 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1600 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 92,17% з розрахунку: 27213,26 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 42305,02 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 64,33% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1029,28 грн. з розрахунку: 1600 грн. (сума сплаченого судового збору) х 64,33% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 509, 526, 627, 629, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial