Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

24.05.2016 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі посвідченої довіреності діє Мезін В. В., звернувся до суду із позовом до [PERSON] та Управління ПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області «Про визнання права власності в порядку спадкування» (вхідний № 2664/16-вх), на обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його рідна бабуся - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресом: [ADDRESS] ,- що належала померлій на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину (серії [NUMBER] ) від 26.05.2001 року (реєстровий № 746). При цьому [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого належну їй 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями заповіла [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , та [PERSON] , який мешкає разом з нею, в рівних частинах кожному. Однак [PERSON] не встиг прийняти спадок після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина у виді 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресом: [ADDRESS] ,- а також у виді нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01.10.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 2311,04 гривень. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого зробив таке заповітне розпорядження: все його майно де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом буде мати право, він заповів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в рівних частинах кожному. При цьому [PERSON] не бажає приймати спадщину після померлого [PERSON] [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, і тому вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до вимог статті 1268 Цивільного кодексу України. У зв`язку зі втратою оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок він не має змоги реалізувати своє право на спадщину через нотаріальну контору, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 77,1 м2, житловою площею 40,7 м2, допоміжною площею 36,4 м2 з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресом: [ADDRESS] , а саме: на житловий будинок (літера «А-1»); літню кухню (літера «Б»); веранду (літерою «б»); сарай (літера «б1»); сарай (літера «В»); вбиральню (літера «г»); погріб (літера «Г»); гараж (літера «Д»); літній душ (літера «Е»); колонку (літера «К»), яму вигрібну (літера «Я»), ворота (літера «N1»), огорожу (літера «N2»),- а також визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на нараховану, але не виплачену пенсію за період з 01.10.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 2311,04 гривень (а. с. 3 - 5). Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 423 від 22.08.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно із відповідним протоколом, обліково-статистичною карткою справи та Контрольним журналом судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 60, 61, 62). 18.04.2018 року представник позивача за довіреністю Мезін В. В. звернувся до суду із клопотанням, викладеним у виді відповідної заяви, зареєстрованої за вхідним № 1773/18-вх, про витребування доказів у справі, а саме: копії спадкової справи, заведеної Нововодолазькою державною нотаріальною конторою після смерті [INFO] [PERSON] , - яке задоволено й на підставі ухвали суду від 24.04.2018 року копія спадкової справи витребувана, долучена до матеріалів справи та досліджена в ході судового розгляду (а. с. 88, 24, 91 - 92, 47 - 92, 103 - 107). Ухвалою, постановленою 21.05.2018 року Нововодолазьким районним судом Харківської області в межах справи з єдиним унікальним № 631/891/16-ц (провадження № 2/631/42/18) за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі посвідченої довіреності діє [PERSON] , до [PERSON] та Управління ПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області «Про визнання права власності в порядку спадкування», виключено з числа відповідачів Управління ПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області та залучено до участі у справі Харківське приміське об`єднане УПФУ в Харківській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача (а. с. 99 - 100). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав, однак скористався правом, визначеним частиною 1 статті 58 зазначеного кодексу, щодо участі у судовому процесі через свого представника за довіреністю - [PERSON] (а. с. 24). Представник позивача [PERSON] , що діяв на підставі довіреності, посвідченої 13.05.2016 року секретарем Знам`янської сільської ради Великою Т. М. (реєстровий № 21), у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав, однак звернувся із заявою, зареєстрованою за вхідним № 3323/17-вх від 10.11.2017 року, з проханням справу розглянути за його та позивача відсутності, вказавши, що вимоги вони підтримують повністю та просять їх задовольнити (а. с. 24, 81). Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надала, однак звернувся із заявою, зареєстрованою за вхідним № 4638/16-вх від 29.08.2016 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а. с. 40). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - Харківського приміського об`єднаного УПФУ в Харківській області - у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав, однак надіслав лист, зареєстрований за вхідним № 2912/18-вх від 12.06.2018 року, з проханням справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги вони просять віднести до компетенції суду та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства, а також врахувати, що відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі не звернення членами сім`ї за виплатою пенсії померлого протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, зазначена сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (а. с. 109, 97). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного процесуального кодифікованого закону особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін та третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання учасниками справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно із частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого 27.01.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, [PERSON] померла [INFO] віці 66 років в селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що 27.01.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 18 (а. с. 10). Згідно із дублікатом заповіту (бланк серії [NUMBER] ), посвідченого 10.07.2004 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. та зареєстрованого в реєстрі № 427 (оригінал заповіту був зареєстрований там же під № 1509 й 928), [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Саракташ Оренбурзької області, яка проживає в селищі [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в селищі [ADDRESS] ,- заповіла [PERSON] , який мешкає в квартирі [ADDRESS] , та [PERSON] , який мешкає разом із нею, в рівних частинах кожному. Цей заповіт станом на 07.05.2016 року не змінено та не скасовано (а. с. 12). Як убачається зі Свідоцтва про право на спадщину за законом (бланк серії [NUMBER] ), виданого 26.05.2001 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 746, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] та донька [PERSON] , які мешкають за адресом: [ADDRESS] ,- в рівних частинах кожна. Спадщина, на яку видане свідоцтво в межах спадкової справи № 316/2001 року, складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресом: [ADDRESS] (а. с. 11, 89). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» станом на 05.04.2016 року у відповідності до інвентаризаційної справи № 6086, вбачається, що власниками будинку [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці кожна. Вказаний житловий будинок складається з: житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 77,1 м2, з яких: житлова 40,7 м2, допоміжна 36,4 м2, - що був побудований у 1981 році; літньої кухні (літера «Б»), площею 32,1 м2, що була побудована у 1965 році; веранди (літера «б»), площею 7,6 м2, що була побудована у 1965 році; сараю (літера «б1»), площею 12,2 м2, що був побудований у 1965 році; сараю (літера «В»), площею 18,6 м2, що був побудований у 1985 році; вбиральні (літера «г»), площею 1,6 м2, що була побудована у 2015 році; погребу (літера «Г»), площею 10,8 м2, що був побудований у 1985 році; гаражу (літера «Д»), площею 28,2 м2, що був побудований у 1985 році; літнього душу (літера «Е»), площею 4,2 м2, що був побудований у 2014 році; колонки (літера «К»), площею 11,0 м2, що була побудована у 2011 році; ями вигрібної (літера «Я»), площею 1,0 м2, що була побудована у 2002 році, воріт (літера «N-1»), площею 7,1 м2 та огорожі (літера «N-2»), площею 46,4 м2, що були побудовані у 1985 році (а. с. 15 - 20). Відповідно до Довідки про технічні показники об`єкта нерухомого майна, наявність (відсутність) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, перепланування - для подання в Нововодолазьку державну нотаріальну контору з метою оформлення спадщини, виданої КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» за вихідним № 268 від 28.04.2016 року, убачається, що власниками домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] ,- на праві приватної власності із рівними частками (по Ѕ частці кожна) є [PERSON] та [PERSON] згідно із свідоцтвом про право на спадщину [NUMBER] від 26.05.2001 року, виданого Нововодолазькою державною нотаріальною конторою (реєстровий № 746). Самочинне будівництво, перепланування, реконструкція у будинку не велися ( а. с. 20 - 20 зворот). З газети «Водолазький кур`єр» № 20 (1215) за суботу, 14.05.2016 року, вбачається, що в ній міститься оголошення про втрату свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2006 року, видане на ім`я [PERSON] і зареєстроване в реєстрі за № 746 (а. с. 22). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49691410, виданою Нововодолажською державною нотаріальною конторою 01.11.2017 року о 13 годині 42 хвилини, за параметрами запиту: [PERSON] ,- у Спадковому реєстрі знайдено таку інформацію: 1) заповіт, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 2207603 (номер в реєстрі нотаріальних дій № 2251), який посвідчений 09.12.1988 року та зберігається в Нововодолазькій державній нотаріальній конторі; 2) заповіт, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 8614937 (номер в реєстрі нотаріальних дій 928), який посвідчений 10.07.2004 року (бланк серії [NUMBER] ) та зберігається в Нововодолазькій державній нотаріальній конторі (а. с. 74). Отже, наведеним доведено, що спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] , за життя зробила заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті й на її час мала спадкову масу у виді Ѕ частки житлового будинку із надвірними спорудами [ADDRESS] ,- правовстановлюючий документ на який втрачений, а тому спадкування щодо її спадщини здійснюється за заповітом. Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49691431, виданою Нововодолажською державною нотаріальною конторою 01.11.2017 року о 13 годині 43 хвилини, за параметрами запиту: [PERSON] , померла [INFO] ,- у Спадковому реєстрі знайдено таку інформацію: наявна спадкова справа щодо спадкодавця, [INFO] , зареєстрована у спадковому реєстрі за № 52173537 (номер у нотаріуса № 313), заведена 15.12.2011 року та зберігається в Нововодолазькій державній нотаріальній конторі. Видані два свідоцтва про право на спадщину 15.12.2011 року (бланки серії [NUMBER] та [NUMBER]), що зареєстровані в реєстрі нотаріальних дій за № 2353 та № 2354 (а. с. 75). Зі спадкової справи № 313/2011, заведеної Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , копія якої надана за вхідним № 2520/18-вх від 22.05.2018 року (а. с. 102), вбачається, що: -15.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області із заявою, зареєстрованою у той же день в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під № 676, про фактичне прийняття ними спадщини у виді грошового вкладу, що належав померлій, як її чоловік та донька відповідно (а. с. 104 зворот); -відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.12.2011 року, виданих, посвідчених та зареєстрованих державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. в реєстрі за № 2353 та № 2354, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , є її чоловік - [PERSON] та донька - [PERSON] , у рівних частках - по Ѕ частці кожний. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з грошового кладу з процентами, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться в Нововодолазькому відділенні Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 105 зворот, 107); -згідно з Довідкою, виданою селищним головою Нововодолазької селищної ради [PERSON] за вихідним № 2101 від 12.12.2011 року, померла [INFO] [PERSON] по день своєї смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресом: [ADDRESS] . Разом із нею за цим же адресом зареєстровані й проживають на час надання цієї довідки: її чоловік [PERSON] , донька - [PERSON] та онук - [PERSON] (а. с. 105); Постановою завідуючої Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М. від 19.05.2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, який розташований за адресом: [ADDRESS] ,- та що належав [PERSON] , померлій [INFO] , оскільки той як її спадкоємець не надав оригінал правовстановлюючого документу, який пройшов державну реєстрацію (а. с. 14). Наведеним доведено, що спадкування щодо майна померлої [INFO] [PERSON] було здійснено за законом щодо майна, яке не увійшло у склад спадщини, охопленої заповітом, за законом, в той час як у оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу нотаріусом було відмовлено. Як убачається зі Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого 15.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] помер [INFO] у віці 68 років в селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що 15.07.2015 року складено відповідний актовий запис № 163 (а. с. 9). За життя померлий [PERSON] був документований паспортом громадянина України (серії [NUMBER] ), виданим 14.04.1998 року ЦОМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, відповідно до якого він народився [INFO] в селі Мурафа Краснокутського району Харківської області й був зареєстрований з 05.07.2007 року в селище міського [ADDRESS] (а. с. 80). Згідно із заповітом (бланк серії [NUMBER] ), посвідченим 04.07.2011 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. та зареєстрованим в реєстрі № 1189, [PERSON] , [INFO] , уродженець села Мурафа Краснокутського району Харківської області, який проживає в квартирі [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом буде мати право, він заповів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають в будинку [ADDRESS] , в рівних частинах кожному. Цей заповіт станом на 20.05.2016 року не змінено та не скасовано (а. с. 13). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27389903, виданого 04.07.2011 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація в цей день о 10 годині 58 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області заповіту (номер у Спадковому реєстрі 51371005, номер в реєстрі нотаріальних дій 1189, бланк серії [NUMBER] ), де заповідачем є [PERSON] , [INFO] , уродженець села Мурафа Краснокутського району Харківської області (а. с. 21). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49691359, виданою Нововодолазькою державною нотаріальною конторою 01.11.2017 року о 13 годині 40 хвилини, за параметрами запиту [PERSON] у Спадковому реєстрі знайдено таку інформацію: заповіт, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 51371005 (номер в реєстрі нотаріальних дій 1189), який посвідчений 04.07.2011 року (бланк серії [NUMBER] ) та зберігається в Нововодолазькій державній нотаріальній конторі (а. с. 77). З Довідки голови комісії з припинення управління - начальника УПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області Медведок С. І., виданої за вихідним № 361/20-02 від 01.03.2016 року, недоодержана пенсія за період з 01.10.2013 року по 31.07.2015 року [PERSON] , померлого [INFO] , склала 2311,04 гривень (а. с. 23). Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49691385, виданою Нововодолазькою державною нотаріальною конторою 01.11.2017 року о 13 годині 41 хвилина, за параметрами запиту: [PERSON] , померлий [INFO] ,- у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 76). Отже, наведеним доведено, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , за життя зробив заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті й на її час мав спадкову масу, а тому спадкування щодо його спадщини здійснюється за заповітом. При цьому спадкова справа щодо його майна не відкривалась. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що відносини, пов`язані із спадкуванням майна померлої особи є цивільно-правовими та їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями). Ухвалюючи це рішення, суд виходить з положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України). Приписами статей 1216 та 1217 цивільного кодифікованого закону України обумовлено, що спадкуванням, яке може здійснюватися за заповітом або за законом, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з правилами частини 1 та 2 статті 1220 цього ж кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. При цьому, частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а згідно із змістом частини 1 статті 1223 зазначеного останнім нормативно-правового кодифікованого акту України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 цього кодексу). Як визначають норми права, що містяться у статті 1233, частині 1 статті 1235 та частинах 1 і 2 статті 1236 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким заповідач призначає спадкоємця (одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин) та охоплює права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права і обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. При цьому заповіт може бути складений щодо усієї спадщини або її частини. Приписи статті 1254 зазначеного вище нормативно-правового акту України у своїх частинах 2 та 3 обумовлюють, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновляє заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . З часу її смерті відкрилась спадщина, спадкування щодо якої здійснюється за законом щодо майна, не охопленого заповітом, та заповітом, посвідченим державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвською Т. М. 10.07.2004 року за реєстровим № 928, складеним на користь [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожному, без вказання ступеню родинного зв`язку із ними, щодо належної їй Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, який знаходиться в селищі [ADDRESS] . Норма права, передбачена статтею 1241 Цивільного кодексу України, зобов`язує суд встановлювати у разі спадкування за заповітом наявність осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Такими особами є: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдовець) та непрацездатні батьки. Ретельно перевіривши матеріали спадкової справи № 313/2011 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , розпочатої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області, а також ураховуючи докази, зібрані в рамках цієї цивільної справи, суд достеменно встановив, що на час відкриття спадщини осіб, які б відповідали вимогам, визначеним частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України, у [PERSON] не було. Тому спадкоємцями щодо усього майна померлої [PERSON] , яке не охоплене заповітом, є її донька - [PERSON] та її чоловік - [PERSON] , тоді як спадкоємцями її майна, яке визначене у заповіті -Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в селищі [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , які одержали право на спадкування за заповітом, посвідченим 11.04.2004 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвською Т. М. (реєстровий № 1509 та 928), що на час відкриття спадщини спадкодавцем змінений або скасований не був. Частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту частини 1 статті 1270 вказаного нормативно-правового акту убачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 і 2 статті 1269 цивільного процесуального кодифікованого закону України). Одночасно із цим, приписами частина 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї. Вказані вимоги позивачем [PERSON] та померлим [INFO] [PERSON] виконані у повній відповідності із приписами матеріального закону, підстав для їх усунення від спадщини, визначених статтею 1224 Цивільного кодексу України, судом не встановлено, а тому суд вважає доведеним те, що вони є такими, які прийняли спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , так як відповідно до довідки селищного голови Нововодолазької селищної ради Єсіна О. від 12.12.2011 року були зареєстровані, фактично мешкали й проживають на час надання цієї довідки за одним із нею адресом й протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, не заявили про відмову від неї. Спадкоємиць який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 і 3 статті 1296 Цивільного кодексу України). Однак вимоги частини 1 статті 1297 цього ж кодексу, зобов`язують спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Доказом виконання позивачем [PERSON] й цього припису закону є отримання ним Постанови завідуючої Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. від 19.05.2016 року, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, який розташований за адресом: [ADDRESS] ,- та що належав [PERSON] , померлій [INFO] , оскільки ним не надано оригіналу правовстановлюючого документу, що пройшов державну реєстрацію. Відповідно до положень статей 1 і 34 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (із змінами та доповненнями) видача свідоцтва про право на спадщину визнається нотаріальною дією, яка вчиняється нотаріусами. На час звернення позивача до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентований відповідним Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (із змінами та доповненнями), підпункт 1.2. пункту 1 глави 10 розділу ІІ якого обумовлює, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Вирішуючи питання щодо наявності у складі спадщини померлої [INFO] [PERSON] , Ѕ частки домоволодіння, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та знаходиться за адресом: [ADDRESS] ,- суд ураховує таке. Підстави виникнення права власності на нерухомість у суб`єкта власності кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час його виникнення. Так, з копії Свідоцтва про право на спадщину за законом (бланк серії [NUMBER] ), виданого 26.05.2001 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 746, вбачається, що [PERSON] успадкувала Ѕ частину жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресом: [ADDRESS] ,- та який належав на праві власності померлому [INFO] [PERSON] . Отже, спадкодавиця придбала це спадкове майно також у спадщину, яка відкрилась [INFO] у зв`язку із смертю її чоловіка - [PERSON] . Тобто на час прийняття нею цієї спадщини спадкові правовідносини регулювались нормами Цивільного кодексу УРСР № 1540-VI від 18.07.1963 року (із змінами та доповненнями) З огляду на положення статті 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. При цьому, дії, що свідчать про прийняття спадщини, визначаються у статті 549 вказаного кодифікованого нормативно-правового акту. Так, вважається, що спадкоємиць прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у керування або володіння спадковим майном або якщо він надав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ці дії повинні бути виконані впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] отримала відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом, вона її прийняла, й ця спадщина належить їй з часу відкриття спадщини, тобто з 15.11.2000 року. Окрім того, її право власності зареєстроване в КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро», оскільки відповідно до відомостей, що містяться в інвентаризаційній справі № 6086, власниками домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] ,- є [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці кожна, згідно із свідоцтвом про право на спадщину [NUMBER] від 26.05.2001 року, виданого Нововодолазькою державною нотаріальною конторою (реєстровий № 746). Окрім того, згідно із змістом статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Тобто, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його виникнення, і є офіційним визнанням державою такого права. Аналогічний висновок за своїм змістом міститься й у сформульованій правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у своїй постанові від 13.06.2012 року при розгляді справи № 6-54цс12 та обов`язкової для застосування усіма судами нашої держави, оскільки Верховний Суд до часу ухвалення цього рішення не відійшов від неї. Так, відповідність правовстановлюючих документів визначається судом відповідно до законодавства, чинного на час набуття власності на житловий будинок, зокрема, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української РСР Романовим В. 31.01.1966 року, погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР Сіденком Р. 15.01.1966 року та такої, що втратила чинності на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року. Згідно зі змістом пунктів 1 і 5 встановлюючої (описової) частини Постанови Ради Міністрів Української РСР № 105 від 11.03.1985 року «Про порядок державного обліку житлового фонду» встановлений єдиний порядок державного обліку житлового фонду, відповідно до якого державний облік житлового фонду, незалежно від його належності, здійснюється за єдиною для Союзу РСР системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації житлового фонду, яка проводяться за рахунок коштів підприємств, установ, організацій і громадян, у віданні (власності) яких перебуває житловий фонд. Зазначені норми тогочасного законодавства спадкодавець повністю виконала, а тому підстав задля обґрунтованого сумніву щодо наявності в неї права власності на спірну Ѕ частину домоволодіння у суду не має. Стаття 392 Цивільного кодексу України визначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1. Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореного на засіданні Пленуму 01.03.2013 року та надісланого відповідним листом № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, звернув увагу суддів нижчих інстанцій на те, що якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, а нотаріус в супереч приписам статті 67 Закону України «Про нотаріат» відмовляє в оформленні права й видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, то виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, суддям також слід пам`ятати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки на час відкриття спадщини та упродовж шести місяців після цього спадкоємці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (померлий [INFO] ) - були живі, зареєстровані та мешкали з нею за одним адресом, підстав для їх усунення від спадщини, визначених статтею 1224 Цивільного кодексу України, не встановлено, а суд дійшов висновку про прийняття ними спадщини у повній відповідності із приписами цивільного матеріального закону, тому вони є такими, що отримали у спадок по ј частці домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] . Таким чином, після смерті [PERSON] і до часу смерті [INFO] [PERSON] , спірний будинок належав: [PERSON] в розмірі Ѕ частка, [PERSON] в розмірі ј частка та [PERSON] у розмірі ј частка. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджено Свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] ), виданим 15.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області. Оскільки ним за життя було складено заповіт, що на час його смерті не змінений і не скасований, відповідно до змісту якого померлий на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом буде мати право, він заповів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають в будинку [ADDRESS] , в рівних частинах кожному, спадкування щодо усієї його спадкової маси здійснюється за заповітом. На виконання приписів статті 1241 Цивільного кодексу України та з урахуванням усіх доказів, що містяться в матеріалах цієї справи, суд переконався, що на час відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] осіб, які б відповідали вимогам, визначеним частиною 1 статті 1222 цивільного кодифікованого закону України, у того не було. Тому спадкоємцями щодо усього майна померлого є [PERSON] та [PERSON] , які одержали право на спадкування за заповітом, посвідченим 04.07.2011 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. та зареєстрованим в реєстрі № 1189, що на час відкриття спадщини спадкодавцем змінений або скасований не був. Частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту частини 1 статті 1270 вказаного нормативно-правового акту убачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 і 2 статті 1269 цивільного процесуального кодифікованого закону України). Одночасно із цим, приписами частина 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї. Вказані вимоги позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виконані у повній відповідності із приписами матеріального закону, так як з довідки селищного голови Нововодолазької селищної ради Єсіна О. від 12.12.2011 року, та копій паспортів спадкодавця та його спадкоємців вбачається, що вони усі на час його смерті та упродовж шести місяців після цього були зареєстровані, фактично мешкали та проживають (окрім померлого) на час розгляду справи судом за адресом: [ADDRESS] ,- не заявили про відмову від неї й підстав для їх усунення від спадщини згідно із вимогами статті 1224 Цивільного кодексу України не має, а тому суд вважає доведеним, що вони є такими, які прийняли цю спадщину за заповітом Вирішуючи питання щодо складу спадщини померлого [INFO] [PERSON] ,- суд ураховує таке. Стаття 1218 Цивільного кодексу України роз`яснює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однак, з огляду на приписи статті 1219 цього ж кодексу, до складу спадщини не входять ті права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом (пункт 4 частини 1 зазначеної статті). В той же час, з урахуванням змісту статті 1227 цивільного кодифікованого закону України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Також й зміст статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року ( із змінами та доповненнями в редакції, чинній на час відкриття спадщини) обумовлює, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Такі члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності вказаних вище членів сім`ї або у разі незвернення ними за виплатою в установлений цією нормою строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Оскільки довідкою голови комісії з припинення управління - начальника УПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області Медведок С. І., виданої за вихідним № 361/20-02 від 01.03.2016 року, підтверджена наявність недоодержаної пенсії померлим [PERSON] у сумі 2311,04 гривень, що склалась за період з 01.10.2013 року по 31.07.2015 року, вона увійшла до складу спадщини та успадкована позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з огляду на вищенаведене, у рівних частках, тобто по Ѕ частці кожним. Також як убачається з положень частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми права, які містяться у частині 1 статті 328 зазначеного вище кодексу визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі приписів статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України спадкування, яке може здійснюватися за заповітом або за законом, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємиць який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 і 3 статті 1296 Цивільного кодексу України). З оглядом на таке, факт відсутності у спадкодавця свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо ј частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресом: [ADDRESS] ,- яку він успадкував після смерті [PERSON] , не виключає зазначене майно із його спадкової маси. Таким чином, ураховуючи приписи статті 1218 Цивільного кодексу України щодо входження до складу спадщини усіх прав та обов`язків, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, беручи до уваги, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, перевіривши та проаналізувавши фактичні та правові підстави виникнення права власності [PERSON] на ј частку житлового будинку із відповідною часткою надвірних будівель [ADDRESS] ,- суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що ця частка дійсно належить йому на праві власності, входить до спадкової маси та може буди успадкована за заповітом. Під час розгляду справи суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями за заповітом померлого [PERSON] , хоча відповідач не претендує на цю спадщину, й оскільки частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї, а відповідно до приписів частини 5 цієї ж норми права, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, то відповідач, яка постійно проживала із цим спадкодавцем та не відмовилась у визначений законом спосіб від його спадщини, не може відмовитись від неї у цей час. Так як на час відкриття спадщини та упродовж шести місяців після цього спадкоємці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - були живі, зареєстровані та мешкали з ним за одним адресом, підстав для їх усунення від спадщини, визначені статтею 1224 Цивільного кодексу України, не встановлені й суд дійшов висновку про прийняття ними спадщини у повній відповідності із приписами цивільного матеріального закону, вони є такими, що отримали у спадок по 1/8 частці домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] . Ухвалюючи рішення у цій частині позовних вимог, суд також ураховує зміст вже наведеної за текстом рішення статті 392 Цивільного кодексу України щодо того, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а також той факт, що суд повинен пам`ятати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Ураховуючи, що за змістом статті 392 Цивільного кодексу України належним відповідачем у таких справах є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку, а згідно приписів частин 1 і 3 статті 1277 цього ж кодексу, у разі відсутності спадкоємців, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування, суд вважає, що до участі у справі залучений належний відповідач. Таким чином, проаналізував всі наявні докази у їх сукупності, наведені та встановлені у судовому засіданні факти та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову частково шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на ј частки домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] ,- а також шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на 1/8 частки домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] ,- тобто разом на 3/8 частки домоволодіння (загальною площею 77,1 м2, житловою площею 40,7 м2, допоміжною площею 36,4 м2) з відповідною частиною надвірних будівель, що складається з: житлового будинку (літера «А-1»); літньої кухні (літера «Б»); веранди (літера «б»); сараю (літера «б1»); сараю (літера «В»); вбиральні (літера «г»); погребу (літера «Г»); гаражу (літера «Д»); літнього душу (літера «Е»); колонки (літера «К»), яму вигрібної (літера «Я»), воріт (літера «N1»), огорожі (літера «N2»), який розташований за адресом: [ADDRESS] ,- й шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на Ѕ частину нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01.10.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 1155,52 гривень, оскільки іншим шляхом, окрім судового, оформити це право не уявляється можливим. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial