Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

22 березня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що від шлюбу з [PERSON] у них народилось двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось і вони з чоловіком почали проживати окремо. [PERSON] припинив надавати матеріальну та фінансову допомогу на утримання дітей, не бере ніякої участі у їх вихованні. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Її пропозицію домовитись про участь в утриманні дітей чоловік відхилив без пояснень. [PERSON] - здоровий, працездатний, не має на утриманні інших осіб, працює неофіційно, отримує прибутки, але всі свої доходи витрачає на власні потреби. З таких обставин позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. 25 квітня 2019 року від відповідача [PERSON] по пошті надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 21-24). Позов визнає частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1 050 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Для сплати мінімального рекомендованого розміру аліментів в нього недостатньо заробітку. Його доходи ледь забезпечують мінімальні потреби звичайної людини. З нерухомого майна він має лише будинок, в якому зареєстровані та проживають дружина та діти. Залишивши сім`ю проживати у своєму будинку, він витрачає додаткові кошти на проживання без власного помешкання. У нього є батьки пенсійного віку, яким він намагається допомагати в міру своїх можливостей. Крім того, у 2017 році він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, після чого погіршився стан його здоров`я. За таких обставин його фінансові можливості не дозволяють сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивачка. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що діти потребують нормального харчування, одягу, а також коштів для забезпечення гармонійного розвитку. Водночас вона сама не може забезпечити синам належний рівень життя, оскільки отримує не настільки значний дохід. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 19). Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з такого. Судом встановлено, що від шлюбу у позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5, 6). Діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується довідкою виконкому Журавської сільської ради № 273 від 20 березня 2019 року (а.с. 9). Позивачка [PERSON] працює оператором термокамер та термоагрегатів цеху переробки в ТОВ «Журавка», отримує стабільну заробітку плату, проте її доходів не вистачає для належного утримання та гармонійного розвитку двох дітей, оскільки на одного члена сім`ї дохід не досягає прожиткового мінімуму (а.с. 10). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач [PERSON] офіційно не працює (а.с. 29), засобів для свого існування відповідач суду не повідомив. Інформація про наявність у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Враховуючи ту обставину, що діти позивачки та відповідача навчаються і потребують додаткових затрат на забезпечення навчально-виховного процесу та всебічного розвитку, суд приходить до переконання, що аліменти слід стягувати з батька дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. на кожну дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з тим, що позивачка скористалася передбаченим ч. 3 ст. 181 СК України правом обрати такий спосіб отримання аліментів - у твердій грошовій сумі, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду (22 березня 2019 року) і до досягнення дітьми повноліття. Суд не може взяти до уваги заперечення відповідача щодо позову, посилаючись на інвалідність та наявність утриманців, оскільки він не надав суду належних доказів, а довідка про інвалідність дійсна до 1 квітня 2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: partial