Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

22 січня 2014 року Новомосковський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах Держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до [PERSON], Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, треті особи - Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство» про визнання права власності, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування майна із чужого незаконного володіння. 08 травня 2014 року Новомосковський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області звернувся до суду з уточненим позовом до в інтересах Держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до [PERSON], треті особи - Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство», Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Новомосковське міськрайонне управління юстиції в особі Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування вимог прокурор посилався на те, що проведеною Новомосковською міжрайонною прокуратурою Дніпропетровської області перевіркою встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться за межами населеного пункту - с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області , в межах 40 кварталу ДП «Новомосковське лісове господарство», у відповідності до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, розроблених у 2004 році Київською лісовпорядною експедицією ВО «Укрдержлісгоспроект», перебувала у постійному користуванні Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство». У відповідності до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції від 31.07.2009 року), передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. У відповідності до ч.4 ст. 122, ч.6 ст. 149 ЗК України (в редакції від 12.10.2010 року), п.5 ч.1 ст. 31, ч.1 ст. 57 ЛК України (в редакції від 31.07.2009 року), повноваження по вилученню земель лісового фонду площею до 1 га. із постійного користування ДП «Новомосковське лісове господарство» та подальше надання їх у приватну власність громадян із зміною цільового призначення були виключною компетенцією Дніпропетровської обласної адміністрації. Встановлено, що 21 жовтня 2010 року Відділом Держкомзему у Новомосковському районі видано [PERSON] Державний акт серія ЯЛ № 061627 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,250 га. за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01610. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач зазначив, що Державний акт видано з порушенням вимог законодавства, оскільки, спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду і в порядку, визначеному ч.2 ст. 149 ЗК України ( в редакції від 12.10.2010 року) у постійного землекористувача, ДП «Новомосковське лісове господарство», не вилучалося. [PERSON], який отримав у власність спірну земельну ділянку, з заявою до органів державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність не звертався, дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки не розроблявся, не погоджувався та не був затверджений. Рішення Орлівщинської сільської ради № 10-26від 25 грудня 2009 року, посилання на яке міститься в Державному акті, як на підставу про надання у власність [PERSON], є рішенням про затвердження договорів з ПП «Орлівщанський комунальник» щодо збору та вивозу твердих відходів, та жодного відношення до земельної ділянки не має. Передачею земельної ділянки у власність [PERSON], фактично, змінене цільове призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови, при цьому, в порушення ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 31.07.2010 року, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції 10.12.2009 року), проект землеустрою щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки лісового фонду не розроблявся, не погоджувався та державну землевпорядну експертизу в органах Держкомзему не проходив.. У відповідності до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, захист прав на земельні ділянки здійснюється, у тому числі шляхом визнання права. Згідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати свої майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, в зв'язку з чим, земельна ділянка повинна бути повернута у власність держави.. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві прокурор просив суд: -визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 061627 виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,250 га., кадастровий номер № 1223285000:02:006:0517, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01610. -скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну площею 0,250 га., кадастровий номер № 1223285000:02:006:0517, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS]; -зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,250 га., кадастровий номер № 1223285000:02:006:0517, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Державному підприємству «Новомосковське лісове господарство». В судове засідання прокурор не з'явився, в заяві просив суд розглянути справу без його участі, підтримує позов в повному обсязі, просить суд задовольнити вимоги. Представник Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в інтересах якого заявлений позов прокурором, в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, задовольнити вимоги, оскільки позов прокурора вважає обґрунтованим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд. Представники третіх осіб - Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство», Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Новомосковського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явилися. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, приходить до наступного. У відповідності до п.2 ст. 121 Конституції України, та п.2 ст.5 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що прокурор має право на звернення до суду з позовом в інтересах Держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Судом встановлено, що 21 жовтня 2010 року Відділом Держкомзему у Новомосковському районі видано [PERSON] Державний акт серія ЯЛ № 061627 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,250 га. за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01610, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Судом встановлено, що перевіркою, проведеною Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться за межами населеного пункту - с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області , в межах 40 кварталу ДП «Новомосковське лісове господарство», у відповідності до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, розроблених у 2004 році Київською лісовпорядною експедицією ВО «Укрдержлісгоспроект», перебувала у постійному користуванні Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство». У відповідності до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції від 31.07.2009 року, які діяли на час виникнення правовідносин), передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Таким чином, суд приходить до переконання, що спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісового фонду, перебуває у власності Держави, у постійному користуванні Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство». У відповідності до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У відповідності до ст.ст. 80,84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі крім земель комунальної та приватної власності. Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції від 12.10.2010 року.) визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. У відповідності до ч 4 ст. 122 ЗК України (в редакції 12.10.2010 року) до повноважень обласних державних адміністрацій належить розпорядження земельними ділянками державної власності на їх території у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб. Також, пунктом 5 ч.1 ст. 31 Лісового кодексу України (в редакції від 31.07.2009 року) визначено, що до повноважень обласних державних адміністрацій належить передача у власність, надання в користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га., що перебувають у державній власності, на відповідній території, та припинення права користування ними. В зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до переконання, що на час виникнення спірних правовідносин, повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою відносилися до компетенції Дніпропетровської обласної державної адміністрації. У відповідності до ч.4 ст. 122, ч.6 ст. 149 ЗК України (в редакції від 12.10.2010 року), п.5 ч.1 ст. 31, ч.1 ст. 57 ЛК України (в редакції від 31.07.2009 року), повноваження по вилученню земель лісового фонду площею до 1 га. із постійного користування ДП «Новомосковське лісове господарство» та подальше надання їх у приватну власність громадян із зміною цільового призначення були виключною компетенцією Дніпропетровської обласної адміністрації. Судом встановлено, що Державний акт серія ЯЛ № 061627 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,250 га. за адресою: [ADDRESS] був виданий без проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погодженої документації із землеустрою, в зв'язку з чим, були порушені вимоги ч.ч. 6-10 ст. 118 ЗК України. Згідно до ст.116 ЗК України, (в редакції від 12.10.2010 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. В державному акті на право власності на земельну ділянку є посилання на те, що земельна ділянка передається у власність на підставі рішення Орлівщинської сільської ради № 10-26від 25 грудня 2009 року. Судом встановлено,що підтверджується рішенням Орлівщинської сільської ради, що рішення зазначеної ради № 10-26від 25 грудня 2009 року є рішенням про затвердження договорів з ПП «Орлівщанський комунальник» щодо збору та вивозу твердих відходів, в ньому відсутні посилання на передачу земельної ділянки у власність. Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісового фонду. Згідно до відомостей Державного акта серія ЯЛ № 061627 на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка передана у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Таким чином, змінене цільове призначення спірної земельної ділянки. У відповідності до ч.2 ст. 30 ЗК України (в редакції від 12.10.2010 року), ч.2 ст. 57 ЛК України (в редакції від 31.07.2009 року), ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 31.07.2010 року), Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року (в редакції від 26.05.2004 року), зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, на підставі проектів землеустрою щодо їх відведення. Судом встановлено, компетентним органом рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки не виносилося. Пунктом 8 Постанови Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами, внесеними Постановою Верховного Суду України № 2 від 19 березня 2010 року зазначається, що передбачений такий спосіб захисту, як визнання недійсним документу, виданого на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимоги прокурора щодо визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки [PERSON] безпідставно став власником земельної ділянки, вимоги прокурора в частині зобов'язання [PERSON] повернути державі земельну ділянку також є обґрунтованими. Стосовно вимог в частині скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, суд приходить до наступного. На обґрунтування зазначених вимог прокурор посилався на п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141. Відповідно до п. 41 Порядку, передбачено, що Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Суд приходить до переконання, що посилання прокурора на зазначену норму є безпідставним, оскільки, рішенням суду не скасовувалося рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав [PERSON]. на спірне нерухоме майно, вищезазначеним Порядком не передбачено інших підстав для скасування державної реєстрації прав. У відповідності до п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. У відповідності до п. 37 Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. В в'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: partial