Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

22.08.2017 позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 09.10.1993 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дітей: повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, стали постійно виникати сварки та суперечки, внаслідок чого втратили почуття поваги та кохання один до одного. Позивач стверджує, що вони з відповідачем проживають разом в одному будинку, проте шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року зупинено провадження у даній цивільній справі та призначено подружжю строк для примирення до 22.12.2017 року. В судовому засіданні 16.02.2018 року, проведеному за участі представника позивача та відповідача, було визнано обов'язковою явку позивача, у зв'язку з поданим відповідачем клопотання про зупинення розгляду справи. У судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, додатково зазначивши, що примирення між сторонами неможливе, оскільки не спілкуються. Позивач категорично заперечувавпроти повторного надання строку на примирення, посилаючись на те, що не хоче бути поруч з відповідачем, через її поведінку та постійні сварки. Через скарги, що подає відповідач, він вимушений надавати пояснення. Він зазначає що вони з дружиною більше 2 років не підтримують подружніх відносин, він сам собі та синові готує їжу, зазначає, що син прасує йому сорочки та штани і також страждає від ситуації, що склалась у родині. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 01.03.2018 відповідач подала до канцелярії суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи через перебування на стаціонарному лікуванні у Вороньківській медамбулаторії, проте доказів на підтвердження даної обставини суду не надала, особисто подала заяву до канцелярії суду перед днем судового розгляду. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву від 29.01.2018 (а.с. 27,28), відповідач не визнає позов та заперечує проти нього, посилаючись на те, що між сторонами не вирішено питання стосовної їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з ними, а також питання її реєстрації в [ADDRESS], де відповідач проживає з 09.10.2003 року, і на даний час не має ніякої реєстрації, оскільки проти цього заперечує позивач. Крім того зазначає, що спілкуватися чоловік не бажає, ображає її нецензурною лайкою у присутності дитини, в зв'язку з чим вона неодноразово викликала поліцію стосовно насильства в сім'ї. Зазначає, що для вирішення всіх питань їм необхідний час, для того, щоб спокійно поспілкуватися із чоловіком і все вирішити. Також відповідачем було подано клопотання про зупинення розгляду справи з проханням надати строк для примирення тривалістю шість місяців (а.с.35). Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 жовтня 1993року у Ревненській сільраді Бориспільського району Київської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим 09 жовтня 1993 року(а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дітей: повнолітню доньку - [PERSON], [INFO], та малолітнього сина- [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно(а.с. 4,5). Як встановлено судом, сторони подружніх стосунків тривалий час не підтримують, хоча проживають за однією адресою, спільного господарства не ведуть. Крім того, за клопотанням відповідача сторонам надавався строк на примирення (а.с.15-16,17), однак, позивач вважає, що примирення між ним та відповідачкою неможливе. Та обставина, що сторони не змогли примиритися, відповідачем не заперечується. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1 ст.2 ЦПК Україени завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Встановлено, що позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з вищевказаним цивільним позовом про розірвання шлюбу 22.08.2017 року. Провадження у справі було відкрито 02.10.2017 року, тобто з моменту звернення позивача до суду пройшло більше шести місяців. Враховуючи тривалий час, який справа перебуває в суді, враховуючи ту обставину, що подружжю надавався строк на примирення за клопотанням відповідача, проте, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу та, як вбачається зі змісту письмового відзиву, відповідач фактично визнає, що подружжя втратили почуття любові та взаємоповаги, за таких обставин суд прийшов до висновку, що примирення між сторонами виявилось неможливим, надання потворного строку для примирення є недоцільним, оскільки сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Будь-які докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, відповідачем надані не були, зустрічні вимоги відповідачем також заявлено не було, а отже наведені у відзиві обставини, за яких відповідач не визнає позову, а саме, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання малолітнього сина та місця проживання відповідача, не можуть бути підставою для відмови в позові щодо розірвання шлюбу, оскільки встановлені в судовому засіданні обставини, які відповідачем не оспорюються та відповідачем не спростовані, свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Згідно з поясненнями позивача, понесені ним судові витрати просить залишити за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved