Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

24.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки №10-60 від 29.04.2013 року, укладений між ним та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», з моменту його укладення; сягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ним було підписано договір поруки від 29 квітня 2013 року, яким забезпечується виконання зобов'язань ТОВ «АГРОМА» за кредитним договором № 04-56 від 29 квітня 2013 року. Спірний договір поруки не відповідає положенням статей 203 і 559 Цивільного кодексу України, зокрема умови цього договору поруки суперечать вимогам закону, щодо строку припинення поруки, яки регулюють припинення поруки іншим чином, щодо строку її припинення та є недійсним. Договір не відповідає вимозі закону, додержання якої є необхідним для чинності правочину згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки зміст договору поруки суперечить ч. 4 ст. 559 ЦК України, що строку припинення поруки після спливу шести місяців, а не трьох років, як передбачено у спірному договорі. Зміст правочину не повинен суперечити нормам ЦК України (ч. 4 ст. 559 ЦК України) У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених вимог. Представники ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «Агрома» не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору поруки №10-60 від 29.04.2013 року, укладеного між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в особі Відділення ПАТ «ПУМБ» «Регіональний центр в м. Харкові» та [PERSON], останній як поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником (ТОВ «Агрома») зобов'язань, вказаних в ст. 2 цього договору. Згідно з п. 1.2 договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Відповідно до п. 2.1.1 договору, порукою за цим договором забезпечується виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору №04-56 від 29.04.2013 року, а саме: в перший період користування кредитом повернути суму фактичної заборгованості 25.04.2014 року, в другий період користування кредитом - повернути суму фактичної заборгованості 25.04.2015 року, в третій період користування кредитом - повернути 25.04.2016 року. Відповідно до п. 6.1. договору поруки, порука за цим договором припиняється, якщо протягом трьох років з дня настання строку повернення Кредиту в повному обсязі, встановленого п. 2.1.1. цього Договору, Кредитор не пред'явить до Поручителя вимоги або позову, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Таким чином, в договорі за згодою сторін визначений строк дії поруки, а саме 3 роки з дня настання строку повернення Кредиту в повному обсязі, встановленого п. 2.1.1. цього Договору, тобто з 25.04.2014 року, 25.04.2015 року, 25.04.2016 року. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, за згодою сторін у договорі поруки визначений строк його припинення - 3 роки з дня настання строку повернення Кредиту в повному обсязі, встановленого п. 2.1.1. цього Договору. У зв'язку з цим, безпідставним є посилання представника позивача на те, що договір поруки не містить строку припинення, що є, нібито, безстроковим. Відповідно до вимог статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимоги статті 559 ЦК України закріплюють випадки припинення дії поруки, а не його недійсність. У зв'язку з цим, безпідставним є посилання представника позивача на недійсність договору поруки через не зазначення в договорі строку припинення поруки, оскільки, по-перше, договір поруки від 29.04.2013 року є строковим, по-друге, не зазначення в договорі строку дії поруки тягне за собою лише визначений ст. 559 ЦК України момент припинення поруки, та не може бути підставою для його недійсності. Укладаючи договір поруки від 29.04.2013 року, сторонами договору не були порушені вимоги ст. 203 ЦК України. З тими обставинами, на які посилається представник позивача (не значення строку дії договору поруки), законодавець не пов'язує можливість визнання договору поруки недійсним, це лише вливає на момент припинення поруки. Більш того, як вбачається з положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, договір поруки може бути як строковим, так і безстроковим. Отже, при укладенні договору поруки №10-60 від 29.04.2013 року, сторонами дотримані вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, тому правові підстави для визнання його недійсним з моменту укладання - відсутні. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed