Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

23 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 2000 грн щомісячно з дня звернення до суду і до 30 червня 2023 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідач є його батьком. Наразі він продовжує навчання у Національному університеті цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій на денному відділенні, за рахунок контракту, термін закінчення навчання червень 2023 року. У зв`язку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги, йому необхідно сплачувати за освітні послуги, харчуватись, купувати підручники та канцелярські товари, сплачувати за проживання, тощо. Йому допомагає мати, але цих коштів не вистачає для навчання. Добровільно відповідач допомогу сину після досягнення повноліття не надає, хоча має на це змогу, оскільки не є інвалідом, працює, має одного неповнолітнього сина, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 03 грудня 2020 року справу прийнято до провадження, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Вказану ухвалу направлено всім учасникам судового провадження. 31 березня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив, копію якого відповідач направив позивачу, що підтверджується квитанцією ПАТ «Укрпошта» від 13 березня 2021 року. У відзиві відповідач зазначив, що позов визнає частково, не погоджується лише з розміром аліментів. Просить стягувати аліменти в розмірі 1200 грн, взявши до уваги факт визнання його батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Також зазначив, що розмір аліментів заявлений позивачем є необґрунтованим, оскільки суду не надано інформації щодо вартості навчання та квитанцій, що свідчать про оплату навчання. Сторони про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача 29 квітня 2021 року надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її та позивача участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача 29 квітня 2021 року також надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Лисичанську, Луганської області у свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). На даний час [PERSON] являється повнолітнім та відповідно до довідки № 25-14 від 06 вересня 2020 року, виданої начальником факультету, є студентом другого курсу денної форми навчання освітнього ступеня «бакалавр» Національного університету цивільного захисту України. Навчається за рахунок контракту, не отримує стипендії, не знаходиться на державному забезпеченні. Термін закінчення навчального закладу - червень 2023 року (а.с. 6). З копії рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 лютого 2016 року у у справі № 415/135/16-ц з [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 13 січня 2016 р. і до повноліття кожного з дітей(а.с. 32-33). З довідки Лисичанського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 30 березня 2021 року, що на підставі виконавчого листа № 2/415/349/16 від 11 лютого 2016 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, станом на 30 березня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 31). З копії свідоцтва про встановлення батьківства [PERSON] визнаний батьком дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 34). [PERSON] вписаний батьком у свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). Статтями 198, 199 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У ч. 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 182 СК - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі 6-1296цс15, зазначається, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінивши в сукупності надані докази, суд встановив, що позивач, навчається на денному відділенні та не має можливості працювати у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Суд враховує, що обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків, тому цей обов`язок не може бути покладений лише на матір позивача. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Оцінюючи подані відповідачем докази, суд враховує, що на утриманні у відповідача перебуває малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , також відповідач за виконавчим листом 2/415/349/16 від 11 лютого 2016 року продовжує сплачувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , заборгованості зі сплати аліментів не має. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а також роз`яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п. 17 вищевказаної Постанови, визначаючи розмір аліментів, судом враховується наявність у повнолітнього позивача - сина відповідача, потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з його навчанням на денній контрактній основі, враховує, що обов`язок матеріально утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладається на обох батьків, враховуючи при цьому вимоги розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач працездатний, має на утриманні малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на строк навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно до закінчення навчання, оскільки саме такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дочок та синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, зможе в повній мірі забезпечити належні умови утримання та проживання сина, однак не буде порушувати права відповідача. Суд, разом з тим, не вбачає підстав для стягнення аліментів у меншому розмірі, враховуючи, що відповідач працездатний, позов визнав частково, доказів відсутності можливості сплачувати аліменти суду не надав. Також, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому, заявленому позивачем розмірі 2 000 грн., оскільки позивачем не надано ніяких доказів наявності у відповідача такого доходу, який би був достатнім для сплати аліментів у вказаному ним розмірі, а також обґрунтованості такого розміру аліментів з урахуванням здійснюваних витрат на навчання. Суд звертає увагу сторін на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial