Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

23 січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. 8 квітня 2014 року [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В червні 2014 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги. В червні 2014 року [PERSON] збільшив позовні вимоги. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 9 грудня 2013 року до Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області звернулась його колишня дружина [PERSON] з заявою, в якій повідомила, він ніби то 3 грудня 2013 року погрожував їй фізичною розправою. Крім цього, 16 грудня 2013 вона звернулась до Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві з письмовою заявою, в якій повідомила, що 16 грудня 2013 року близько 11 години по вулиці Вишгородській в м.Києві вона виявила пошкодження її власного автомобіля [NUMBER] у вигляді спущених двох передніх та одного заднього коліс. В заяві [PERSON] зазначила, що підозрює його, однак не навела жодних доказів цього. За наведеними фактами органами внутрішніх справ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області та Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві проведено перевірку та прийнято висновки, згідно яких в зазначених подіях відсутні ознаки складу кримінального правопорушення. Вважає, що неправомірними діями відповідачки принижена його честь та гідність, ділова репутація, так як він є суб»єктом підприємницької діяльності, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизила його перед іншими людьми та поширила відносно нього відомості про те, що він скоїв кримінальні правопорушення. Просить визнати поширені відомості [PERSON] про те, що він, [PERSON] скоїв кримінальні правопорушення 3.12.2013 року та 16.12.2013 року стосовно неї та її майна, а саме: погрожував відповідачці [PERSON] фізичною розправою та пошкодив її власний автомобіль марки «Хюндай і20» р.н.[NUMBER] у вигляді спущених двох передніх та одного заднього коліс, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, зобов»язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього, [PERSON], стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь 50000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Зустрічні позовні вимоги позивачка [PERSON] мотивувала тим, що в 2012 році до Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області з заявою звернувся її колишній чоловік [PERSON], в якій повідомив, що вона має зв»язок з терористами, скоїла злочин, передбачений ст..296 КК України. Вчиняючи хуліганські дії перебувала під дією якоїсь наркотичної речовини або спиртного. Позивачка вважає, що принижена її честь та гідність, їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в стражданнях та переживаннях. Просить визнати недостовірною інформацію, поширену [PERSON] про те, що вона підбурювала громадянина [PERSON] до скоєння щодо [PERSON] злочинних дій, називала [PERSON] відомим терористом із Пакистану, якщо буде необхідність, то [PERSON] може вдатись до крайніх мір, а саме підірвати [PERSON], його колектив та магазин, а також відвідувачів магазину, що вона 16 жовтня 2011 року близько 18 години повторно, з хуліганських мотивів вчинила злочин, передбачений ст..296 КК України, а також , що вона , вчиняючи хуліганські дії, перебувала під дією якоїсь наркотичної речовини чи спиртного, зобов»язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі , гідності , ділової репутації відносно неї, [PERSON], стягнути з відповідача на її користь 10000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просять задовільнити, в задоволенні зустрічного позову просять відмовити. Представник відповідачки [PERSON]- [PERSON] проти позову заперечила, зустрічний позов просить задовільнити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. З висновку ДІМ Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 29 грудня 2013 року (а.с.5) вбачається, що до РВ 16 грудня 2013 року надійшла заява [PERSON], в які заявник вказала, що 16 грудня 2013 року близько 11 години по вулиці Вишгородській в м.Києві вона виявила пошкодження її власного автомобіля [NUMBER] у вигляді спущених двох передніх та одного заднього коліс. В заяві [PERSON] зазначила, що в скоєному підозрює колишнього чоловіка, [PERSON] З висновку ДІМ Вишгородського РУ ГУ МВС України в Київській області від 11 грудня 2013 року (а.с.6) вбачається, що до РВ 9 грудня 2013 року надійшла заява [PERSON], в якій заявник вказала, що 3 грудня 2013 року [PERSON] погрожував їй фізичною розправою. 18 червня 2013 року [PERSON] звернувся до МВС України з заявою про кримінальне правопорушення (а.с.69-70). З пояснення [PERSON] в даний час відкрито кримінальне провадження і проводиться розслідування. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» вказує, що при розгляді цивільних справ про захист честі і гідності суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Відповідно до абз.6 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»- негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо, і яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно п.19 даної Постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з»ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ст.2 Закону України «Про звернення громадян», ст.32 Закону України «Про інформацію» громадяни України мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов»язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» навіть у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Аналізуючи існуючі між сторонами правовідносини, суд вважає, що звернення сторін, які наявні в матеріалах справи, до правоохоронних та інших органів стосуються відносин колишнього подружжя, за своїм змістом та характером викладу не мають на меті приниження честі та гідності сторін, та були спрямовані на реалізацію сторонами права на захист особистих та майнових прав. Сторонами ані в позовній заяві, ані в наданих суду матеріалах не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо принизливих висловлювань на адресу один одного в присутності свідків. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають, оскільки позивач за первісним позовом [PERSON], та відповідачка і позивачка за зустрічним позовом [PERSON] звернулись до відповідних органів з заявами про перевірку фактів погроз, пошкодження майна суд вважає, що відомості, викладені в такий спосіб , не можуть вважатись як поширення недостовірної інформації. Таким чином, суд вважає, що сторонами не виконані вимоги ст.. 10, 60 ЦПК України щодо доведення обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині захисту честі та гідності. Відповідно, за відсутності підстав для задоволення вимог сторін у частині захисту честі та гідності, відсутні підстави для задоволення їх вимог у частині відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed