Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

21 травня 2018 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 20.06.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27 вересня 2018 року в підготовче судове засідання. 27 вересня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку з неявкою сторін на 05.12.2018 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 06 червня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровської районної державної адміністрації, актовий запис № 34. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 06 червня 1998 року він уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровської районної державної адміністрації, актовий запис № 34. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. В квітні 2016 року вони припинили шлюбні відносини, оскільки між ними почали виникати конфлікти, відсутнє взаєморозуміння. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, що й стало причиною звернення до суду. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без його участі. Позивач у своїй заяві позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги, також просила суд залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач у своїй заяві позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 06 червня 1998 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровської районної державної адміністрації, актовий запис № 34, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Вони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства сторони припинили в квітні 2016 року. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, через що в сторін виникають постійні сварки та конфлікти, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. При цьому суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення, так як обоє з сторін не заперечують проти розірвання шлюбу. З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати та протягом тривалого періоду часу спільно не проживають, та не підтримують шлюбних відносин. Тому відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав у вигляді припинення шлюбних правовідносин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Після розірвання шлюбу суд відповідно до позицій позивача вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу - «Годько» Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України - У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Так як відповідачем визнані позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. Суд вважає за можливе повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції АТ «ОЩАДБАНК» № 1/87 від 21 травня 2018 року в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 коп. Суд вважає за можливе понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в іншій частині в сумі 352 грн. 40 коп., покласти на позивача. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе покласти на відповідача. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved