Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

23.09.2017 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою та просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість, що випливає з неналежного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором б/н від 28.04.2006 року, в сумі 15583,29 грн., в солідарному порядку, як зі спадкоємців позичальника. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 28.04.2006 року року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою 48,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позичальником взяті на себе зобовязання за вказаним договором належним чином не виконуються, та станом на 05.07.2015 року, його заборгованість перед позивачем склала 15583,29 грн., а 12.05.2011 року він помер та спадкоємцями після його смерті стали відповідачі, позивач, посилаючись на умови договору та діюче законодавство просив суд позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення судових ухвал та повісток на адресу, що вказана у позовній заяві та підтверджена відповідною довідкою ВАДР ДМС України в Одеській області, у судові засідання не зявилися, не повідомили суд про поважні причини такої неявки. Зважаючи на те, що неявка відповідачів є повторною, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін, на підставі наявних відомостей. Так, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. 28.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Позивач вказує, що внаслідок неповернення боргу позичальником, станом на 05.07.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 15583,29 грн., що розрахована банком, із врахуванням суми, яка була стягнута з позичальника на підставі судового наказу, виданого Київським районним судом м. Одеси від 27.07.2008 року №2н-2084/2008 року. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер 12 травня 2011 року, спадкова справа після його смерті не заводилась. На час смерті позичальника разом з ним у квартирі № 195 за адресою м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 51 була зареєстрована [PERSON], а у наступному, з 20.03.2013 року [PERSON]. Представник позивача вказує, що оскільки вказані особи на час смерті позивальника проживали з ним та не заявили про відмову від спадщини, вони є такими, що прийняли спадщину та відповідно мають відповідати і за борги спадкодавця перед банком. Однак повністю погодитись із такою думкою неможливо виходячи з наступного. Як вбачається вище, [PERSON] був зареєстрований за адресою проживання позичальника з 20.03.2013 року, а позичальник помер 12.05.2011 року, тобто майже через 9 місяців, що спростовує посилання представника позивача на факт прийняття спадщини такою особою. Щодо відповідальності [PERSON] перед кредитором спадкодавця, то суд зазначає про положення ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, якими врегульовано питання відповідальності спадкоємця за боргами кредитора. Такі положення передбачають обовязок кредитора предявити свою вимогу до спадкоємців у визначений законом строк, натомість недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Оскільки саме предявлення належної вимоги до спадкоємця визначає право кредитора на стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів , то тягар доказування такої обставини покладається на позивача. Разом з тим відомостей про предявлення кредитором передбаченої положеннями ст. 1281 ЦК України вимоги протягом року з дня смерті позичальника не надано, а встановлений факт відсутності спадкової справи до майна померлого [PERSON] вказує на те, що відповідна вимога кредитора до органів нотаріату не надходила, оскільки вона є підставою для заведення спадкової справи. Таким чином суд доходить висновку про відсутність будь-яких підстав для притягнення [PERSON] до відповідальності за боргом спадкодавця, [PERSON] Крім того суд зазначає, що позивач звертаючись до суду з вимогами до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу зі спадкоємців боржника, поросив суд стягнути з спадкоємців борг у солідарному порядку, в той час, коли законом не передбачено солідарної відповідальності спадкоємців, оскільки спадкоємці відповідають за боргами кредитора пропорційно до їх частки у спадщині. Таким чином суд вказує на те, що позивачем не було доведено правомірності його вимог, що тягне за собою відмову у позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed