Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

23 травня 2019 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за законом вона є власником 3/8 часток квартири за адресою: [ADDRESS] . Проте доступу до квартири вона не має, оскільки там проживає її брат [PERSON] зі своєю сім`єю, повністю користується квартирою, не відчиняє їй двері та перешкоджає зайти до квартири. Ключів від квартири у неї немає. Конфліктні відносини між нею та братом перешкоджають добровільно домовитися про порядок користування квартирою. За таких обставин вона змушена звертатися до суду для усунення перешкод в користуванні своєю власністю. На підставі ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 16, 317, 319, 321, 358, 386, 391 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» просить встановити порядок користування приміщеннями спірної квартири, відповідно до якого виділити їй в користування ізольовану житлову кімнату площею 12,0 кв. м з лоджією площею 1,5 кв. м, а [PERSON] - житлову кімнату площею 17,4 кв. м та житлову кімнату площею 7,6 кв. м, залишивши у спільному користуванні співвласників квартири місця загального користування - кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридори. Крім того, просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення та стягнути з [PERSON] всі понесені нею судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Уточнила, що при запропонованому нею порядку користування квартирою відповідачу також має бути виділено в користування балкон площею 0,9 кв. м. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що позивачці [PERSON] належить 3/8 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Йому належить 5/8 часток. Зазначив, що він проживає у цій квартирі зі своєю сім`єю, а позивачка має інше жило. Крім того, [PERSON] не доглядала за батьками, коли вони потребували стороннього догляду. Вважає, що позивачка може користуватися квартирою лише в його присутності. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності 3/8 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 16, 17, 18). Відповідачу [PERSON] належить на праві власності 5/8 часток зазначеної квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, копією свідоцтва про право на спадщину за законом та копією договору дарування 1/4 частини квартири (а.с. 37, 39, 40). За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, якими він користується на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки позивачка є власником 3/8 часток спірної квартири, то вона має право не тільки володіти, а й користуватися та розпоряджатися своєю часткою, в тому числі проживати у квартирі. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як убачається з матеріалів справи, зокрема з листа т.в.о. начальника Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області від 22 квітня 2019 року (а.с. 12), позивачка та відповідач через конфліктні відносини не можуть дійти згоди щодо спільного користування спірною квартирою. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідач не оспорює той факт, що позивачка [PERSON] має право на 3/5 частки спірної квартири, і що це може бути кімната площею 12 кв. метрів та лоджія, яка прилягає до цієї кімнати. Також відповідач [PERSON] зазначив, що інші дві кімнати за площею можуть відповідати 5/8 частинам житлової площі квартири. Проте кухня, коридор, вбиральня та ванна не можуть бути поділені в натурі, оскільки неможливо виділити ізольовані приміщення із самостійними виходами. Згідно з технічним паспортом квартира розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат жилою площею 37,0 кв. м, у тому числі: перша кімната - 7,6 кв. м, друга кімната - 12,0 кв. м, третя кімната - 17,4 кв. м, кухні площею 7,4 кв. м, ванної кімнати -2,7 кв. м, вбиральні (поєднаної) - 1,3 кв. м, коридору - 7,8 кв. м, обладнана балконом - 0,9 кв. м та лоджією - 1,5 кв. м (а.с. 13-15). Частка позивачки становить 3/8 квартири, тобто 13,87 кв. м (37 : 8 х 3). Позивачка просить виділити їй в користування ізольовану житлову кімнату площею 12,0 кв. м з лоджією площею 1,5 кв. м, що становить 13,5 кв. м. Таким чином позовна вимога відповідає засадам розумності і справедливості і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Зважаючи на те, що на даний час позивачка позбавлена можливості користуватись часткою квартири, яка належить їй на праві приватної власності, суд вважає, що необхідно усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1 536 гривень 80 копійок (а.с. 1, 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved