Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

23 липня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 18 червня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис №633. Після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має постійний дохід та можливість надавати допомогу на утримання дитини. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У підготовче судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв убачається, що позивач позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18 червня 1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис №633 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: повнолітню доньку: [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження, виданих Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7, 9). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що сім?я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім'ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. Вимоги позивача про відновлення свого дошлюбного прізвища «[PERSON]» - також підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], суд враховує матеріальне становище платника аліментів, те що відповідач за своїм станом здоров'я спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання спільного із позивачем сина, інших осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено, а також те, що [PERSON] визнає позов щодо сплати аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на означене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. та в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., за позовною вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: approved