Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

22 грудня 2015року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Зет-Авто» про стягнення з ТзОВ «Зет-Авто» на його користь 241000,00гривень заборгованості по заробітній платі, в тому числі 150000,00гривень заборгованої заробітної плати за період 1 жовтня 2014року по 29 травня 2015року, 10000,00гривень компенсації за 12 днів невикористаної відпустки, 81000,00гривень компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період 29 травня 2015року по 30 вересня 2015року. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 25 вересня 2014року між ним та ТзОВ «Зет-Авто» було укладено трудовий договір №2. До 31 листопада 2014року він працював за сумісництвом , а з 1 грудня 2014року прийнятий на основне місце праці. Родотодавець постійно затримував і до тепер затримує виплату заробітної плати. 29 травня 2015року за його заявою трудовий договір припинено за згодою сторін під підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Розрахунок з ним не проведено ні в день припинення трудового договору, ні до тепер. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надавши суду аналогічні пояснення зазначені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про особисте вручення, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що 25 вересня 2014року між [PERSON] та ТзОВ «Зет-Авто» було укладено трудовий договір №2. До 31 листопада 2014року [PERSON] працював за сумісництвом, а з 1 грудня 2014року прийнятий на основне місце праці. 29 травня 2015року за заявою [PERSON] трудовий договір припинено за згодою сторін під підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки про день фактичного розрахунку. Розрахунок з [PERSON] не проведено ні в день припинення трудового договору, ні до тепер. Обчислення середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати. Згідно із розрахунку, який наданий позивачем та не оспорувався відповідачем, заборгованість компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати становить 241000,00гривень. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved