Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

22.07.2021 представник позивачки - [PERSON] , яка здійснює свої повноваження на підставі ордеру №1009493 (а.с.15), звернулася до суду з вказаним позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та просить постановити судове рішення, яким зняти заборону на нерухоме майно, тобто арешт нерухомого майна, зокрема на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який був накладений Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби 19 квітня 2010 року і зобов`язати Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 9743753) від 19.04.2010 року, стосовно накладення арешту на все нерухоме майно, належне їй - [PERSON] . Вимоги обґрунтовує тим, що позивачка є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення суду від 05 квітня 2017 року. Дані про її право власності були внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13 травня 2017 року. На початку 2021 року вона мала намір продати вищезазначений будинок, для цієї мети вона звернулася до нотаріальної контори. Під час оформлення документів виявилося, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження є запис відносно неї, про реєстрацію 19 квітня 2010 року обтяження на все її нерухоме майно, номер запису № 9743753. Підставою обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення його відчуження, серія АА №168904 від 12 квітня 2010 року, винесена Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби. Обтяжувачем вказано Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Вона намагалася з`ясувати з приводу чого накладено обтяження але нічого не з`ясувала. Арешт на житловий будинок може завадити позивачці у реалізації її права на розпорядження ним, тому її представник звертається до суду з цім позовом. 26.11.2021 року позивачка уточнила свої позовні вимоги а саме просить скасувати запис без зобов`язання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати цей запис. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В статті 41 Конституції України, зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В статті ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Разом з тим ст. 16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.ст. 1218, 1268 ч.5 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується рішенням Болградського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року по цивільній справі № 497/15/17, провадження 2/497/233/17, відповідно до якого за позивачкою визнано право власності на цей житловий будинок в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] (а.с.10). На підставі вищезазначеного рішення суду, 13.05.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] було внесено запис 20404849, який свідчить про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 87134561, сформованим 16.05.2017 року [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з інформаційної довідки, сформованою приватним нотаріусом Станєвою В.Б., 19.04.2010 року Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було внесено запис №9743753 про обмеження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 168904, 12.04.2010 року ухваленою державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-11/548. Об`єктом обтяження є невизначене майно, тобто все нерухоме майно належне [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Обтяження до цього часу не було скасовано державним виконавцем та є діючим, що позбавляє позивачку розпоряджатися належним їй майном та автоматично обтяжує все її майно, яке позивачка набуває після дати накладення обтяження, а саме з 19.04.2010 року. Відповідно до відповіді вих.№42054 від 05.11.2021 року, наданою Начальником Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Галата Д.В., станом на 05.11.2021 року у відділі відсутні виконавчі провадження щодо стягнення з [PERSON] коштів чи зобов`язання вчинити певні дії. Згідно відомостей АСВП на примусовому виконанні перебувало ВП 18695773 та ВП 18855071 з примусового виконання судового наказу від 23.11.2009 року № 2-н-8677, що видав Приморський районний суд про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «УМЗ» 880,83 грн., але вони є завершеними. Встановити на якій підставі були завершені виконавчі провадження не є можливим, так як вони були знищені за закінченням терміну зберігання. У зняті арешту та виключенні запису про обтяження з відповідних реєстрів вони відмовили. Згідно з ч.2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у редакції яка діяла на час виникнення зобов`язань боржника, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved