Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

21 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 26342,69 грн. та судові витрати по справі. В позовній заяві зазначав, що 16 травня 2008 року відповідачка отримала кредит в сумі 10000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості. Оскільки за час користування кредитом відповідачка не виконала умов договору щодо строків повернення суми кредиту, за нею утворилася заборгованість в загальному розмірі 26342,69грн., що складається з суми боргу по кредиту в розмірі - 6532,5 грн., пеня - 346,08 грн. Від цієї суми відраховано суму боргу стягнуту за судовим наказом в розмірі 10145,5 грн. Різницю визначено в сумі 24612,09 грн., нараховано штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1230,6 грн. (процентна складова). Загальний розмір боргу визначено як 26342,69 грн., тому просив стягнути її з відповідачки на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 22), причини неявки суду не повідомила. За вказаного, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав. Так судом було встановлено, що 16 травня 2008 року між позивачем та відповідачкою був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі - Договір), в якому сторони узгодили всі його умови (а.с. 8-9). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), що мало на той час статус закритого акціонерного товариства, надало позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит в сумі 10000 грн. строком до 13 травня 2011 року строком зі сплатою за користування кредитними коштами 3 % на місяць (а.с. 9). Відповідно до судового наказу, прийнятого Жовтневим районним судом Миколаївської області 13 серпня 2009 року, з боржника [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто суму заборгованості, що виникла станом на 03.08.2009 року, а саме: суму кредиту в розмірі 8468,13 грн. (поточну та прострочену), заборгованості по процентам (в тому числі простроченим) - 1063,03 грн., заборгованість з комісії - 140,64 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 473,70 грн. (5, 24-25). Судовий наказ набрав законної сили 05.10.2009 року. З розрахунку заборгованості (а.с. 6-7) слідує, що відповідачка не має заборгованості з відсотків та комісії. Сума заборгованості за кредитом вже стягнута судовим наказом від 13.08.2009 року, що є різновидом судового рішення. Також стягнуто пеню за порушення умов договору щодо вчасного повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених договором. За такого, повернення сум заборгованості, стягнутої за судовим рішенням може бути здійснено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а не відповідно до умов договору - щомісячними платежами. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Однак такої вимоги позивачем не заявлено. За вищевказаного, суд вважає, що в даному випадку застосування штрафних санкцій є подвійною відповідальністю боржника за одне і те ж порушення умов договору щодо строків сплати сум кредиту та інших платежів за договором, що є порушенням вимог ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, а також засад добросовісності, розумності та справедливості. Більш того, позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо нарахування відсотків та комісії поза межами заборгованості, що вже була стягнута рішенням суду. Надані банком розрахунки заборгованості є неспроможними, адже визначивши суму боргу з кредиту в розмірі 6 532,5 грн. та пеню в сумі 346,08 грн., та після цього відрахувавши суму боргу стягнуту за судовим наказом в розмірі 10 145,5 грн., банк визначає наявність боргу в розмірі 26342,69 грн., що є незрозумілим, та нараховує повторно штрафні санкції. Отже позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed