Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

23 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою : [ADDRESS]; позбавити відповідачів права на користування вказаним жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі ордеру в квітні 2001 року надано трьохкімнатну службову квартиру за адресою [ADDRESS]. В ній прописані позивач, відповідачі та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є його колишньою дружиною та рідною донькою. В 2007 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Одразу після цього колишня дружина зібрала свої та дітей речі та виїхала з спірної квартири. На сьогоднішній день [PERSON] повторно одружилась та разом з донькою проживає разом з новим чоловіком в його будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Протягом всього часу з 2007 року відповідачі по місцю реєстрації не проживають, витрат по утриманні квартири не здійснюють. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з'явився. Через канцелярію суду подав заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Від [PERSON] надійшла заява, якою позовні вимоги щодо себе вона визнала та не заперечувала проти їх задоволення, в частині вимог щодо неповнолітньої [PERSON] заперечила та просила відмовити в позові, розглядусправи просила здійснити у її відсутність Представник третьої особи без самостійних вимог будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з'явилась. Через канцелярію суду подала заяву, якою розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши подані сторонами заяви разом з додатками, матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, 11.04.2001 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради на підставі рішення від 10.04.2001 р. за № 215 видано [PERSON] з сім'єю у складі трьох чоловік службовий ордер [NUMBER] на право зайняття жилого приміщення житловою площею 33,1 кв.м. (загальна площа 53,4 кв.м.), яка складається з трьох кімнат у квартирі за адресою : [ADDRESS] (а.с. 7). Шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано 23.10.2007 p., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 376 (а.с.6). З довідки Житлово-експлуатаційної контори № 1 встановлено, що у квартирі за адресою : [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - наймач (з 22.05.2001 p.), [PERSON], [INFO] - колишня дружина (з 22.05.2001 p.), [PERSON], [INFO] - син (з 22.05.2001 p.), [PERSON], [INFO] - донька (з 15.06.2004 р.) (а.с. 8, 31). р. [PERSON] вийшла заміж заміж за [PERSON] Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 376. Прізвище після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно єдине - [PERSON] (а.с. 26). Згідно Актів обстеження житлово-побутових умов, складених 22.06.2014 p., 25.09.2014 р. та р. депутатом Бориспільської міської ради VI скликання Київської області Мартишком В.І. встановлено, що у вищевказаній квартирі на даний час проживають позивач зі своєю дружиною [PERSON] Відповідачі у справі - [PERSON] - колишня дружина та [PERSON] - донька, з 2007 року в цій квартирі не проживають (а.с. 47-49). Відображені в Актах депутата відомості також підтвердили своїми свідченнями та підписами сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] (інформація на звороті Актів на а.с. 47-49). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що є сусідом [PERSON] з 2001 p.. На час їх знайомства позивач був одруженим з [PERSON], проте у 2007 р. вони розлучились. З цього часу свідок жодного разу не бачив в квартирі [PERSON] його колишню дружину разом з донькою. Достеменно це ствердив, оскільки в період з 2007 по 2009 роки свідок допомагав позивачу робити ремонт в квартирі та приходив до ннього постійно. Наразі свідок товаришує з [PERSON] та гостює в нього щоп'ятниці. Проте жодного разу відповідачів у квартирі, що розташована за адресою : [ADDRESS], не зустрічав. Свідок [PERSON] повідомив суду, що знає та товаришує з позивачем з 2003 року. Приблизно в 2006-2007 років [PERSON] розлучився з дружиною [PERSON]. З того часу ні колишньої дружини, ні їх спільних дітей разом з [PERSON] свідок жодного разу не бачив. З позивачем свідок бачиться та спілкується майже кожного дня та знає, що [PERSON] повторно одружився і проживає разом з новою дружиною в службовій квартирі позивача. Відповідно до ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст. 163 Житлового кодексу України встановлено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за № 2 визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо себе визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Разом з тим, судом встановлено, що більше семи років в спірній квартирі, що розташована за адресою : [ADDRESS], відповідачі не проживають. Перешкод в користуванні цією квартирою не мають, своїх речей там не зберігають, жилою площею не цікавляться, витрат по її утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили, з заявами про вселення на спірну жилу площу не звертались. Доказів поважності причин відсутності у спірній квартирі у строк понад шість місяців судку не подано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України дає суду підстави визнати їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА1, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. В частині позовних вимог щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], судом також встановлено, що відповідно до ч. З ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна абомісцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON]проживає разом зі своєю матір'ю. Місце проживання дитини є інше житлове приміщення, визначене її матір'ю - [PERSON] ([PERSON].), і це місце проживання відмінне від спірного житлового приміщення, у якому дитину лише зареєстровано і у якому вона не проживає протягом тривалого часу. З огляду на викладене, місце проживання дитини слідує за місцем проживання одного із її батьків (мами), а тому позовні вимоги щодо неповнолітньої дитини також підлягають задоволенню. Частиною 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Судку України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» за № 9 від 01.11.1996 року визначено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. На підставі викладеного та

Outcome: partial