Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

22.04.2014 року позивач звернувся до суду з первісним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 11096, виданого 28.09.2000 року Управлінням економіки та ринкових відносин згідно розпорядження № 551 від 28.09.2000 року. Право власності належним чином зареєстровано в КП «АБТІ» в реєстраційній книзі під № 785 [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки спірної квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги на спадкове майно після смерті [PERSON], є він, як чоловік померлої, та відповідач [PERSON], як син померлої. Інших спадкоємців як за законом, так і за заповітом більше немає. У встановлений законом шестимісячний термін, він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини, а також проживав разом з нею на час відкриття спадщини, тому фактично він спадщину прийняв. Відповідач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, оскільки не претендував на вищезазначену спадщину та взагалі відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. На даний час він не може прийняти в нотаріальному порядку спірне спадкове майно, оскільки у квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності, не виділені частки співвласників. За таких обставин він звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати, що [PERSON] та [PERSON] належить кожному по 1 / 2 частці квартири [ADDRESS], визнавши за кожним право власності на ці частки; визнати його спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати його таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO], у вигляді 1 / 2 частки квартири [ADDRESS]; визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. 28.04.2014 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. 30.03.2014 року вона купила у відповідача за зустрічним позовом - [PERSON], квартиру [ADDRESS], за яку сплатила 145 000 грн. У підтвердження отримання від неї грошей, які складають вартість спірного житла за домовленістю, відповідач за зустрічним позовом надав їй розписку та передав правовстановлюючі документи і ключі на вищевказану квартиру. Але посвідчити угоду купівлі-продажу спірного майна в нотаріальній конторі сторони не можуть, оскільки відповідач за зустрічним позовом до теперішнього часу не оформив спадщину належним чином. Ці обставини змусили звернутися її до суду із зустрічним позовом, в якому вона просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який відбувся 30.03.2014 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем; визнати за нею право власності на спірну квартиру. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, зустрічний позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON], у судовому засіданні не заперечував проти задоволення зустрічного позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що первісна та зустрічна позовні заяви є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло № 11096, виданого 28.09.2000 року Управлінням економіки та ринкових відносин згідно розпорядження № 551 від 28.09.2000 року, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 15). Право власності належним чином зареєстровано в БТІ 03.10.2000 року в реєстровій книзі під № 785 (а.с. 15 зворот.) Згідно ст. 328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України при виділенні частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, рішенням суду або законом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 18.09.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Алчевського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] у віці 53 років в м. Алчевську Луганської області (а.с. 14). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 12.10.1968 року, [PERSON] та [PERSON] є подружжям (а.с. 11). Ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], яка померла [INFO], суд вважає за необхідне визнати його спадкоємцем за законом першої черги після смерті дружини. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] на час відкриття спадщини (а.с. 12), суд вважає можливим визнати його таким, що прийняв спадщину у вигляді 1 / 2 частки квартири [ADDRESS]. Суд приходить до висновку, що оскільки позивач за первісним позовом, [PERSON], повністю володіє і користується набутим майном, його дії не суперечать закону, то згідно зі ст. 328 ЦК України за ним можливо визнати право власності на спадкове майно. 30.03.2014 року [PERSON], з одного боку, та [PERSON], в усній формі уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON], як продавець, передав у власність [PERSON], як покупцеві, правовстановлюючі документи та ключі від квартири, а остання у свою чергу сплатила вартість нерухомого майна у розмірі 145000 (сто сорок п'ять тисяч) гривень, про що продавець написав розписку (а.с. 32). У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Оскільки фактично умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, то суд вважає, що цей договір можливо визнати таким, що відбувся, та визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved