Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

23.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за розпискою у сумі 10000,00 грн., збитки від інфляції в сумі 413,81 грн., 3% річних в сумі 96,16 грн., а всього - 10509,97грн. та судові витрати. Вимоги позову мотивовані тим, що 23.04.2014 року позивач надав [PERSON] 10000,00 грн. строком на два місяці. У встановлений термін, тобто 23.06.2014 року, відповідач не повернув борг, уникає позивача, на телефонні дзвінки не відповідає, двері свого помешкання не відчиняє. Вбачаючи в діях відповідача ознаки шахрайства, у липні 2014 року позивач звернувся до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві з відповідною заявою. Оскільки відповідач в досудовому порядку відмовляється повернути суму боргу, позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути, крім суми позики, інфляційні втрати за липень-вересень 2014р. та 3% річних з 23.06.2014р. по 17.10.2014р. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судові засідання, призначені на 25.11.2014р. та 23.12.2014р. не з'явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.04.2014р. [PERSON] взяв у [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 10000,00грн. на строк два місяці та зобов'язався повернути зазначену суму коштів 23.06.2014року, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 4, 19). За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що визначено положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 КЦ України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики (розпискою), даний факт не оспорений відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу за розпискою в розмірі 10000,00 гривень. Внаслідок невиконання свого зобов'язання по поверненню грошових коштів до відповідача можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 1050 ЦК України, які передбачають, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу позикодавця повинен сплатити останнього суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також три відсотки річних за весь час прострочення. Тому, суд вважає можливим частково задовольнити вимогу про стягнення інфляційних втрат за період прострочення зобов'язання за договором позики, починаючи з 01 липня 2014р. по 30 вересня 2014р. (тобто в межах заявлених позовних вимог), період прострочення становить 3 місяці, індекс інфляції складає 1,04138% (100,4*100,8*102,9/100). Таким чином борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції складає (10000,00*1,04138%) 10413,80 гривень, а позов в частині стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню. Також суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних, оскільки це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. За період з 24.06.2014р. (наступної дати після настання строку повернення позики) по 17.10.2014р. (включно) із розрахунку 10000,00 гривень помножених на 3% та кількість повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100. Таким чином розмір 3% річних за цей період складає (10000*3*116/365/100) - 95,34 гривень. Таким чином вимоги позову в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки нарахування 3% річних починається з наступного дня від дати настання строку повернення грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 10413,80 гривень, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 95,34 гривень, а всього (10413,80+95,34) 10509,14 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial