Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

22 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія «Люкс» (далі - ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс»), [PERSON] про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті телеканалу новин «24» у розділі «новини» розміщено публікацію під назвою « [INFO]» та відеозапис випуску передачі « [INFO] », автором та ведучим якої є [PERSON] , під назвою « [INFO] »», тривалістю 6 хвилин 49 секунд. Зі змісту наведених публікації та відеозапису позивач убачає, що в них поширено інформацію, яка стосується безпосередньо неї, є негативною, недостовірною та такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Вважає, що у вказаному матеріалі автор відкрито пов`язав її ім`я з сепаратистською діяльністю, а також вказав на зберігання нею в іноземному банку 13 000 000 швейцарських франків незаконного походження, які нібито отримані її колишнім чоловіком від корупційної діяльності. Вказує, що розповсюджена інформація ґрунтується на неперевірених та непідтверджених даних, поширених для дискредитації її особи, а також викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень. Зазначає, що вислови [PERSON] мають категоричну стверджувальну форму, прямо вказують на вчинення нею тих чи інших протиправних дій, чим дискредитують її в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку її ділових та професійних якостей. Тому, позивач просила суд: -визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, поширену [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті телеканалу новин « 24 » у публікації під назвою « [INFO]», а саме: « [INFO]»; -визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, поширену [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті телеканалу новин «24» у відеозаписі випуску передачі « [INFO] »», а саме: - 2 хв. 50 сек.: «[INFO]»; -зобов`язати ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс» та [PERSON] спростувати не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням суду у цій справі законної сили недостовірну інформацію у спосіб, аналогічний до способу її поширення, а саме шляхом розміщення на веб-сайті телеканалу новин «24» у розділі «новини» повідомлення про спростування із заголовком: «[INFO] » із викладенням вступної та резолютивної частин рішення суду у цій справі; -зобов`язати ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс» вилучити з публікації під назвою «[INFO]», розміщеної [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті телеканалу новин «24» наступну недостовірну інформацію: « [INFO]»; -зобов`язати ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс» вилучити з відеозапису виписку передачі «[INFO] » під назвою « [INFO] »», розміщеного [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті телеканалу новин «24», наступну недостовірну інформацію: - 2 хв. 50 сек.: «[INFO]». Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 13 листопада 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, відповідачам - право на подання заперечень на відповідь на відзив. ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс» подало відзив на позовну заяву, в якому вказало, що позивачем не надано доказів про час і спосіб надсилання інформації, яку вона вважає недостовірною. Крім того, зазначило, що позивачем не доведено приналежність поширеної у відеозаписі інформації саме до [PERSON] , оскільки у твердженнях не вказується конкретно ні прізвище, ні ім`я дружини судді. [PERSON] подала відповідь на відзив ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс», де послалася на його необґрунтованість. Вказала, що твердження відповідача спростовуються змістом її позовної заяви. [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що викладена ним інформація щодо референдуму є поширеною у мережі інтернет, зокрема таку інформацію викладали видання «Ліга.Нет» та «Новости Донбасса». Крім того, інформацію підтверджено [PERSON] - головою Донецької міської ради у 2010-2014 роках. Зазначив, що при підготовці відеоматеріалу щодо тринадцяти мільйонів швейцарських франків він використовував публікацію розміщену виданням «Deutche Welle» [INFO] року, яке фінансується за кошти уряду Німеччини і відзначається високими професійними стандартами журналістики. [PERSON] подала відповідь на відзив [PERSON] вказавши, що докази, надані відповідачем, не можуть слугувати засобами доказування. Також зазначає, що при публікації інформації [PERSON] не посилався на жодні джерела отримання такої інформації. Суд, заслухавши представника позивача, який просить задовольнити позов, відповідача та представника відповідача, які просять відмовити у задоволенні позовних вимог, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом установлено, що [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті телеканалу новин «24» у розділі «новини» розміщено публікацію під назвою « [INFO]» та відеозапис випуску передачі « [INFO] », автором та ведучим якої є [PERSON] , під назвою « [INFO] »». Встановлено, що публікація під назвою « [INFO]», розміщена [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті телеканалу новин «24», містить наступну інформацію: « [INFO]». Встановлено, що випуск передачі «[INFO] » під назвою « [INFO] »», розміщений [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті телеканалу новин «24», містить наступну інформацію: « [INFO]». Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28). Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У відповідності із положеннями статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до положень статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до частини першої статті 275 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Статтею 277 ЦК України установлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Отже, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до змісту статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача, і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Спростованою може бути інформація, що містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить основу демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року). У параграфах 40-42 рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29 березня 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що при дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria, стор. 28, параграф 46). Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. У рішенні від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд вказав, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» саме собою не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» визначено, що свобода вираження поглядів, яка захищена частиною першою статті 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів». У рішенні Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зауважено, що відповідно до усталеної практики Суду за частиною другою статті 10 Європейської конвенції з прав людини свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи. Суд доходить висновку про те, що будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика чи оцінка вчинків, вираження власних думок, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності чи ділової репутації і не є предметом судового захисту. Висловлювання [PERSON] є провокативними, проте вони становлять оціночні судження. Такі висловлювання не містять конкретних фактичних даних щодо особи і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані безпосередньо про [PERSON] . Також, суд ураховує конституційно закріплене право відповідача [PERSON] вільно збирати, зберігати, використовувати інформацію з будь-який джерел і поширювати її на свій вибір. Доводи позивача про те, що [PERSON] при поширенні інформації не посилався на жодні джерела отримання такої інформації відхиляються судом, оскільки такий обов`язок особи, яка здійснює публікацію не передбачений чинним законодавством України. Такі доводи [PERSON] не впливають на вирішення справи судом і не можуть слугувати правовою підставою для задоволення позову. Крім того, як зазначає [PERSON] у позові, вона здійснює діяльність, що оцінюється громадськістю та суспільством. Таким чином, позивач є публічною особою, зокрема була під час здійснення нею повноважень депутата Донецької міської ради, а тому відкрита для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, тому поширена інформація не є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію. Оскільки суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, немає.

Outcome: dismissed