Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

24.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому прохала: - визнати житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, оскільки його вартість істотно збільшилась за час шлюбу; - визнати за нею право власності на 2/3 житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]; - визнати за нею право власності на 2/3 будівельних матеріалів, що знаходяться у самовільно збудованих прибудовах до житлового будинку та господарських будівлях, які розташовані на території домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позов мотивувала тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в шлюбі з 23.12.2006 року по 01.11.2017 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON] та сина - [PERSON], які проживають з позивачем. Також з ними проживає донька позивача від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. У 2001 році [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За час спільного проживання за кошти позивача, за спільні сімейні кошти, за рахунок сімейних трудових затрат сторони провели значну кількість робіт та здійснили цілий ряд поліпшень будинку, господарських споруд та подвір'я, внаслідок чого вартість домогосподарства істотно збільшилася. Враховуючи викладене, вважає, що будинок з господарськими будівлями, у відповідності до ст. 62 СК України, повинні бути визнані судом спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, оскільки разом з позивачем проживає троє дітей, двоє з яких є неповнолітніми, а відповідач не турбується про них, ухиляється від свого обов'язку в частині піклування та утримання спільних дітей, позивач вважає, що за даних обставин за нею повинно бути визнано право власності на 2/3 житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохала розглянути справу за її відсутності, вказала, що позов підтримує, згодна на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Глобинської РДА направили заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, при прийнятті рішення покладались на розсуд суду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксуваннясудового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, враховуючи думку позивача, достатність матеріалів, доказів, що відповідач повідомлений в установленому законом порядку про дату розгляду справи, від якого не надійшло відзиву та ніяких заяв про перенесення розгляду справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності зі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності та зв'язку, встановив наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони - [PERSON] та [PERSON], з 23.12.2006 року по 01.11.2017 року, перебували у шлюбі . Згідно рішення Глобинського районного суду від 01.11.2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 02-50\\149 від 17.05.2018 року, за адресою: [ADDRESS] до складу сім'ї (зареєстровані) входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дочка), [PERSON] (син) (а.с.9). Згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 25.09.2001 року, [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS] які він придбав за 5200 гривень (а.с.13). За час спільного проживання сторонами за спільні сімейні кошти було здійснено ряд поліпшень будинку та господарських будівель, а саме: змінено та перероблено покрівлю будинку; проведено добудову до будинку; утеплено зовнішні стіни будинку; обшито стіни будинку сайдингом; перероблено систему опалення будинку з заміною теплонесучих труб, газового котла та батарей ; проведено капітальний ремонт приміщень; виготовлено санвузол всередині будинку; замінено дерев'яні вікна на сучасні енергозберігаючі; двір будинку замощено сучасною тротуарною плиткою; замінено паркан; встановлено нові ворота; глинобитний сарай обкладено цеглою, замінено його дах; побудовано тимчасові господарські споруди: будівлю для зберігання кормів, сарай для худоби, баню та літній санвузол, металевий гараж, перехід з літньої кухні до будинку. Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № П-122 від 12.11.2018 року, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на момент проведення експертизи становить 194575 гривень; вартість будівельних робіт та переобладнань, проведених за час спільного проживання подружжя, згідно локального кошторису становить 230921 гривню, в тому числі вартість будівельних матеріалів, використаних при переобладнанні та добудові домоволодіння, становить 154228 гривень. В добровільному порядку спір про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не вирішений. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Виходячи з положень ст.62 СК України доведенню з боку позивача підлягає той факт, що спірне майно істотно збільшилося у своїй вартості саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або власне її особистих затрат. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» визначено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи висновок судової бдівельно - технічної експертизи № П-122 від 12.11.2018 року, суд вважає, що вартість будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] за час шлюбу істотно збільшилася, тому воно повинно бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] прохає суд визнати за нею право власності на 2/3 житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], посилаючись на те, що разом з нею проживають троє дітей, двоє з яких є спільними неповнолітніми дітьми бувшого подружжя. Відповідач не турбується про них, ухиляється від свого обов'язку в частині піклування та утриманні спільних дітей. Проте, позивачем [PERSON] не надано жодних доказів на зазначення вказаних обставин, в зв'язку з чим, суд вважає недоцільним відступ від рівності часток подружжя та вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1\\2 житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 2/3 будівельних матеріалів, що знаходяться у самовільно збудованих прибудовах до житлового будинку та господарських будівлях, які розташовані на території домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не підлягають задоволенню, в зв'язку їх необґрунтованістю, оскільки позивачем в позовній заяві не зазначено та в судовому засіданні не доведено, які саме будівельні матеріали на її думку є спільною сумісною власністю подружжя, їх перелік, вартість, період придбання тощо. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з викладеним, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 352 грн 40 коп. Ч.ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України передбачено , що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вказаного, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial