Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

23.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 червня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 19 та видано свідоцтво серії І-НО № 345350. Від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини наразі припинені з червня 2015 року, сторони проживають окремо один від одного. Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарства разом не ведуть, оскільки сторони мають різні погляди на життя та виховання дитини, відповідач не працює, веде аморальний спосіб життя, відмовляється від виконання своїх батьківських обовязків. У звязку із цим, позивач звернулась із вказаним позовом до суду, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, та визначити місце проживання дитини [PERSON] з матірю. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, просила розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримала на підставах викладених у позові, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. 07 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 19 та видано свідоцтво серії І-НО № 345350 (арк.с.5). Від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO] (арк.с.6). Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків не підтримують, спільного домашнього господарства разом не ведуть. Позивач зазначила, що подальше сумісне життя і збереження сімї не можливе та є таким, що суперечить її інтересам та інтересах їх дитини. Відповідач на розірвання шлюбу з позивачем згоден. Частиною 2 статті 106 Сімейного кодексу України (надалі СК України) визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. У відповідності до частини 1 статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У відповідності з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.\~\~\~\~ Сторони припинили подружні відносини, подальше сумісне життя і збереження сімї сторони вважають неможливим, та таким що суперечать їх інтересам. Отже, аналізуючи всі обставини справи, судом встановлено, що дана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка,\~\~що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. А також враховуючи наявність стійкого волевиявлення сторін, яке спрямоване на припинення сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також позивач зазначала у позові, що просить визначити місце проживання дитини з позивачем. Суд зазначає, що згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідач вказує на те, що він бажає спілкуватися з дитиною, надавати їй допомогу, однак його дружина такої можливості йому не надає, змінивши місце проживання. Вважає, що між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини, хоч і за загальним правилом дитина якій трохи більше 1 року має проживати з матірю. Як зазначено в ст. 161 Сімейному кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Звернення до суду відбувається шляхом подачі позовної заяви з необхідними документами. До участі у розгляді даної категорії справ, у якості третьої особи долучаються органи опіки та піклування того району, де на час розгляду справи зареєстрована або ж фактично проживає дитина (докази на підтвердження фактичного місця проживання за вказаною адресою необхідно надати суду).\~ Верховна Рада України після ратифікації Конвенції прийняла свій Закон «Про охорону дитинства» (ВВР, 2001, № ЗО, с. 142), де у статті 15 зазначила: «У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участі батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду». У статті 14 цього Закону передбачено заборону розлучати дітей з батьками всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набуло законної чинності. Так, відповідно до статті 109 СК при розірванні шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд перевіряє, чи не порушені права дітей, і для захисту їх інтересів перевіряє зміст письмового договору, який подружжя подає суду під час розгляду справи про розлучення, де повинно бути передбачено, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Позивач не надала доказів щодо місця свого проживання (реєстрації), а лише згідно позовної заяви вбачається, що на даний час вона тимчасово проживає в м. Одеса. В чинній постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року в пункті 24 було зазначено: «суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини». Стаття 161 СК особливо виділила, що спір про місце проживання дитини може вирішуватися щодо «малолітньої дитини», тобто дитини віком до чотирнадцяти років. У зв'язку з цими вимогами позивач повинен відповідно до статті 60\~ЦПК\~надати суду докази в обґрунтування позовних вимог, у тому числі що вона має постійне житло. Позивач таких доказів не надала. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дитини з матірю є передчасним і його слід залишити без розгляду. Позивач не наполягала на стягненні судових витрат з відповідача.

Outcome: partial