Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

22.12.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про стягнення боргу до відповідача [PERSON] 22.02.2019 року до суду надійшла адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 14.05.2019 року Відповідачем в установлений строк відзив на позовну заяву не наданий. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 14.05.2019 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 16000.00 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 05 січня 2018 року він позичив відповідачу 16000 грн., про що відповідачем була написана розписка від 05.01.2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути йому вказані кошти до 05.07.2018 року. У встановлений в розписці строк відповідач не повернув позивачу позику в сумі 16000.00 грн. на його звернення до відповідача з проханням повернути борг, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві та встановлені матеріалами справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти повернення боргу. Пояснивши, що раніше не міг повернути позичені грошові кошти через тяжке матеріальне становище. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.01.2018 року між сторонами був укладений договір позики відповідно до якого позивач передав в борг відповідачу 16000.00 грн. А відповідач зобов`язувалась повернути дану суму позивачу в строк до 05.07.2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем була надана позивачу розписка від 05.01.2018 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - \~За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так як згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в належній формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , взяті на себе боргові зобов`язання не виконав та не повернула позивачу суму боргу у встановлений строк. Факт отримання грошових коштів та їх неповернення позивачу відповідачем не заперечується. Виходячи з вищевикладеного суд, у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі 16000.00 грн. Так як наявність у відповідача тяжкого матеріального становища не звільняє його від виконання взятих на себе за договором зобов`язань. Крім того згідно наданих відповідачем доказів, станом на 05.07.2018 року відповідач працював та мав заробіток, тому мав можливість виконати зобов`язання з повернення боргу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн. так як позовні вимоги позивача задоволені.

Outcome: approved