Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

23 серпня 2016 року [PERSON], звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати недійсним заповіт його батька [PERSON] на користь [PERSON], вчинений і посвідчений секретарем Радовельської сільської ради 01 липня 2009 року [PERSON], зареєстрований за № 19, у звязку із його нікчемністю та застосувати правові наслідки недійсності заповіту від 01 липня 2009 року, шляхом встановлення, що [PERSON], має право на спадкування за законом на загальних підставах. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON], покликається на те, що він є сином [PERSON], який помер 28 липня 2014 року. Він, як рідний син померлого спадкодавця, являється спадкоємцем за законом першої черги на майно, яке належало спадкодавцю. Крім нього спадкоємцями після померлого батька [PERSON], є також його старший брат [PERSON], та його менший брат [PERSON], який (останній) у свою чергу, на думку позивача про свої спадкові права не заявляє. 06.04.2016 року позивачу стало відомо, що у його брата відповідача по справі [PERSON], є заповіт, складений батьком [PERSON], за яким старшому брату [PERSON], заповідано все майно батька, у тому числі житловий будинок. На даний час спадкоємець за заповітом вчиняє дії щодо успадкування майна спадкодавця використовуючи при цьому підставу для прийняття спадщини - заповіт батька від 01.07.2009 року. Вважає зазначений заповіт недійсним у звязку із його нікчемністю, оскільки на момент його складання секретарем Радовельської сільської ради [PERSON], не дотримано загальних вимог щодо до форми заповіту, передбаченої ст.1247 ЦК України. У першому судовому засіданні позивач [PERSON], та його представник адвокат [PERSON], що діяв на підставі договору про представництво та надання правової допомоги в цивільній справі від 17.11.2016 року, а в подальшому сам позивач (без представника), у судовому засіданні від 09.12.2016 року, свої вимоги підтримав у повному обсязі, за підстав, що наведені у його позові, вважаючи оформлення спірного заповіту є сумнівним, і як таким, що складений з порушенням закону. Просить суд позов задовольнити. При цьому надав суду пояснення, зазначивши те, що він постійно допомагав батьку-спадкодавцю [PERSON], ремонтував будинок спадкодавця, постійно відвідував його, а тому він має право на частку спадкового майна батька [PERSON], як спадкоємець першої черги, разом із відповідачем [PERSON], та [PERSON], який свої права на спадщину, на його думку не заявляє. Вважає, що майно батька повинно бути розподілено на всіх спадкоємців першої черги у рівних долях. Оскільки відповідач [PERSON], будь-якої допомоги батьку не надавав. За таких підстав просить визнати заповіт від 01 липня 2009 року недійсним, у звязку із його нікчемністю. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні відносно позову брата [PERSON], заперечує, посилаючись на те, що заповіт їхнього батька - спадкодавця [PERSON], він отримав після його складання уповноваженою особою [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області. При складанні заповіту він присутній не був. Вважає волевиявлення їхнього батька [PERSON], є особистим розпорядженням щодо його усього майна на випадок своєї смерті. Заповіт складено відповідно до чинного законодавства, і визнанню його недійсним не підлягає, оскільки відсутні підстави такого визнання. У звязку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області [PERSON], у судовому засіданні пояснив, що він з 2016 року працює на посаді сільського голови вказаної сільської ради. Заявлені позовні вимоги [PERSON], визнає, оскільки на час складання спірного заповіту він не працював головою [PERSON] сільської ради. Умови за яких було складено зазначений заповіт йому не відомі. Можливо секретар Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області [PERSON], на той час, при складанні заповіту з відповідною інструкцією про вчинення нотаріальних дій не була ознайомлена. І за таких підстав даний заповіт на його думку є незаконним та не відповідає дійсності. Допитані у судовому засіданні як свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], надали суду аналогічні свідчення про те, що вони не були присутніми при складанні заповіту покійним [PERSON] у [PERSON] сільській раді Олевського району. Щодо незаконності складання заповіту секретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області [PERSON], і волевиявлення спадкодавця [PERSON], стосовно його майна ним невідоме. Однак зазначили, що перед днем смерті [PERSON], мав бажання переписати свій власний житловий будинок середньому сину [PERSON]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], надала свідчення суду про те, що вона на даний час перебуває на пенсії. До виходу на пенсію понад 18 років пропрацювала на посаді секретаря Радовельської сільської ради Олевського району. Дійсно рішеннями виконкому зазначеної сільської ради (дат не памятає) вона неодноразово обиралася секретарем Радовельської сільської ради і на її покладалися обовязки - вчинення нотаріальних дій, у тому числі і у 2006 році. Так у 2009 році, дня і місяця не памятає спадкодавець [PERSON], прибув до [PERSON] сільської ради та повідомив, що він бажає скласти заповіт на старшого сина [PERSON], щодо всього свого майна. Що вона у відповідності до чинного на той час Цивільного кодексу України та Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», як посадова особа, уповноважена на це [PERSON] сільською радою і зробила, перед цим перевіривши документ (паспорт), що засвідчує особу [PERSON], який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, його дієздатність. Заповіт [PERSON], підписав особисто та відповідно до чорнобильського посвідчення, як потерпілий внаслідок аварії на ЧАЕС був звільнений від сплати державного мита. Хто привозив [PERSON], до сільської ради вона не памятає, оскільки вже минуло майже 7 років. Спадкодавця вона особисто добре знала як жителя [INFO], яке розташоване в адміністративно територіальних межах [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON], до [PERSON], та [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним слід відмовити виходячи із наступного. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до\~ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України). Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст.1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. \~ Відповідно до ч.1\~ст.1251 ЦК України, (в редакції, що була чинною на час вчинення нотаріальних дій), слідує, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною 1, абзац 2, п.1 Розділу І; ч.ч.8, 10, 11-13, 19 Розділу ІІ; ч.33 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України» затвердженої наказом Мінюсту України від 25.08.1994 року № 22/5 (зі змінами внесеними згідно з Наказом мінюсту № 111/5 (z 1378-06) від 28.12.2006 року), (в редакції, що була чинною на час вчинення нотаріальних дій), передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів, вчиняють такі нотаріальні дії посвідчують заповіти; нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів; при вчиненні нотаріальних дій посадові особи виконавчих комітетів встановлюють особу громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальних дій, яке здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, посвідчення водія, посвідчення, видане за місцем роботи громадянина та ін.); при посвідченні заповітів перевіряється справжність підпису громадян, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії; при посвідченні заповітів зясовується дієздатність громадян; нотаріально посвідчувані заповіти підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію; всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер; заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Згідно положень ст.1257 ЦК України, заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається із матеріалів справи, [PERSON] 01 липня 2009 року склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті, належне йому майно: житловий будинок, надвірні будівлі, земельну ділянку, все своє майно і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він по закону матиме право заповідає сину [PERSON]. Волевиявлення [PERSON], під час укладання заповіту від 01.07.2009 року було вільним і відповідало його волі. Посвідчення заповіту відбулося секретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області [PERSON], яка на підставі Рішення № 2 цієї ж Ради від 17.05.2006 року уповноважена вчиняти нотаріальні дії та містить відмітку про те, що «заповіт підписано в моїй присутності власноручно», а також підписаний заповідачем [PERSON], (а.с.9, 39). Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що заповідач хворів, перебував у немічному стані, потребував стороннього догляду, а тому не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними на час складання заповіту. Заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми він викладений у вигляді письмового документу, підписаний без свідків безпосередньо заповідачем у присутності секретаря Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області [PERSON], та нею ж посвідчений, яка перевірила дієздатність заповідача і зясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті. Секретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області [PERSON], дотримано послідовність посвідчення заповіту, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б вели до недійсності правочину. Із журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету [PERSON] сільської Ради Олевського району Житомирської області на 2007 рік, який був оглянутий судом у судовому засіданні слідує, що під реєстровим номером нотаріальної дії № 19 від 01 липня 2009 року, вчинено нотаріальну дію за заявою [PERSON]. Документ, що засвідчує особу, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії [PERSON], є його паспорт громадянина України, серії ВМ № 932087 виданий 06.03.2001 року. Зміст нотаріальної дії вказано посвідчення заповіту, та звільнено спадкодавця від сплати державного мита на підставі чорнобильського посвідчення категорії «Б» № 484329 виданого 30.10.1993 року, і засвідчено підписом [PERSON], про одержання нотаріально оформленого документа, (копія а.с.88-90). 28 липня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР № 267085 від 06.01.2016 року (а.с.10). Позивач [PERSON], не заперечує факт підписання заповіту його батьком [PERSON] Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відтак, спірний заповіт відповідає вимогам ст.ст.1247,\~1251 ЦК України, Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», і підстав для визнання його недійсним не вбачається. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed