Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

22 липня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що з 01 березня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спору з приводу спільного майна між сторонами немає. З літа 2012 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не веде і шлюбні відносини між ними фактично припинені, причиною чого є зникнення у подружжя взаєморозуміння, різні життєві погляди, що унеможливлює спільне подружнє життя. Спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, яка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, просила суд після розірвання шлюбу її прізвище не змінювати, а судові витрати покласти на відповідача. Відповідач, в судове засідання вдруге не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 01 березня 1997 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська за актовим записом №77 (а.с.4). Також [INFO] року у сторін народилась дитина - дочка [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 26 лютого 1997 року зроблено відповідний актовий запис за №71 (а.с.5). Крім того, судом в ході розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з літа 2012 року і більше не відновлювались, подружжя не підтримує тісних стосунків, проживає окремо з того ж часу, спільного господарства не веде, а спір про поділ спільного майна між подружжям відсутній. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на стосунки подружжя в сім'ї, що негативно впливало на шлюбні відносини. Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін - дочка [PERSON], [INFO], продовжить проживати з позивачем. (а.с.7, 20, 21) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу - можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу. У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, а також враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільної дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Приймаючи до уваги висловлене позивачем в судовому засіданні небажання змінити своє прізвище після розірвання шлюбу на дошлюбне, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище позивача, змінене нею при реєстрації шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити без змін - «[PERSON]» (а.с.4). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, а також положення ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою при звернення до суду судові витрати в розмірі 243,6 гривень (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved