Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

22.07.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» (надалі ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що працювала обліковцем у ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс». Наказом голови правління № 47 від 09.09.2015 року була звільнена з займаної посади. В день звільнення відповідач мав виплатити їй розрахункові кошти у сумі 1917 грн. 05 коп. та видати належним чином заповнену трудову книжку. З часу звільнення, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів із нею розрахунку. Вказуючи на відмову відповідача провести із нею розрахунок в добровільному порядку, просила стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 1917 грн. 05 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.09.2015 року по 22.07.2016 року у сумі 13605 грн. 38 коп. і моральну шкоду в сумі 2000 грн., а всього просила стягнути з відповідача на її користь 17522 грн. 43 коп.. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Однак подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте, голова правління ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» Косогов В.А. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі. З'ясувавши письмові думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. У ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 94 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний регулярно виплачувати працівникам заробітну плату. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 30.06.2003 року працювала у відповідача на посаді обліковця по вивезенню гірничої маси. Наказом голови правління ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» №47 від 09 вересня 2015 року позивач звільнена з роботи по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами у її трудовій книжці. Відповідно до довідки ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» №97/06-16 від 16.06.2016 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] із врахуванням індексації та виплаченої заробітної плати за жовтень 2014 року складає 853 грн. 47 коп. та за вересень 2015 року складає 1063 грн. 58 коп., а всього 1917 грн. 05 коп. і саме вона підлягає стягненню з відповідача, оскільки на день розгляду справи розрахунки з позивачем з вини роботодавця проведені не були. Крім того, ст. 117 КЗпП України передбачено вiдповiдальнiсть за затримку розрахунку при звiльненнi, а саме: в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в ст.116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матерiалiв справи вбачається, що вiдповiдно до довідки ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» позивачу [PERSON] нарахована та не виплачена заробiтна плата за жовтень 2014 року та за вересень 2015 року в сумі 1917 грн. 05 коп. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi настає за умови невиплати з його вини належних звiльненому працiвниковi сум у строки, визначенi ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такi юридично значимi обставини, як невиплата належних працiвниковi сум при звiльненнi та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивiльних справах Верховного Суду України вiд 27 березня 2013 р. у справi № 6-15цс13). Як вбачається з матерiалiв справи позивач просила - суд стягнути середнiй заробiток за час затримки розрахунку при звiльненнi за 218 робочих днів з 10 вересня 2015 року по 22 липня 2016 року в сумі 13605 грн. 38 коп. з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 62 грн. 41 коп. Вирiшуючи позовнi вимоги про стягнення середнього заробiтку за час затримки розрахунку суд виходить із наступного. Так, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постанови КМ України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Постанови № 100). Вiдповiдно до абз. 6 пункту 2 Порядку № 100, час, протягом якого працiвник згiдно з чинним законодавством або з iнших поважних причин не працював i за ним не зберiгався заробiток або зберiгався частково, виключається з розрахункового перiоду пiд час обчислення середньої заробiтної плати у всiх випадках, передбачених Порядком. Відповідачем надана довідка №97/06-1-16 від 16.06.2016 року про середньоденну заробітну плату позивача, що складає 62 грн. 41 коп., з якої вбачається що останніми двома повними місяцями роботи позивача [PERSON] значаться липень, серпень 2014 року (заробітна плата за липень, серпень 2014 року: 1441 грн. 82 коп. + 1304 грн. 12 коп.=2745 грн. 94 ткоп. : 44 відпрацьованих дні = 62 грн. 41 коп. ) Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи той факт, що [PERSON] в день звільнення - 09.09.2015 року була на роботі, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні необхідно рахувати з 10.09.2015 року і по день постановлення рішення суду - 03.08.2016 року. З 10.09.2015 року по 03.08.2016 року - 227 робочих днів (далі - р.д.): 2015 рік: вересень - 15 р.д.; жовтень - 21 р.д.; листопад - 21 р.д.; грудень - 23 р.д.; 2016 рік: січень - 19 р.д.; лютий - 21 р.д.; березень - 22 р.д.; квітень - 21 р.д.; травень - 19 р.д.; червень - 20 р.д.; липень - 22; серпень -3 р.д. Таким чином, з ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.09.2015 року по 03.08.2016 року в сумі 14167 грн. 07 коп. (227 робочих днів х 62 грн. 41 коп. - середньоденна ЗП=14167 грн. 07 коп.). Згідно вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З позовної заяви вбачається, що внаслідок протиправних дій відповідача, що виразились у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, остання зазнала моральних страждань через неможливість задовольнити свої щоденні потреби, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, вона вимушена була докладати додаткові зусилля для налагоджування свого життя та членів її сім'ї, а тому оцінила завдану моральну шкоду в сумі 2000 грн. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням того, що відповідачем не прийнято жодних заходів для повного розрахунку із позивачем, чим порушено її право на своєчасне отримання винагороди за працю, гарантоване ст. 43 Конституції України, суд вважає, що їй завдано моральної шкоди. З урахуванням обставин справи, характеру та глибини душевних та фізичних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Більше того, саме такий її розмір і визнано представниками відповідача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рiшення у справах про присудження працiвниковi виплати заробiтної плати, але не бiльше нiж за один мiсяць. Отже судове рішення слід допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць в сумі 1372 грн. 97 коп., що складає розмір середньомісячної заробітної плати, згідно довідки № 97/06-1-16 від 16.06.2016 року, наданої відповідачем. Вiдповiдно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовiв про стягнення заробiтної плати звiльняються вiд сплати судового збору. Згiдно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рiшення, звiльнено вiд сплати судового збору, вiн стягується з вiдповiдача в дохiд держави пропорцiйно до задоволеної чи вiдхиленої частини вимог. З врахуванням викладеного, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 1378 грн. На підставі ст. 43 Конституції України, ст. 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved