Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

23.04.2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис від 31.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 25371, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 70087,52 дол. США, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірної заборгованість перед стягувачем, а заборгованість не мала такого розміру як зазначено у виконавчому написі. Вказав, що нотаріус не додержався встановлених процедур, зокрема виконавчий напис вчинено без оригіналу кредитного договору, за відсутності належного бухгалтерського документу, що підтверджує суму боргу. Також зазначив, що відповідач не надсилав вимогу щодо дострокового повернення кредиту та погашення заборгованості із зазначенням її суми. У підсумку стверджує, що відповідач надав нотаріусу документи, що вказують на те, що заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою. 26.05.2020 р. представник відповідача подав відзив, у якому просив відмовити у позові. Вказав, що сам факт звернення банку до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною. Зазначив, що у виписці, що була надала нотаріуса, відображено часткове погашення боргу за рахунок продажу предмету іпотеки. Вказав, що банк надав нотаріуса весь пакет документів, який вимагало законодавство. Вважає, що у спірних правовідносинах не застосовуються положення закону про надіслання боржнику письмового повідомлення про порушення зобов`язання (а.с. 43-52). 23.07.2020 р. представник позивача подав письмові пояснення на спростування позиції відповідача, що викладена у відзиві. Вказав, що із документів, які були надані банком приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, видно, що сума коштів з продажу предмету іпотеки не врахована у розмірі заборгованості, а самі документи мають розбіжності у такому розмірі. Зазначив, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки не існує нотаріально посвідченого договору кредиту, вимога не була надіслана, не надано бухгалтерської виписки по кредитному рахунку. Вважає, що сума боргу не була безспірною (а.с. 131-134). Ухвалою від 29.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 09.11.2020 р. учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у письмових запереченнях просив розгляд справи здійснити у його відсутності, задовольнити позов та вирішити питання з розподілом судових витрат (а.с. 134). Представник відповідача повторно не з`явився у судове засідання, втретє подавши клопотання про відкладення розгляду справи. За таких обставин та у відповідності до приписів ст. 223 ЦПК України відсутні підстави для задоволення клопотання про відкладення судового засідання. Приватний нотаріус про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. Беручи до уваги достатність у матеріалах справи даних про спірні відносини, суд дійшов висновку про можливість закінчення судового розгляду на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Розгляд справи проведено у відсутності учасників справи та їх представників без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. 17.04.2008 р. між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» укладено договір № 606/33-100 на суму 37000 доларів США, зі строком кредитування до 16.04.2033 р. та сплатою відсотків за користування кредитом - 13,5 % річних для споживчих потреб (а.с. 53-57, 60). 17.04.2008 р. сторони також уклали договір іпотеки вище вказаної квартири з метою забезпечення виконання відповідачем кредитних зобов`язань (а.с. 58-59). 15.12.2010 р. рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у справі № 2-771/10 за позовом АКБ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставлене майно позовні вимоги задоволено. Вказаним судовим рішення вирішено: 1) стягнути з [PERSON] 67 902 долари США 14 центів (548251,60 грн.) в користь АКБ «Укрсоцбанк»; 2) стягнути з [PERSON] 1700 грн. держмита та 120 грн. ІТЗ в користь АКБ «Укрсоцбанк»; 3) звернути стягнення на заставлене майно згідно іпотечного договору від 17 квітня 2008 року зареєстрованому за реєстровим № 329, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 44). 16.12.2011 р. зазначене вище рішення суду набрало законної сили (а.с. 62-63). 20.03.2013 р. на підставі виконавчих листів, виданих за вище вказаним рішенням суду, Червоноградським МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження № 37130378 (а.с. 16-18). 13.09.2013 р. відбулися прилюдні торги № 521302 з реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки) - квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 19, 35-38). 31.10.2013 р. виконавче провадження № 37130378 було завершене (а.с. 16-18). 31.10.2017 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 102). 31.10.2017 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., на підставі ст.ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 р. № 1172, вчинив напис, зареєстрований в реєстрі за № 25371, про стягнення з позивача у користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 606/33-100 від 17.04.2008 р. (а.с. 12, 64, 101). Згідно цього виконавчого напису, сума, що підлягає стягненню, становить 70087,52 дол. США і складається з: 23187,04 дол. США строкової заборгованості; 8481,54 дол. США простроченої заборгованості; 12,31 дол. США строкової заборгованості по нарахованих процентах; 34406,63 дол. США простроченої заборгованості по нарахованих процентах. Строк, за яким провадиться стягнення - з 12.09.2016 р. по 12.09.2017 р. Як видно з витребуваних судом копій документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис, для одержання виконавчого напису банк надав оригінал кредитного договору (а.с. 102-107). При цьому, нотаріусу була надана засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника з довідкою від 12.09.2017 р., у яких зазначено суми заборгованості та строки її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (а.с. 108-123). 03.12.2019 р. здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником цього товариства є відповідач АТ «Альфа-Банк» (а.с. 14-15, 65-67). Станом на 19.05.2020 р. позивач не мав статусу боржника у виконавчих провадженнях в АСВП (а.с. 68). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке. За правилами ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім цього, за правилами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 р. по справі № 305/2082/14-ц зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (п. 20). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Також у вище вказаній постанові Великої Палата Верховного Суду зазначено про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (п. 34). Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку (п. 36). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Фактичні обставини справи свідчать про те, що банк надав і приватний нотаріус мав у своєму розпорядженні оригінал кредитного договору під час вчинення виконавчого напису. Подання нотаріально посвідченого кредитного договору не було умовою для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Наявність судового рішення щодо стягнення кредитної заборгованості не є підставою для визнання заборгованості спірною. Факт безспірності заборгованості підтверджують документи, що були надані приватному нотаріусу. Їх перелік, обсяг і зміст відповідав вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. За таких обставин суд вважає непереконливими доводи й аргументи позивача про те, що на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірної заборгованість перед стягувачем, а заборгованість не мала такого розміру як зазначено у виконавчому написі. Також не знайшли свого підтвердження аргументи позивача про те, що нотаріус не дотримався вимог закону при вчиненні виконавчого напису. Суд не прийняв до уваги доводи позивача щодо не надсилання йому вимоги про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитом із зазначенням її суми, оскільки положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у тому числі стаття 27 цього Закону, не застосовується до правовідносин між позивачем та банком і його правонаступником за кредитним договором, а також до порядку вчинення нотаріусами виконавчих написів за таким договором. Тому відсутні правові підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed