Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

22.10.2019 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики за у сумі 100000 грн., а також інфляційні витрати у розмірі 12500 грн., 3% річних у розмірі 7323,29 грн. Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 15.11.2019 вказану справу передано за підсудністю до Київського районного суду м.Харкова. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 після одержання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судове засідання. В обґрунтування своїх вимог, позивач [PERSON] зазначає, що 22.02.2017 він надав позику [PERSON] в розмірі 100000 грн., з зобов`язанням повернути кошти до 22.04.2017. Зазначені обставини підтверджуються розпискою, складеною відповідачем та підписаною власноруч. Однак, 22.04.2017 та станом на момент подачі позову грошові кошти не повернуті. Посилаючись на вимоги ст.ст. 1046-1050, 526,536,610,612,625 ЦК України просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики за у сумі 100000 грн., а також інфляційні витрати у розмірі 12500 грн., 3% річних у розмірі 7323,29 грн., також просить відшкодувати понесені судові витрати по оплаті судового збору. В судове засідання позивач не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи у його відсутність при заочному розгляді справи, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не подавав. У встановлений ухвалою строк відповідачу на подання відзиву, від відповідача відзив не надійшов. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 22.02.2017 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 100000 грн., з вимогою повернення до 22.04.2017. Отримання відповідачем грошових коштів за цим договором підтверджується розпискою, яка надана до позову та міститься в матеріалах справи. (а.с. 5). Справжність даної розписки не спростована учасниками судового розгляду та особисто відповідачем. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано. Позивач стверджує, що грошові кошти за договором позики 22.04.2017 та до теперішнього часу повернуті не були, чим порушено умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідач, укладаючи договори позики, погодилася з усіма його умовами: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю процентної ставки, відповідальністю за невиконання умов договору та інше. Як вбачається, позивач свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджено відповідною розпискою, але у визначений сторонами строк грошові кошти йому повернуто не було. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами. За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, за період з 22.04.2017 по 30.09.2019 сума інфляції становить 12500 грн., сума 3% річних процентів за прострочення складає 7323,29 грн. На підставі вищезазначеного, враховуючи те, що відповідачем не надано доказів щодо спростування наявності з позивачем даних правовідносин та повернення грошових коштів за договором позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу, 3% річних та процентів підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні та не спростовані відповідачем. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved