Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

23 листопада 2017 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів,мотивуючи вимоги тим, що на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області та виконавчого листа від 26.09.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2012 року і до повноліття дитини. Позивач зазначає, що вона є інвалідом ІІІ групи, як дохід отримує лише пенсію по інвалідності, не працює, а дитина потребує додаткових витрат: пішла в перший клас, відвідує гурток танцю. Відповідач заборгував аліменти на утримання доньки, розмір боргу якого станом на 06.09.2017 року становить 36\~485,86 грн. Оскільки на даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач просить змінити розмір аліментів які стягуються з відповідача з ? частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на ? частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області 26.09.2012 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2012 року і до повноліття дитини (а.с.5). 01.10.2015\~ року\~ відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/1027/1600/12 від 26.09.2012 року (а.с.7). Згідно заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області 16.05.2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.39). Відповідно до довідки - розрахунку Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заборгованість по аліментній платі станом на 01.09.2017 року становить 36 482,86 грн. (а.с.8-9). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія І (а.с.22), отримує пенсію по інвалідності з дитинства (а.с.11). Відповідно до довідки виданої Фастівським обєднаним УПФ України Київської області [PERSON] отримує соціальну пенсію інвалідам старшим 18 років захворювання яких повязане з Чорнобильською катастрофою, пенсія [PERSON] за період з травня 2017 року по жовтень 2017 року становить 9838,12 грн. (а.с.12). Як вбачається з довідки від 23.11.2017 року №97, виданої «Фастівським міським Палацом культури», [PERSON] відвідує студію зразкового вокально-хореографічного ансамблю «Калиновий віночок», відповідно до прейскуранту цін щомісячна плата за відвідування навчання в зразкового вокально-хореографічного ансамблю «Калиновий віночок» становить 300 грн. (а.с.13-14). Відповідно до довідки про доходи, виданої ПП «МІО Гранд» заробітна плата [PERSON] за період з травня 2017 року по жовтень 2017 рік складає 17160,46 грн. (а.с.47). Згідно довідки про доходи, виданої ПП « Терро Груп» заробітна плата [PERSON] за жовтень 2017 рік складає 2484,71 грн. (а.с.48). Позивач посилається на те, що на даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідно дає підстави для зміни розміру аліментів з 30% на 50% прожиткового мінімуму. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181\~СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, на думку суду наявні підстави вважати, що фінансові можливості відповідача, як батька дитини, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів змінилися, так само як змінилися мінімальні життєві стандарти. Відповідач працює, отримує стабільний дохід, а дитина в силу свого віку та задля забезпечення її гармонійного розвитку потребує більших матеріальних затрат, які не можуть бути покриті тим розміром аліментів, який призначений рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області 26.09.2012 року. Суд зазначає, що вимога про зміну розміру аліментів включає в себе вимогу про встановлення мінімального розміру аліментів, визначених законодавством України. Таким чином, розмір аліментів відповідно до заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області 26.09.2012 року є меншим, ніж прямо передбачено законом. Відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що хоча у позивача і зросли витрати на утримання дитини у зв'язку із ростом цін, однак також збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд не приймає таких доводів відповідача, оскільки ним не враховані зміни до законодавства, що регулюють правовідносини, пов'язані зі сплатою аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2017 по 30 квітня -1689 грн., з 01 травня по 30 листопада 1777 грн., з 01 грудня -1860 грн. Отже з 01.12.2019 року розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим ніж 930 грн. Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 грн. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, суд не може залишити поза увагою той факт, що в частині мінімального розміру аліментів на одну дитину законодавчо було внесено зміни та відповідно змінено його у бік збільшення, з метою захисту прав дитини. На думку суду дана обставина входить до переліку інших підстав, з якими законодавець повязує можливість зміни розміру аліментів, а тому беручи до уваги розмір аліментів, які сплачує відповідач, у грошовому виразі, є всі підстави для захисту прав неповнолітньої дитини, та приведення мінімального розміру аліментів на її утримання до законодавчо встановленого рівня. Згідно п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в цій частині. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею витрати на правову допомогу. Відповідно до норм ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно зазначених норм склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Позивачем до позовної заяви подані рахунок-фактура №35 від 14.11.2017 року про оплату послуги складання позовної заяви на суму 600,00 грн. та квитанція №244 від 15.11.2017 року, відповідно до якої [PERSON] сплатила 600 грн. одержувачу Адвокатському бюро [PERSON]. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердженні існування між позивачем та адвокатом договірних відносин на час надання таких послуг. Також, наданий рахунок-фактура не може вважатись первинним документом, оскільки не містить обовязкових реквізитів, які надають можливість ідентифікувати операцію та її учасників, зокрема: особистий підпис платника [PERSON] або інші дані, що надають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в оформленні рахунка-фактури (листі Мінфіну від 16.02.2017 р. № 31-11410-06-5/4339). Рахунок-фактура складені безпосередньо особою, яка таку допомогу надавала, підписані лише нею, тому суд не вважає їх належним доказом понесених витрат. При цьому, квитанція № 244 від 15.11.2017 року не містить призначення платежу, тому суд позбавлений можливості перевірити, чи сплата здійснена саме за складання позовної заяви. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial