Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

22 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі договору дарування він є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач по справі [PERSON] його колишня невістка, зареєстрована в будинку з листопада 2013 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з лютого 2015 року по теперішній час. Реєстрація [PERSON] в будинку не дозволяє позивачу розпоряджатись ним на власний розсуд та значно обмежує його законні права, тому він просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не з'явилася з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 КУ кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] Підставою виникнення права власності є договір дарування від 10.04.2003 року (а.с.9). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до довідки №4940 від 30.10.2015 року та відомостей відділу реєстрації місця проживання виконавчого органу Торецької міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11, 14). У довідці зазначено, що вона є невісткою [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між сином позивача [PERSON] та [PERSON] розірвано 14.03.2015 року (а.с.12), а з лютого 2015 року вона виїхала за межі м.Торецька.Відповідно до ст.71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не користується житловим приміщенням більше шести місяців та її реєстрація перешкоджає позивачу здійснювати ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення підлягає задоволенню. Що стосується зняття з реєстраційного обліку [PERSON] суд зазначає наступне. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно є підставою для відповідного компетентного органу для зняття відповідача з реєстраційного обліку, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial