Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

23 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим що, він є власником Ѕ частки будинку [ADDRESS]. За заповітом Ѕ часткабудинку належить його племіннику, який на даний час не оформив право власності на частину вищевказаного будинку. Вказує, що в даному будинку , за його згодою, зареєстрована його дружина - [PERSON]. Відповідач вже більше 2-х років не проживає у даному будинку та проживає за кордоном. Зазначає, що реєстрація відповідача в даному будинку порушує його права, як власника. Оскільки факт реєстрації у будинку відповідача зумовлює нарахування та стягнення з позивача зайвих комунальних платежів, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив задовольнити, не заперечував щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через розміщення оголошення на офіційному сайті Луцького міськрайонного суду. Згідно ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.03.2016 року (а.с. 5). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 28.03.2016 року, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 7). Також судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] з 18 липня 2016 року зареєстрована [PERSON],[INFO], що стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] (а.с. 9). Крім того, дана обставина підтверджується відомостями УДМС України у Волинській області та відомостями Виконавчого комітету Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області. З пояснень позивача у судовому засіданні слідує, що відповідач у справі вселилась у будинок як член сім'ї позивача (дружина). Як зазначено у висновку Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області №1564 про результати звернення громадян від 28.08.2018 року, за результатом перевірки та опитування сусідів встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2016 року та по даний час. (а.с.10). Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] вселилась у вищевказаний будинок, як член сім'ї власника майна, за згодою всіх членів, та проживала однією сім'єю з власником квартири. Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач [PERSON] втратила інтерес до житла, в якому зареєстроване її місце проживання, оскільки понад рік у ньому фактично не проживає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому вона втратила право користування даним житловим приміщенням. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні будинку та проживанні в ньому, про поважність причин її відсутності понад рік, наявність між нею і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання її такою, що втратила право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS].

Outcome: approved