Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-30 00:00:00

22.12.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.10.2006 року сторони зареєстрували шлюб у В РАЦС Вінницького МУЮ, який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітніх дітей сторони не можуть. Тому, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення старшою дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено та сторонами не оспорюється, що 29.10.2006 року сторони зареєстрували шлюб у В РАЦС Вінницького МУЮ, який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року у цивільній справі №127/25039/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 10.05.2007 року (а.с.6), та син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого В ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 15.09.2011 року (а.с.7). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно акту №23, затвердженого в.о. начальника МКП «ЖЕК №5» Гончар В.О. 27.01.2015 року, неповнолітні діти сторін проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS]/2 (а.с.19). В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітніх дітей сторони не можуть. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач підтримала позовні вимоги, а відповідач не надав письмових заперечень щодо позову. Окрім того, при визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітніх дітей, звичайні потреби дітей, те, що відповідач є молодою, фізично здоровою людиною працездатного віку, інших утриманців окрім спільних дітей сторін не має. А тому, суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з 243 грн. 60 коп. судового збору, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved