Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

22 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON], в якому просить визнати дійсною угоду купівлі-продажу та у порядку спадкування визнати за ним право власності на квартиру № 17, що знаходиться у будинку № 23 по вул. Волковича в м. Чернігові. Обґрунтовано позов тим, що 02.08.2017 року помер батько позивача [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. У встановлений законом строк позивач звернувся до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 16.04.2018 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 17, що знаходиться у будинку № 23 по вул. Волковича в м. Чернігові нотаріусом відмовлено, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на дану квартиру, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріально в установленому законом порядку. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Представник відповідача [PERSON] міської ради проти задоволення позову заперечував, надав відзив на позовну заяву. Третя особа Перша [PERSON] державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02 серпня 2017 року помер [PERSON], який доводився батьком позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 8). Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на належне йому майно. У встановлений законом строк позивач звернувся до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 16 квітня 2018 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти. Проте, , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 17, що знаходиться у будинку № 23 по вул. Волковича в м. Чернігові нотаріусом відмовлено, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на дану квартиру, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріально в установленому законом порядку. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.01.1998 року, відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», угоду було зареєстровано на Українській товарній біржі, реєстровий № 005938. Право власності на набуту за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації (реєстрова книга № 169, реєстровий № 16072 від 27 січня 1998 року). Проте, дану угоду не було посвідчено нотаріально. Як зазначено позивачем, з 10.02.1998 року і до дня смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав у придбаній квартирі за адресою: [ADDRESS], ніс витрати на її утримання, сплачував комунальні послуги. З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] інші спадкоємці крім позивача не звертались. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору) передбачалося, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно статті 47 Цивільного кодексу Української РСР, що діяв на час укладення угоди, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, враховуючи, що померлий [PERSON] у встановленому на час вчинення угоди законом порядку набув право власності на квартиру № 17, яка знаходиться у будинку № 23 по вул. Волковича в м. Чернігові, що підтверджується відміткою Комунального підприємства «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації», але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved