Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

22 лютого 2021 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Окуневича М.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Заява мотивована тим, що рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Однак судом не вирішено питання про понесені відповідачем [PERSON] витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката Окуневича М.В., які є співмірними зі складністю справи, тривалістю участі адвоката в судовому процесі та документально підтвердженні. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару», зважаючи на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19 та, виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 141 ЦПК України, представник відповідача вважає, що є усі правові підстави для стягнення з позивача понесені відповідачем витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката на загальну суму 10 700 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Окуневич М.В. в судовому засіданні підтримав доводи заяви з мотивів, наведених у ній. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Олексюк Л.В. в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Олексюк Л.В. подав заяву, в якій зазначив, що вони заперечують щодо доводів заяви представника відповідача, просять суд відмовити у її задоволенні. Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання [PERSON] спростувати поширену нею відносно [PERSON] недостовірну інформацію, що її чоловік [PERSON] не є батьком [PERSON] та [PERSON] , а також зобов`язати вибачитись за нанесені їй образи, та стягнути з неї моральну шкоду в розмірі 75 000 грн, відмовлено повністю. Однак, під час ухвалення рішення судом не вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Пуктом третім частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними. Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої-п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Представник відповідача на підтвердження понесених відповідачем [PERSON] витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 10 700 грн надав суду такі докази. Так, до відзиву на позовну заяву додано договір про надання правничої допомоги від 13 листопада 2020 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 26 листопада 2020 року на суму 1 700,00 грн; копію акту №1-79/20-ц виконаних робіт від 26 листопада 2020 року , де зазначено , які витрати та в якому розмірі понесла відповідач [PERSON] станом на 26 листопада 2020 року на загальну суму 1 700,00 грн; орієнтовний розрахунок судових витрат, які очікує понести відповідач у зв`язку з розглядом справи, який складається із участі адвоката у судових засіданнях по 500,00 грн за кожне засідання, а також гонорар успіху адвоката - 7 500, 00 грн. В ході судового розгляду справи представником відповідача було також подано акт №1/2-79/21-ц виконаних робіт від 21 січня 2021 року, де зазначено , що загальна сума наданих адвокатом послуг під час участі його в трьох судових засіданнях становить 1 500, 00 грн. До заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат представник відповідача додав копію квитанції до прибуткового касового ордера від 18 лютого 2021 року на суму 7 500,00 грн та копію акту №1/3-79/21-ц виконаних робіт від 18 лютого 2021 року , де зазначено, що вартість гонорару успіху адвоката становить 7 500,00 грн. Окрім цього матеріали справи містять ордер про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Окуневичем М.В., копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю. Також участь адвоката в судових засіданнях в суді підтверджується протоколами судових засідань. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання [PERSON] спростувати поширену нею відносно [PERSON] недостовірну інформацію, що її чоловік [PERSON] не є батьком [PERSON] та [PERSON] , а також зобов`язати вибачитись за нанесені їй образи, та стягнути з неї моральну шкоду в розмірі 75 000,00 грн, відмовлено повністю і у відсотковому співвідношенні розмір позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, складає 100,0 %. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже, враховуючи наведені вище положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Окуневичем М.В. професійної правничої допомоги відповідачу [PERSON] на суму 200,00 грн за ознайомлення з матеріалами справи, 500, 00 грн за вивчення, консультацію та роз`яснення їй предмета та підстави спору, 1 000,00 грн за підготовку відзиву на позовну заяву, як передбачено пунктом 3.1. договору про надання правової допомоги та 1 500,00 грн (підтверджена участь в трьох судових засіданнях з оплатою по 500,00 грн), як визначено пунктом 3.2. договору про надання правової допомоги, а всього разом - 3 200,00 грн, на користь відповідача з позивача підлягають стягненню вказані витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Окуневичем М.В. обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Водночас cуд не вбачає підстав для стягнення в повному обсязі на користь відповідача у цій справі гонорару успіху адвоката в розмірі 7 500,00 грн ( 75 000,00 грн х 10% ), згідно з пунктом 3.3. договору про надання правової допомоги, виходячи з наступного. Представник позивача адвокат Олексюк Л.В. у заяві від 09 березня 2021 року зазначав, що вони заперечують щодо доводів заяви представника відповідача, просять суд відмовити у її задоволенні. Суд вважає, що з врахуванням змісту вище наведеної заяви представника позивача, в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, в даному випадку в частині гонорару успіху адвоката. Враховуючи наведені вище правові позиції Верховного Суду, практику ЄСПЛ з цього питання та беручи до уваги складність даної справи, яка згідно ч.6 ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, співмірність гонорару успіху адвоката з складністю справи та наданими адвокатом послугами, суд прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача гонорару успіху адвоката в розмірі 3 000,00 грн., що відповідатиме критерію розумності його розміру.

Outcome: partial