Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

23.07.2018 відкрито провадження у справі. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа не відкривался та свідоцтво про право на спадщину не видавалося, хоча фактично спадковим майном користувався [PERSON] , який доводиться їй рідним братом по матері. [INFO] помер її брат та випадково вона дізналася, що 27.12.2017 посадовими особами Комишанської сільської ради Охтирського району посвідчено заповіт [PERSON] , за яким усе своє майно він заповідав [PERSON] . На переконання позивачки її брат не міг скласти такий заповіт, оскільки, по-перше, він не мав правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право на спадкове майно, а по-друге, в той час він перебував у лікарні та за станом здоров`я не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про відсутність волевиявлення на складання заповіту. Посилаючись на викладене позивачка просила встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості: [PERSON] та [PERSON] як матері та доньки, а також [PERSON] та [PERSON] як рідного брата та сестри; визнати недійсним заповіт № 399 від 27.12.2017, складений на території Комишанської сільської ради Грибом В.Н.; визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на майно за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з Комишанської сільської ради та її виконавчого органу (виконкому) моральну шкоду у сумі 170 000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та суду пояснила, що її мати перебувала у зареєстрованому шлюбі з її батьком, у 1947 році шлюб між ними розірвано та після цього мати перейшла на прізвище [PERSON] . У 1952 році народився її брат, прізвище якому мати дала [PERSON] . Коли брату було три роки вона поїхала з с. Комиші, приїздила раз у рік, але часто з братом листувалися. У 1988 році мати померла в с. Комиші Охтирського району, спадщину після смерті матері вона не оформлювала, фактично брат користувався спадковим майном у виді житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , але юридично спадщину не оформив, свідоцтво про право на спадщину не отримував. У 2016 році вона приїздила до брата, на той час у нього проживав квартирант [PERSON] 2017 році почала проживати [PERSON] з двома дітьми та [PERSON] . Брат хворів на туберкульоз, її двоюрідна сестра [PERSON] допомагала у лікуванні. Сама вона не доглядала за братом, так як опікувалася хворим чоловіком. [INFO] її брат помер та коли вона звернулася до нотаріуса, щоб прийняти спадщину після смерті брата, їй повідомили, що в день смерті [INFO] [PERSON] склав заповіт, посвідчений посадовою особою Комишанської сільської ради, яким усе своє майно заповідав [PERSON] . Вважає, що її брат не складав заповіт, оскільки не мав правовстановлюючих документів на майно, заповіт підписаний сторонньою особою [PERSON] , що свідчить про відсутність волевиявлення на складання заповіту. Представник позивачки [PERSON] в судовому засідання підтримала позовні вимоги та пояснила, що часто спілкувалася з померлим [PERSON] , який був рідним братом позивачки по материнській лінії, а їй двоюрідним братом. З весни 2016 року по грудень 2017 року у нього проживав квартирант [PERSON] , потім з`явилася [PERSON] з двома дітьми. Останній раз вона спілкувалася з [PERSON] 12.11.2017, під час розмови він повідомив, що отримав пенсію. Після того вона сама телефонувала до [PERSON] , але зв`язок з ним був відсутній. 12.12.2017 [PERSON] разом з лікарем відвезли [PERSON] у лікарню. Зі слів лікарів, [PERSON] вів себе агресивно, був переляканий. 27.12.2017 їй зателефонував [PERSON] і повідомив, що [PERSON] помер. Вважає, що [PERSON] помер не власною смертю, [PERSON] та [PERSON] його не випускали з будинку, били, так як він мав синці і садна, сільська рада не давала йому субсидії, посилаючись на те, що будинок на нього не оформлений, тобто здійснювали щодо брата тиск, тому добровільно скласти заповіт він не міг. Представник позивачки [PERSON] в судовому засідання підтримала покази позивачки додавши, що за словами односельчан між [PERSON] і [PERSON] мали місце сутички, після виписки останнього з лікарні ніякої допомоги його співмешканці йому не надавали, ліків не купували, [PERSON] поводив себе неадекватно, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, що свідчить про відсутність його свідомої волі на складання заповіту. Крім того, у заповіті не зазначене місце його складання, заповіт складений не уповноваженою особою, не був дотриманий порядок посвідчення заповіту. Представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача - Комишанської сільської ради Охтирського району Мальченко Д.В. проти позову щодо визнання недійсним заповіту заперечив, вказав, що посвідчення заповіту було проведено згідно процедури, визначеної чинним законодавством секретарем сільської ради, у межах її повноважень, у присутності двох свідків, а підписаний він був [PERSON] через вади зору [PERSON] , на що останній дав свою згоду. Судом досліджені такі докази. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з 1982 року, коли брат одружився з [PERSON] . Матір [PERSON] та [PERSON] звали бабою [PERSON] , вони приїжджали на весілля брата, після того спілкувалися, підтримували стосунки. [PERSON] часто приїжджав в м. Охтирка, спілкувався з її матір`ю, допомагав по господарству. Вони саджали огород в с. Комиші, бо [PERSON] не міг його самостійно обробляти, [PERSON] їм допомагав. Позивачка завжди підтримувала з братом стосунки, телефонувала йому, приїздила до брата у 2014 та 2016 роках. До них востаннє [PERSON] приїжджав у 2017 році. Раніше [PERSON] хворів на туберкульоз, однак вилікувався, останнім часом скаржився на біль у ногах. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] з народження, це двоюрідна сестра її матері [PERSON] [PERSON] її дядько, двоюрідний брат матері, проживав у с. Комиші Охтирського району. Її бабуся проживала в с. Комиші, вони її частко навідували, [PERSON] приходив в гості. Також часто відвідував їх. До 2014 року вона часто бачилась з [PERSON] , спілкувалася з ним. Позивачка востаннє приїздила до брата у 2016 році, потім після похорон. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] його двоюрідна сестра, рідна сестра [PERSON] по матері, батьки у них були різні. Його мати, [PERSON] , була сестрою [PERSON] і в дитинстві він часто до неї їздив. У 1976 році він закінчив школу та виїхав до м. Зіньків. [PERSON] вийшла заміж та виїхала з села, а [PERSON] залишився з матір`ю. Однак вони весь час спілкувалися, приїжджали в гості до [PERSON] , вона також приїжджала у с. Комиші, допомагали одне одному. 27.12.2017 йому зателефонували з села та повідомили про смерть [PERSON] , він зателефонував [PERSON] , ввечері приїхав сам. В будинку лежало тіло [PERSON] , також там були [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які повідомили, що похорон відбудеться вранці. Наступного дня вранці чекали лікаря, отримали медичну довідку, вирішили домовитися за столову про помини, однак їм повідомили, що все оплачене. Також в сільраді повідомили, що є заповіт, однак не повідомили, хто спадкоємець. Свідоцтво про смерть видали о 17.15 год. 28.12.2017. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює медичною сестрою Комишанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, у 2017 році працювала дільничною медсестрою. У грудні 2017 року [PERSON] було призначено лікування на дому, призначені крапельниця, внутрішньовенні та внутрішньом`язові уколи. Так як спочатку не було ліків, вона повідомила лікаря. Коли ліки придбали, вона відвідувала хворого, ставила йому крапельницю, робила уколи. У грудні 2017 року з 8.00 год. вона прийшла до [PERSON] додому, він лежав на ліжку, був слабкий, інколи реагував рукою, не говорив, очі були закриті, але мав доглянутий вигляд, будь-які ушкодження були відсутні. В той час з ним були [PERSON] і [PERSON] . Вона провела необхідні процедури, була близько однієї години, коли виходила, [PERSON] був живий, але свідомість мав затьмарену. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була присутня під час транспортування [PERSON] з Охтирської ЦРЛ додому на автомобілі ПСП «Комишанське». Санітари вивезли [PERSON] з терапевтичного відділення до автомобіля та він самостійно сів на переднє сидіння. В автомобілі також були присутні водій [PERSON] , медсестра [PERSON] та електрик [PERSON] . Дорогою [PERSON] не розмовляв, мав хворобливий вигляд, бліде обличчя. Свідок [PERSON] пояснив, що працював головним лікарем Малопавлівської амбулаторії, на прохання голови громади Перетятько Н.О. проводив огляд [PERSON] за місцем його мешкання, оскільки на той час лікар з с. Комиші був відсутній. В будинку знаходився [PERSON] , жінка, яка з ним проживала та двоє дітей. [PERSON] перебував у тяжкому стані, мав набряклі ноги, важко пересувався, живіт був збільшений, мав віддишку, поганий апетит, але при свідомості, його впізнав. Він призначив [PERSON] ліки та доручив медсестрі [PERSON] зробити хворому уколи, виписав направлення до районної лікарні. Через три дні зателефонували з терапії і сказали, що у [PERSON] закінчилися гроші, щоб його забирали до своєї лікарні, з даного приводу він повідомив голову громади. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2016 року працює лікарем Комишанської амбулаторії, відвідував [PERSON] , останній був у тяжкому стані, кілька разів викликали швидку допомогу, коли його госпіталізували постійно телефонували з терапевтичного відділення Охтирської ЦРЛ та наполягали, щоб хворого забрали до своєї лікарні через відсутність у нього коштів на лікування. Коли [PERSON] відвозили до районної лікарні, він був у відпустці, тому його відвідував лікар [PERSON] . Після повернення [PERSON] додому він відвідував останнього, в будинку був [PERSON] і [PERSON] , свідомість [PERSON] була затьмарена, ноги набряклі, на запитання не відповідав. Про смерть [PERSON] йому повідомила поліція. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 27.12.2017 близько 07.30 год. за запрошенням [PERSON] прийшла за місцем проживання [PERSON] , оскільки останній виявив бажання зробити заповіт та [PERSON] , який на той час проживав з ним. [PERSON] висловив свою волю. У приміщенні сільради вона надрукувала текст заповіту, потім принесла його до заповідача, у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] прочитала заповіт, роз`яснила його зміст і права заповідача, останній з усім погодився, але оскільки не міг поставити самостійно підпис, замість нього це зробив [PERSON] . [PERSON] надав їй свій паспорт, на той час він все розумів, хоча вигляд мав хворобливий, але стан його був задовільний. Близько 9 год. закінчила оформлення заповіту, в той час лікарів не зустрічала, [PERSON] чи дітей не бачила. Крім того свідок додала, що згідно рішення сесії від 30.11.2017 у разі відсутності секретаря сільради [PERSON] на неї покладалися обов`язки останньої, у тому числі складати та посвідчувати заповіти. Про смерть [PERSON] дізналася ввечері 27.12.2017. Свідок [PERSON] , яка є завідуючою терапевтичним відділенням Охтирської ЦРЛ суду пояснила, що у їхньому відділенні стаціонарно проходив лікування хворий [PERSON] , який при госпіталізації повідомив, що хворів на туберкульоз легень, кожні покрови його були синюшні, у зв`язку з чим запідозрили, що він зловживає спиртними напоями. Родичів [PERSON] встановити не вдалося, на картці був записаний син, однак, як потім з`ясувалося, це не був родич. Був встановлений супутній діагноз: ішемічна хвороба серця з порушенням ритму, недостатність кровообігу 2 стадії, кардіограму роботи [PERSON] відмовився. Лікування проводилось згідно протоколу. Від медичного персоналу щодня надходили скарги щодо неадекватної та агресивної поведінки [PERSON] , яка притаманна людям з психічними відхиленнями, йому пропонувалася консультація психіатра, але [PERSON] категорично відмовився. Натомість був оглянутий наркологом, який не підтвердив попередній діагноз щодо розладу психіки внаслідок зловживанням алкоголем. Коли фізичний стан пацієнта покращився, було прийнято рішення про продовження лікування в умовах стаціонару в лікарні нижчого рівня. Приїхав автомобіль, була медсестра. Виписали епікриз, направили в стаціонар лікарні нижчого рівня. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює ветлікарем ПСП «Комишанське». Подій точно не пам`ятає, однак у 2017 році в холодну пору року вранці до нього та [PERSON] зверталася [PERSON] з приводу присутності в якості свідків під час посвідчення заповіту [PERSON] . Коли вони прийшли до будинку [PERSON] , інших осіб не було, останній лежав на ліжку, на вигляд був хворий, але висловив побажання, щоб заповіт був посвідчений на ім`я [PERSON] [PERSON] прочитала текст заповіту, який вже був підготовлений, але [PERSON] підписати його не зміг, не заперечував проти того, щоб хтось з них підписав. Тоді він підписав один примірник заповіту. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у грудні 2017 року [PERSON] попрохала посвідчити заповіт, тексту заповіту ще не було. [PERSON] сходила у контору, склала текст заповіту і він разом з нею та [PERSON] пішли до будинку [PERSON] . Той лежав у ліжку, його впізнав. Інших осіб не було. Сказав, що бажає скласти заповіт. [PERSON] прочитала заповіт, вони з [PERSON] також його прочитали та підписали, але сам [PERSON] підписати заповіт не зміг, на його прохання він підписав заповіт, а саме два його примірники. Стан здоров`я [PERSON] був задовільний, він був при ясному розумі, розмовляв. Були у [PERSON] десь до 09.00 год. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що у 2017 році працювала поштаркою, у листопаді чи грудні місяці приносила пенсію [PERSON] , який в той час хворів, лежав у ліжку, але її впізнав. В будинку був [PERSON] , жінка і двоє дітей, вона поклала гроші на стілець, а [PERSON] ( [PERSON] ) взяв руку [PERSON] та розписався за отримання. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що проживала з дітьми у будинку [PERSON] , разом з ними там проживав [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] . Останнім часом у [PERSON] боліли ноги, вона викликала швидку допомогу, але [PERSON] відмовився їхати до лікарні. В подальшому [PERSON] відвозив [PERSON] до лікарні. Коли [PERSON] повернувся з лікарні, до нього приходив лікар [PERSON] , оглянув, призначив лікування, після того приходила медсестра ставила крапельницю, в той день [PERSON] гарно себе почував, шуткував, розмовляв, виходив у коридор. Через деякий час [PERSON] їй сказав, що [PERSON] не дихає, викликали поліцію та лікарів. Про існування заповіту дізналася після смерті [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вона народилася в с. Комиші Грунського району Харківської області, її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.23). 24 квітня 1960 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим позивачка змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 24.04.1960 відділом ЗАГСу м. Красний Луч Луганської області (т.1 а.с.24). Відповідно до архівного витягу актового запису про шлюб №7 відділу Актів Громадянського Стану с. Комиші, складеного 16 серпня 1936 року [PERSON] (18 р., укр.) та [PERSON] ( 18 р., укр.) уклали шлюб, після якого остання перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON] , місце проживання : с. Комиші (т.2 а.с.32). Згідно актового запису про припинення шлюбу №22 вд 20.02.1952, шлюб, укладений 16.08.1936 р. між [PERSON] та [PERSON] припинений, прізвище після розірвання шлюбу: він - [PERSON] , вона - [PERSON] 14 років залишається на утриманні матері (т.1 а.с.239). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.05.1952 Комишанським сіль ЗАГСом 22.10.1952 у с. Комиші Грунського району Сумської області народився [PERSON] , матір`ю якого записана [PERSON] , а батьком [PERSON] (т.1 а.с.25). [INFO] в с. Комиші Охтирського району Сумської області померла [PERSON] , про що 31 травня 2018 року Очаківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.26). Відповідно до умови, складеної 29.01.1940 та ствердженої головою виконавчого комітету депутатів трудящих, [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] хату, яка міститься урочище територіальний поділ ім. Леніна вул. Коряківка. Відповідно довідки виконавчого комітету Комишанської сільської ради за 30.10.1985 № 258 [PERSON] в тому, що вона мешканка с. Комиші Охтирського району Сумської області та має склад сім`ї : мати - [PERSON] , 1918 року народження, чоловік - [PERSON] , головою двору рахується [PERSON] (т.3 а.с.130). Охтирською районною державною нотаріальною конторою надано інформацію про те, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] до нотаріальної контори спадкоємці із заявами про прийняття та/або відмову від спадщини не зверталися; спадкова справа не відкривалася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися ( т.1 а.с.39). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 2017 року виконавчим комітетом Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, [INFO] [PERSON] помер (т.1 а.с.27). Відповідно до довідки виконавчого комітету Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області № 119 за січень 2018 року [PERSON] , [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] в складі сім`ї: [PERSON] , 1985 року народження; [PERSON] , 1989 року народження; [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] , 2011 року народження (т.1 а.с.32). 27 грудня 2017 року секретарем виконкому Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Івахненко В.В. посвідчено заповіт [PERSON] , відповідно до якого усе свої майно останній заповідав [PERSON] , [INFO] . Крім того, у заповіті зроблено посилання про роз`яснення заповідачу секретарем виконкому сільської ради змісту ст.ст. 207,1233,1234,1241,1248,1253,1254,1255 ЦК України та зазначено, що у зв`язку з хворобою заповідача заповіт на його прохання прочитано йому секретарем виконкому у присутності свідка [PERSON] , [INFO] і на його прохання підписаний [PERSON] , [INFO] , яким також прочитано текст заповіту уголос заповідачу до його підписання (т.1 а.с.31). Відповідно договору № 075 від 12.12.2013 про користування електричною енергією, акту заміни лічильника електричної енергії від 10.08.2010, акту заміни приладу обліку електроенергії та/або технічної перевірки від 13.01.2016 споживачем послуг є [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( т. 3 а.с. 131-133). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,12 га для індивідуального садівництва на території Чернеччинської сільської ради, кадастровий номер 5920389200:01:001:5803 ( т.4 а.с. 71-73). Відповідно до записів в обліковій карткі об`єкта погосподарського обліку 2016-2020 роки по [ADDRESS] головою домогосподарства зазначений [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , також зазначені особи, що проживають в господарстві без реєстрації: [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 1989 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2011 р.н. Рік побудови будинку 1940 ( т. 4 а.с. 92-95). Згідно п. 2.6 посадової інструкції секретаря виконавчого комітету сільської ради, затвердженої розпорядженням сільського голови 30.12.2017 № 20-ОД, до повноважень та функціональних обов`язків секретаря виконавчого комітету сільської ради відноситься складання та засвідчення нотаріальної дії ( т. 4 а.с. 96-98). Відповідно до рішення першої сесії сьомого скликання Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області від 30.11.2017, на посаду секретаря виконкому Комишанської сільської ради затверджено [PERSON] , приступити до виконання обов`язків з 01.12.2017 ( т. 4 а.с. 99). Відповідно до рішення першої сесії сьомого скликання Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області від 30.11.2017 обов`язки по вчиненню нотаріальних дій покладено на [PERSON] - секретаря Комишанської сільської ради. На період відсутності секретаря Комишанської сільської ради [PERSON] обв`язки по вчиненню нотаріальних дій на території Комишанської сільської ради покладено на секретаря виконавчого комітету Комишанської сільської ради [PERSON] ( т. 4 а.с. 100). Відповідно до довідки КНП «Зінківський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 202 від 27.12.2017, [PERSON] 27.12.2017 з 09.00 год. до 11.00 год. знаходилася на обстеженні при Зінківській амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Зінківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Зінківської районної ради Полтавської області ( т. 4 а.с. 94). Відповідно до записів погосподарської книги № 2 КПУ Крупської на 1953, 1954, 1955 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., [PERSON] , 1892 р.н., [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1937 р.н., [PERSON] , 1952 р.н. Рік забудови господарства - 1910, 1928 ( т. 4 а.с. 240-242). Відповідно до записів погосподарської книги № 2 Комишанської сільської ради на 1955, 1956, 1957 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., [PERSON] , 1892 р.н., [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1937 р.н., [PERSON] , 1952 р.н. Рік забудови господарства - 1910, 1928 ( т. 4 а.с. 243-245). Відповідно до записів погосподарської книги № 4 Комишанської сільської ради на 1958, 1959, 1960 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., [PERSON] , 1892 р.н., [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1937 р.н., [PERSON] , 1952 р.н. Мається запис за 1958 р. про відсутність [PERSON] з 1955 р. в зв`язку з вибуттям на роботу в м. Сиктивкар, за 1959 р. - в зв`язку з вибуттям на роботу Донбас. Рік забудови господарства - 1942. ( т. 4 а.с. 243-245). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1961, 1962, 1963 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., [PERSON] , 1892 р.н., [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1937 р.н., [PERSON] , 1952 р.н. Мається запис за 1961 р. про відсутність [PERSON] - Донбас. Рік забудови господарства - 1942. ( т. 4 а.с. 249-251). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1964, 1965, 1966 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., [PERSON] , 1892 р.н., [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1952 р.н. Рік забудови господарства - 1940. ( т. 5 а.с. 1-3). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1967, 1968, 1969 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., [PERSON] , 1892 р.н., померла 1967 р., [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1952 р.н. Мається Рік забудови господарства - 1940. ( т. 5 а.с. 4-6). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1971, 1972, 1973 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1952 р.н. Мається запис щодо [PERSON] - армія 1972 р. Рік забудови господарства - 1940. ( т. 5 а.с. 7-9). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1974, 1975, 1976 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., [PERSON] ( змінено на [PERSON] згідно свідоцтва про народження № 9986, виданого Комсомольським сільзагсом Полтавської області 04.11.1918 р. та рішення виконкому Комишанської сільської ради від 27.11.1973 р. ) Олександри Власівни, 1918 р.н., [PERSON] , 1952 р.н. Мається запис щодо [PERSON] - прибув з РА, травень 1974 р. Рік забудови господарства - 1940. ( т. 5 а.с. 10-12). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1977, 1978, 1979 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1887 р.н., помер 1979 р,. [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1950 р.н. Рік забудови господарства - 1940. ( т. 5 а.с. 13-15). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1980, 1981, 1982 р. мається запис про проживання сім`ї колгоспників [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1950 р.н. Рік забудови господарства - 1940. ( т. 5 а.с. 16-18). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1983, 1984, 1985 р. мається запис про проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1950 р.н. Рік забудови господарства - 1940. ( т. 5 а.с. 19-21). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1986, 1987, 1988, 1989, 1990 р. мається запис про проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1918 р.н., померла 1988 р., [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1950 р.н., померла [INFO] . Рік забудови господарства - 1940. ( т. 5 а.с. 22-24). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1991, 1992, 1993, 1994, 1995 р. мається запис про проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1952 р.н.( т. 5 а.с. 25-27). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 1996, 1997, 1998, 1999, 2000 р. мається запис про проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1961 р.н., [PERSON] , 1989 р.н. Мається запис про наявність претензії на будинок від [PERSON] , заява № 25 від 25.08.1999. ( т. 5 а.с. 28-30). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 2001-2005 р.р. мається запис про проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1961 р.н., ( не прописана), [PERSON] , 1989 р.н. ( не прописаний). Рік побудови 1940. ( т. 5 а.с. 31-33). Відповідно до записів погосподарської книги Комишанської сільської ради на 2006-2010 р.р. мається запис про проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1961 р.н., ( депортована в серпні 2010 р.), [PERSON] , 1989 р.н. ( не прописаний). Рік побудови 1940. ( т. 5 а.с. 34-36). 24.01.2018 [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата - [PERSON] (т.3 а.с.43). Вирішуючи вимоги про встановлення факту родиних відносин суд виходить з такого. Положеннями ст. 16 ЦК України визначено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з зазначених норм та аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин, а саме, що позивачка є дочкою [PERSON] , яка також мала прізвище [PERSON] , [PERSON] , та сестрою [PERSON] по матері. Такий висновок суду ґрунтується на досліджених письмових доказах - свідоцтва про народження позивачки, актового запису про шлюб [PERSON] , актового запису про припинення шлюбу [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] , записів погосподарських книг Комишанської сільської ради, свідоцтва про смерть [PERSON] , та показах свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з яких вбачається що [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] , змінювала прізвище внаслідок укладання та розірвання шлюбу та на підставі рішення виконкому Комишанської сільської ради відповідно до свідоцтва про народження, мала сина та дочку. Позивачка народилася в с. Комиші, проживала там до 1955 року, після чого виїхала на роботу, однак цікавилася господарством, підтримувала родинне спілкування з [PERSON] , який після смерті матері успадкував її майно шляхом фактичного прийняття спадщини, оскільки залишився проживати в будинку, і після смерті [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за законом. Наявні розбіжності в документах позбавляють її можливості реалізувати своє право на спадкування, а тому з метою захисту такого права факт родинних відносин підлягає встановленню судом. Щодо вимоги про визнання заповіту недійсним, суд виходить з такого. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Положення статті 1247 ЦК України містять загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно приписам ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно положень ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); видають дублікати посвідчених ними документів; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах; видають свідоцтва про право на спадщину; видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Дії, передбачені пунктами 6 і 7 частини першої цієї статті, вчиняють уповноважені посадові особи органу місцевого самоврядування, які мають вищу юридичну освіту, досвід роботи у галузі права не менше трьох років, пройшли протягом року стажування у державній нотаріальній конторі або приватного нотаріуса, завершили навчання щодо роботи з єдиними та державними реєстрами, що функціонують в системі Міністерства юстиції України, та склали іспит із спадкового права у порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Контроль за організацією нотаріальної діяльності уповноважених на це посадових осіб органів місцевого самоврядування, дотриманням ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконанням правил нотаріального діловодства здійснюється Міністерством юстиції України. Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованим 14.11.2011 № 1298/20036 унормовано вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до ІІ розділу зазначеного Порядку, п. 2.1, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: «У зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: [ADDRESS] »). Згідно п 2.2. розділу ІІ зазначеного Порядку, нотаріальні дії вчиняються після їх оплати в день подачі всіх необхідних документів. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеномустаттею 43 Закону України «Про нотаріат». У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування ( п. 2.3 Порядку). Тексти нотаріально посвідчуваних заповітів, заяв, дублікатів нотаріальних документів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту заповітів, заяв, повинні бути позначені хоча б один раз словами. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місця проживання та реєстраційні номери облікових карток платників податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження ( п. 2.10 Порядку). Згідно п. 1.1 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування ( п. 1.2. Порядку). Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити фізичним особам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону ( п. 1.3 Порядку). При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача ( п. 1.4 Порядку). При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається, крім випадків посвідчення заповіту подружжя. У разі посвідчення такого заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування зобов`язана перевірити належність заповідачам майна на праві спільної сумісної власності. Копія документа долучається до примірника заповіту ( п. 1.5 Порядку). Посадова особа органу місцевого самоврядування перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту (п. 1.6 Порядку). Заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток 16). Заповідач може в будь-який час скасувати заповіт, подавши про це заяву до відповідного органу місцевого самоврядування ( п. 1.8 Порядку). Відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі» ( 1.10 Порядку). Згідно ст. 1 ЦПК України, цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст. 5 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності ( ст.13 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування ( ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно приписів ст 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності ( ст. 89 ЦПК України). Надавши оцінку заповіту, посвідченому 27.12.2017 секретарем виконкому Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Івахненко В.В., спадкоємцем за яким є [PERSON] , показам свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надавали різну оцінку стану здоров`я [PERSON] , його здатності розуміти свої дії та ясно виражати свою волю на час посвідчення заповіту, враховуючи позицію сторони позивача, яка категорично заперечувала проти проведення посмертної судово-психіатричної експертизи для вирішення питання щодо здатності [PERSON] на час посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та вільно виражати свою волю, а також заперечила на пропозицію замінити відповідача Комишанську сільську раду Охтирського району Сумської області на спадкоємця за заповітом [PERSON] , суд дійшов висновку, що вимоги про визнання недійсним заповіту з підстави відсутності волевиявлення спадкодавця на складання заповіту є недоведеними, крім того, заявлені до неналежного відповідача, оскільки Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області не є спадкоємцем за заповітом. Разом з тим, судом встановлено, що заповіт складений з порушенням його форми та посвідчення, оскільки в ньому не вказано про його вчинення за межами приміщення органу місцевого самоврядування та причини цього, натомість зазначено Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області, з чого має слідувати, що заповіт складався в приміщенні сільської ради, що суперечить показам свідків. Також відсутній другий примірник заповіту і покази свідків щодо факту існування другого примірника різняться, оскільки свідок [PERSON] зазначив, що підписував один примірник заповіту, в той час як свідок [PERSON] зазначав, що підписував два примірники. За таких обставин заповіт від 27.12.2017 є нікчемним, тобто його недійсність встановлена законом, і не тягне за собою юридичних наслідків. Отже, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом встановлення нікчемності заповіту. Суд вважає такий спосіб захисту дієвим, оскільки він сприятиме відновленню порушеного права позивача на спадкування після смерті брата. Не підлягає задоволенню вимога про визнання за позивачкою права власності на майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] як передчасна, оскільки позивачкою не надані докази про неможливість успадкувати майно у встановлений позасудовий спосіб шляхом звернення до нотаріуса, отже не доведено наявність порушеного, невизнаного або оспореного права. Щодо вимоги про стягнення з Комишанської сільської ради та її виконавчого органу моральної шкоди у розмірі 170000 грн., суд виходить з такого. Положеннями ст. 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Позивачем не зазначено обставин, які б свідчили про наявність підстав для відшкодування шкоди органом місцевого самоврядування незалежно від наявності вини. Враховуючи, що Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області є неналежним відповідачем за заявленими вимогами, відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial