Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

22.05.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить встановити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 07.08.2004 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. За час шлюбних відносин у неї, [PERSON] , (в попередньому шлюбі - [PERSON] ) та відповідача, [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 30.10.2013 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між ними було розірвано, дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вирішено залишити проживати з позивачем [PERSON] . По факту їхні діти весь час проживали і у відповідача і у неї, по черзі, за їхньою відповідачем спільною згодою. Наразі діти виявляють бажання жити з нею. На сьогоднішній день вона знаходиться у шлюбних стосунках з [PERSON] . В них дружня родина, чоловік і діти дуже добре спілкуються між собою. Наразі її чоловік, [PERSON] є приватним підприємцем та працює, заступником керівника галузевого спрямування «Элемер». Вони мають достатнє фінансове забезпечення для того, щоб утримувати дітей на високому рівні для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного. духовного і соціального розвитку. 10.06.2019 року ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за зазначеним позовом передано для розгляду за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. 08.08.2019 року в провадження судді Московського районного суду м. Харкова Єрмак Н.В. надійшли матеріали цивільної справи за вказаним позовом згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 08.08.20219 року згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Московського районного суду від 08.08.2019 № 01-08/121в провадження судді Московського районного суду м. Харкова Букреєвої І.А. надійшли матеріали цивільної справи за вказаним позовом. Згідно з матеріалами справи, ухвалою суду від 09.08.2019 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.11.2019 року ухвалою суду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Службу у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. За розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 01-08/582 від 07.08.2020 року проведено повторний автоматичний розподіл справи, справу передано на розгляд судді Харченко А.М. Ухвалою суду від 11.08.2020 року зазначену цивільну справу прийнято до провадження та призначене підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Андренко С.Ю. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі, вважає її надуманою та такою, що подана в порушення вимог ст. 186 ЦПК України, посилаючись на наступне. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року, що набрало чинності, визначено місце проживання дітей з ним. Обставини, які позивач наводить у позовній заяві, не відповідають дійсності. Їхні діти мешкали з ним на Кіпрі . У лютому 2019 року він привіз дітей на канікули в Харків, а позивач, за домовленістю, мала повернути їх до Кіпру після закінчення канікул. Однак, позивач, сховала дітей за невідомою йому адресою та, всупереч домовленостям, відмовилася повертати їх на Кіпр. Позивач також заблокувала його контакти у телефонах, мессенджерах та соціальних мережах дітей, заборонивши їм спілкуватися з ним та з усіма його родичами. Донька, дізнавшись про те, що він перебуває у Харкові, змогла скасувати блокування, та зателефонувала йому з проханням забрати її від позивача через постійний моральний тиск та неможливість проживати разом. На даний час вона проживає з ним в м. Харкові. Малолітній син в силу свого віку та знаходження під постійним психологічним тиском позивача, змушений проживати з позивачем. Позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що перебуває у шлюбних стосунках. Так, дійсно, незабаром після ухвалення Дзержинським районним судом м. Харкова рішення про розірвання їхнього шлюбу та визначення місця проживання дітей з ним, позивач переїхала на постійне місце проживання до РФ, де уклала шлюб. Однак, наскільки йому відомо, з 2018 року позивач у шлюбних стосунках з чоловіком не перебуває, вони постійно мешкають окремо, він - в РФ, вона - на Кіпрі в 2018-2019 роках та в Україні на теперішній час. Позивач не працює, що підтверджується її заявою підчас встановлення судом її особи при розгляді справи, не має регулярних надходжень грошових коштів, які б давали змогу належним чином утримувати себе, не кажучи вже про утримання двох дітей. Таким чином, жодна обставина, яку наводить позивач на користь заявлених позовних вимог, не відповідає дійсності. В матеріалах справи міститься висновок Департаменту у справах дітей щодо визначення місця проживання мого сина, [PERSON] . Вважає, що суд не може взяти до уваги цей висновок, оскільки він зроблений на підставі припущення щодо того, що питання про місце проживання дітей не вирішувалось. Позивач навмисно ввела в оману Департамент у справах дітей, приховавши той факт, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, що набрало чинності, місце проживання дітей визначено з ним. Жодних інших доказів обставин, на які позивач посилається, як на підстави заявлених вимог, позивачем не надано. Для отримання документального спростування наведених позивачем обставин та для підтвердження наведених ним обставин його представником було надіслано низку адвокатських запитів, відповіді на які ще не отримано у зв`язку з дією заходів по боротьбі за розповсюдженням COVID-19. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Андренко С.Ю. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просив встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , посилаючись на наступне. При розірванні шлюбу між позивачем та відповідачем була домовленість, щодо визначення місця проживання дітей з батьком. Оскільки у майбутньому він мав намір виїхати на постійне місце проживання до республіки Кіпр, та надати дітям можливість отримати освіту за Європейським рівнем. Але все вийшло набагато гірше ніж очікувалось. Перед початком учбового періоду 2018 - 2019 року відповідач разом з дітьми, за згодою позивача, виїжджають до республіки Кіпр, але ні хто не очікував, що це буде окупована частина острову так звана - Турецька Республіка Північного Кіпру. Так звана «Турецька Республіка Північного Кіпру» була засуджена світовим співтовариством і оголошена незаконною. За єдиним винятком Туреччини, жодна, держава у світі або міжнародна організація не визнає цю територію. Невизнання цієї території світовим співтовариством і Україною зокрема унеможливлює захист громадян України з боку дипломатичних установ України, які перебувають на цій частині Кіпру . Всі документи, видані на цій території (про освіту, проїзні документи, тощо) не визнаються іншими країнами. Одночасно з прибуттям на острів діти зіткнулись з мовною проблемою. Оскільки населення Північного Кіпру - турки, навчання у шкільних та виховання у дошкільних закладах відбувалось здебільшого на турецькій мові. Таким чином діти були змушені вивчати турецьку мову та фактично прибувати під домашнім арештом, так як їх батько (відповідач) весь час перебував десь у справах. Спілкування між позивачем та дітьми постійно (майже щодня) проходило за допомогою мережі Інтернет через відповідні месенжери. Отримавши від дітей відповідну інформацію позивач була змушена приїхати до північної частини острову, та орендувати житло у місті, де мешкав відповідач дітьми. З 27.09.2018 року [PERSON] мешкала на північному Кіпрі разом дітьми у орендованому будинку, та займалась їх навчанням та вихованням. Після повернення до України діти позивача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , категорично відмовились виїжджати за кордон та забажали залишитись в України. Стаття 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип, за яким малолітня дитина не може бути розлучена з своєю матір`ю, крім випадків коли є виключні обставини. Починаючи з серпня 2009 року та по теперішній час діти зареєстровані за місцем реєстрації позивача, а їх батько, не зважаючи на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/13839/13-ц, не поспішає реєструвати власних дітей за місцем свого проживання. З лютого 2019 року позивач разом з дітьми мешкає у м. Харкові у орендованій квартирі. За висновком Департаменту служб у справах дітей, дане житло відповідає всім сучасним нормам для повноцінного проживання дітей та їх виховання. Як зазначив відповідач [PERSON] дійсно, на теперішній момент, перебуває у шлюбі з громадянином РФ [PERSON] , який приділяє більше уваги дітям ніж власний батько. Так, з лютого 2019 року позивач, після рішення дітей не залишати рідну Країну, орендували житло для спільного проживання з дітьми у місті Харків. 26.02.2019 року позивач укладає договір № 18/19-4-1366 про надання освітніх послуг, на оплатній основі, у сфері загальної середньої освіти з використанням дистанційних технологій зі школою «Ангстрем» для дистанційного навчання дітей [PERSON] та [PERSON] . Крім того, виникла необхідність вивчати предмети за допомогою репетиторів. Дана міра була необхідною для збереження року навчання, оскільки діти повернулись у середині навчального року. А вже на наступний і учбовий рік [PERSON] укладає договори про надання освітніх послуг з загальноосвітнім навчальним закладом НВК «Ліцей Професіонал» також на оплатній основі. На теперішній час діти продовжують навчання у вказаному учбовому закладі. Єлисей відвідує спортивну секцію та бере, приватні уроки музики. Слід зазначити, що [PERSON] , не приймав жодної участі у даному процесі, та взагалі, практично весь час, перебував за межами України. Чоловік позивача [PERSON] отримує доходи, як за місцем основного працевлаштування, так і від підприємницької діяльності. Таким чином, дохід чоловіка позивача, та власні збереження позивача дозволяють забезпечувати утримувати сім`ю на належному рівні. З початку введення обмежень в пересуванні між країнами у зв`язку з пандемією COVID-19, чоловіку позивача стало складніше перетинати кордон між Україною та Росією, але його участь у житті родини не припиняється. Так по кілька разів на місяць здійснюються грошові перекази, як на ім`я позивача та і на ім`я [PERSON] . Отже, місячний бюджет родини Шумовецьких значно перевищує середню заробітну плату по регіону, яка за 2019 рік не перевищує 10500 грн., за 2020 з перевищує 12000 грн., за січень 2021 рік не перевищує 10500 грн., не кажучи про середній прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Так, у відповідності до виписок з карткових рахунків позивача у АТ «ПриватБанк» від 01.03.2021 року позивач отримала від чоловіка з березня по червень 2019 року маже півмільйона грн., а тільки у лютого 2021 року більше 65 000 грн. На теперішній час позивач не має можливості у більшій ступені проявляти турботу про сина, оскільки колишній чоловік не надає дозволу на виїзд з України для оздоровлення чи підвищення культурного рівня дитини. В подальшому позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з нею. Оскільки з моменту подачі позовної заяви, а саме з 22.05.2019 року, у зв`язку з тривалими строками розгляду позову, [PERSON] [INFO] виповнилось 16 років. Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України особа, котра досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Представник третьої особи - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Служби у справах дітей, рішення по справі просили прийняти з урахуванням наданого висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року шлюб між сторонами, зареєстрований 07.08.2004 року, розірвано. Дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітню дочку, [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 12, 17, 18 - 19). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, 27.09.2014 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 14 - 16). Відповідно до договору найму від 24.02.2019 року, наймодавець надає наймачу [PERSON] у тимчасове користування з метою мешкання приміщення, яке складається з трьох кімнат, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Разом з наймачем в даному приміщенні будуть мешкати протягом строку оренди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Строк оренди встановлюється з 24.02.2019 року по 24.02.20202 року. У випадку згоди сторін строк Договору продовжується автоматично. (а.с. 18 - 19). З 26.02.2019 року позивач уклала договір № 18/19-4-1366 про надання освітніх послуг, на оплатній основі, у сфері загальної середньої освіти з використанням дистанційних технологій зі школою «Ангстрем» для дистанційного навчання дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20 - 33). Пізніше позивач [PERSON] уклала договори про надання освітніх послуг з Харківським приватним НВК «Ліцей Професіонал» Харківської області на оплатній основі. Відповідно до довідки Харківського приватного НВК «Ліцей Професіонал» Харківської області № 01-01/56 від 04.03.2021 року, [PERSON] , [INFO] , навчається в 6-Б класі. Плату за навчання в ліцеї [PERSON] здійснено по 30.06.2021 року (а.с. 146). Чоловік позивача [PERSON] отримує доходи, як за місцем основного працевлаштування, так і від підприємницької діяльності (а.с. 150 - 155). Крім того, згідно з наданих до суду виписок по надходженню по картці на ім`я [PERSON] , вбачається, що [PERSON] систематично надсилає грошові кошти [PERSON] (а.с. 158 - 171). Таким чином, дохід чоловіка позивача, та власні збереження позивача дозволяють забезпечувати утримувати сім`ю на належному рівні. Відповідно до відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] , [INFO] , перетинав державний кордон України в період з 01.02.2019 по 12.08.2021 року 12 разів (а.с. 188). Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування № 706 від 11.11.2019 року, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено. Батько дитини - [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] . Батьки перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2013 шлюб між батьками розірвано. Місце проживання [PERSON] та її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Фактично мати із сином та донькою, [PERSON] , [INFO] , мешкають за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання, дитина мешкає у трикімнатній квартирі, в наявності всі комунальні зручності, малолітній [PERSON] займає окрему кімнату, мас окреме спальне місце, квартира облаштована сучасними меблями, побутовою технікою. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] . Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються у Харківському приватному, навчально-виховному комплексі «Ліцей Професіонал» Харківської області. Малолітній [PERSON] , [INFO] , надав письмові пояснення, з яких вбачається, що він мешкає разом із матір`ю, сестрою та чоловіком матері, [PERSON] . Мати забезпечує його всім необхідним - та хлопчик бажає проживати разом із нею. Питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] , було винесено та розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчою комітету Харківської міської ради. [PERSON] пояснила, що з батьком дітей, [PERSON] , шлюб було розірвано у жовтні 2013 року. Питання щодо місця проживання дітей між батьками не вирішувалось. За усною домовленістю син та донька залишилися мешкати з матір`ю. [PERSON] був запрошений на засідання Комісії, але не з`явився, причину неявки не повідомив. Враховуючи викладене вище, рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] (а.с. 71 - 72). Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. З наданих доказів вбачається, що позивач має достатній дохід, мешкає в житловому приміщенні, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини, тому наявні підстави для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Крім того, суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved