overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

23.06.2014 року позивачка звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи вимоги наступним. Сторони зареєстрували шлюб 24.05.1994 року у Присліпській сільській раді за актовим записом № 6. Від цього шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. На протязі тривалого часу сімейне життя сторін погіршувалося , що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. Сторони не проживають разом більше п'яти років, перебувають в поганих стосунках. Дитина сторін проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. У зв'язку з вищенаведеним позивачка просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу. Просить не застосовувати заходи для її примирення з відповідачем, справу розглянути без участі відповідача в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання на розгляд справи повторно не з'явився, про час і розгляд справи повідомлявся належно два рази судовою повісткою, про що свідчать розписки у справі. Заперечення на позов до суду не надходили, причина неявки в судові засідання суду невідомі. Суд ухвалив, за згодою позивача, про заочне провадження в справі. Позов слід задовольнити, виходячи з такого. Пояснення і вимоги позивача заслуговують на увагу, бо сторони спільно не живуть подружнім життям більше 5-ти років, мешкають окремо, що підтверджено довідкою з Присліпської сільської ради від 16.06.2014 р. за вих. № 770. Позивачка пропозицію суду примиритися з відповідачем та зберегти сім'ю рішуче відхила. Згідно ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За цих підстав суд не застосовує заходів для примирення, бо це буде суперечити інтересам сторін. Отже, з вищенаведеного вбачається, що подружнє життя сторін фактично припинене, шлюб існує тільки формально. Встановлене дає підстави застосувати ст.ст. 105, 110, 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

23.06.2014 року позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої дитини у твердій грошовій сумі 1200 грн., щомісяця, посилаючись на ухилення відповідача від утримання їхньої дитини. У судовому засіданні позивачка позов підтримала і просила про його задоволення. Відповідач позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі: 400 - 450 грн., посилаючись на те, що він не працює. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження від 12.10.2009 року, сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття аліменти в розмірі 800 грн. але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводи відповідача про те, що він ніде не працює, не звільняють останнього від утримання дитини. Посилання відповідача на те, що він не може працевлаштуватись, не підтвердженні конкретними правовими доказами. З наданої відповідачем суду, копії витягу з його трудової книжки вбачається, що він ще у 2006 року звільнився з роботи за власним бажанням. Будь-яких доказів, які б свідчили, що він не може працевлаштуватись через вади свого здоров'я, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. На обліку, як безробітний відповідач не перебуває, проти чого він не заперечував у судовому засіданні. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов частково задовольняється, а позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. ст. 80, 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

23.06.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейні цінності, що ганебно вплинуло на їхні стосунки як подружжя. Шлюб носить формальний характер через припинення шлюбних відносин. Від даного шлюбу є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають біля позивачки. У судове засідання позивачка не з»явилася та надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просить задовольнити повністю. Відповідач до суду не з»явився та надіслав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити у зв»язку з визнанням позову. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та вважає, що рішення у справі можливо постановити у зв»язку з визнанням позову відповідачем. Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони з 04.03.1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, але фактично з травня 2014 року не проживають однією сім»єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Від спільного шлюбу є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають біля позивачки. Спору щодо місця проживання дітей у сторін немає. Судом у порядку ст. 111 СК України надавався п»яти місячний строк для примирення, який спору не вирішив, так як сторони не примирились. За вимогами ст. 112 СК України, суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 3 СК України, сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. ( ст. 21 СК України) На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам як дружини, так і чоловіка. Судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України. При прийнятті рішення суд керується ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

23.06.2014 року позивач КС «Чернігівська» звернулась до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки в розмірі 1 895 грн 57 к. та 243 грн 60 к. судового збору. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 09.12.2013 року між відповідачем [PERSON] та КС «Чернігівська» було укладено кредитний договір № СІ 784П-13 на суму 1560 грн з нарахуванням процентів за користування кредитом в розмірі 0,16438 від суми залишку за кожен день користування кредитом, строком на 22 фактичних місяці від дати надання позичальнику кредиту. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом та відсотками згідно графіка розрахунку. В порядку забезпечення виконання умов кредитного договору, 09.12.2013 року між КС «Чернігівська» та [PERSON] був укладений договір поруки № СІ 784П-13, згідно з яким поручитель поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 09.12.2013 року № СІ 784П-13. За умовами укладеного договору, у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність. Проте відповідач [PERSON], отримавши кредитні кошти, умови кредитного договору належним чином не виконує. Таким чином, станом на день звернення позивача до суду, а саме 23.06.2014 року, за [PERSON], а відповідно і за [PERSON] наявна заборгованість у сумі 1 895 грн 57 к., з яких: заборгованість за кредитом - 1 560 грн 00 к., заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 335 грн 57 к. Дана обставина і змусила позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання представник позивача КС «Чернігівська» не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, подав до канцелярії суду письмову заяву про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував стосовно проведення заочного розгляду справи /а.с.22/. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, в силу положень ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи /а.с.20,21/. Про причини неявки до суду не повідомили. Клопотань про розгляд справи за їх відсутності не надали, в зв'язку з чим, суд, за письмовою згодою позивача, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності відповідачів за наявними доказами в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін в порядку заочного розгляду. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явились, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

23.06.2015 [PERSON] звернувся до суду з позов до ПАТ «ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівником під час виконання його обовязків, витребування документів. 21.12.2015 представник позивача надав заяву про залишення позову в частині витребування від ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» посвідчення [PERSON] на право ведення вибухових робіт «Єдина книжка працівника», серія РП № 1304 без розгляду, про що судом винесено відповідну ухвалу. На день ухвалення рішення позовні вимоги [PERSON] становлять: стягнення з відповідача моральної школи, завданої її працівником у розмірі 50000 грн. Позов обґрунтував тим, що він працював на ПАТ «Кривбасзалізрудком» кріпильником 3 розряду з правом ведення вибухових робіт на дільниці № 9 проходки шахти «Родина» шахто - будівельного управління з 21.08.2009 по 07.10.2013 та був звільнений за власним бажанням. 20 серпня 2013 року приблизно о 07:00 годині, знаходячись на території ПАТ «Кривбасзалізрудком», а саме у нарядній кімнаті дільниці № 9 ШБУ ш. Родина, розташованого по вул. Світлогорській в Саксаганському районі м. Кривого Рогу на ґрунті виниклих під час сварки особистих неприязних стосунків третя особа, [PERSON], з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

23.06.2015 р. до суду подано позов, у якому позивачка зазначила, що з 14.06.2003 р. вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , вона самостійно утримувати неповнолітню дочку не має можливості, відповідач добровільно свій обов`язок по утриманню своєї неповнолітньої дочки не виконує, а тому просила щомісячно стягувати з відповідача на її користь для утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але неменше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини; письмово вимоги позову підтримала, справу просила розглядати без неї (а.с.15). Відповідач в судове засідання не з`явився, письмово вимоги позову визнав повністю, справу просив розглядати без нього (а.с.19-21). З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області (а.с.5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області № 1665 від 16.06.2015 року дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні (а.с.7). Сторони не надали суду доказів про свої доходи. Дані правовідносини регулюються ст.ст.\~180,\~181,\~182\~ч. 2,\~183 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки, встановлені обставини свідчать, що відповідач ухиляється від добровільного виконання законного обов`язку по утриманню своєї неповнолітньої дочки, чим порушує її права, то з нього необхідно щомісячно стягувати на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі\~1/4 частину всіх видів його доходів, але неменше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до повноліття дитини, - в примусовому порядку; при цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним, відповідає інтересам дитини і не порушує інтересів відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

23.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (дошлюбне прізвище Дяченко) про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 459, мотивуючи тим, що вони з літа 2014 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. Вважає примирення неможливим. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала та не заперечує проти задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 14.10.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 14.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 132566, повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 013345, виданим 25.05.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Сторони з літа 2014 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

23.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та третьої особи [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. У заяві позивач вказав, що йому на праві спільної часткової власності разом з [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS], в якій крім нього та [PERSON] прописана також відповідач [PERSON] Але остання в спірній квартирі не проживає з січня 2012 року, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, її речей у квартирі не має, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах вона не приймає, обовязків по відношенню до житла не несе. Посилаючись на ст.ст.71,72 ЖК України, просив визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №10 по вул.Крилова, 12/4 в м.Миколаєві. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. У судове засідання треті особи: [PERSON] та [PERSON] не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності разом з [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.12.2009 року. Згідно довідки №1322 від 03.06.2015 року, виданої ТОВ «Ліски -М», на зазначеній житловій площі зареєстровані три особи:[PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також встановлено, що [PERSON] у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, а саме з січня 2012 року, що підтверджується актом про не проживання, який засвідчений ТОВ «Ліски-М» від 03.06.2015 року, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, її речей у квартирі не має, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах вона не приймає, звязок з квартирою втратила. Таким чином, у звязку з тим, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі більше шести місяців без поважних причин, на підставі ст.ст.71,72 ЖК України, суд вважає її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

23.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Бабушкінської районної в м. Дніпропетровську ради. Подану заяву заявник обґрунтував тим, що з 22.03.2015 року його рідна дочка [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні в КЗ «ДОКПЛ» ДМР з діагнозом «помірна розумова відсталість з порушенням поведінки». В результаті хронічного стійкого психічного розладу [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує встановлення опіки. Заявник просив суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] недієздатною, та встановити над нею опіку і призначити опікуна за поданням органу опіки та піклування. 20.07.2015 року ухвалою суду по справі було призначено судову психіатричну експертизу. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заяву у повному обсязі та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Бабушкінської районної в м. Дніпропетровську ради в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду лист, в якому просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В судовому засіданні було встановлено, що заявник [PERSON] є рідним батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 17). [PERSON] з 22.03.2015 року перебуває на стаціонарному лікуванні в КЗ «ДОКПЛ» ДМР з діагнозом «помірна розумова відсталість з порушенням поведінки», є інвалідом 2 групи безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК ( а.с. 3-4). Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №158 від 04.08.2015 року [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі легкої розумової відсталості зі значними порушеннями емоцій та поведінки. За своїм психічним станом вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 31-33). Відповідно до подання виконавчого комітету Бабушкінської районної в м. Дніпропетровську ради вважається за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] (а.с. 38). Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що існують всі підстави для задоволення заяви, визнання [PERSON] недієздатною і призначення опікуна. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

23.06.2015 року [PERSON] звернувшись до суду просить стягнути з [PERSON], аліменти на утримання дитини: дочки Ксенії, [INFO], батьком якої є відповідач, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. В обґрунтуванні позову вказує, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач позов підтримує в повному обсязі, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим належним чином у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи, позов підлягає задоволенню і відповідно до ст. 180, 183 Сімейного кодексу України слід стягнути з відповідача на одну дитину аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. На підставі ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved