Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

23 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить : стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти на суму заборгованості в розмірі 1 017 917 (один мільйон сімнадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень вісімдесят одна копійка) грн. 00 коп. судового збору на розрахунковий рахунок позивача № [NUMBER] в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 322904 (а.с. 2-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 07 лютого 2018 року сторони уклали договір позики грошових коштів у розмірі 1 000 000 грн. 00 коп., за умови повернення даної суми позивачу до 15 квітня 2018 року. Однак, свої зобов`язання відповідач [PERSON] не виконав, грошові кошти до вищевказаного строку не повернув. Позивач зазначає, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань на 218 днів, починаючи з 16 квітня 2018 року, в зв`язку з чим відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України позивачем розраховані 3% річних в розмірі 17 917 грн. 81 коп. Враховуючи, що відповідач грошові кошти не повертає, це змушує позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Згідно з поданою заявою позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів у сумі 1 000 000 гривень 00 копійок, які він зобов`язався повернути до 15 квітня 2018 року (а.с. 6). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч.3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідач зазначені в розписці кошти не повернув, про це свідчить та обставина, що оригінал розписки знаходиться у позивача. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми позики у розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок. Крім того, частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, згідно з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних в межах строку прострочення виконання з 16 квітня 2018 року по 19 листопада 2018 року, тобто в межах заявлених позовних вимог, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню, враховуючи наведений позивачем розрахунок: 1 000 000,00 грн. (сума основного боргу) х 3 х 218 /365/100=17 917 гривень 81 копійки. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України документально підтверджені понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8810 гривень 00 копійок (а.с.1) підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved