Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

23 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 07.09.2002 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям фактично припинені у лютому 2017 року, до чого призвела відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. З цього часу проживають окремо, спільне сумісне господарство не ведуть. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила його розірвати, залишивши їй шлюбне прізвище. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не прибув, надавши заяву про визнання пред'явленого позову у повному обсязі. Просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2002 року, актовий запис № 689. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження дітей. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від понесених нею та документально підтверджених витрати з оплати судового збору у сумі 320,00 гривень. Інша частина витрат з оплати судового збору у сумі 320,00 гривень підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved