Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

22.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ММР, в якому просила визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] з усіма господарськими будівлями та спорудами. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй у 1981 році була надана земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, Велика Корениха, вул. Куйбишева, 35 (зараз [ADDRESS] ). У 1984 році вона побудувала домоволодіння, а також сарай, погреб та вбиральню. Згодом вона зробила технічний паспорт на зазначені побудови в МБТІ, в якому було зроблено помітку, що будівля прийнята в експлуатацію згідно рішення В.Корениської селищної ради №84 від 03.06.1984 року. Проте на теперішній час їй стало відомо, що правовстановлюючий документ на її домоволодіння втрачений, відновити його їй не довелося за можливе, у зв`язку з чим вона звернулась до суду із зазначеним позовом. \~Ухвалою суду від 28.12.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.05.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явилась, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 26.10.1981 року, [PERSON] було надано на праві безстрокового користування земельну ділянку площею 600 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) від 26.03.1985 року, за адресою: [ADDRESS] побудовано житловий будинок із господарськими спорудами, які прийняті в експлуатацію відповідно до рішення В.Корениської селищної ради №84 від 03.06.1984 року. Як вбачається з позовної заяви, у 2015 році позивачу стало відомо, що нею втрачено оригінал правовстановлюючого документу на вищезазначене домоволодіння. Крім того, будь-яким способом відновити втрачений документ їй не довелося за можливе. Відповідно до копії довідки, виданої Управлінням містобудування та архітектури ММР №15-1869 від 01.10.2018 року, житловому будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] присвоєно поштову адресу [ADDRESS] . У довідці №2-4140, виданої КП ММБТІ від 19.09.2019 року зазначено, що станом на 04.09.2018 року на земельній ділянці по [ADDRESS] знаходяться: житловий будинок літ. А-1, сарай літ. Б, погріб з шиєю літ. Впд, вбиральня літ. Г, гараж літ. Е, сарай літ. Ж, огорожі №3,6,7,8,9, споруди №4,І, об`єкти самочинного будівництва відсутні. Крім того, у даній довідці зазначено, що право власності на житловий будинок із господарськими спорудами за вказаною адресою станом на 28.12.2012 р. зареєстровано за [PERSON] на підставі договору забудови від 26.10.1981 р. №735, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстровано у КП ММБТІ 24.09.1985 року. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~Пунктом 37 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року встановлено, що виходячи зі змісту наведених норм права (ст.392 ЦК України), потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. \~ \~ \~ \~Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна. Отже, враховуючи викладене, відсутність за спірною адресою самочинних будов, з метою захисту прав позивача, суд вважає що є усі законні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved