Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

23.03.2021р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. № 3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.04.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с.№19). Позивач в позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 09.04.2005р. у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №213. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на ведення спільного господарства, виховання дітей, бюджету. Сторони припинили подружні стосунки в червні 2020р., спільне господарство не ведуть, мають роздільний бюджет та проживають окремо. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно, примирення між ними неможливе. В позовній заяві, позивач також просив не стягувати з відповідачки на його користь сплачений при подачі позову судовий збір (а.с. № 5). Представник позивача - адвокат Шахторін А.С. (діє на підставі ордеру серія АЕ №1061525 від 22.03.2021р.- а.с. №16), в заяві до суду від 27.05.2021р. підтримав поданий позов та просив винести рішення за його відсутності. Також зазначив, що подружжя остаточно припинило шлюбні відносини з червня 2020р. (а.с. №32). Відповідачка в заяві до суду від 20.05.2021р., зазначила, що визнає позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Також не спростувала відомості, щодо періоду остаточного припинення шлюбних відносин з чоловіком, а саме червень 2020р. та факту проживання окремо (а.с. №31). Таким чином, на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд ухвалив рішення в судовому засіданні 27.05.2021р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви відповідачки від 20.05.2021р. та представника позивача від 27.05.2021р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.04.2005р. у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №213 (а.с. №9). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с. №10, 12). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та ведення спільного господарства різні погляди на ведення спільного господарства, виховання дітей, розпорядження бюджетом, що фактично і призвело до припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбні відносини з червня 2020р., та з того часу не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з червня 2020р. (рік назад), з того часу не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища відповідачки, відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки остання не змінювала прізвище при реєстрації шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе не стягувати з відповідачки на користь позивача понесені ним при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн., оскільки позивач у позовній заяві просив не стягувати з відповідачки понесені ним судові витрати (а.с. №5). На підставі викладеного,

Outcome: approved