Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

22 жовтня 2020 року до Рівненського міського суду надійшла на розгляд позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування арешту та визнання права власності на автомобіль. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05 жовтня 2020 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Multivan Т5 2/0 TDi, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . В подальшому для перереєстрації вказаного автомобіля на себе позивачем було надано Територіальному серсісному центру №5641 свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля від 30 квітня 2016 року на імя [PERSON] та договір купівлі-продажу. Проте у реєстрації йому було відмовлено, оскільки при проведенні звірки по всіх наявних базах сервісного центру МВС виявлено обтяження рухомого майна. Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі №569/17179/20, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02 грудня 2020 року. 20 листопада 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній визнає позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, 20 листопада 2020 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладенні у заявах по суті справи, суд приходить до наступного висновку. 05 жовтня 2020 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Multivan Т5 2/0 TDi, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Так, для перереєстрації вказаного автомобіля на себе позивачем було надано Територіальному сервісному центру №5641 свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля від 30 квітня 2016 року на імя [PERSON] та договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2020 року. Проте, як вказує позивач, у реєстрації йому було відмовлено, оскільки при проведенні звірки по всіх наявних базах сервісного центру МВС виявлено обтяження рухомого майна. Судом встановлено, що обтяження на зазначений автомобіль були накладені в межах виконавчих проваджень, де боржником є зовсім інша особа - [PERSON] . Право власності продавця [PERSON] на автомобіль Volkswagen Multivan Т5 2/0 TDi, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] стверджується договором купівлі продажу від 30 квітня 2016 року №00524/02/5641/2016 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 30 квітня 2016 року серії [NUMBER] . Слід зазначити, що договір купівлі продажу від 30 квітня 2016 року №00524/02/5641/2016 та договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2020 року в передбаченому законом порядку недійсними не визнавалися та доказів зворотнього суду не подано. Згідно з п.7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» № 1388 від 07 вересня 1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання). Виходячи зі змісту ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становище, яке існувало до порушення. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК Україн, власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту і у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем…інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. В своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. З огляду на викладене вище, а також враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування арешту підлягають задоволенню. При цьому, вимога позивача про визнання права власності на автомобіль не підлягає до задоволення, з огляду на таке. За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що право власності на автомобіль Volkswagen Multivan Т5 2/0 TDi, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , оспорюється чи не визнається відповідачем або іншою особою. Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial