Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

23 грудня 2013 року, позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому просила суд, зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкод у здійсненні її права власності житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами та земельною ділянкою площею 0,0922 га, що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS] та виселити відповідачів та їх малолітніх дітей із вказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами і земельної ділянки, які належати їй на праві приватної власності, мотивуючи це категоричною відмовою відповідачів від укладення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу будинку та ділянки і відмовою відповідачів виселитися із вказаного будинку та ділянки. Позивачка та її представниця повністю підтримали позов і просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], приймаючи участь в судових засіданнях, позов не визнали повністю, просили суд відмовити у його задоволенні, мотивуючи це тим, що позивачка незаконно зробила реконструкцію приміщення літньої кухні без відповідних дозвільних документів, у зв'язку з чим, вони не бажають укладати з нею договір купівлі-продажу спірних будинку та земельної ділянки, і відповідно законно проживають у будинку позивачки, сплативши позивачці за це аванс 16500 дол. США. Однак, в подальшому, відповідачі в судові засідання не з`явились, про дати, час та місце судових засідань були повідомлені належним чином, що підтверджується численними поштовими повідомленнями з підписами відповідачів, надсилаючи на адресу суду численні клопотання про перенесення слухання справи (оголошення чергової перерви), посилаючись при цьому на документально непідтверджені причини неявки. На думку суду, така поведінка відповідачів - є прямим зловживанням своїми правами та обов'язками, передбаченими ст.ст. 27,31 ЦПК України, а численні неявки відповідачів в судові засідання є надуманим, умисним і штучним затягуванням вирішення справи по суті (а.с. 40,53,54,58,61,69,72,73,77,79,88,90). Представниця 3-ої особи Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА заперечувала проти задоволення позову, вважаючи неможливим виселення відповідачів разом із малолітніми дітьми без надання їм іншого приміщення для проживання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підстави витребування майна від добросовісного набувача - повністю передбачені ст. 388 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.ст. 150,155 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Суд встановив, 05.02.2013 р., між позивачкою та відповідачкою [PERSON] був укладений нотаріально-посвідчений договір авансу (реєстр. № 69), відповідно до п. 1-2 умов якого, [PERSON] передала, а [PERSON] отримала аванс в розмірі 81000 грн. (10000 дол. США), при чому, [PERSON] зобов'язується наступну частку авансу в сумі 32000 грн. (4000 дол. США) передати позивачці до 31.12.2013 р. Цей аванс виданий в рахунок належної з [PERSON] суми у розмірі 113400 грн. (14000 дол. США) по майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,0922 га за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS] (раніше № 52) (а.с. 8). Спірний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] Овідіопольського району Одеської області - належить позивачці [PERSON] на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13690371 від 25.02.2007 р., виданого на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу (реєстр. № 10072) від 29.12.2006 р. (а.с. 9). Земельна ділянка [ADDRESS], Овідіопольського району Одеської області (кадастровий № 5123783400:02:001:0455), площею 0,0922 га - належить позивачці [PERSON] на підставі витягу № 5556176 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 5555598 від 02.07.2013 р. (а.с. 6,7). З пояснень позивачки вбачається, що після отримання вищевказаного свідоцтва про право власності на земельну ділянку, вона зробила оцінку вказаного вище житлового будинку і ділянки та звернулася до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу вищевказаних будинку та земельної ділянки, як це було передбачено умовами нотаріально-посвідченого договору авансу від 05.02.2013 р. (реєстр. № 69). Однак, незважаючи от отримання всіх необхідних документів для укладення угоди нотаріусом, в тому числі і висновку Органу опіки та піклування - відповідачі (подружжя [PERSON]) всіляко ухилялися від укладення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу, що підтверджується численними повідомленнями приватного нотаріуса Овідіопольського РНО [PERSON] на ім.`я [PERSON] № 570 від 09.09.2013 р. з інформацією, що 12.09.2013 р. о 10.00 год. назначено підписання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки з [PERSON], повторно № 602 від 19.09.2013 р., і після того, як відповідачі злісно ухилялися від явки до нотаріуса для підписання договору купівлі-продажу, на прохання позивачки, нотаріусом, на адресу [PERSON] були направлені повідомлення № 645 від 01.10.2013 р. на дату - 14.10.2013 р. о 10.00 год. та повторно № 850 від 09.12.2013 р. - на дату 16.12.2013 р. о 10.00 год. про необхідність з`явлення [PERSON] до нотаріуса для підписання вже договору найму, враховуючи, що відповідачі безпідставно, проживають у будинку позивачці, починаючи з 15.01.2013 р., що вони підтвердили в суді, без договору найму і без відповідної плати за проживання. Однак, відповідачі, навмисно, не з`являлися до нотаріуса, і більш того, заявивши нібито свої права на спірний будинок і ділянку - змінили вхідні замки до будинку для того, щоб законна власниця будинку [PERSON] не заважала їм проживати у її будинку і не змогла б випадково потрапити до свого будинку, тим самим, зловживаючи довірою позивачки, навмисно і свідомо створюючи перешкоди у володінні власністю позивачки [PERSON], а саме своїм власним будинком і ділянкою (а.с. 12-14). Більш того, використовуючи довіру позивачки та її дозвіл, відповідачка [PERSON], заздалегідь передбачивши спір про вищевказаний будинок та ділянку - зареєструвалася у будинку позивачки та вписала у будинкову книгу своїх двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], розраховуючи на те, що позивачка не зможе виселити їхню родину з вказаного будинку (а.с. 63-66). Зважаючи на приписи ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК України - суд не приймає до уваги як безпідставні і необґрунтовані твердження відповідачів, які вони надали в судовому засіданні, з приводу того, що позивачка незаконно, без відповідних дозволів на виконання будівельних робіт влаштувала отвір у несучій стіні будинку, що нібито стало підставою для відмови відповідачів від підписання договору купівлі-продажу, тобто з підстав невідповідності технічної документації будинку фактичному розташуванню об'єктів і перевірка з цього приводу була зроблена Інспекцією ДАБК в Одеській області за їхньою скаргою - так як вказане твердження взагалі не стосується предмету спору щодо усунення перешкод у користуванні власністю і виселення відповідачів, які незаконно, без відповідної правової підстави (договір найму) проживають у будинку позивачки, який належить їй на праві власності і знаходиться на її власній земельній ділянці і в судовому засіданні відповідачі не змогли довести суду який причинний зв'язок між невідповідністю технічної документації та предметом спору (а.с. 60). Також, судом не приймаються до уваги твердження відповідачів про необхідність повернення позивачкою отриманого нею авансу, так як позовні вимоги про це в Оввдіопольському райсуді подружжям [PERSON] не заявлялися і не були предметом розгляду по даній справі. Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10-ти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, з наведеної норми Закону випливає, що особи до 10-ти років самостійно не можуть визначати своє місце проживання. Відповідачі мають на утриманні двох дітей, доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьком останнього є відповідач. При цьому право власності чи користування спірним житловим будинком та ділянкою у відповідачів ніколи не виникало. Конституція України гарантує право на житло (ст. 47), одночасно впроваджуючи шляхи його задоволення. На розвиток вказаної норми ст. 176 СК України - батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось з них, встановлюється законом. Таким чином, враховуюче законне право власності позивачки на вищезазначені об'єкти нерухомості - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельною ділянкою площею 0,0922 га, що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, [ADDRESS], підтверджено документально і підлягає судовому захисту, за яким звернулася до суду позивачка, а тому, позовні вимоги позивачки щодо зобов'язання відповідачів усунути з їх боку перешкоди у здійсненні нею свого законного права власності, виселення відповідачів - цілком законні, обґрунтовані, підтверджені документально матеріалами справи, поясненнями позивачки та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі, враховуючи, що в даному випадку має місце порушення з боку відповідачів, а саме факт їхнього проживання без відповідних правових підстав у будинку, перебування на реєстраційному обліку відповідачки у спірному будинку, що знаходиться на землі позивачки - охоронюваних законом прав власності позивачки, набутих нею правомірно.

Outcome: approved