Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

23.06.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом у якому зазначив, що з 22 вересня 2011 року працював у відповідача на посаді техніка з підготовки виробництва дільниці підготовки виробництва відділу матеріально-технічного забезпечення директорату постачання комплексу інженерно-технічного забезпечення. 01 квітня 2013 року його звільнено з роботи з у зв'язку із скороченням штату працівників. При звільненні роботодавець не провів з ним розрахунок з виплати всіх належних сум у зв'язку з чим він вимушений звертатися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. Остаточний розрахунок позивач отримав лише 28.03.2014 року, внаслідок звернення до органів ДВС. У зв'язку з цим на підставі ст.117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 50059,80 грн.. Позивач у судове засідання не з'явився, проте забезпечив участь свого представника, який подав суду заяву про розгляд позову у його відсутність, на позові наполягає та просить його задовольнити. Відповідач про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, проте повторно до суду не з'явився. 5 серпня 2014 року через канцелярію суду представником відповідача подано заяву про відкладення судового розгляду у зв'язку із занятістю у іншому судовому процесі, однак доказів, що підтверджували б дані обставини представником відповідача не подано. З огляду на положення ч. 1 ст. 157 ЦПК України щодо строків розгляду справ, а також зважаючи на обов'язок сторін добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, суд вважає повторну неявку відповідача в судове засідання без поважних причин такою, що не перешкоджає судовому розгляду. У зв'язку з цим на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до переконання про обґрунтованість позову, який підлягає до задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що 22 вересня 2011 року позивача прийнято у ЗАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» на посаду техніка з підготовки виробництва дільниці підготовки виробництва відділу матеріально-технічного забезпечення директорату постачання комплексу інженерно-технічного забезпечення. 25 травня 2012 року ЗАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» перейменовано на Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Аеросвіт». Наказом № 1135-ос від 01.04.2013 року позивача звільнено з роботи з у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. 08 травня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом винесено судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати у розмірі 18296,95 грн.. З матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок з виплати заборгованості по заробітній платі позивач отримав 28.03.2014 року, що підтверджується випискою за операціями по картковому рахунку позивача за період з 01.12.2012 року по 01.04.2014 року та постановою державного виконавця відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 15.04.2014 року. Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. З огляду на викладене відповідач на підставі ст.117 КЗпП України зобов'язаний сплатити позивачеві його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 01.04.2013 року по 28.03.2014 року. Із наданої позивачем довідки від 09.04.2013 року № 3977 на момент звільнення його середній заробіток складав 4171,65 грн.. Оскільки період затримки розрахунку при звільненні становить 12 місяців з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з позивачем у розмірі 50059,80 грн.. В зв язку з вищевикладеним, на підставі п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»; ст.117 КЗпП України,

Outcome: approved