Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

22.01.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Служба у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області, просив зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO]; у разі зміни місця проживання дитини, протягом двох діб повідомляти його про її нове місце проживання телефонним зв'язком; за попередньою спільною домовленістю, чотири рази на місяць у вихідні чи святкові дні надавати йому можливість забирати дитину до місця його проживання в [ADDRESS], на два дні кожен раз. В такому випадку готувати дитину до поїздки до батька (скласти потрібний одяг, іграшки). У випадку перебування дитини за місцем його перебування зобов'язуюсь повертати її до місця перебування матері до 18 години останнього дня перебування; в період відпусток, за попередньою домовленістю, надавати йому можливість забирати дитину до місця його проживання [ADDRESS] на більш тривалий час; у разі перебування у справах за місцем знаходженням дитини надавати йому можливість бачитися з дитиною в будь-який день тижня; стягнути з відповідача судові витрати. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 04.08.2004 року з відповідачкою був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 18.11.2014 року шлюб розірвано, дитину залишено на проживання з матір'ю. Після розірвання шлюбу, він регулярно провідував дочку, купував їй подарунки, оплачував дитячий садок, кожного ранку відвозив її в дитячий садок, а ввечері забирав, спілкувався з дочкою, відвозив її до баби, з дочкою склалися добрі стосунки. В грудні 2014 року відповідачка без його відома забрала дитину з дитячого садка та виїхала з нею у невідомому напрямку. Місце знаходження дитини йому не відоме. У зв'язку з тим, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, він звернувся до органу опіки та піклування Баранівської міської ради щодо встановлення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Рішенням Виконавчого комітету Баранівської міської ради від 25.12.2014 року визначений порядок спілкування з дочкою. Відповідачка вказане рішення не виконує, тому він змушений звертатися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, повідомила що 04.12.2014 року переїхали до м. Києва, перешкоджає позивачу бачитися з дитиною, оскільки [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не сплачує аліменти. В присутності дитини ображав її нецензурними словами, вчиняв скандали, настроював дитину проти неї. В судовому засіданні відповідач відмовилася повідомити своє фактичне місце проживання в м. Києві, оскільки побоюється свого колишнього чоловіка. В наданих письмових запереченнях від 10.02.2015 року відповідачка зазначила, що позивач не займався вихованням дитини, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки, тому він не має права зустрічатися та спілкуватися з дочкою. Позивач притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї. В даний час вона проживає в м. Києві, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Служба у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області в судове засідання не з'явився, подав до суду лист від 23.01.2015 року, яким підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі (а.с. 17). Свідок [PERSON] в своїх показаннях, повідомила, що позивач [PERSON] вчиняв насильство в сім'ї щодо своєї колишньої дружини відповідачки [PERSON] Свідок [PERSON] в своїх показаннях, повідомила, що відповідачка [PERSON] є хорошою матір'ю для своєї дочки [PERSON] Свідок [PERSON] в своїх показаннях повідомив, що в позивача [PERSON] був конфлікт з колишнею тещею [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Одним із принципових положень, закріплених в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином законодавчо закріплено право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права. При цьому, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Судом встановлено, що з 04.08.2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 18.11.2014 року шлюб розірвано, дитину залишено на проживання з матір'ю (а.с. 7). Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 08.10.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 16.09.2014 року і до повноліття дочки (а.с. 20). Після розірвання шлюбу і припинення спільного проживання сторони не дійшли згоди щодо участі у вихованні малолітньої дочки. Рішенням виконавчого комітету Баранівської міської ради від 25.12.2014 року № 236 був визначений порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON], а саме вихідні та святкові дні (за домовленістю з матір'ю дитини), період відпустки батька дитини та в окремі дні (на прохання батька за попередньою домовленістю з матір'ю) (а.с. 8-9). Дитина фактично на даний час проживає разом з матір'ю в м. Києві, відповідачка відмовилася повідомити в судовому засіданні адресу проживання дитини, тому судом не залучено до справи орган опіки та піклування за місцем проживання дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, що підтверджується поясненнями відповідачки. Відтак, враховуючи вік дитини, факт постійного проживання з матір'ю, рішення органу опіки та піклування, бажання батька більше спілкуватися з дочкою, суд вважає за необхідне встановити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO], а саме забирати дочку до свого місця проживання [ADDRESS], два рази на місяць, кожної першої та третьої суботи і неділі кожного місяця з 10.00 години суботи до 18.00 години неділі, без участі матері. Крім того, визначити [PERSON], спільний відпочинок з дочкою [PERSON], [INFO], два тижні в серпні кожного року, поза межами її проживання та без присутності її матері. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною саме без участі матері, суд врахував неприязні відносин сторін (а.с. 24, 25), для уникнення конфліктних ситуацій в присутності дитини. При цьому, встановлення такого способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою не перешкоджає йому з досягненням дитиною шкільного віку ставити питання про збільшення часу спілкування. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача половину понесених документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору (а.с. 1) та витрат на правову допомогу (а.с. 10), що узгоджується з п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial