Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

22.09.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 650грн на кожну дитину, щомісячно, третя особа по справі - Орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с.50), позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнавчастково, не заперечувавпроти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 650грн, на кожну дитину, щомісячно, але заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. 02.10.2015року на підставі ст. 45 ЦПК України прокурор вступив до участі у справі в якості співпозивача (а.с. 31). Прокурор Слов*янської місцевої прокуратури Донецької області Городницька А.І та представник третьої особи -Органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області Голєв С.І. (а.с. 32), вважаютьпозов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, бо відповідач не приймає участі у вихованні та забезпеченні дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO], не цікавиться їхуспіхами та проблемами більше ніж 6 місяців без поважних причин. Умови для проживання дітей в сім*ї відповідача відсутні, психологічний контакт між відповідачем та дітьмивтрачено. Свідок [PERSON], дочка позивача від першого шлюбу, суду підтвердила, що починаючи з 2011року батько непонолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з сім*єю позивача не проживає, дітьми не цікавиться, негативна поведінка відповідача привела до втрати поваги та любові неповнолітніх дітей до батька, вони його цураються, побоюються. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи судом встановлено, що відповідач має неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 10,11). [PERSON], позивач по справі, та [PERSON], відповідач по справі знаходились у зареєстрованому шлюбі з 28.11.2006року, який було розірвано 01.12.2011року (а.с.12). Відповідно до рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20.02.2009року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.01.2009року і до повноліттня дітей (а.с.13). Практично, з моменту стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, аліменти відповідачем не сплачуються (а.с.14-15). На теперішній час, заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-425, який видано 03.03.2009року Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], - становить 27 281.54грн (а.с.99). В провадженні СВ Борівського ВП Ізюмського відділу поліції ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 12015050420000770 відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України (а.с.75, 107-108 ). Весь час неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають та перебувають на повному забезпеченні матері, яка займається їх вихованням, утриманням та забезпеченням духовних потреб, створила їм умови життя та розвитку. В зв*язку з проведенням антитероритстичної операції позивач [PERSON] та її неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON], вимушені були тимчасово переміститись з окупованої території України, та на теперішній час проживають і зареєстровані в м. Красний Лиман Донецької області (а.с.9). Незважаючи на нелегкий час, проведення антитерористичної операції на території Донецької області, та обставини, які склалися безпосередньо в м. Горлівка, де проживала сім*я [PERSON], та вимушена була виїхати на територію підконтрольну українській владі, батько не цікавився проблемами дітей, їх безпекою та життям. [PERSON] не виконував та не виконує свої обов*язки по вихованню та утриманню дітей, проживає окремо з новою сім*єю, участі у вихованній дітей не приймає. На підставі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, духовний і фізичний розвиток, забезпечити одержання нею повної загальної середньої освіти, готовити дитину до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину, їм заборонено застосовувати фізичні покарання дітей. У відповідності до ст. 155, 164 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків, є підставою залучення їх до відповідальності й позбавлення батьківських прав. Преамбула Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. А ст. 3,4 Декларація про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей... , прийнята резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачає, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Якщо батьки не виявляють турботи про свою дитину або вона є неналежною, то варто розглянути питання про турботу про неї з боку родичів батьків дитини, про передачу дитини на виховання в іншу сім'ю, або про усиновлення, або у разі потреби, про поміщення дитини до спеціальної установи. Але відповідач участі у вихованні дітей не приймає, необхідних умов для їх виховання не створює, умисно відсторонився від виконання своїх батьківських обов*язків - утриманням та вихованням сина та доньки не займається, ніде не працює, покинув дітей на позивача, їх долею не цікавиться, з дітьми не спілкується, діти не бажають з ним зустрічатися. Крім того відповідач [PERSON] суспільно-корисною працею не займається, фактично заходів до працевлаштування не застосовує. З липня місяця 2015року, тобто після того як позивач [PERSON] почала збирати матеріали необхідні для звернення до суду з даним позовом, [PERSON], бажаючи уникнути будь-якої відповідальності, та імітувати той факт, що він піклується про своє працевлаштування, став на облік як безробітний в Борівському РЦЗ (а.с.46). Незважаючи на вказаний факт постановки на облік в РЦЗ, [PERSON], з отриманих ним грошових сум допомоги по безробіттю, аліменти на утримання дітей не сплачував, та в РЦЗ не повідомив, що є платником аліментів. [PERSON] побутові умови та умови для проживання та виховання дітей не створює, за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 23-26). Всі ці обставини в судовому засіданні підтвердили позивач, свідок, представник Органу опіки та піклування, їх же не заперечуваввідповідач, також вони знайшли підтвердження в наданих ними письмових доказах. Тобто відповідач неналежно виконує свої обов'язки по вихованню дітей, в результаті чого діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позбавлені батьківської опіки, втратили почуття любові та поваги до відповідача, фактично декілька років перебувають під опікою тільки матері [PERSON], яка опікується ними з метою усунення загрози їх життю та здоров'ю, в зв*язку з чим орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області 23.10.2015року, який знаходиться за місцем мешкання та навчання дітей, прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.58). Під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав третьою особою по справі є відповідний орган опіки та піклування, який надає до суду висновок про можливість позбавити батьківських прав мати або батька. Зазначений висновок органу опіки та піклування готується за місцем проживання дитини. Суд критично відноситься до висновку комісії з питань захисту прав дитини Борівської районної державної адміністрації від 31.07.2015року про відсутність підстав позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (а.с.44-45). Натомість, суд вважає, що рішення комісії протирічить обставинам, зазначеним в самому висновку комісії, відповідно до змісту якого батько малолітніх дітей [PERSON] на протязі тривалого часу фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, але комісія вважає вказані факти обумовлені ситуацією, яка склалася в державі, та тяжким матеріальним становищем [PERSON], який здоровий, працездатний, але не працює. Суд не може погодитись з таким висновком комісії з питань захисту прав дитини Борівської районної державної адміністрації, оскільки він не відповідає зібраним доказам, не грунтуєтьсяна законі та підставах, визначених ст. 164 СК України, та не відповідає інтересам малолітніх дітей. Тому, дослідивши зібрані в справі докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що в судовому засіданні доведено, що відповідач на протязі останніх декілька років не виконує обов*язки по вихованню та утриманню власнихдітей, спільне проживання дітей з відповідачем не відповідає інтересам неповнолітніх дітейта створює загрозу їхжиттю та здоров*ю, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача суд знаходить в цій частині обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грощовій сумі, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20.02.2009року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3частини заробітку (доходу), щомісячно. На теперішній час позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Статтею 184 СК України визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 вказаної статті якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині являються обгрунтованими та підлягають задоволенню повністю, бо діти перебувають на утриманні матері, будь-якої допомоги на їх утримання відповідач добровільтно не надає, має нерегулярний, мінливий дохід. Крім того, визначена позивачем сума аліментів у твердій грошовій сумі, в розмірі 650грн на кожну дитину, щомісячно, повністю визнається відповідачем. В зв*язку з задоволенням позовних вимог в цій частині, суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] [INFO], в розмірі 1\\3 частини заробітку (доходу), щомісячно, які стягнені на підставі рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20.02.2009року. Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011року при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 487.20грн (а.с. 2-3), та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн (а.с. 92,93). Відповідно до п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю то і судовий збір та витрати на правову допомогу з відповідача підлягають стягненню повністю в сумі 487.20грн та 3500грн.

Outcome: approved