Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

23 травня 2017 року позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 14.09.2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином зобовязання по поверненню коштів не виконує. Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту в сумі 37\~244 грн. 16 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, вважає його безпідставним та необгрунтованим, зазначає, що відповідач взагалі не отримувала платіжну картку і відповідно не користувалась нею. Вважає позов надуманим та просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідачу надавався кредит, який вона не погашує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Однак, в судовому засіданні представник позивача не надав оригінали матеріалів кредитної справи. Із копії анкети-заяви на приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку не зазначено яка сума кредиту надана [PERSON] Також встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази стосовно тих обставин, що грошові кошти зараховувались на дану платіжну картку та що [PERSON] взагалі ними користувалась. Представник відповідача зазначає, що його довірителька [PERSON] платіжну картку в Приватбанку не отримувала, доказів іншого представником позивача суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено підставність та правомірність позовних вимог, а докази на які він посилається не знайшли свого підтвердження в судовому зсіданні.

Outcome: dismissed