Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

23.11.2020 року [PERSON] , а також [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, в якому просили стягнути з відповідача в користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , страхове відшкодування на утримання малолітніх дітей у розмірі 134 028 грн.; в користь [PERSON] страхове відшкодування на поховання в розмірі 20 800 грн. Крім того, просили стягнути з відповідача в користь [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБ України у розмірі 63 300 грн. 79 коп., три відсотки річних у розмірі 7 711 грн. 71 коп., інфляційні витрати у розмірі 6 591 грн. 23 коп., а всього разом стягнути 77 603 грн. 73 коп. Крім того, просили стягнути з відповідача МТСБУ на користь [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн. кожному. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що 23.10.2018 року, о 10 год., на узбіччі автодороги «Одеса-Іллічівськ», у напрямку м. Іллічівськ, поблизу с. Лиманка в Овідіопольському районі Одеської області було виявлено труп [PERSON] , [INFO] , із тілесними ушкодженнями, характерними для дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.б пункту 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Крім того, у п.27.4 ст. 27 даного Закону зазначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Оскільки транспортний засіб, який причетний до даної дорожньо-транспортної пригоди, не встановлений, тому 14.12.2018 року на адресу МТСБУ була скерована заява про виплату страхового відшкодування на утримання малолітніх дітей загиблого - [PERSON] та [PERSON] по 67 014 грн. на кожного, а також 22.04.2019 року - заява про виплату [PERSON] витрат на поховання у розмірі 20 800 грн. Проте у виплаті таких відповідачем було відмовлено з огляду на те, що було встановлено особу та транспортний засіб, який причетний до даної дорожньо-транспортної пригоди. Між тим, позивачі зазначають, що на адвокатський запит 19.10.2020 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області надано відповідь № 4/1299/А3 про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 12018160000000751 від 23.10.2019 року транспортний засіб, який причетний до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не встановлений. Вважають відмову відповідача у виплаті необгрунтованою, з огляду на те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Наголошують, що на даний час у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування та транспортний засіб не встановлений. Крім того, зазначають, що з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а вони так і не отримали належного страхового відшкодування, тому вважають, що у них виникло право на стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки НБ України за період з 15.03.2019 року по 09.11.2020 рік у розмірі 63 300 грн. 79 коп. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України за вказаний період відповідач зобов`язаний сплатити три проценти річних у розмірі 7 711 грн. 71 коп., а також інфляційні витрати від простроченої суми боргу у розмірі 6 591 грн. 23 коп. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020 року задоволено клопотання представника позивачів - адвоката Ільківа М.М. про проведення підготовчого судового засідання у справі в режимі відеоконференції за допомогою системи конференцзв`язку «Easycon». Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.01.2021 року повернуто без розгляду клопотання представника відповідача МТСБУ Гусєва П.В. про витребування доказів, залучення до участі у справі третьої особи, забезпечення можливості проведення судового засідання за участі представника МТСБУ в режимі відеоконференції. У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 21.01.2021 року, представник відповідача - адвокат Проц А.В. просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до витягу з ЄРДР, наданого позивачами, дорожньо-транспортна пригода сталася за участі потерпілого [PERSON] та невстановленого транспортного засобу. Між тим, в межах досудового розслідування встановлюється причетність транспортного засобу «ToyotaCorolla», д.н.з. [NUMBER] , який на момент ДТП був забезпечений за полісом обов`язкового страхування АМ 7339718 (страховик - ПАТ «Страхова група «ТАС»). З огляду на викладене, вважає, що відшкодування шкоди має бути здійснене страховиком винуватця ДТП - ПАТ «СГ «ТАС». Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22.01.2021 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Проца А.В. про проведення підготовчого судового засідання у справі в режимі відеоконференції за допомогою системи конференцзв`язку «Easycon». Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27.01.2021 року частково задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Проца А.В. та витребувано у СУ ГУНП в Одеській області (адреса місцязнаходження: 65014, вул. Єврейська, 12, м. Одеса, ЄДРПОУ 40108740) інформацію щодо причетності транспортного засобу «ToyotaCorolla», д.н.з. [NUMBER] , до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23.10.2018 року на автодорозі Одеса-Іллічівськ, у кримінальному провадженні № 12018160000000751. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Проца А.В. про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «СГ «ТАС». Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Проца А.В. про зупинення провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 16.03.2021 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача - адвоката Проца А.В., в якій він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Вважає, що оскільки ДТП мала місце 23.10.2018 року, а, отже, строк позовної давності рахується з дати настання ДТП - 23.10.2018 року. Вказує, що позивачі відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України пропустили строк позовної давності в один рік щодо стягнення пені. Позивачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому суд вважає можливим проводити судове засідання у відсутності позивачів. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Ільків М.М. підтримав позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, що стосується заявленої відповідачем вимоги про застосування строків позовної давності, то такі вважає безпідставними, тому просить в застосуванні таких відмовити. Заперечив проти доводів представника відповідача про можливість МТСБУ здійснювати виплату заявникам страхового відшкодування щомісячними платежами, що узгоджується з вимогами ст. 1202 ЦК України. Просив урахувати, що ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом у даних правовідносинах, в якому не має покликання на зміст ст. 1202 ЦК України, між тим ст. 27 даного Закону передбачає можливість виплати саме у вигляді одноразової виплати, тому дані норми Закону підлягають до застосування у спірних відносинах. Представник відповідача - адвокат Проц А.В. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вказавши, що такі заявлені до неналежного відповідача. Покликаючись на сукупність матеріалів у справі, що стверджують причетність до даної дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу «ToyotaCorolla», д.н.з. [NUMBER] , який на момент ДТП був забезпечений за полісом обов`язкового страхування АМ 7339718 (страховик - ПАТ «Страхова група «ТАС»), тому вважає, що належним відповідачем у справі має бути саме ПАТ «Страхова група «ТАС». Крім того, наголосив, що заявниками безпідставно заявлено вимогу про здійснення виплати у вигляді одноразової виплати, не підтвердивши обставини, які мають істотне значення, що узгоджується з вимогами ст. 1202 ЦК України. Вказав на правові позиції з цього питання, викладені у постанові ВС від 05.02.2020 року № 326/440/19, про право страховика здійснювати відшкодування щомісячними платежами до досягнення дітьми потерпілого вісімнадцяти років. Крім того, зазначив на безпідставність вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, з огляду на те, що МТСБУ не прострочило виплату відшкодування, так як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває. Крім того, з огляду на те, що сама подія мала місце 23.10.2018 року, тому строк позовної давності щодо стягнення пені закінчився ще 23.10.2019 року, тому просив застосувати строк позовної давності та у позові відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвокату, то наголосив на неспівмірності розміру таких витрат, вказавши на нескладність справи та сформованість практики у даних правовідносинах. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.10.2018 року, о 10 год., на узбіччі автодороги «Одеса-Іллічівськ», у напрямку м. Іллічівськ, поблизу с. Лиманка в Овідіопольському районі Одеської області було виявлено труп [PERSON] , [INFO] , із тілесними ушкодженнями, характерними для дорожньо-транспортної пригоди, про що внесено відомості в ЄРДР за № 12018160000000751 від 23.10.2018 року (т.1 а.с. 28). З свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер у жовтні 2018 року, про 24.10.2018 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області зроблено відповідний актовий запис за № 701 (т.1 а.с. 18). З висновку експертизи № 120/406 від 12.11.2018 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси за клопотанням старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області, вбачається, що при дослідженні трупа [PERSON] ряд тілесних ушкоджень, характер та локалізація таких свідчить про те, що вони могли утворитися в результаті транспортної травми, а саме при передньобоковому (або ж середньобоковому) зіткненні легкового автомобіля з пішоходом (т.1 а.с. 57-64). Згідно листів СУ ГУНП в Одеській області від 18.02.2020 року № 573 та від 18.03.2020 року № 4/І-71/аз, проводиться досудове розслідування у межах даного кримінального провадження, в тому числі встановлюється причетність до вчинення даного кримінального правопорушення водія автомобіля «ToyotaCorolla», д.н.з. [NUMBER] (т.1 а.с. 23, 24). З листів СУ ГУНП в Одеській області від 25.05.2020 року № 1-143/аз та від 19.10.2020 року № 4/1299/А3, вбачається, що транспортний засіб, причетний до вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, не встановлений (т.1 а.с. 17, 22). Згідно свідоцтва про шлюб № [NUMBER] позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 02.12.2006 року (т.1 а.с. 34). Згідно даних свідоцтв про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] значаться батьками малолітнім [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с. 32), та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с. 33). З довідки № 102/1 від 02.04.2019 року, виданої Вікнинською сільською радою Гайворонського району Кіровоградської області, вбачається, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебували на повному утриманні [PERSON] (т.1 а.с. 43). Згідно даних свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , у відомостях про його батьків матір`ю записана [PERSON] (т.1 а.с. 48) З Акту здачі-приймання (надання послуг) № 2410-1 від 24.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , останнім були виконані роботи (надані послуги) з поховання покійного [PERSON] на загальну суму 20 800 грн. (т.1 а.с. 52). Згідно даних Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до видів діяльності ФОП [PERSON] належать, зокрема: організування поховань і надання суміжних послуг; пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (т.1 а.с. 53-54). Представник позивача [PERSON] , яка представляє інтереси малолітніх [PERSON] та [PERSON] , - директор ТОВ «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» 14.12.2018 року звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та виходячи з загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого, передбаченої п.27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», та мінімального розміру заробітної плати у місячному розмірі на момент, встановлених законом на день настання страхового випадку, з огляду на відсутність доходів [PERSON] , просив стягнути в рівних частинах по 67 014 грн. на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] шляхом одноразової виплати (т.1 а.с. 7-8). Крім того, представник позивача [PERSON] , яка представляє інтереси малолітніх [PERSON] та [PERSON] , а також позивача [PERSON] - директор ТОВ «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» 22.04.2019 року та 29.10.2019 року звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 67 014 грн. на кожного, а також виплату на користь матері померлого [PERSON] - [PERSON] 20 800 грн. витрат на поховання (т.1 а.с. 9-11, 13-14). Згідно листа № 3.1-05/28371 від 04.09.2019 року, МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування, з огляду на те, що МТСБУ не може визнати факт настання дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с. 12). Згідно листа № 3.1-05/41104 від 10.12.2019 року, МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування, з огляду на те, що на досудовому розслідуванні кримінального провадження № 12018160000000751 встановлено особу та транспортний засіб, причетний до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, по відношенню якого був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс № АМ/7339718, виданий страховою компанією АТ «СГ «ТАС» (т.1 а.с. 15). Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП (далі - Закон), визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Так, зокрема, пунктом 22.1 статті 22 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.4 статті 27 Закону передбачено право особи, яка здійснила витрати на поховання, отримати від страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодування таких витрат. Проте, пунктом 27.5 статті 27 Закону визначено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено випадки виплати страхового відшкодування (регламентні виплати) МТСБУ, зокрема, якщо шкода завдана невстановленим транспортним засобом (п.п.бп.41.1 ст.41 Закону). Отже, з урахуванням наведених вище норм Закону, відшкодування шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, здійснюється МТСБУ. Максимальний розмір страхової виплати за даним страховим випадком на момент ДТП становив 200000 грн. На момент смерті [PERSON] особами, які мали право на отримання страхового відшкодування на підставі статті 1200 ЦК України, були його малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] - відповідно до пункту 1 частини першої статті 1200 ЦК України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2018 року становила 3723 грн. Загальний розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, становить 134 028 грн. (36х3723=134 028). Ураховуючи, що дохід потерпілого [PERSON] за 12 місяців до настання дорожньо-транспортної пригоди відсутній, представник [PERSON] , яка виступає законним представником малолітніх [PERSON] та [PERSON] , звернувся до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] по 67 014 грн. на кожного. Належне відшкодування в розмірі 134 028 грн. на підставі ст. 27.5 Закону просив здійснити у вигляді одноразової виплати шляхом перерахування коштів за банківськими реквізитами [PERSON] (т.1 а.с. 7-8). Пунктом 36.2. статті 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Між тим, відповідачем МТСБУ страхове відшкодування (регламентну виплату) виплачено не було, обгрунтовуючи тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, в межах кримінального провадження перевіряється причетність до настання даної дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу «ToyotaCorolla», д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», у провадженні призначено ряд експертиз, тому після проведення таких можна буде встановити причетність даного транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, що спростовує необгрунтовані позовні вимоги заявлені до відповідача МТСБУ. Проте з таким висновком відповідача суд не погоджується з огляду на наступне. Згідно п.35.2 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п.35.2. ст. 35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у відповідності до положень п.п.б п.41.1 ст. 41 Закону та надала відповідні документи, передбачені ст. 35 Закону. Крім того, МТСБУ при відмові позивачам у виплаті страхового відшкодування не надав жодного доказу того, що до настання даної дорожньо-транспортної пригоди причетний транспортний засіб «Toyota Сorolla», д.н.з. [NUMBER] , чи встановлено причетність будь-якого іншого транспортного засобу, що виключало б відповідальність відповідача щодо виплати страхового відшкодування. Крім того, за клопотанням представника відповідача суд звертався до слідчого управління ГУНП в Одеській області з клопотанням щодо встановлення причетності транспортного засобу «Toyota Сorolla», д.н.з. [NUMBER] , до даної дорожньо-транспортної пригоди, між тим, з відповіді від 26.02.2021 року № 4/1-2580 вбачається, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018160000000751 від 31.07.2018 року триває, доказів щодо причетності транспортного засобу «Toyota Сorolla», д.н.з. [NUMBER] , до даної дорожньо-транспортної пригоди немає (т.1 а.с. 201). Таким чином, суд погоджується з доводами позивачів та їхнього представника, що вони позбавлені можливості надати відповідачу вирок суду або постанову про закриття кримінального провадження, адже не встановлення органом досудового розслідування причетності водія будь-якого транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди унеможливлює повідомлення підозри особі та завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке триває з жовтня 2018 року. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі № 6-208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому судом встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи № 6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Оскільки позивачем [PERSON] доведено факт заподіяння шкоди та її розмір, тому у відповідача МТСБУ не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування через незавершення досудового розслідування є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування. Що стосується заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 2 ст. 625 ЦК України дійсно передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, при вирішенні питання застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов`язання слід чітко визначити, на які зобов`язання поширюється ця норма Закону. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Позивач [PERSON] 14.12.2018 року звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача, яка надійшла на адресу МТСБУ 22.12.2018 року, тому, ураховуючи 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, МТСБУ зобов`язане було виплатити страхове відшкодування позивачу, останній день прийняття рішення щодо виплати якої припадає на 21.03.2019 року, а тому право позивача було порушено відповідачем, починаючи саме з 22.03.2019 року, а не як заявлено позивачем [PERSON] з 15.12.2018 року. А тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Передбачені вищевказаною нормою 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за час прострочення, що підлягає стягненню за період прострочення, починаючи з 22.03.2019 року по 09.11.2020 року (як зазначено позивачем у розрахунку, долученому до позову), коли страхове відшкодування мало бути виплачено, та підлягає стягненню в сумі 6 588 грн. Крім того, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання, розраховані за час прострочення, починаючи з 22.03.2019 року по 09.11.2020 року (як зазначено позивачем у розрахунку, долученому до позову), коли страхове відшкодування мало бути виплачено, та підлягає стягненню в сумі 5 844,24 грн. Таким чином, позивач [PERSON] має право на отримання від відповідача 3% річних в розмірі 6 588 грн. та інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 5 844,24 грн. Крім того, стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. З огляду на вищевикладене, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 992 ЦК України, уразі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п.36.5. ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно розрахунку суми пені, заявленої позивачем [PERSON] , нею зазначено період прострочення з 15.03.2019 року по 09.11.2020 рік. Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про застосування до вимог про стягнення пені спеціального строку позовної давності в один рік. З огляду на викладене суд вважає зазначити наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, згідно матеріалів справи позивач [PERSON] 14.12.2018 року звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування, яка надійшла на адресу МТСБУ 22.12.2018 року, таким чином, ураховуючи вимоги п.36.2. ст. 36 Закону, строк для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування відповідачем закінчився 21.03.2019 року, тому з 22.03.2019 року починається відлік прострочення виплати страхового відшкодування, за який відповідно до п.36.5. ст. 36 Закону нараховується пеня. Отже, строк позовної давності по зверненню з вимогою про стягнення пені закінчився ще 22.03.2020 року і строк позовної давності щодо стягнення пені закінчився ще до моменту звернення позивача з позовом до суду (11.11.2020 року (т.1 а.с. 68)). Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Розмір пені з 22.03.2019 року до 22.03.2020 року становить 41 967,29 грн. З огляду на викладене, з урахуванням встановленого початку перебігу позовної давності щодо стягнення пені, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ задовольнити частково та стягнути з відповідача МТСБ на користь позивача [PERSON] пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 41 967,29 грн. Щодо доводів представника відповідача про безпідставність заявлення вимоги про виплати страхового відшкодування на утримання малолітніх дітей, яку позивач [PERSON] просить виплатити одноразовим платежем, що на думку представника, є правом МТСБУ, а не обов`язком, яку він зобов`язаний здійснювати щомісячними платежами до досягнення ними вісімнадцяти років, що узгоджується з позицією ВС, викладеної у постанові від 05.02.2020 року № 326/440/19, то такі суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положеннями пункту 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Тобто вказана норма Закону № 1961-IV встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Виходячи з вищезазначених норм права, у цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон № 1961-IV визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. До такого висновку зокрема дійшов і Верховний Суд у Постанові від 25.11.2020 року, Справа № 747/522/19, в якій зокрема і спростував посилання у скарзі на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19), з огляду на те, що такі не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини, на яку зокрема і покликається представник відповідача - адвокат Проц А.В. у розглядуваній справі. Що стосується заявленої позивачем [PERSON] вимоги про стягнення з відповідача МТСБУ 20 800 грн. страхового відшкодування на поховання [PERSON] , то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну. Згідно ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: особистий й підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Позивачем [PERSON] на підтвердження понесення витрат на поховання долучено до матеріалів справи Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2410-1 від 24.10.2018 року (т.1 а.с. 52), який має такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Між тим, у даному акті зазначено прізвище замовника [PERSON] , що не відповідає прізвищу позивача, та такий не містить особистого підпису особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції (замовника), що відноситься до обов`язкових реквізитів первинного облікового документа. Крім того, інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу замовника, в акті відсутні. З огляду на те, що Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2410-1 від 24.10.2018 року не містить усі обов`язкові реквізити для первинного облікового документа, іншого розрахункового документа позивач [PERSON] до матеріалів позовної заяви не долучила, будь-яких інших належних та допустимих доказів понесення витрат на поховання суду не надала, то правові підстави для відшкодування в судовому порядку понесених позивачем витрат на поховання відсутні, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до МТСБ про відшкодування заявлених витрат на поховання в сумі 20 800 грн., а також стягнення пені, інфляційних витрат за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, а також понесених витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1884,32 грн. (188 427,53 х 100% : 232 431, 73 = 81,07%; 2324,31 : 100% х 81,07% = 1884,32). Що стосується понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно вимог п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до договора про надання правової допомоги б/н від 17.10.2019 року та договора про надання правової допомоги № 28.09.20 від 28 вересня 2020 року адвокат Ільків М.М., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 07.08.2018 року № 001100, уклав договір з [PERSON] про надання правової допомоги (т.2 а.с. 3-9). Представником позивача [PERSON] надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом для надання правничої допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера № 20 від 16.12.2020 року, згідно яких загальна вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу складає 7 500 грн. (т.1 а.с. 94-95). Ураховуючи вимоги ч.4 ст. 137 ЦПК України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони. Частиною 9 статті 139 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Суд із урахуванням думки сторін, критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, складності та конкретних обставин справи, приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 грн. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , що у відсотковому співвідношенні складає 81,07 % до 18,93 %, приймаючи до уваги норму ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до переконливого висновку, що з відповідача МТСБУ на користь [PERSON] слід стягнути 6 080,25 грн. (7500 : 100% х 81,07%) витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст. ст. 2, 22, 23, 27, 35, 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 258, 261, 267, 509, 549, 610, 625, 992, 1187, 1200 ЦК України, ст. ст. 5, 13, 12, 81, 82, 89, 133, 137, 139, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

Outcome: partial