Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

23 серпня 2017 року [PERSON] пред'явив звернувся в суд позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (далі - ТОВ «Львівські автобусні заводи», відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи. В обгрунтування своїх вимог зазначав, що з 01 квітня 2007 року по 04 травня 2009 року він працював в ТОВ «Львівські автобусні заводи» на посаді майстра виробничої дільниці кузовного виробництва, з 05 травня 2009 року по 30 грудня 2011 року - на посаді слюсаря механоскладальних робіт четвертого розряду та був звільнений з роботи 30 грудня 2011 року за власним бажанням наказом №190/вк від 30 грудня 2011 року на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в його трудовій книжці. 17 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалене заочне рішення про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за вимушений простій за період з 12 грудня 2008 року по 30 жовтня 2009 року в розмірі 8763,87 грн., недорахованої і невиплаченої заробітної плати за період з 01 листопада 2009 року по 30 грудня 2011 року в розмірі 17 534,70 грн. 23 січня 2017 року Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалене заочне рішення про стягнення з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на його користь 61 358,50 грн. середнього заробітку за за час затримки розрахунку при звільненні з роботи по день його фактичного розрахунку за період з 2012 року по 27 липня 2016 року. Всі вищезгадані рішення відповідачем не оскаржувалося і вступили в законну силу, але добровільно не були виконані. Їх виконання було здійснено примусово відповідно до постанов про закінчення виконавчого провадження від 09 червня 2017 року ВП №№ 48566288, 48566358, 53394121 старшого державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області. Таким чином, остаточний фактичний розрахунок був проведений з ним 07 червня 2017 року (дати перерахування стягнення заборгованостей згідно виконавчих документів). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В силу змісту ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року зазначив, що «за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведения з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин...». Отже, остаточний обсяг його вимог за весь затримки розрахунку при звільненні визначається з 28 липня 2016 року по 06 червня 2017 року і складає: 1671 х 6,58 грн. = 10995,18 грн., де 1671кількість робочих годин затримки розрахунку при звільненні, а саме: 2 (липень 2016р.) +175 (серпень 2016р.) +176 (вересень 2016р.) +159 (жовтень 2016р.) + 176 (листопад 2016р.) + 176 (грудень 2016р.) + 159 (січень 2017р.) + 160 (лютий 2017р.) + 175 (березень 2017р.) + 152 (квітень 2017р.) + 159 (травень 2017р.) +2 (червень 2017р.) =1671 робочих години, 6,58 грн. - тариф за годину його праці на підприємстві. Розрахунок проведено з врахуванням норм тривалості робочого часу на 2016, 2017рр. відповідно до листів Міністерства соціальної політики України (для 40- денного робочого тижня) від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13, від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 14 листопада 2017 року о 15.30 год., позивач [PERSON] не з'явився та подав заяву, в якій просить позов задовольнити розгляд справи проводити без його участі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник ТОВ «Львівські автобусні заводи» в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання 14 листопада 2017 року всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування цього судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у ТОВ «Львівській автобусні заводи» з 01 квітня 2007 року по 04 травня 2009 року на посаді майстра виробничої дільниці кузовного виробництва, з 05 травня 2009 року по 30 грудня 2011 року - на посаді слюсаря механоскладальних робіт четвертого розряду та був звільнений з роботи 30 грудня 2011 року за власним бажанням наказом №190/вк від 30 грудня 2011 року на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в його трудовій книжці. 17 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалене заочне рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за вимушений простій за період з 12 грудня 2008 року по 30 жовтня 2009 року в розмірі 8763,87 грн., недорахованої і невиплаченої заробітної плати за період з 01 листопада 2009 року по 30 грудня 2011 року в розмірі 17 534,70 грн. 23 січня 2017 року Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалене заочне рішення про стягнення з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на користь позивача [PERSON] 61 358,50 грн. середнього заробітку за за час затримки розрахунку при звільненні з роботи по день його фактичного розрахунку, а саме за період з 2012 року по 27 липня 2016 року. Всі вищезгадані рішення відповідачем не оскаржувалося і вступили в законну силу, але добровільно не були виконані. Їх виконання було здійснено примусово відповідно до постанов про закінчення виконавчого провадження від 09 червня 2017 року ВП №№ 48566288, 48566358, 53394121 старшого державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області. Таким чином, остаточний фактичний розрахунок був проведений з ним 07 червня 2017 року (дати перерахування стягнення заборгованостей згідно виконавчих документів). Вказані обставини підтверджуються викладеними в позовній заяві обставинами, долученими до справи копіями рішень Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2015 року та від 23 січня 2017 року копіями трудовї книжки позивача та постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 09 червня 2017 року. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 28 липня 2016 року по 07 червня 2017 року становить 10 995, 18 грн. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку. що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved