Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

23 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона з 25 липня 1992 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 01 березня 2011 року шлюб між ними був розірваний. За час перебування їх у шлюбі [PERSON] було подаровано домоволодіння [ADDRESS], вартість якого у відповідності до договору дарування складала 9 768 гривень 00 копійок. У 2004 році ними за спільні кошти було здійснено частковий ремонт будинку. Крім того, у відповідності до звіту про незалежну житлового будинку [ADDRESS] від 2013 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями склала 185 600 гривень 00 копійок, а ринкова вартість часткового ремонту у зазначеному будинку склала 44 260 гривень 00 копійок, та згідно кошторису проведених будівельних робіт по житловому будинку вартість будівельних матеріалів та робіт склала 64 876 гривень 85 копійок. У зв'язку з чим вона звернулася до суду з вказаним позовом та просила визнати житловий будинок [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності набутого під час перебування її у шлюбі з [PERSON], а також просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] літ. А - 1, який складається 1 - 1 - коридор, площею - 6,50 м2, 1 - 2 житлова кімната, площею 10,8 м2, 1 - 3 - передня, площею 10,3 м2, 1- 4 - житлова, площею 10,8 м2, 1 - 5 - коридор, площею 10,0 м2, 1 - 6 житлова кімната, площею 18,7 м2, 1, 7 - ванна кімната, площею 6,21 м2, всього житлова площа по будинку - 51, 6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: Б - сарай, В - убиральня, 1, 2 - огорожа, і - мостіння по [ADDRESS] (а.с. а.с. 36 - 38, 102). Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 103, 104). Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи, у розумінні ч. 5 ст. 74 ЦПК України, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України з урахуванням згоди позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи (а.с. а.с. 95, 99). Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вивчивши матеріали справи, доходить наступного висновку. Судом було встановлено, що 25 червня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с. 6). У відповідності до договору дарування домоволодіння від 30 грудня 2003 року, [PERSON] було подаровано домоволодіння [ADDRESS], вартість якого було оцінено в 9 768 гривень 00 копійок (а.с. а.с. 9, 10). 01 березня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 01 березня 2011 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 40 (а.с. 7). Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] виконаного ТзОВ «Укрспецекспертиза», ринкова вартість об'єкту оцінки: житлового будинку літ. А - 1, загальною площею - 51,6 м2, сарай літ. Б, убиральня літ. В., огорожа літ. 1 - 2, мостіння І, складає 185 600 гривень 00 копійок, а вартість часткового ремонту вищезазначеного житлового будинку склала 44 260 гривень 00 копійок (а.с. а.с. 49 - 86). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України 2003 року та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1, 2 статті 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, отримані одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому ч. 3 ст. 70 СК України визначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В силу ч. 3 ст. 369 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у тому числі визначено, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово - будівельному, дачно - будівельному, гаражно - будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ураховуючи зміст приведених норм закону та встановлені у судовому засіданні обставини справи, а саме те, що будинок [ADDRESS] за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбу, було суттєво покращено та збільшено його цінність, що підтверджується звітом про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомості, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати житловий будинок [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності набутого під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] літ. А - 1, який складається 1 - 1 - коридор, площею - 6,50 м2, 1 - 2 житлова кімната, площею 10,8 м2, 1 - 3 - передня, площею 10,3 м2, 1- 4 - житлова, площею 10,8 м2, 1 - 5 - коридор, площею 10,0 м2, 1 - 6 житлова кімната, площею 18,7 м2, 1, 7 - ванна кімната, площею 6,21 м2, всього житлова площа по будинку - 51, 6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: Б - сарай, В - убиральня, 1, 2 - огорожа, і - мостіння по [ADDRESS]. Крім того, у порядку ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 930 гривень 00 копійок.

Outcome: approved