Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

22.09.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовувала тим, що 03 вересня 1994 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яких позивач виховує самостійно. Подружні відносини між ними припинені з липня 2007 року. Подружнє життя не склатося через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння і довір'я. З відповідачем сумісне проживання та ведення спільного господарства припинено. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Протягом минулого часу ні позивач, ні відповідач не намагалися відновити сімейні відносини. На примирення позивач не згодна. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, а також про місце проживання дітей немає, тому просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 03.09.1994 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 03.09.1994 року зроблено відповідний актовий запис № 91, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.04.2003 року (а.с. 9). [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.09.2010 року (а.с. 10). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved