Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

23 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви посилається на те, що йому відповідно до договору купівлі-продажу від 30 березня 1991 року, належить 28/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS]. При оформленні договору була допущена помилка, а саме зі змісту договору вбачається, що його склали сторони [PERSON] та [PERSON], однак в п.1 даного договору записано прізвище та ініціали заявника як [PERSON], що не збігається із записом його імені в паспорті. З урахуванням викладеного, заявник просить суд встановити факт належності йому договору купівлі-продажу 28/100 частин домоволодіння в будинку [ADDRESS], який посвідчений 30 березня 1991 року за реєстровим № 4-1516 державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Поветкіною Н.Н. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON], заінтересовані особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та призначено справудо слухання у відкритому судовому засіданні на 29 листопада 2018 року. Заявник в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Заінтересовані особи у судове засідання не з'явилася, причини не явки не повідомила. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом В судовому засіданні встановлено, щовідповідно до договору купівлі-продажу від 30 березня 1991 року, який посвідчений 30 березня 1991 року за реєстровим № 4-1516 державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Поветкіною Н.Н., [PERSON], яка діє по дорученню від імені [PERSON] та [PERSON], склали цей договір про таке: згідно п. 1 договору, [PERSON] продав, а [PERSON] купив 28/100 частин домоволодіння, розташованого на земельній ділянці розміром 638 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 15 грудня 2011 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, прізвище заявника вказано як «[PERSON]». Таким чином, вбачається розбіжність у написанні ініціалу по-батькові в договорі купівлі-продажу квартири від 30.03.1991 року та у паспорті заявника. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявнику для реалізації своїх прав власника. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви [PERSON], оскільки обставини, на які він посилається в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, розбіжність у написанні прізвища заявника у паспорті та у договорі купівлі-продажу від 30.03.1991 року обумовлена помилковим перекладом по-батькові заявника з української на російську мову у договорі-купівлі продажу, а саме у п.1 цього договору, оскільки у вступній частині договору вказано правильно по-батькові заявника - «Олександрович». Враховуючи наведене,

Outcome: approved