Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

22.02.2018 року, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто поділу майна, що є об`єктом спільної власності подружжя. Також [PERSON] просив усунути перешкоди у користуванні йому цією квартирою, шляхом вселення його та його неповнолітнього сина у вказану квартиру та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Вимоги позивача мотивовано тим, що квартира була придбана в період спільного проживання, за спільні кошти та в інтересах сім`ї. [PERSON] проти позову заперечила та звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права особистої власності на квартиру, оскільки вважає, що майно було придбане за її власні кошти. В судове засідання сторони не з`явилися, згідно окремо надісланих до суду заяв просили про розгляд справи у їх відсутність. При даних обставинах, розгляд справи здійснюється за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, судом встановлено: Згідно позовної заяви та що не заперечене сторонами справи, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2001 року. Від цього шлюбу сторони мають двоє дітей, сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи в суді, за змістом позовів, сторони проживають окремо, на утриманні [PERSON] повному його забезпеченні і вихованні перебуває син [PERSON] [INFO] , Відомості про розірвання шлюбу в матеріалах справи відсутні. 10.09.2001 року, тобто в період шлюбу, [PERSON] , позичила в [PERSON] гроші, про що свідчить розписка, видана [PERSON] 10.09.2001 року. За цією розпискою [PERSON] і [PERSON] уклали договір позики, за яким [PERSON] передала 800,00 (вісімсот) доларів США, а [PERSON] зобов`язалася повернути їх за вимогою (а.с. 62). Відомостей про надання згоди [PERSON] на укладання іншим з подружжя договору позики - розписка не містить. В розписці також зазначено, що гроші надаються на придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] . 17.10.2001 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу цієї квартири та сплатила за неї, згідно із п. 3 договору, 4 400,00 грн., що при курсі долара на 17.10.2001 року - 5 грн. 31 коп., практично дорівнює сумі позики - 800,00 доларів США )800х5,31=4248(а.с. 63). 09.07.2004 року [PERSON] продала зазначену квартиру за 15 183 грн., а вже 20.07.2004 року придбала квартиру [ADDRESS] за 19 000 грн. (а.с. 64, 65 та 7) Відповідно до нотаріально посвідченої заяви, зареєстрованої в реєстрі 20.07.2004 року за № 129, [PERSON] , як чоловік [PERSON] , надав свою згоду на придбання останньою квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві спільної, сумісної, приватної власності у розмірі 1/1 частки, право зареєстроване 26.08.2004 року (а.с. 9). В період з 24.11.2008 року по 04.07.2014 року [PERSON] був прописаний за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦПК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, у т.ч. й шляхом визнання права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поширення цього правового режиму на набуте майно існує доки інше не доведено кимось із подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частка майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Особиста власність одного з подружжя це: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. При цьому, суд може визнати за другим з подружжя право на частку якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то в такому разі частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Також, при поділі спільного майна подружжя враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно судової практики, зокрема у справі № 6-399 цс 17 від 05 квітня 2017 р. ВСУ встановив, що автоматично спільне майно подружжя навпіл не поділяється: суду завжди необхідно встановити за які кошти таке майно було набуте: спільні або особисті. Так, застосовуючи це положення судова практика виходить з того, що у випадку укладення одним із подружжя, наприклад, договору позики в інтересах сім`ї, подружжя є солідарними позичальниками за цим договором, а тому один із подружжя, який виконав зобов`язання, що виникло з договору, має право пред`явити до іншого вимогу про відшкодування частини сплачених за договором позики коштів. При цьому, майно, яке набуто подружжям за час шлюбу за кошти, одержані в борг, який не сплачений на час вирішення спору, всерівно підлягає поділу між подружжям. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Підсумовуючи зазначене, квартира [ADDRESS] об`єктиво є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки, серед іншого, придбана в період шлюбу. Укладення [PERSON] в період шлюбу договору позики для придбання житла за відсутності письмової згоди [PERSON] не спростовує отримання 800 долларів США в інтересах сім`ї, та участі [PERSON] у їх погашенні. Обставин, які свідчать про не участь [PERSON] в матеріальному забезпеченні сім`ї відповідачем за зустрічним позовом не зазначено. Суд також приймає до уваги перебування на утриманні [PERSON] неповнолітнього сина. Інших обставин та доказів, які вказують на придбання спірного житла [PERSON] за власні кошти суду не надано. За таких обставин, первісний позов слід задовольнити, зустрічний позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

Outcome: approved