Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

22.01.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільради про визнання недійсним ордеру на вселення [PERSON] і членів його родини до квартири [ADDRESS]. Одночасно позивач просила висилити [PERSON] і членів родини останнього із зазначеного житлового приміщення, вселити її (позивача), а також зобов'язати Миколаївський РВ ДМС України у Миколаївській області зареєструвати її в цьому житловому приміщенні, та зняти з реєстраційного обліку [PERSON] і [PERSON] 26.05.2015 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, залучивши до участі у справі в якості відповідачів, окрім [PERSON] сільської ради, [PERSON], [PERSON], а в якості третьої особи Миколаївський РВ ДМС України у Миколаївській області. Також в частині вимог про виселення уточнила їх і просила виселити із спірного житлового приміщення [PERSON] і [PERSON]. В решті позовні вимоги залишила без змін. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.06.2000 року, вона разом із її батьками була визнана такою, що втратила право користування квартирою № 15 в будинку № 1 по вул. Зеленій в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області. На момент ухвалення зазначеного рішення суду вона була малолітньою. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17.09.2014 року рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.06.2000 року стосовно неї скасоване і у позові прокурора Миколаївського району в інтересах ЖЕК [PERSON] сільради про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено. Позивачка також зазначила, що в спірній квартирі на даний час мешкають сторонні особи сім'я Петрук. Посилаючись на порушення своїх житлових прав, а також на незаконність вселення сім'ї Петрук до спірної квартири, позивач просила задовольнити вище наведені позовні вимоги. В судовому засіданні позивач і її представник позовні вимоги підтримали і підтвердили викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON], а також представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] первісний позов не визнали і 10.11.2015 року подали зустрічний позов про визнання позивача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідачі отримали спірне жиле приміщення на законних підставах та зробили в ньому капітальний ремонт. Відповідачі також вказують на те, що на час отримання ними ордеру на жиле приміщення позивачка разом із членами своєї родини не проживала в спірній квартирі з 1997 року, тобто понад шість місяців. До того ж члени родини позивача привели жиле приміщення в непридатний для проживання стан. Це жиле приміщення також не було збережено за позивачем на час її відсутності. Відтак, на думку відповідачів, позивач втратила право користування спірною квартирою. Ухвалою суду від 11.11.2015 року первісний і зустрічний позови об'єднані в одне провадження. Представник відповідача [PERSON] сільради в судовому засіданні пояснила, що за давністю розглядуваних обставин вона не може дати пояснення по суті первісного і зустрічного позовів. Однак вважала, що порушені житлові права позивача мають бути поновлені. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши заяву, зі змісту якої вбачається, що він не заперечує проти судового розгляду справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін і їх представників, допитавши свідків та, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17.09.2014 року рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.06.2000 року в частині визнання [PERSON] особою, що втратила право користування квартирою № 15, буд. № 1 по вул. Зеленій с. Надбузьке Миколаївського району скасоване і в цій частині постановлене нове рішення. У задоволенні позову прокурора Миколаївського району Миколаївської області в інтересах житлово-експлуатаційної контори [PERSON] сільської ради Миколаївського району про визнання [PERSON] особою, що втратила право користування квартирою № 15, буд. № 1 по вул. Зеленій, с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. (а.с. 5-6) Ухвалюючи своє рішення апеляційний суд встановив той факт, що спір у цивільній справі був вирішений судом першої інстанції за зверненням особи (ЖЕК [PERSON] сільради), яка не є учасником спірних правовідносин, оскільки спір не стосується її прав та обовязків, визначених статутом і нормами ЖК України. Через це висновки рішення (місцевого суду) не можна вважати такими, що відповідають дійсним обставинам та вимогам норм матеріального і процесуального права. В іншій частині рішення місцевого суду не оскаржувалося, а тому не переглядалося в апеляційному порядку. Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Згідно ст. 9 ч.ч. 4, 5 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У відповідності до ст. 6 ЦК УРСР (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) захист цивільних прав здійснюється, окрім іншого, в установленому порядку судом шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право. Факт порушення житлових прав позивачки, а також членів її родини встановлено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17.09.2014 року і дані обставини, в силу ст. 61 ч. 3 ЦПК України, окремому доказуванню не підлягають. Так апеляційний суд зазначив, що в спірній квартирі проживали та були зареєстровані на підставі ордеру № 166 від 30.05.1990 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] З 1997 року, тобто після народження, в спірній квартирі стала проживати і позивачка [PERSON], яка є дочкою [PERSON] Члени родини позивачки припинили проживати у спірній квартирі з 19.08.1999 року і дане жиле приміщення зберігалося за ними до 19.02.2000 року. З 19.01.2000 року матір малолітньої [PERSON] [PERSON] затримана та поміщена до ІТУ в якості запобіжного заходу у кримінальній справі, а в подальшому засуджена до позбавлення волі. Таким чином малолітня дитина (позивачка) з цього часу з вини матері була позбавлена батьківського піклування, і за таких обставин її тимчасова відсутність у квартирі мала місце з поважних причин. Таким чином, з огляду на встановлені факти та норми матеріального права, порушене право позивачки на житло підлягає захисту, шляхом її вселення до раніше займаного нею жилого приміщення за адресою: [ADDRESS]. Судом також встановлено, що спірне житлове приміщення знаходиться на балансі [PERSON] сільської ради і в ньому з 06.10.2000 року постійно проживає відповідач [PERSON], а з 07.09.2005 року постійно проживає дочка останнього [PERSON] [PERSON] особи зареєстровані і проживають в зазначеному жилому приміщенні на підставі ордеру № 3 від 29.09.2000 року, який видано згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 44 від 12.09.2000 року Про перерозподіл звільненого житла в сел. [PERSON], яке прийняте відповідно до рішення Миколаївського районного суду від 13.06.2000 року. (а.с. 7, 8) Розв'язуючи позовні вимоги, суд враховує, що згідно ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. При цьому такий ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ст. 59 ЖК УРСР встановлює підстави для визнання ордеру на жиле приміщення недійсним. Так, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. В судовому порядку встановлений факт порушення житлових прав позивачки та членів її родини, які проживали разом з нею (були зареєстровані) до 2000 року в спірному жилому приміщенні, а в подальшому, без достатніх правових підстав визнані такими що втратили право користування ним. Виходячи з цього позовні вимоги в частині визнання недійсним ордеру на спірне жиле приміщення виданого відповідачу [PERSON], його дочці [PERSON] та іншим членам родини, які в даний час в ньому не проживають, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Оскільки єдина правова підстав для вселення відповідачів [PERSON] і [PERSON] - ордер на жиле приміщення є недійсним, вони без достатніх правових підстав займають спірне жиле приміщення. Тому в силу ст. 117 ч. 2 ЖК УРСР дані особи підлягають виселенню з наданням їм іншого жилого приміщення. Так як відповідачем [PERSON] сільрадою до цього часу не вирішено питання надання відповідачам [PERSON] і [PERSON], які підлягають виселенню, іншого жилого приміщення, обов'язок надання такого приміщення слід покласти на відповідача [PERSON] сільську раду (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 р. № 2 із наступними змінами). Разом із тим не підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині зобов'язання Миколаївського РВ ДМС України в Миколаївській області зняти відповідачів [PERSON] і [PERSON] з реєстрації в спірному житловому приміщенні та зареєструвати в ньому її (позивачку), оскільки такий спосіб захисту прав не передбачений актами цивільного законодавства. До того зазначений орган державного управління не є стороною у справі і на нього не можуть покладатися обовязки даним судовим рішенням. Одночасно дане рішення суду є підставою для його надання позивачкою третій особі при подальшій реалізації своїх прав. Що стосується зустрічного позову відповідачів [PERSON] і [PERSON] про визнання позивача такою що втратила право користування спірним жилим приміщенням, то з огляду на вище наведені факти і аналіз правих норм його задоволення повністю виключається. Судові витрати за зустрічним позовом слід залишити за відповідачами. У зв'язку із задоволенням основних позовних вимог позивача з відповідачів на користь позивача належить стягнути судові витрати по справі.

Outcome: partial