Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

22.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватне акціонерне товариство страхова компанія «Уніка» та [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на відшкодування заподіяної внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 31552,05грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 974,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.11.2015 року о 15.20год. на автошляху Новий СтародубОлександрія 0км.+400м. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «DACIA Logan», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «AUDI 100», державний номерний знак 14397ОН, під керуванням відповідача [PERSON] Наслідком ДТП стало пошкодження транспортних засобів. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.12.2015 року №398/5574/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Автомобіль «DACIA Logan», державний номерний знак [NUMBER], належить позивачу на праві власності, який вона надала у тимчасове користування [PERSON] Внаслідок зазначеної ДТП позивачеві завдано матеріального збитку в результаті пошкодження належного їй автомобіля, розмір якого, згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 26.11.2015 року №06-15 становить 79052,05грн. та складається з вартості матеріалів і відновлювального ремонту. Відповідачем застраховано свою цивільно-правову відповідальність та на момент звернення до суду з позовом страховиком на користь [PERSON] виплачено страхове відшкодування у розмірі 50\~000,00 грн. Спричинена позивачеві шкода лише частково відшкодована страхувальником, що з урахуванням відсутності інформації про договірні відносини відповідача зі страховою компанією дає підстави для стягнення різниці між фактичним розміром шкоди (79052.05грн.) і виплаченим на її користь страховим відшкодуванням (50000,00 грн.), яка становить 29052,05 грн. Крім того, підлягають стягненню з відповідача 700грн., які були сплачені позивачем за послуги евакуатора, що підтверджується квитанцією від 06.11.2015 року та витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1800грн. Відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати їй завдану шкоду, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.03.2017 року за заявою представника позивача [PERSON]І позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у даній цивільній справі залишено без розгляду. В судове засідання позивач не зявилася, її представник [PERSON] пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позов, посилаючись на неналежність доказів позивача, а саме квитанції за послуги евакуатора та висновку експертного дослідження від 26.11.2015 року №06-15. Представник третьої особи ПрАТ СК «Уніка»в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних\~\~прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених\~ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні\~ст.77 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.12.2015 року №398/5574/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, яка набрала законної сили 29.12.2015 року. Відповідно до вищезазначеної постанови, 06.11.2015 року о 15.20 год. [PERSON] на автошляху Новий СтародубОлександрія 0км.+400м. керуючи автомобілем «AUDI 100», державний номерний знак 14397ОН, виїхав на полосу зустрічного транспортного руху та здійснив лобове зіткнення з автомобілем «DACIA Logan», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постанова судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про визнання винним відповідача та накладення на нього адміністративного стягнення набрала чинності та є обов'язковою для суду з питань чи мали місце дії, наслідком яких було настання страхового випадку та сплата страхового відшкодування, та чи вчинені вони саме відповідачем. Факти, встановлені постановою судді з вказаних питань, не можуть бути оспорені при розгляді даної справи. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №06-15 від 26 листопада 2015 року по визначенню матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «DACIA Logan», державний номерний знак [NUMBER], сума матеріального збитку з врахуванням відсотку зношення замінених складових та без врахування ВТВ, на момент проведення дослідження (20 листопада 2015 року) становить 79 052,05 грн. Під час розгляду справи встановлено, що страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів позивача [PERSON] застрахована ПрАТ Страхова компанія «УНІКА» згідно з полісом №АІ/1248691, строк дії до 16.01.2016 року. ПрАТ Страхова компанія «УНІКА» сплатилобезпосередньо на рахунок позивача 50\~000 грн. страхового відшкодування. Згідно довідки ДАІ від 06.11.2015 року №10, виданої на імя [PERSON], 06.11.2015 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «DACIA Logan», державний номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Згідно з ч.1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5\~ст. 1187 ЦК України\~встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положення\~ст. 1187 ЦК України\~є спеціальними по відношенню до ст. 1166 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі. В п .4\~постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено,\~що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Наведене свідчить, що\~головною особливістю відшкодування шкоди, яка виникла за участі джерела підвищеної небезпеки, є те, що\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною\~та передбачає як винну, так і безвинну відповідальність власника такого джерела. На володільця не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню такої шкоди, лише у двох випадках: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під умислом слід розуміти, що потерпілий передбачав і бажав настання шкідливих наслідків. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори об'єктивного характеру, причинно не пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Дія непереборної сили може бути спрямована як на об'єкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей об'єкт. Поняття на ознаки непереборної сили розкриваються у п.1 ч.1\~ст.263 ЦК України. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов'язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли б попередити. До таких обставин , як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки,акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності, а екстраординарна подія, яка не є звичайною. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] завдав майнову шкоду позивачу внаслідок непереборної сили. Відповідно до ч.1\~ст.1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при визначеннірозміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення\~статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.\~Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. При цьому, згідно зі\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.\~\~Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то таке відшкодування згідно зі ст. ст.\~1166,\~1187,\~1194 ЦК України\~може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.12.2015 року №398/5574/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, яка набрала законної сили 29.12.2015 року, тобто безпосереднім заподіювачем шкоди є відповідач [PERSON], що не виключає його цивільно-правову відповідальність відповідно до ч.5\~статті 1187 ЦК України. Також підлягають стягненню з відповідача 700 грн., які були сплачені позивачем за послуги евакуатора, що підтверджується квитанцією від 06.11.2015 року. Крім того, позивач поніс витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 26.11.2015 року №06-15 у розмірі 1800 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією серії ЛЛКД №161310 від 27.11.2015 року. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 31552,05 грн. Відповідно до \~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved