Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

22 вересня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що [INFO] помер [PERSON] , який є сином позивача [PERSON] та рідним братом позивача [PERSON] . За життя заповіту він не складав. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] (батько спадкодавця) та [PERSON] (мати спадкодавця). [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину, але не оформили спадкові права на житловий будинок [ADDRESS] , Зазначений житловий будинок належав на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , частки яких є рівними - по 1/3. 1/3 частку яка належала [PERSON] , померлому [INFO] успадкували його батьки: [PERSON] та [PERSON] , кожний по 1/6 частки. [INFO] померла [PERSON] , яка є дружиною позивача [PERSON] та матір`ю позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину спірного нерухомого майна, а саме на 1/6, яку вона фактично успадкувала після смерті сина [PERSON] та на 1/3 частки, що належить їй у праві спільної сумісної власності. За законом позивачі успадковують по 1/4 спадкового майна після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У встановлений законом строк позивачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, звернулися до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] , проте постановами державного нотаріуса Голубової О.С. від 11 серпня 2020 року та 27 серпня 2020 року позивачам відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що спірна житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності 3-х осіб, частки яких у спільному майні не визначені; крім того спадкоємцями не подані документи, які підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцями. З цих підстав позивачам було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. В зв`язку з наведеним, позивачі [PERSON] і [PERSON] просили суд: -встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; - встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] ; - визначити [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~померлої [INFO] та\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] частки у праві приватної спільної сумісної власності житлового будинку [ADDRESS] , - рівними, а саме по 1/3 частці кожному; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачам надано строк для усунення її недоліків, а саме долучити документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. 04 грудня 2020 року на виконання вказаної ухвали позивачі звернулися до суду з заявою про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Новомосковську державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивачів, остання просила розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити вимоги. Представник відповідача Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Представник третьої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив розглядати справу без його участі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідачбув належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02 липня 1970 року між позивачем [PERSON] , 1946 р.н. та [PERSON] , 1941 р.н. зареєстрований шлюб, актовий запис № 24. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище (рос.) [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 липня 1970 року. Подружжя є батьками дітей: (рос.) [PERSON] , [INFO] та (рос.) [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Прізвища батьків у свідоцтвах про народження дітей зазначено (рос.) [PERSON] і [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 640. Після реєстрації шлюбу (рос.) [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06 листопада 1987 року. У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19 червня 2002 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний, актовий запис за № 120. 24 липня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 196. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24 липня 2002 року. Встановлено, що [INFO] у віці 36 років помер [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 320 від 18 квітня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 квітня 2017 року. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 693 від 30 липня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30 липня 2018 року. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та позивача [PERSON] , [INFO] , а помилки в написанні їх прізвищ [PERSON] , [PERSON] на думку суду виникли у зв`язку з перекладом з російської мови на українську та навпаки під час оформлення відповідних документів органами державної реєстрації актів громадянського та цивільного стану. Вирішуючи питання по суті в частині позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, суд застосовує наступні норми права. У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, а саме справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Враховуючи надані позивачами докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилаються останні, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог в частині визначення часток у спільному сумісному майні, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [INFO] у віці 36 років помер син позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , про що 18 квітня 2017 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 320, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 квітня 2017року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64437092 від 20 квітня 2021 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Встановлено, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми батьками: [PERSON] (позивач) і [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року за вих. № 9283. Спадкова справа № 302/2017 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена 07 вересня 2017 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (номер у спадковому реєстрі 61189925), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64437092 від 20 квітня 2021 року. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися його батьки [PERSON] (позивач) і [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 693 від 30 липня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30 липня 2018 року. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складала. Встановлено, що на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] (позивач), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року за вих. № 9284. Спадкова справа № 195/2018 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведена 01 серпня 2018 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (номер у спадковому реєстрі 62790817), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64437143 від 20 квітня 2021 року. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися позивачі: [PERSON] (чоловік) і [PERSON] (донька), а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] , проте постановами державного нотаріуса Голубовою О.С. від 11 серпня 2020 року та 27 серпня 2020 року позивачам було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що спірний житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності 3-х осіб, частки яких у спільному майні не визначені. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 липня 1993 року Радгоспом «Підгородній», зареєстрованого в КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради`за р. № 14452-85, житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (позивач). Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 07 грудня 2019 року, житловий будинок [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку літ. А; прибудови літ.а; тамбуру літ.а1; погрібу літ.ПГ; сараю літ.Б; вбиральні літ.В; літньої кухні літ.Г; гаражу літ.Ж; літнього душу літ.З; скважини літ.К; замощення І, огорожі №1-4. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. \~Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3, 4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частки [PERSON] , [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них на праві спільної сумісної власності належить по 1/3 частці житлового будинку [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити, якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Згідно з п. 224\~Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою\~наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Згідно постанов державного нотаріуса Голубвової О.С. від 11 серпня 2020 року та від 27 серпня 2020 року позивачам [PERSON] і [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірного будинку, оскільки він перебуває у спільній сумісній власності позивача [PERSON] , [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] , частки яких у спільному майні не визначені. Як вже встановлено судом, частка спадкодавців [PERSON] та [PERSON] у праві приватної спільної сумісної власності на спірне спадкове нерухоме майно становить по 1/3 за кожним. Тобто, від 1/3 частки належної спадкодавцю [PERSON] , померлого [INFO] після його смерті успадковують по 1/6 його батьки: позивач [PERSON] та мати [PERSON] . Як вже зазначалося вище, [INFO] померла [PERSON] , яка є дружиною позивача [PERSON] та матір`ю позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину спірного нерухомого майна, а саме на 1/6, яку вона фактично успадкувала після смерті сина [PERSON] та на 1/3 частки, що належить їй у праві спільної сумісної власності. У визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини до Новомосковської державної нотаріальної контори звернулися позивачі [PERSON] (чоловік померлої) та донька [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 195/2018, заведеної 01 серпня 2018 року після смерті [PERSON] померлої [INFO] . Таким чином, після смерті [PERSON] частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а саме по 1/4 за кожним. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.\~1216,\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Якщо на спадкоємця за заповітом, який відмовився від прийняття спадщини, було покладено заповідальний відказ, обов`язок за заповідальним відказом переходить до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та відповідно ст.16 ЦК України вони обрали правильний спосіб захисту свого порушеного права. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved