Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

22.05.2015 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира № 22 у будинку № 31, яка розташована по вулиці Оборони в місті Артемівську Донецької області, та вона є одноосібним власником квартири. З 09.06.2010 року в її квартирі у якості члена сімї зареєстрований онук [PERSON], який деякий час проживав разом з нею. Однак з жовтня 2011 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, оскільки він виїхав до [PERSON]. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла відповідач не приймає. Крім того, факт реєстрації відповідача у вищезазначеній квартирі перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію. Посилаючись на все вищевказане, позивачка просила винести рішення, яким визнати відповідача, [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, однак направив до суду електронною поштою заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги [PERSON] визнав, та не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], є власником жилої квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.11.2000 року, виданого відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради (арк. с. 8). З 09.06.2010 року в квартирі позивача у якості члена сімї зареєстрований онук [PERSON], [INFO], на підставі Посвідки на постійне проживання серія ДН № 507 у справі № 89910-6/25 виданої 17.04.2010 року відповідачу як громадянину [PERSON], безстроково (арк. с.9,10), та підтверджується довідкою ПП «Житловик» від 05.05.2015 року (арк. с. 11). Проте, відповідно до акту про непроживання від 18.05.2015 року, який був складений комісією ПП «Житловик», згідно показів сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [INFO], за адресою: м. Артемівськ, вул. Оборони, 31/22, не проживає з 10.10.2011 року (арк. с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачами у справі жодним чином не порушує прав третіх осіб та є таким, що не суперечить чинному законодавству України. Враховуючи, що відповідач, [PERSON], з жовтня 2011 року не проживає у жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS], та на даний час знаходиться в [PERSON], не є власником майна, листом на адресу суду (вх. № ЕП 1808 від 13.07.2015 року) фактично визнав факт непроживання у квартирі позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved