Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

22.02.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено до Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, Голови комісії з реорганізації Академії муніципального управління - в.о. ректора Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського (далі по тексту ТНУ ім. В.І. Вернадського), про скасування наказів та визнання їх незаконними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації та відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що наказом в.о. ректора Академії муніципального управління 15.09.2015 р. за № 533-к [PERSON] було прийнято на посаду в.о. кафедри «фінанси і кредит» на умовах строкового трудового договору до обрання за конкурсом. Згідно наказу Академії муніципального управління 76-к від 23.03.2016 р. відповідно до вимог постанови КМУ від 29.04.2015 р. № 226 «Про затвердження переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти» було здійснено перейменування кафедри фінанси і кредит» в кафедру «фінанси, банківської справи та страхування».Згідно наказу № 193- к від 31.08.2016 р. [PERSON] працювала на посаді в.о. завідувача кафедри фінанси, банківської справи та страхування на повну ставку та на посаді - професора кафедри фінанси, банківської справи та страхування на 0,5 ставки за сумісництвом з 01.09.2016 р. по 30.06.2017 р. Наказом Міністерства освіти і науки України від 19.10.2016 року № 1254 було прийнято рішення «Про реорганізацію Академії муніципального управління» шляхом приєднання до ТНУ ім. В.І. Вернадського. 23.11.2016 року позивача було попереджено про наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією. 25.01.2017 р. позивачу директором навчально-наукового інституту управління, економіки і природокористування ТНУ ім. В.І. Вернадського - [PERSON] було вручено пропозицію обійняти посаду професора (доцента) на 1,00 ставки кафедри фінансів та кредиту навчально - наукового інституту в ТНУ ім. В.І. Вернадського. Одночасно [PERSON] в присутності інших членів кафедри фінансів, банківської справи та страхування в усній формі повідомив позивачу, що на посаду в.о. завідувача кафедри фінанси і кредит ТНУ ім. В.І. Вернадського призначено [PERSON] к.е.н, доцента співробітника цього інституту. 30.01.2017 р. позивач подала заяву на ім'я голови комісії з реорганізації Академії муніципального управління - в.о. ректора ТНУ ім. В.І. Вернадського [PERSON] щодо не згоди позивача з запропонованою пропозицією, що в свою чергу порушує трудові права позивача, дана заява була зареєстрована за №261, однак жодної відповіді позивач не отримала. Голова комісії з реорганізації Академії муніципального управління - в.о. ректора ТНУ ім. В.І. Вернадського - [PERSON] відповідно до вимог наказу № 166 від 19.02.2015 р. «Деякі питання оприлюднення інформації про діяльність вищих навчальних закладів» не оприлюднив інформацію про діяльність ТНУ ім. В.І. Вернадського, у зв'язку з чим позивач не мала нагоди ознайомитися з усіма вакантними посадами. 06.02.2017 р. позивач написала заяву на ім'я голови комісії з реорганізації Академії муніципального управління - в.о. ректора ТНУ ім. В.І. Вернадського - [PERSON] з проханням надати їй перелік вакантних посад ТНУ ім. В.І. Вернадського призначення на які здійснюється на конкурсних засадах, кошторис ТНУ ім. В.І. Вернадського на поточний рік та всі зміни до нього; у річний, у тому числі фінансовий звіт про діяльність ТНУ ім. В.І. Вернадського з урахуванням інформації про надходження та використання коштів; штатний розпис на поточний рік, відповіді не отримала. 20.02.2017 р. у відділі кадрів Академії муніципального управління начальник відділу кадрів [PERSON] надала позивачу наказ №41-к/з «Про зміни в організації виробництва і праці» голови комісії з реорганізації Академії муніципального управління шляхом приєднання до ТНУ ім. В.І. Вернадського - [PERSON] про звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України. В той же день, позивачу видали трудову книжку. Позивач вважає, наказ про звільнення незаконним а тому він має бути скасований. Крім того, позивач має статус одинокої матері, має на утриманні неповнолітню дитину шкільного віку, є єдиним годувальником в сім'ї. Крім того, звільненню передувало залякувало позивача відстороненням від роботи наказом №01 від 20.01.2017 р. [PERSON] перебувала за згодою керівника у щорічній додатковій оплачуваній відпустці тривалістю 10 календарних днів, відповідно до чого позивачем була написана заява на відпустку на період з 13 січня по 22 січня 2017 року в міжсесійний період 03 січня 2017 р., з наказом щодо відпустки позивач була ознайомлена 04 січня 2017 р. Позивач вважає, що наслідки її звільнення це зміна посадового окладу з 1,5 ставки, позивачу було запропоновано посаду професора або доцента з 19 тарифним розрядом на 1,00 ставки кафедри фінансів та кредиту, що на думку позивача порушує її права згідно ст. 32 КЗпПУ. В зв'язку з незаконним звільненням позивачу завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює 25000 грн. При визначенні моральної шкоди позивач виходила з того, що ця робота була у позивачем єдиним джерелом доходу для існування. Незаконне звільнення порушила позивача нормальний, звичайний душевний стан, призвела до душевних страждань, особистісних змін, у позивача з'явилась нестійка самооцінка, знизилась довіра до людей, посилилась емоційна образливість. Переживання позивача супроводжуються низькою негативних емоцій: тривогою, хвилюванням, обуренням, соромом, тривалою емоційною напругою, невизначеністю, необхідністю доводити свою правоту. Поновлення порушеного права, вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації Академії муніципального управління - в.о. ректора ТНУ ім. В.І. Вернадського [PERSON] № 43-к/з від 20.02.2017 року, в частині звільнення позивача; поновити позивача на посаді в.о. завідувача кафедри фінанси, банківської справи та страхування Академії муніципального управління та на посаді професора кафедри фінансів, банківської справи та страхування факультету менеджменту та економіки Академії муніципального управління за сумісництвом на 0,5 ставки, в Академії муніципального управління з 20.02.2017 р.; перевести позивача з посади в.о. завідувача кафедри фінанси, банківської справи та страхування Академії муніципального управління в порядку переведення на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України до ТНУ ім. В.І. Вернадського, на посаду в.о. завідувача кафедри фінанси, банківської справи та страхування або іншої кафедри, яка є правонаступником 1,0 ставки на момент прийняття рішення; перевести позивача, з посади професора кафедри фінансів, банківської справи та страхування факультету менеджменту та економіки Академії муніципального управління за сумісництвом на 0,5 ставки в порядку п.5 ст. 36 КЗпП України до ТНУ ім. В.І. Вернадського на посаду професора кафедри фінанси, банківської справи та страхування або іншої кафедри, яка є правонаступником за сумісництвом на 0,5 ставки на момент прийняття рішення суду; стягнути з ТНУ ім. В.І. Вернадського на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з в.о. ректора ТНУ ім. В.І. Вернадського - [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію на відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду; стягнути з відповідачів всі судові витрати у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2017 р. позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, з наданням строку п'ять днів на усунення недоліків. Після усунення позивачем недоліків зазначених в ухвалі суду від 22.02.2017 р., 10.03.2018 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження за даним позовом та призначено судове засідання по суті. 05.02.2018 р. з урахуванням Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, Деснянським районним судом м.Києва винесено ухвалу про призначення справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження з роз'ясненням представникам відповідачів право надіслати суду протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову та надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів. Відповідач у встановлений судом строк та відповідно до ст. 178 ЦПК України, 02.03.2018 р. надав до суду відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи У відзиві зазначено, що 27.09.2016 р. Кабінетом Міністрів України прийняте розпорядження № 694-р «Про реорганізацію Академії муніципального управління». 19.10.2016 р. наказом Міністерства освіти і науки України № 1254 прийняте рішення «Про реорганізацію Академії муніципального управління шляхом приєднання до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського». На виконання вказаного наказу було створено комісію з реорганізації Академії муніципального управління. Пунктом 8.1 наказу, в.о. ректора ТНУ ім. В.І. Вернадського, зобов'язано внести відповідні зміни до структури, штатного розпису ТНУ ім. В.І. Вернадського та подати їх на затвердження Міністерству освіти і науки України. Відповідно до п. 8.1 наказу Міністерства освіти і науки України, університетом було розроблено новий штатний розпис та подано на затвердження до Міністерства освіти і науки України. Після цього всіх працівників Академії на підставі наказу голови комісії з реорганізації від 22.11.2016 р. №195 було ознайомлено з наказом Міністерства освіти і науки України та вручено попередження про наступне вивільнення, в тому числі 23.11.2016 р. і позивачу. Після складення нового штатного розпису ТНУ ім. В.І. Вернадського, його було затверджено Міністерством освіти і науки України 19.01.2017 р. 30.01.2017 р. головою комісії з реорганізації Академії - [PERSON] видано наказ №4 «Про втрату чинності штатного розпису», відповідно до якого: штатний розпис Академії, затверджений 01.12.2016 року втрачає чинність з 01.02.2017; скасовано дію організаційної структури Академії з 01.02.2017 р. В період з 31.01.2017 р. по 14.02.2017 р. [PERSON] перебувала на лікарняному. По виходу [PERSON] з лікарняного, у зв'язку із затвердженням Міністерством освіти і науки нового штатного розпису, та скасування штатного розпису Академії, їй було запропоновано обійняти вакантну посаду професора кафедри фінансів та кредиту в ТНУ ім. В.І. Вернадського, на що остання відмовилась. Інших вакантних посад, які б відповідали кваліфікації позивача, в ТНУ ім. В.І. Вернадського не було. У зв'язку із відмовою працівника від запропонованої посади, 20.02.2017 р. головою комісії з реорганізації Академії [PERSON] видано наказ №41-к/з, яким: [PERSON], звільнено з посади в.о. завідувача кафедри фінанси і кредит, у зв'язку із змінами в організації виробництва за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно ст. 44 КЗпП України, та виплати грошової компенсації за невикористані 24 календарні дні щорічної основної відпустки та 20 днів додаткової відпустки; [PERSON] звільнено з посади професора кафедри фінансів, банківської справи та страхування факультету менеджменту та економіки за сумісництвом на 0,5 ставки, у зв'язку із змінами в організації виробництва за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані 26 днів щорічної відпустки. Крім того у відзиві зазначено, що доводи позивача про те, що саме їй повинні були запропонувати посаду в.о. завідувача кафедри фінансів,банківської справи та страхування є безпідставними, оскільки на час затвердження нового штатного розпису ТНУ ім. В.І. Вернадського, [PERSON], якого тимчасово було призначено на посаду в.о. завідувача кафедри фінансів та кредиту навчально-наукового інституту управління, економіки та природокористування, вже працював в ТНУ ім. В.І. Вернадського та був переведений на нову посаду в межах одного закладу освіти, в той час, як [PERSON] в цей час працювала в іншому закладі - Академії, та їй надавалась можливість звільнитись з Академії та зайняти в ТНУ ім. В.І. Вернадського посаду професора кафедри фінансів та кредиту. Крім того, саме формулювання виконуючий обов'язки говорить про те, що людина не призначена на цю посаду, а виконує обов'язки за певною посадою тимчасово до призначення на цю посади особи, у встановленому законодавством порядку, призначення на посаду завідувача кафедри не входить до компетенції ректора університету. На посаду завідувача кафедри було оголошено конкурс у вересні 2017 року, про що було розміщено інформацію у газеті «Кримська світлиця» за 08.09.2017 р. та на сайті університету. Будь-яких перешкод в участі у конкурсі у [PERSON] не було, але заяв до участі в конкурсі від неї до університету не надходило. Також у відзиві зазначено, що під час перебування [PERSON] на лікарняному, ТНУ ім. В.І. Вернадського отримав інформацію про те, що [PERSON] працює на умовах контракту на повну ставку за основним місцем роботи в Київському національному економічному університеті ім. Вадима Гетьмана з 01.10.2014 р. на посаді професора кафедри економіки підприємств. Таким чином вважають, що вказані дії позивача, порушують норми трудового законодавства щодо роботи за сумісництвом, постанови КМУ № 245 від 03.04.1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», Постанови КМУ від 27.04.1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» та свідчить про бажання позивача ввести в оману як роботодавців, так і суд. Переведення позивача на повну ставку в.о. завідувача кафедри фінансів та кредиту та на 0,5 ставки професора цієї ж кафедри суперечить вимогам закону. Крім того, переведення позивача на роботу до іншого підприємства за рішенням суду не передбачено законодавством України. Таким чином, вважають, що звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України здійснено з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, з виплатою всіх передбачених законом виплат та компенсацій, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 23.04.2018 р. протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, надіслали до суду заяви з проханням проводити судове засідання у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримують, та просили позов задовольнити. Представник відповідача Цюкан С.В. в судовому засіданні підтримав відзив на позов, та зазначив, що реорганізацію Академії проведено на виконання розпорядження КМУ № 694-р від 27.09.2016 року та наказу Міністерства освіти і науки України № 1254 від 19.10.2016 року. При цьому, останнім наказом передбачено внести зміни до структури, штатного розпису ТНУ ім. В.І. Вернадського, та подати їх на затвердження Міністерству освіти і науки. Позивача своєчасно попереджено про наступне вивільнення, а саме: 23.11.2016 року, запропоновано наявну вакантну посаду професора (доцента) на 1,0 ставки, як повний робочий день, кафедри фінансів та кредиту, яка відповідає кваліфікації позивача, і тільки після відмови позивача від пропозиції обійняти зазначену посаду та після виходу з лікарняного, позивача було звільнено на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва. Підстав для переведення позивача на роботу до ТНУ ім. В.І. Вернадського також немає, оскільки позивач ніколи не перебував в трудових відносинах з ТНУ ім. В.І. Вернадського. Крім того, представник відповідача звертав суду увагу на те, що наказу який оскаржує позивач не існує. Є тільки наказ по Академії муніципального управління, підписаний головою комісії з реорганізації про звільнення [PERSON], а тому в рамках заявлених позовних вимог немає предмета позову. На підставі викладеного та з урахуванням зазначених доводів у відзиві, просив в задоволені позову відмовити. Представник відповідача - Голови комісії з реорганізації Академії муніципального управління - в.о. ректора Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського в судове засідання не з'явився, матеріли справи містять письмові заперечення на позов, в якому просили в задоволені позову відмовити. (а.с. 83-88). Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що наказом в.о. ректора Академії муніципального управління 15 вересня 2015 року № 533-к [PERSON] було прийнято на посаду виконуючого обов'язки завідувача кафедри «фінанси і кредит» на умовах строкового трудового договору до обрання за конкурсом. Згідно наказу Академії муніципального управління № 76-к від 23.03.2016 р. відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 р. № 226 «Про затвердження переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти» було здійснено перейменування кафедри «фінанси і кредит» в кафедру «фінанси, банківської справи та страхування». Наказом Академії муніципального управління №193-к від 31.08.2016 р. «Про затвердження педнавантаження на 2016/2017 навчальний рік штатним науково-педагогічним працівникам Академії, які працюють на умовах сумісництва», з 01 вересня 2016 р. по 30 червня 2017 р. на умовах сумісництва штатних науково-педагогічних працівників з посадовими окладами згідно штатного розпису затверджено педнавантаження на 2016/2017 навчальний рік: факультету менеджменту та економіки, кафедра фінансів, банківської справи та страхування професору [PERSON] на 0,5 ставки. 27 вересня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийняте розпорядження № 694-р «Про реорганізацію Академії муніципального управління». Наказом Міністерства освіти і науки України від 19.10.2016 року № 1264 було прийнято рішення «Про реорганізацію Академії муніципального управління» шляхом приєднання до ТНУ ім. В.І.Вернадського, та створено комісію з реорганізації Академії муніципального управління. Пунктом 8.1. зазначеного наказу, в.о. ректора ТНУ ім. В.І.Вернадського зобов'язано внести відповідні зміни до структури, штатного розпису ТНУ ім. В.І.Вернадського та подати їх на затвердження Міністерству освіти і науки України. Крім того, на виконання даного пункту, університетом було розроблено новий штатний розпис та подано на затвердження до Міністерства освіти і науки України. Відповідно до ч.4 ст. 105 ЦК України до комісії з реорганізації переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. 23.11.2016 року [PERSON] було вручено попередження про наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією Академії, підпис позивача на бланку попередження свідчить про те, що [PERSON] була попереджена та ознайомлена з його змістом (а.с.20). Згідно копії наказу №2-к/в від 03 січня 2017 р. Академії муніципального управління, [PERSON] надано за її заявою додаткову відпустку (як одинокій матері) за 2016 рік тривалістю 10 календарних днів з 13.01.2017 р. по 22.01.2017 р., з даним наказом позивач була ознайомлена 04.01.2017 р. (а.с.37). 30.01.2017 р. головою комісії з реорганізації Академії - [PERSON] видано наказ №4 «Про втрату чинності штатного розпису», відповідно до якого: штатний розпис Академії, затверджений 01.12.2016 року втрачає чинність з 01.02.2017; скасовано дію організаційної структури Академії з 01.02.2017 р., який було затверджено Міністерством освіти та науки України Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Крім того, судом також вставлено, що 30.01.2017 р. в зв'язку з затвердженням нового штатного розпису, та скасуванням штатного розпису Академії, позивачу [PERSON] було запропоновано обійняти вакантну посаду професора кафедри фінансів та кредиту в ТНУ ім. В.І.Вернадського. З запропонованою посадою, позивач не погодилась, про що власноруч зазначила на бланку даної пропозиції, а також виклала причини незгоди в окремій заяві (а.с.21-42). Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15). Суд приходить до висновку, що відповідачем витримано всі вимоги чинного законодавства відносно вивільнення працівників, у тому числі позивача. Як зазначено в позовній заяві та не заперечувалось в судовому засіданні представником відповідача, в період з 31.01.2017 р. по 14.02.2017 р. [PERSON] перебувала на лікарняному. У зв'язку із відмовою [PERSON] від запропонованої посади, 20.02.2017 р. головою комісії з реорганізації Академії [PERSON] видано наказ № 41-к/з, яким, [PERSON], звільнено з посади виконуючого обов'язки завідувача кафедри фінанси і кредит, у зв'язку із змінами в організації виробництва за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно ст. 44 КЗпП України, та виплати грошової компенсації за невикористані 24 календарні дні щорічної основної відпустки та 20 днів додаткової відпустки. також [PERSON] звільнено з посади професора кафедри фінансів, банківської справи та страхування факультету менеджменту та економіки за сумісництвом на 0,5 ставки, у зв'язку із змінами в організації виробництва відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані 26 днів щорічної відпустки. З даним наказом позивач була ознайомлена 20.02.2017 р. про, що свідчить її підпис на наказі (а.с.27-28). При цьому, позивача звільнено по збігу 89 днів з часу попередження про ліквідацію, отож не допущено порушення права її на працю, не допущено дискримінації стосовно неї. При звільненні, з позивачем повністю було проведено розрахунок на дату звільнення. Будь - яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних фактів позивачем не надано. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В частині 1 ст.80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При вивільненні позивача відповідачем було дотримано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, в підтвердження чому надано докази щодо змін в організації виробництва і праці, а також підтвердження попередження позивача за 2 місяці про наступне вивільнення. Суд враховує, що в процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про перевагу на залишення на роботі, встановлені ст. 42 КЗпП, а відтак не заслуговують на увагу суду доводи позивача про те, що вона мала переваги при прийнятті на роботу через наявність високої кваліфікації: «наукова ступінь доктора економічних наук 08.00.03 - економіка та управління національним господарством тема: «Економічне регулювання розвитку виробничого інфраструктурного комплексу в національній економіці», з 2012 р. по 2014 р. - доцент кафедри «Фінанси і кредит» в ДВНЗ «Київський університет управління та підприємства», підвищення кваліфікації: свідоцтво ДВНЗ «Університет менеджменту освіти» Центральний інститут післядипломної педагогічної освіти «Організація та проведення модульного підсумкового контролю у ВНЗ», має публікації за пробільністю кафедри, є автором більше 80 наукових і навчально-методичних праць». Оскільки ніяких переваг на працевлаштування, на переведення на іншу роботу в разі звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП у такому випадку не встановлено, тобто переважне право на залишення на роботі не тотожне переважному праву на працевлаштування на нову посаду. Також не заслуговують на увагу суду доводи позивача в частині її дискримінації у сфері праці зі сторони відповідача, позивачем не наведено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мала місце дикримінація, зокрема, що її було поставлено у нерівне становище по відношенню до інших працівників, а також залякування позивача наказом про звільнення. На час затвердження нового штатного розпису ТНУ ім. В.І. Вернадського, [PERSON], якого тимчасово було призначено на посаду виконуючого обов'язки завідувача кафедри фінансів та кредиту навчально-наукового інституту управління, економіки та природокористування, вже працював в ТНУ ім. В.І. Вернадського, та був переведений на нову посаду в межах одного закладу освіти, в той час, як [PERSON] в цей час працювала в іншому закладі - Академії, та їй надавалась можливість звільнитись з Академії та зайняти в ТНУ ім. В.І. Вернадського, посаду професора кафедри фінансів та кредиту. Твердження позивача щодо дискримінації, яка полягала в тому, що вона не була прийнята на роботу, є безпідставними, оскільки сама позивач відмовилась від запропонованої їй посади у ТНУ ім. В.І.Вернадського. Крім того, відповідно до ст. 35 Закону України «Про вищу освіту», завідувач кафедри обирається за конкурсом таємним голосуванням вченою радою закладу вищої освіти строком на п'ять років з урахуванням пропозицій трудового колективу факультету та кафедри. Керівник закладу вищої освіти укладає з керівником кафедри контракт. На посаду завідувача кафедри було оголошено конкурс у вересні 2017 року, про що було розміщено інформацію у газеті «Кримська світлиця» за 08.09.2017 року та на сайті університету. До участі в конкурсі допускається будь-яка особа, яка відповідає встановленим законодавством кваліфікаційним вимогам. Будь-яких перешкод в участі у конкурсі у [PERSON] не було, але заяв до участі в конкурсі від неї до університету не надходило. Згідно ч. 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Крім того, суд звертає увагу, що переведення на роботу до іншого підприємства за рішенням суду, про що просить позивач не передбачено законодавством України та протирічить п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого, при ліквідації підприємства (установи, організації), коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство, працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. А також, вимоги позову щодо стягнення з ТНУ ім. В.І.Вернадського на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягають, оскільки позивач ніколи не перебувала у трудових відносинах з ТНУ ім. В.І. Вернадського. Також, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності та приписів ст. 1167 ЦК України обов'язковими складовими для відшкодування моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність рішення, дії чи бездіяльності її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зважаючи на те, що в ході судового розгляду позивачем не наведено доказів наявності протиправних діянь ТНУ ім. В.І. Вернадського, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн. задоволенню не підлягають. Судом також встановлено, що на даний час, процес припинення діяльності Академії муніципального управління не завершено, вимог до Академії муніципального управління та залучення його до участі у справі в якості співвідповідача, або заміну неналежного відповідача на належного стороною позивача не ставилось. Також, відповідно до листа Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» від 13.02.2017 р. за №01/13-149, наданого на запит в.о. ректора ТНУ ім. В.І.Вернадського [PERSON], позивач [PERSON] працює в університеті з 01.10.2014 р. на посаді доцента кафедри економіка підприємств, з 28.12.2015 р. призначена на посаду професора цієї ж кафедри на умовах контракту на повну ставку з педагогічним навантаженням відповідно до розподілу педнавантаження на кафедрі (а.с.138). Тому твердження позивача у позовній заяві, про те, що робота в Академії муніципального управління, була у неї єдиним джерелом доходу для існування, не знайшли свого підтвердження, та вищенаведена інформація, яка зазначена в листі Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» від 13.02.2017 р. за №01/13-149, позивачем не спростована. Таким чином, встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, звільнення позивача відбулось згідно норм діючого законодавства, при цьому не було допущено порушень прав або інтересів позивача, відтак підстав для задоволення позовних вимог не має. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed