Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

23.10.2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2002 року. Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2015 року шлюбу було розірвано. В даному шлюбі в них народилося троє дітей - син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з позивачкою. Після припинення спільного проживання з відповідачем останній будь-якої допомоги на утримання дітей не надає, хоча витрати на їхнє утримання позивач веде постійно. Крім того, вказані витрати постійно зростають, оскільки зростають ціни на найнеобхідніші речі, тобто, одяг, харчування, організація оздоровлення дітей тощо. Утримання дітей до досягнення ними повноліття є прямим обов`язком відповідача. Стверджує, що їй нічого невідомо про розмір щомісячного доходу відповідача, а її доходів мені не вистачає на повноцінне забезпечення дітей найнеобхіднішими речами. Враховуючи викладене, просить суд ухвалити рішенням, яким: стягувати з [PERSON] , [INFO] , жителя села Шклинь Горохівського району Волинської області, паспортні дані не відомі, РНОКПП не відомий, в користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Горохівським РВ УМВС України у Волинській області 31.10.2002 року, РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону, а також просить стягнути з [PERSON] в дохід держави судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.31), про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України наявні всі умови для ухвалення у даній справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року. Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2015 року наш шлюбу було розірвано (а.с.9, 10). За час шлюбу у сторін народилося троє спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.11, 13, 18). Відповідно до довідки Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 28 вересня 2020 року за №483 діти проживають разом із матір`ю позивачкою [PERSON] (а.с.19). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» також визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком від 6 до 18 років встановлений в наступних розмірах: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. В свою чергу відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він позбавлений можливості утримувати своїх дітей за станом здоров`я чи матеріальним становищем або наявність нього інших осіб на утриманні. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 23.10.2020 року (а.с.1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] жительки до [PERSON] про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial