Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

23 липня 2020 року Шаргородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування (далі - позивач) звернулася до суду із позовом в інтересах дитини - [PERSON] до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в службі у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації на обліку дітей, що опинились в складних життєвих обставинах перебуває малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я). Мати малолітнього - [PERSON] , згідно з вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.09.2013 року визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.166 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців позбавлення волі, а також згідно з вироком цього ж суду від 18.04.2017 року визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. Згідно з розпорядженням голови Шаргородської райдержадміністрації від 07 червня 2017 року № 139 «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», малолітньому було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки на повне державне утримання. Відповідно до розпорядження голови Шаргородської райдержадміністрації від 19 грудня 2017 року № 376 «Про направлення на виховання та спільне проживання малолітньої дитини», малолітнього [PERSON] було направлено на виховання та спільне проживання до родини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають у [ADDRESS] . Даному подружжю було надано статус прийомної сім`ї та влаштовано дитину на основі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.12.2017 року №2921 «Про утворення прийомної сім`ї та влаштування на виховання та спільне проживання малолітньої дитини». Малолітній [PERSON] відвідує КЗ «ДМ3 №71 ВМР» групу для дітей з порушенням зору. Дитина забезпечена необхідним навчальним приладдям та речами. Прийомні батьки приймають участь у вихованні та розвитку дитини, згідно характеристики завідувача КЗ «ДНЗ №71ВМР» від 16.07.2020 року №53. Після відбування покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі умовно - достроково на невідбуту частину 11 місяців 23 дні (згідно копії довідки про звільнення від 12.09.2019 року) та повернулася на постійне проживання в с. Клекотина Шаргородського району до співмешканця [PERSON] , [INFO] . Відповідно до підпункту 14 пункту 27 Постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі заяви матері, батька, які повернулись з місць позбавлення волі, про повернення їм дитини, обстежує їх житлово - побутові умови, перевіряє наявність або відсутність заробітку чи іншого доходу, про що складає відповідний акт та готує висновок райдержадміністрації про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері чи батькові. Якщо за результатами розгляду питання про можливість передачі дитини матері, батькові, які повернулися з місць позбавлення волі, райдержадміністрація зробить висновок про неможливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, протягом двох місяців збирає документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав. Такі документи можуть бути підготовлені також у разі, коли після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звернулися із заявою про повернення дитини. Після повернення з місць позбавлення волі, [PERSON] тривалий час не намагалася встановити контакт зі своєю малолітньою дитиною, [PERSON] та не зверталася до служби у справах дітей Шаргородської райдержадміністрації із заявою про надання їй висновку про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері. Тому, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зібрала документи, необхідні для порушення питання про позбавлення [PERSON] її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідок виконкому Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS] . Компрометуючими даними на [PERSON] сільська рада не володіє. Скарг від жителів села про поведінку даної громадянки не поступало. На комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] пояснила, що звільнилася з місць позбавлення волі вкінці 2019 року та не зверталась до служби у справах дітей Шаргородської рай держадміністрації не зверталася з заявою про повернення їй дитини так, як думала, що дитина усиновлена. На думку позивача, все вищезазначене свідчить про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дитини, а також створення належних умов проживання та догляду за дитиною, не бажає створити, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації від 02.07.2020 року № 01.01-38/1629 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] », орган опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на зазначене вище, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; передати малолітнього [PERSON] органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації для вирішення питання про подальше влаштування та стягнути з [PERSON] на користь малолітнього [PERSON] , [INFO] аліменти на його утримання у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до його повноліття. Представник позивача - Шаргородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування Бабій С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила не позбавляти її батьківських прав відносно її малолітньої дитини - [PERSON] . Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 9). Державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я), що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу 00017827572 від 24 березня 2017 року (а.с. 10-11). З цього витягу також вбачається, що мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] на час народження дитини перебувала у Чорноморській виправній колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74), відповідно до вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.09.2013 року, яким її визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.166 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців, що також підтверджується копією зазначеного вироку (а.с.27-33). Також, згідно з вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 18.04.2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки (а.с.34-35). Відповідно до розпорядження заступника голови Шаргородської райдержадміністрації від 07 червня 2017 року № 139 «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки на повне державне утримання (а.с.14). Відповідно до розпорядження голови Шаргородської райдержадміністрації від 19 грудня 2017 року № 376 «Про направлення на виховання та спільне проживання малолітньої дитини», малолітнього [PERSON] було направлено на виховання та спільне проживання до родини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають у [ADDRESS] (а.с.13, 16). Даному подружжю було надано статус прийомної сім`ї, до якої влаштовано малолітнього [PERSON] на виховання та спільне проживання на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.12.2017 року №2921 «Про утворення прийомної сім`ї та влаштування на виховання та спільне проживання малолітньої дитини» (а.с.15). Малолітній [PERSON] відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад №71 Вінницької міської ради» - групу для дітей з порушенням зору. Дитина забезпечена необхідним навчальним приладдям та речами. Прийомні батьки приймають участь у вихованні та розвитку дитини, що підтверджується характеристикою закладу від 16.07.2020 року № 53 (а.с.17). Після відбування покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі умовно - достроково на невідбуту частину 11 місяців 23 дні, що підтверджується копією довідки про звільнення Серії ПОЛ № 01928, виданої Державною установою «Надержинщинська виправна колонія (№65)» від 12.09.2019 року (а.с.36). З довідок виконавчого комітету Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №№1-711, 1-712 від 26.05.2020 року та №01-923 від 28.05.2020 року, а також з акту обстеження умов проживання вбачається, що відповідач [PERSON] , після повернення з місць позбавлення волі проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , разом зі своїм співмешканцем [PERSON] . Компрометуючими даними на [PERSON] сільська рада не володіє. Скарг від жителів села про поведінку даної громадянки не поступало (а.с.22-25). Після повернення з місць позбавлення волі, [PERSON] тривалий час не намагалася встановити контакт зі своєю малолітнім сином [PERSON] та не зверталася до служби у справах дітей Шаргородської райдержадміністрації із заявою про надання їй висновку про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері, що підтверджується копією заяви [PERSON] , яка є прийомною матір`ю [PERSON] (а.с.18) та копією рішення комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської райдержадміністрації від 18.06.2020 року № 67 (а.с.39,40). Згідно висновку органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації від 02.07.2020 року № 01.01-38/1629 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] », орган опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.41, 42). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] , що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її матері [PERSON] , а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останньої батьківських прав відносно доньки. Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю. Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, на думку суду, з відповідача слід стягувати аліменти на малолітнього сина [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved