Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

23.07.2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Кучерява Т.Ю., звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , про виключення співвласника шляхом виплати компенсації, в якій просила суд припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину у квартирі за адресою: [ADDRESS] , присудивши на його користь грошову компенсацію вартості частки розміром 1/3 у квартирі за адресою: [ADDRESS] у сумі 84120,00 грн., визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що позивач є матір`ю відповідача та вони є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS] , позивачу належить 2/3 квартири, а відповідачу 1/3 частка. Відповідач у квартирі не проживає тривалий час, оскільки перебуває за межами України на постійній основі. Позивач самостійно користується спільною квартирою та самостійно несе усі витрати по її утриманню та збереженню. Припинення права власності відповідача на частку спірної квартири не завдасть шкоди відповідачу, оскільки він взагалі не користується цим житлом і не планує користуватись. Також відповідач не має членів сім`ї, які б мали право користування цим житлом чи хоча б фактично користуватись ним. Спірна квартира є неподільною і нею неможливо користуватись двом сім`ям одночасно. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 28 липня 2021 року відкрито провадження по справі. Представник позивача адвокат Кучерява Т.Ю. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, враховуючи заяву відповідача про визнання позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, поштою на адресу суду надійшла його заява, у якій він просив розглядати справу у його відсутність, позов визнав та повідомив суд, що він отримав від позивача грошову компенсацію вартості 1/3 частки квартири за адресою [ADDRESS] у сумі 84120,00 грн. зазначена заява посвідчена виконуючою обов`язки нотаріуса нотаріального округу Магнітогорського міського округу Челябінської області 09.09.2021 року. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 18.12.1997 року житлово-комунальним управлінням Чорноморського суднобудівного заводу квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору про визнання розміру часток квартири [ADDRESS] від 13.08.2021 року власники квартири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснили поділ квартири, тобто визначили рівні частки, а саме 1/3 частка кожному. Після смерті чоловіка [PERSON] померлого [INFO] 1/3 часку квартири за адресою [ADDRESS] успадкувала позивач [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзняковою О.В. 18.05.2021 року. У відповідності до звіту з незалежної оцінки майна квартири [ADDRESS] оціночна вартість спірної квартири складає 252360,00 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу припинення права на частку у спільному майні, врегульовані наступними нормами закону. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України). Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». Крім того, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 175 СК України Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим (частина друга статті 183 Цивільного кодексу України), діти, які мають право на виділ частки із майна у натурі, мають право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Перелічені вище докази, з урахуванням технічної характеристики 2 - кімнатної квартири, дають суду беззаперечні докази наявності двох обставин для припинення права на 1/3 частку [PERSON] , визначені ст. 365 ЦК України, а саме частка є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною. Вирішуючи питання щодо можливості спільного володіння і користування майном суд бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач не користується цим житлом і не планує користуватись, відповідач не має членів сім`ї, які б мали право користування цим житлом. При цьому суд бере до уваги подані позивачем докази, що припинення права власності на 1/3 частку у майні не завдасть істотної шкоди відповідачеві, оскільки останній перебуває за межами України на постійній основі. Слід також звернути увагу на ту обставину, що відповідач у нотаріально посвідченій заяві позов визнав та зазначив, що отримав від позивача грошову компенсація вартості частки квартири у розмірі 84120,00 грн. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, припинення права власності [PERSON] на належну йому частину квартири не завдасть істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших, тому втручання у право власності відповідача шляхом позбавлення його права на частку у спільному майні, та стягнення грошової компенсації, буде справедливими по відношенню до відповідача, що узгоджується з усталеною практикою, викладеною у Постановах Верховного Суду України в аналогічних справах. Пунктами 5, 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 908,00 грн. за одну позовну вимогу. При цьому судом при ухваленні рішення задоволено дві вимоги позивача, тому з позивача підлягає стягненню 908,00 грн., за другу позовну вимогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved