Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

24.03.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2021 року, постановленого в цивільній справі № 161/15902/17, з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/3 частки усіх його видів заробітку щомісячно. Про дане судове рішення йому стало відомо в березні 2020 року та в подальшому таке було оскаржене. Постановою Волинського апеляційного суду від 23.07.2020 року рішення суду першої інстанції в цивільній справі № 161/15902/17 залишено без змін. Вказує, що його середньомісячна плата у січні - вересні 2020 року складала близько 8900 грн., а тому розмір аліментів, які стягувався з нього складав 2950 грн. на місяць. Разом з тим, він фізично не в змозі сплачувати таку суму аліментів. На даний час він офіційно не працює та має не постійні заробітки, а його фінансовий стан з моменту постановлення рішення в цивільній справі № 161/15902/17 погіршився. Враховуючи наведене, просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2021 року, та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання даним судовим рішенням законної сили і до досягнення дитини повноліття. До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує (а.с. 23). Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача суду пояснив, що позивач на даний час працює за кордоном, розмір доходів [PERSON] йому невідомий. Йому також невідомо які доходи отримував позивач на день винесення рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки. Просить позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що позивач [PERSON] працює за кордоном - в Литовській республіці, має стабільний заробіток, а тому у нього наявна можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. У задоволенні позову просила відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.01.2009 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2011 року. За час шлюбу - [INFO] в сторін народилася спільна дитина - син [PERSON] . Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.10.2017 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6). Постановою Волинського апеляційного суду від 23.07.2020 року вищевказане судове рішення було залишено без змін (а.с. 7-8). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З вищевикладеного слідує, що зменшення розміру аліментів можливе лише за умови доведеності наявності однієї з підстав, а саме: 1) погіршення матеріального стану платника аліментів чи поліпшення матеріального стану їх стягувача; 2) зміна сімейного стану платника аліментів; 3) погіршення здоров`я платника аліментів. При цьому, наявність вищевказаних обставин повинно мати місце в проміжку часу із моменту визначення судовим рішенням розміру аліментів і по дату фактичного звернення до суду із позовною заявою про зменшення їх розміру. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Вирішуючи позовні вимоги позивача [PERSON] суд виходить із основоположної юридичної природи в провадженнях справ, предметом яких є саме зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На обґрунтування своїх позовних вимог про зменшення аліментів позивач посилається виключно на погіршення його матеріального стану. Однак належних, допустимих та достатніх доказів щодо погіршення його матеріального стану, а саме з моменту стягнення з нього аліментів і по день його звернення до суду із позовною заявою про зменшення їх розміру стороною позивача суду надано не було. При цьому, надана копія трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , жодним чином не свідчить про погіршення матеріального стану позивача, оскільки останній запис у ній був вчинений у 2007 році, тобто на момент ухвалення заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2017 року, така обставина вже існувала, а тому вказана обставина не може об`єктивно свідчити про зміну (погіршення) його матеріального стану. Крім того, з пояснень як відповідачки, так і представника позивача, наданих в судовому засіданні слідує, що позивач працює за кордоном. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). На переконання суду, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, стягнуті з позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, є справедливими та достатніми для належного матеріального забезпечення [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави, для зміну виду стягнення та зменшення розміру аліментів в даному випадку відсутні, а тому у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити за необгрунтованністю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.. На підставі ст.ст. 180-182, 192 СК України,

Outcome: dismissed