Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

23.02.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідача Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особі, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г., і [PERSON] 25.02.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 30.03.2021 року. 29.03.2021 року третьою особою наданий відзив на позовну заяву 30.03.2021 року проведене підготовче судове засідання. Проведено заміну відповідача Мишуринрізьку сільську раду Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на його правонаступника Верхньодніпровську міську раду Дніпропетровської області. Справа призначене до розгляду на 27.05.2021 року. 29.04.2021 року від третьої особи надійшов ще один відзив на позовну заяву. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 27.05.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 12.06.2020 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 48 років та визначити їй додатковий строк, для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 01.10.2019 року позивачем з [PERSON] , [INFO] укладений договір оренди земельної ділянки площею 5.2550 га., кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області строком на 49 років. Крім цього [PERSON] , навесні 2019 року звернувся із заявою до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області щодо встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності йому Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ДП № 099236, виданого на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 21 травня 2004 року № 195-р про право приватної власності на земельну ділянку площею 5.255 га., кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В подальшому на початку лютого 2021 року позивачу від мешканки с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області стало відомо, що [PERSON] помер влітку 2020 року. Також позивачеві стало відомо, що до моменту смерті [PERSON] , мешкав в с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району з дружиною [PERSON] , [INFO] . З метою вирішення питань щодо подальшої оренди вказаної земельної ділянки площею 5.255 га.. та встановлення можливих спадкоємців, 03.02.2021 року позивачка звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори. Знаходячись у Верхньодніпровській державній нотаріальній конторі позивачу стало відомо, що [PERSON] , [INFO] , 10 липня 2018 року склав заповіт на ім`я [PERSON] , яким заповів останній належну заповідачеві на праві власності земельну ділянку площею 5.255 га.. розташовану на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області кадастровий номер 1221087000:01:047:0302. 03.02.2021 року позивачка звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 03.02.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Крім того нотаріусом також вказано на те, що виявлені розбіжності у заповіті, посвідченому 10.07.2018 року [PERSON] , приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, зареєстрованому в реєстрі за № 840, в якому прізвище заповідача вказане « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] , виданого 12.06.2020 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області прізвище померлого вказане « [PERSON] », що й стало причиною звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що його довірительниці не було відомо про складення заповіту померлим на її ім`я, а нотаріус після заведення спадкової справи своєчасно не попередила його довірительницю про існування заповіту, складеного на її ім`я, що є поважною причиною пропуску його довірительницею строку не подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , проти задоволення вимог за позовною заявою заперечувала. Посилаючись на те, що позивачці було відомо про смерть її чоловіка. Чоловік позивачки був на похоронах її чоловіка. Померлий був у добрих відносинах з сім`єю [PERSON] , допомагав їм по господарству. Відповідно позивачці достовірно було відомо, коли помер її чоловік. Про існування заповіту вона не знала, дізналась лише коли збирала документи для прийняття спадщини. Але її чоловік їздив з сім`єю [PERSON] до нотаріуса коли посвідчували договір оренди земельної ділянки, тому вважає, що позивачка знала про наявність заповіту. Вважає, що відсутні поважні причини для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається в тому числі із земельної ділянки площею 5.2550 га,. кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, правонаступником прав і обов`язків якої є Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області. За життя спадкодавцем, [PERSON] , на ім`я позивача був складений заповіт, посвідчений Малашовою Г.В, приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, 10.07.2018 року за реєстровим номером № 840, згідно якого спадкодавець на випадок своє смерті заповів земельну ділянку площею 5.2550 га,. кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області позивачеві, [PERSON] , що підтверджується копією заповіту. 03.02.2021 року позивач звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 03.02.2021 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Крім того нотаріусом також вказано на те, що виявлені розбіжності у заповіті, посвідченому 10.07.2018 року [PERSON] ,. приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, зареєстрованому в реєстрі за № 840, в якому прізвище заповідача в казане « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] , виданому 12.06..2020 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області прізвище померлого вказане « [PERSON] ». З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення його порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не знала про його смерть та про наявність заповіту на її ім`я. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] ,. заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилається на те, що позивачка знала про смерть її чоловіка. для підтвердження даного факту були допитані свідки [PERSON] ,. [PERSON] , [PERSON] . Так свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона була присутня на похованні [PERSON] , на його похованні, на цвинтарі був присутній і чоловік позивачки [PERSON] . Також їй відомо, що покійний передав належну йому земельну ділянку в оренду сім`ї [PERSON] , але останні не надали допомогу на поховання, хоч повинні були її надати. Про існування заповіту їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] ,. і [PERSON] були добре знайомі. [PERSON] , був на похованні [PERSON] . Про наявність складеного заповіту йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він був на похованні [PERSON] , разом з ним на цвинтарі стояв і [PERSON] , чоловік позивачки. Про наявність заповіту йому нічого не відомо і ніхто про цю обставину, в тому числі і [PERSON] , йому не говорив. В селі був лише один [PERSON] В с елі ще є жителі з таким прізвищем, але їх власні імена та по батькові є іншими. З досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що померлий [PERSON] , не був членом сім`ї позивача, проте проживав в одному населеному пункті з позивачем. Даний населений пункт є невеликим, свідки підтвердили той факт, що чоловік позивачки був присутнім на похованні [PERSON] , крім того між померлим та чоловіком позивачки існували відносини з договору оренди земельної ділянки. Пунктом 11 якого передбачено, що орендна плата вноситься в строк до 31 грудня кожного року. На підставі чого суд приходить до висновку , що позивачеві було відомо про смерть [PERSON] , ще в 2020 році. І доказів того, що позивачка не знала і не могла знати про смерть [PERSON] , суду не надано. В свою чергу позивачка посилається ще й на ту обставину, що їй не було відомо про складений заповіт на її ім`я. Дана обставина не спростовується ні поясненнями третьої особи, [PERSON] , ні показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. Оскільки і [PERSON] і допитані свідки, в судовому засіданні пояснили, що їм не було нічого відомо про складення заповіту. І будь-яких розмов в селі про те, що покійний заповів належну йому земельну ділянку позивачці свідки не чули. Доводи третьої особи, [PERSON] ,. про те, що на її думку позивачка знала про заповіт оскільки її покійний чоловік їздив до м. Верхньодніпровська з сім`єю [PERSON] для посвідчення договору оренди земельної ділянки, суд вважає безпідставними. Оскільки наданий суду примірник договору оренди земельної ділянки укладений між [PERSON] ,. і фізичною особою підприємцем [PERSON] , а не з позивачкою. даний договір не містить нотаріального посвідчення. Договір оренди земельної ділянки укладений в 2019 році, а заповіт складений та посвідчений в 2018 році. Крім того, відповідно до ст. 1233 ЦК України - Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Таким чином заповіт складається особисто спадкодавцем та не потребує при його посвідченні особи, на користь якої складається заповіт. Третьою особою, [PERSON] , не надано будь-яких доказів про те, що позивачці було відомо про складений на її ім`я заповіт. Натомість і сама [PERSON] , заперечує про свою обізнаність про складений її покійним чоловіком заповіт. З матеріалів спадкової справи № 142/2020, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) у спадковому реєстрі відсутня інформація. Проте запит здійснювався відносно особи померлого [PERSON] , в той час як заповіт був складений від імені [PERSON] . Коли та при яких обставинах позивачці стало відомо про наявність заповіту складеного на її ім`я доказів суду не надано. Проте в позовній заяві позивачка посилається на те, що про дану обставину їй стало відомо в лютому місяці 2021 році під час перебування в нотаріальній конторі. Будь-яких доказів на спростування даного факту суду не надано, оскільки і третя особа і допитані в судовому засіданні свідки заперечують свою обізнаність про існування заповіту. З чого суд приходить до висновку, що про існування заповіту позивачці стало відомо при зверненні до нотаріальної контори. На підставі чого суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» - Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. В свою чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З матеріалів спадкової справи № 142/2020, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , звернулася [PERSON] якій видані свідоцтва про право на спадщину 16.12.2020 року на право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] , батькові [PERSON] , який помер [INFO] та 16.12.2020 року на земельну ділянку ( пай) з кадастровим номером 1221087000:01:047:0301, яка належала [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, зазначену в заповіті [PERSON] не отримувала та її заява про видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку в матеріалах спадкової справи відсутня. Натомість в матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на зазначену у заповіті земельну ділянку. Судом встановлено, що шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , закінчився [INFO] . Позивач звернувся з позовною заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса в лютому місяці 2021 року. Тобто між закінченням строку для прийняття спадщини і зверненням позивача до нотаріуса, а потім до суду пройшов незначний період часу Відповідно до правової позиції ВС/КЦС, викладеній у справі № 681/203/17 від 17.10.2018 року зазначається, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про визначення додаткового строку про прийняття спадщини є підставою для задоволення позовних вимог. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки позивач не була обізнана із наявністю заповіту на її ім`я. В матеріалах спадкової справи відсутнє повідомлення нотаріусом позивача про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , та учасниками розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують про обізнаність позивача із наявністю заповіту, с кладеного на її ім`я. таким чином суд вважає, що були об`єктивні, непереборні обставини, за яких позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того. при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності на право власності позивача на майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Інші спадкоємці не заявили свої вимоги щодо успадкування майна, яке за заповітом залишене позивачеві, як шляхом звернення до нотаріуса так і шляхом подання позовної заяви до суду. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в два місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який на думку суду буде достатнім для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Щодо встановлення факту належності земельної ділянки площею 5.2550 га,. кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а також заповіту від 10.07.2018 року., складеного від імені [PERSON] , померлому [PERSON] ,. суд виходить з наступного. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 року, ухваленому по цивільній справі № 173/952/19, провадження № 2-о/173/66/2019) за заявою [PERSON] , заінтересована особа Мишуринрізька сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, та ухвалою про виправлення описки від 30.08.2019 року, встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , уродженцю с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, ІПН [NUMBER] , зареєстрованому та проживаючому по [ADDRESS] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 099236, виданого на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 21 травня 2004 року № 195-р про право приватної власності на земельну ділянку площею 5,255 га, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, виданого на ім`я [PERSON] . Відповідно до наданої суду ксерокопії паспорту на ім`я [PERSON] , встановлено, що останній народився [INFO] в с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] Таким чином земельна ділянка площею 5.2550 га,. кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за життя належала саме померлому [PERSON] ,, прізвище якого згідно паспортних даних було « [PERSON] », оскільки всі інші дані, що ідентифікують його особу: дата народження, місце проживання є повністю ідентичними. Крім того третя особа [PERSON] , дружина померлого, також визнає, що зазначена земельна ділянка за життя належала її покійному чоловікові. З чого суд приходить до висновку , що при реєстрації смерті [PERSON] , допущена описка у написанні його прізвища, яке згідно паспортних даних було [PERSON] . За цими ж обставинами померлому [PERSON] , належить і заповіт, посвідчений 10.07.2018 року [PERSON] приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, зареєстрованому в реєстрі за № 840, в якому прізвище заповідача вказане «Намінас» В свою чергу позивач просить встановити факт , що має юридичне значення, а саме: факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 12.06..2020 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Проте згідно ч. 3 ст. 315 ЦПК України - Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Відповідно факт належності особі свідоцтва про смерть не підлягає задоволенню. На підставі чого суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача щодо пропуску ним строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а у задоволенні вимог про визнання факту. що має юридичне значення судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: partial