Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

22 травня 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів та інфляційних в зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань. Свої вимоги позивач мотивує тим, що за договором позики від 1 липня 2006 р. [PERSON] отримав від нього грошові кошти на суму 40 000 грн., які зобов'язався повернути частинами: 10 000 грн. - до 22 серпня 2006 р., а 30 000 грн. - до 1 листопада 2006 р. В зв'язку з невиконанням відповідачем у визначений строк грошового зобов'язання заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 20 травня 2009 р. з відповідача на його, позивача, користь стягнуто 40 000 грн. Виконавчий лист направлено для виконання до відділу ДВС. Досі судове рішення не виконано. 12 лютого 2008 р. відповідач отримав від нього 25 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 11 лютого 2009 р. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 7 жовтня 2010 р. з відповідача на його, позивача, користь стягнуто 197 450 грн. На виконання судового рішення видано виконавчий лист і пред'явлено до виконання. Зазначене судове рішення теж не виконано. На підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні за час прострочення, починаючи з 1 травня 2011 р. по 1 травня 2014 р. на суму 18 521 грн. 10 коп., а також 3 % річних від простроченої суми за цей же період за обома зобов'язаннями на суму 21 370 грн. 50 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що грошові зобов'язання не виконано дотепер, хоча строк виконання давно сплинув. Позивач нарахував 3 % річних та інфляційні в межах трьох років. Відповідач, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на повторний виклик в судове засідання не з'явився. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення представника позивача - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Суд встановив, що 1 липня 2006 р. відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] за договором позики грошові кошти на суму 40 000 грн. , які зобов'язався повернути частинами: 10 000 грн. - до 22 серпня 2006 р., а 30 000 грн. - до 1 листопада 2006 р. В зв'язку з невиконанням відповідачем у визначений строк грошового зобов'язання заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 20 травня 2009 р. з відповідача на його, позивача, користь стягнуто 40 000 грн. Виконавчий лист направлено для виконання до відділу ДВС. Досі судове рішення не виконано. 12 лютого 2008 р. [PERSON] отримав від [PERSON] 25 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 11 лютого 2009 р. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 7 жовтня 2010 р. з відповідача на користь позивача стягнуто 197 450 грн., тобто суму, еквівалентну 25 000 дол. США. На виконання судового рішення видано виконавчий лист і пред'явлено до виконання. Зазначене судове рішення теж не виконано. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні за час прострочення виконання зобов'язань, починаючи з 1 травня 2011 р. по 1 травня 2014 р. на суму 18 521 грн. 10 коп. , а також 3 % річних від простроченої суми за цей же період за обома грошовими зобов'язаннями на суму 21 370 грн. 50 коп. Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини зобов'язального характеру. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст.625 ЦК України). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49 цс12 та від 24 жовтня 2011р. у справі № 6-38цс11. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011р. у справі 6-42цс11). Прострочення виконання грошових зобов'язань з боку відповідача розпочалося 22 серпня 2006 р., 1 листопада 2006р. та 11 лютого 2009р. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд вирішує спір, що виник між сторонами у справі, в межах заявлених вимог - за період з 1 травня 2011 р. по 1 травня 2014 р. Розмір трьох процентів річних становить 3600 грн.: [(40 000 х 3% : 100 )х 3] та відповідно 17 770, 50 грн. [ (197 450 х 3%) : 100) х 3] . Отже, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача за грошовими зобов'язаннями, становить 21 370 грн. 50 коп. ( 3 600 + 17 770,50). Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (ч.1 ст. 4 цього Закону). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». Індекс інфляції становив: в 2011 р. - 101,2 , в 2012 р. - 99,8, в 2013 р. -100,5, в 2014 р. - 106,3. Відповідно розмір інфляційних за 2011 р. - 2014 р. із суми боргу 40 000 грн. становить 3120 грн., виходячи з такого розрахунку: 2011 р. ( 40 000 х 101,2 : 100) - 40 000 = 480; 2012 р. ( 40 000 х 99,8 :100) - 40 000 = -80; 2013 р. (40 000 х 100,5 : 100) - 40 000 = 200; 2014 р. (40 000х 106,3 :100) - 40 000 = 2520. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення інфляційних за грошовим зобов'язанням з повернення коштів на суму 197 450 грн., що стягнуті раніше з відповідача судом, який при цьому здійснив конвертацію 25 000 дол. США в національну валюту на день платежу. Відповідно до положень ч.2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р.№ 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Частина 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Отже, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 24 490 грн. 50 коп. (3600 + 17 770,50 + 3120). В зв'язку з частковим задоволенням позову відповідач відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України має компенсувати позивачеві пропорційно задоволеним вимогам ( 61,4%) понесені останнім судові витрати, тобто на суму 244 грн. 94 коп.

Outcome: partial