Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

22 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 07 червня 2008 року та визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO], разом із ним, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, залишила сімю та не займається вихованням дочки. Позивач у судове засідання не зявилася, подала на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник служби у справах дітей в судове засідання не зявився, попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив долучити до матеріалів справи висновок служби у справах дітей про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] разом із батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши подані докази суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з врахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 07 червня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЕГ № 037113 від 07 червня 2008року (а.с. 6). У сторін народилися донька [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, дитина проживає із позивачем. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Крім того, позивач просив визначити місце проживання неповнолітньої доньки Уляни разом із ним. Відповідно до ст. 11 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що працівниками служби у справах дітей здійснювалася перевірка за зверненням [PERSON] щодо визначення місця проживання [PERSON] На підставі висновку від 01 жовтня 2015 року встановлено, що мати неповнолітньої [PERSON] почала зловживати спиртними напоями, вести асоціальний спосіб життя та не здійснювати належного догляду за дочкою. З початку 2015 року вихованням дочки займається батько, який і здійснює повне утримання дитини, бере участь у її навчанні та вихованні, проживає разом із нею. Таким чином служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання її батька [PERSON] Разом із тим, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 жовтня 2015 року також вирішено визначити місце проживання доньки за місцем проживання її батька. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON],02 листопада 2008 року за місцем проживання її батька [PERSON]. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved