Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

24.04.2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] 270000,00 грн. заборгованості за договором позики та судових витрат. 19.05.2015 року позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з [PERSON] також проценти за користування позиченими грошовими коштами в розмірі 84124,51 грн. Позивач заявлені вимоги обґрунтовує наступними обставинами. В квітні та червні 2012 року [PERSON] позичив у [PERSON] гроші трьома сумами 80000,00 грн., 100000,00 грн.,90000,00 грн., на підтвердження чого позивач надає розписки відповідача від 24.04.2012 року, від 28.04.2012 року та квитанцію ПАТ КБ «ПриватБанк» № 1 від 13.06.2012 року. Кінцева дата повернення боргу сторонами не узгоджувалась. Відповідач зобов'язався повернути кошти за першою ж вимогою позивача. Однак, за твердженням [PERSON], [PERSON] до теперішнього часу суму боргу не повернув,ухиляється від виконання своїх зобов'язань, фактичне місце проживання боржника позивачеві не відоме. Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідача позичені ним кошти та проценти за користування коштами в розмірі 1 облікової ставки НБУ, а також судові витрати у справі. Відповідно до ч.9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] є [ADDRESS](Петровський район м. Донецька). Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам,зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідача [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, наполягав на їхньому задоволенні, просив стягнути з [PERSON] суму позичених грошових коштів, проценти за користування коштами, а також покласти на відповідача судові витрати, не заперечував проти здійснення заочного розгляду справи. Відповідача [PERSON] було належним чином за місцем його реєстрації повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, про розмір позовних вимог та його зміну (офіційні оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 84 від 14.05.2015 року та № 92 від 26.05.2015 року - а.с.19,20,30,31). Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є,зокрема,фізичні особи. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Згідно зі ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватись звичаєм, зокрема, звичаєм ділового обороту. До поширених в Україні звичаїв ділового обороту відноситься посвідчення факту отримання позики між фізичними особами шляхом надання позикодавцеві боргової розписки. Позивачем надані до суду копія боргової розписки від 24.04.2012 року, згідно з якою [PERSON] отримав безпосередньо від [PERSON] грошові кошти в розмірі 80000,00 грн. та зобов'язується їх повернути в майбутньому, та копія боргової розписки віл 28.04.2012 року, згідно з якою [PERSON] отримав безпосередньо від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000,00 грн. та зобов'язується їх повернути в майбутньому(а.с.6,8), оригінали вказаних розписок були досліджені судом в засіданні. За таких обставин суд вважає доведеним факт існування між позивачем і відповідачем цивільних відносин, що склалися з приводу позики, коли [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти загальною сумою 180000,00 грн., а [PERSON] прийняв ці кошти і зобов'язався їх повернути [PERSON] в майбутньому. З приводу вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 90000,00 грн., які за твердженням [PERSON] були позичені [PERSON] в червні 2012 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивачем на підтвердження факту позики ним [PERSON] в червні 2012 року грошових коштів у розмірі 90000,00 грн. надано до суду копію квитанції № 1 від 13.06.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7). Оригінал вказаного документа оглянуто в судовому засіданні. Зміст цієї квитанції підтверджує, що [PERSON] 13.06.2012 року переказав грошові кошти у розмірі 90000,00 грн. з свого рахунку на рахунок [PERSON] з призначенням платежу «перевод личных средств». За змістом наданої квитанції неможливо однозначно встановити волевиявлення сторін,зокрема, наявність зобов'язання відповідача повернути в майбутньому ці грошові кошти позивачеві. До того ж, не виключається наявність між сторонами й інших цивільних правовідносин, за своїм характером відмінних від договору позики, які б потребували взаємних розрахунків. Суд приходить до висновку, що така квитанція підтверджує переказ грошових коштів з рахунку позивача на рахунок відповідача, але не доводить змісту цивільних правовідносин, що склалися між ними на той час. Надані в судовому засіданні показання свідка [PERSON] щодо підтвердження факту позики [PERSON] грошових коштів в розмірі 90000, 00 грн. [PERSON] суд оцінює критично, зважаючи на те, що [PERSON] є дружиною позивача, тобто близькою йому людиною, яка керується спільними інтересами сім`ї і забезпеченням спільного матеріального добробуту. В судовій практиці, що склалася, підтримана правова позиція, згідно з якою не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення (п. 12 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 60 ЦПК України). Таким чином, суд не вважає доведеним позивачем факт укладення між ним і відповідачем договору позики на суму 90000,00 грн. в червні 2012 року. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Отже, [PERSON] за договором позики свої зобов'язання повністю виконав, надавши позичальникові [PERSON] грошові кошти в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за договором позики, зобов'язання належним чином не виконав. Отже, у [PERSON] виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми грошових коштів. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим надані позивачем розрахунок процентів за користування грошовими коштами в розмірі 100000,00 грн. на рівні 1 ставки НБУ,що складає 31447,94 грн.(а.с.22), та розрахунок процентів за користування грошовими коштами в розмірі 80000,00 грн. на рівні 1 ставки НБУ,що складає 25224,10 грн.(а.с.24). Інші розрахунки позивача суд не приймає до уваги, оскільки вважає недоведеним факт укладення між [PERSON] і [PERSON] договору позики на суму 90000,00 грн. в червні 2012 року. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та часткове задоволення позову. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат включено,зокрема,судовий збір та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2700,00 грн. та 841,25 грн.(а.с.2,25), а також понесено витрати, пов'язані з публікацією двох оголошень про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур'єр» на загальну суму 840,00 грн.(а.с.32). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2365,56 грн. судового збору та 561,12 грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: partial