Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

24.05.2019 року [PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловою площею в будинку [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] посилається на те, що вона є власником зазначеного вище будинку, до якого було прописано відповідачів [PERSON] та [PERSON] , однак останні там не проживають з 2017 року. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні житловою площею в будинку. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивачки заперечувала, посилаючись на те, що вона там зареєстрована на законних підставах, крім того, має законне право на проживання в літній кухні, оскільки її будував її батько. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] , на праві приватної власності, належить житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину реєстровий номер № 912, серія та номер ННЕ 650601 , виданого 24.04.2019 року приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. (а.с. 5,6-7), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 164863900 від 24.04.2019 року (а.с. 8-9). З копії Будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] вбачається, що відповідачів прописано до будинку, а саме [PERSON] з 1997 року, а [PERSON] з 2000 року. (а.с. 10-13) Відповідно до інформації, підтвердженої головою вуличного комітету Маслової Н.Г. від 24.05.2019 року (а.с. 14), [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] не проживають з 2017 року. Судом 19.12.2019 року були заслухані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по [ADDRESS] та товаришує з позивачкою [PERSON] . Разом з останньою, деколи, приходить допомагати по господарству в будинку, який розташований по [ADDRESS] . Відповідачів [PERSON] та [PERSON] там не бачила близько трьох років. [PERSON] в судовому засідання пояснила, що проживає по [ADDRESS] , є власником магазину «[INFO] », який розташований навпроти будинку [ADDRESS] . Стверджувала, що відповідачі з 2017 року не проживають у вказаному будинку, а саме [ADDRESS] . [PERSON] в судовому засідання пояснила, що проживає по [ADDRESS] , однак раніше проживала по [ADDRESS] та добре знала батьків відповідачів, які будували літню кухню по [ADDRESS] . [PERSON] в судовому засідання пояснила, що проживає по [ADDRESS] . Стверджує, що відповідачі з дитинства проживали в будинку [ADDRESS] . Їх батьки побудували літню кухню, однак документи не оформили. Позивачка являється двоюрідною сетрою відповідачів. Суд, констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з реалізацією права на володіння, користування та розпорядження власником своїм майном, вирішуючи які, суд виходить з того, що стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власники майна, мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними прав користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.ст. 71, 72 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі приблизно три роки не проживають у спірному будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] ,власником якого являється позивачка. Крім того, позивачка [PERSON] являється власником не тільки жилого будинку, а й господарських будівель, в тому числі і літньої кухні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, враховуючи, що відповідачі не проживають у спірному будинку, їх реєстрація порушує права позивачки на розпорядження та користування зазначеним вище будинком, тому позовні вимоги щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved