Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

22.10.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] 29.11.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 29.11.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 27.01.2020 року. 27.01.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 27.01.2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 27.01.2020 року в підготовчому судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є співвласником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської районної нотаріальної контори Комаровою І.В. 25.11.2010 року в належному їй домоволодінні зареєстрований відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , який є її зятем. Відповідач не проживає в належному їй будинку з моменту реєстрації. А після розірвання шлюбу з її донькою відповідач взагалі вихав за межі України в Грузію. Відтоді спілкування з ним припинилось і його місце знаходження на даний час взагалі невідоме. Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному їй будинку так як для цього потрібна його присутність, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її в відсутність. згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач є співвласником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської районної нотаріальної контори Комаровою І.В. Співвласником другої частини будинку на підставі того ж свідоцтва про право власності є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про спадщину Судом встановлено, що 25.11.2010 року в належному позивачу і третій особі домоволодінні зареєстрований відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , який є її зятем та бувшим чоловіком [PERSON] , що підтверджується даними домової книги та адресною довідкою. Також судом встановлено, що в відповідач був зареєстрований у вищевказаному домоволодіння, я к член сім`ї співвласників будинку. За доводами позивача, відповідач не проживає в зазначеному вище домоволодінні з моменту реєстрації. А після розірвання шлюбу з [PERSON] , відповідач взагалі виїхав за межі України в Грузію. Відтоді спілкування з ним припинилось і його місце знаходження на даний час взагалі невідоме. Даний факт підтверджується актом комісії Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 11.09.2019 року, в якому вказується, що [PERSON] , зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за даною адресою з 2010 року і його особисті речі за даною адресою відсутні. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачеві будинку, наміру користуватись ним, відповідач суду не надав. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів того, що йому належить також право власності на значний вище будинок та, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно рішення суду про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн.

Outcome: approved