Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

24.01.2014 року [PERSON] (позивач) звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. Окрім позивача, за даною адресою зареєстрований його син - [PERSON]. Однак, [PERSON] вже більше року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, і взагалі даним житлом він не цікавиться. Відповідач добровільно виїхав з квартири і не користується житлом понад рік без поважних причин. На підставі викладеного, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та посилаючись на викладені в позові підстави, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив відмовити в їх задоволенні зважаючи на те, що він не матиме змоги працювати, якщо його визнають таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача з 2004 року. Відповідач є сином позивача. Відповідач з позивачем разом не мешкає, тільки іноді приходить до нього у гості. У спірному домоволодінні відповідач не ночує. Свідок [PERSON] надав пояснення про те, що він є головою квартального комітету та мешкає з позивачем на вулиці Дрогобицькій. Відповідач не проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] бачив відповідача 1, 2 рази. У будинку [ADDRESS] мешкає позивач. [PERSON] був прописаний у спірному будинку з 2012 року, однак ніколи там не мешкав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює волонтером ради ветеранів, тому часто приходить навідувати позивача [PERSON] У спірному будинку [PERSON] не мешкає. Відповідач [PERSON] мешкає зі своєю дружиною за іншою адресою. Речей [PERSON] у спірному будинку не має. Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідача та свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності (а.с. 7,8). 22.12.2013 року був складений акт за участю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про те, що [PERSON] з 02.04.2008 року не проживає за адресою: [ADDRESS], участі в утримання житлового приміщення не приймає, особистих речей у будинку не має (а.с. 25). З паспорту відповідача вбачається, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02.04.2012 року. Однак, за вказаною адресою відповідач з моменту реєстрації не проживає, що підтверджується актом від 22.12.2013 року та показами свідків. Вищевказані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Судом роз'яснювалось сторонам, положення ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Відповідачем в судовому засіданні не надано належних доказів того, що позивачем чиняться перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Крім того, як зазначив відповідач в судовому засіданні, [PERSON] є його дружиною з якою він проживає однією родиною, веде спільне господарство і постійно мешкає у будинку, який знаходиться у садовому товаристві «Лідія». Судом роз'яснювалось відповідачу його право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Однак, як зазначив відповідач в судовому засіданні, з вказаним позовом до суду він не звертався. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач надав докази в підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, щодо визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням.

Outcome: approved