Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

23.01.2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив визнати [PERSON], а також неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно ордеру, виданого 24.05.2005 року виконавчим комітетом Прибужанської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, позивачу було надано в користування квартиру [ADDRESS] при чому останній зареєстрований та постійно проживає за цією ж адресою. За вказаною адресою також зареєстровані відповідачка [PERSON] та неповнолітній [PERSON] 02.12.2008 року розірвано шлюб між сторонами, але ще до реєстрації розірвання шлюбу відповідачка разом з дитиною добровільно залишили вищевказану квартиру, виїхавши на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] де проживає на даний час. Оскільки, протягом тривалого часу позивачка разом з дитиною в квартирі не проживають, втратили з нею зв'язок, речі, належні вказаним особам у квартирі відсутні, проте, здійснити реєстрацію за новим місцем проживання відповідачка не бажає, зазначене стало підставою для звернення з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник, посилаючись на норми ст. 107 ЖК України, просили позовні вимоги задовольнити. При цьому вказували, що відповідачка переїхала на інше постійне місце проживання. Разом з тим, фактом своєї реєстрації створює для позивача проблеми матеріального характеру, оскільки останній зобов'язаний здійснювати оплату комунальних послуг відповідно до кількості осіб, зареєстрованих за вказаною адресою. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи без самостійних вимог - Вознесенського РВ УДМС України у Миколаївській області в судове засіданні не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник органу опіки та піклування - Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що відповідно до ордеру на жиле приміщення №144 від 27.05.2005 року, виданого виконавчим комітетом Прибужанської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, [PERSON] виділено квартиру [ADDRESS] жилою площею 28,8 кв.м., яка складається з двох кімнат. Згідно даного ордеру квартира надавалась сім'ї, яка складалась з трьох осіб: позивача [PERSON], його дружини [PERSON] та сина [PERSON], [INFO]. В зазначеній квартирі проживає та зареєстрований позивач [PERSON] Відповідачка [PERSON] та неповнолітній [PERSON], [INFO], за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають. Як вбачається з матеріалів справи (акт від 04.09.2012 року) позивач разом з дружиною та неповнолітнім сином в вересні 2005 року залишили обумовлену квартиру та переселилися в будинок [ADDRESS] який належав відповідачці, відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 12.09.2005 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу. Після розірвання шлюбу між сторонами в грудні 2008 року позивач повернувся в квартиру [ADDRESS] Відповідачка обрала місцем свого проживання будинок [ADDRESS] в якому проживає постійно (станом на час звернення з даним позовом до суду) разом з неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] яка народилася [INFO] року, що також підтверджується актом від 16.01.2014 року, повідомленням Прибужанської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 25.03.2014 року, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи із змісту закону в поєднанні з нормами ст.ст.1,6,9 ЖК України, ст.29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права та несе обов'язки щодо користування цим приміщенням. Положеннями ст.33 Конституції України та вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року громадянам гарантована свобода пересування і вільний вибір місця проживання, тому сама по собі наявність чи відсутність прописки (реєстрації) не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, так і для відмови в цьому. В цьому ж законі визначено поняття місця проживання особи, яким є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Відповідно до ст. 107 ЖК України в разі вибуття наймача або члена його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту він втрачає право користування займаним приміщенням з дня вибуття. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.11 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття , незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] вибула на інше постійне місце проживання (належний їй на праві власності житловий будинок на час вибуття), то вони у відповідності до вимог ст.107 ЖК України втратили право користування спірним жилим приміщенням з дня вибуття, тому позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. В силу ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить до стягнення судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved