Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

22.08.2016 [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Можайська, буд. 10. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що мешкає за адресою: м. Харків, вул. Можайська, буд. 10, технічним станом якого опікується з травня 2002 року. З власником цього будинку - [PERSON], позивачка була знайома, за проханням останнього вона доглядала належне йому майно. Участі у витратах, повязаних з утриманням будинку, власник не ніс, [PERSON] майном володіла відкрито, добросовісно та безперервно. У травні 2010 року [PERSON] помер, а позивачка продовжила проживати [INFO]. Інші власники або спадкоємці померлого про свої права не заявляли, однак у липні 2016 року до позивачки звернувся відповідач, [PERSON], з вимогою про виселення з вищезазначеного житлового будинку, мотивуючи це тим, що проживання [PERSON] там порушує його права, проте не надавши жодних доказів цього факту. Позивачка направила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа: Харківська міська рада в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідив матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, індивідуальний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в м. Харкові по вул. Можайській, 10, належав: на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий № 7-1038 від 30.05.1961р., посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою ХМНО - [PERSON], який проживав у [INFO] та помер у 1976 році (актовий запис про смерть №545 від 16.01.1976р.) 1/4 частка; на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий №7-1038 від 30.05.1961р., посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою ХМНО - [PERSON], яка проживала в [INFO] та померла у 1996 році (актовий запис про смерть №269 від. 05.04.1996р.) 1/4 частка; на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий №1-1878 від 10.09.1987р., посвідченого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою ХМНО, та свідоцтва про право на спадщину реєстровий №7Н-1489 від 17.09.1993р., посвідченого [PERSON], нотаріусом Московського НО РФ м. Москва - [PERSON], який проживав в [INFO] вод[ADDRESS] та помер у 2010 році (актовий запис про смерть №2293 від 04.05.2010р.) - 1/2 частка. Житловий будинок є двокімнатним, загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 11,7 кв.м. Після смерті [PERSON] та [PERSON] [PERSON] фактично одноосібно володів житловим будинком по вул. Можайська, 10, однак постійно проживав в Російській Федерації. Позивач [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно володіла та користувалася будинком в цілому з травня 2002 року. За власні кошти вона сплачувала належні комунальні послуги, власними силами проводила необхідний ремонт у будинку та несла витрати по його утриманню, підтримувала його технічний стан. Факт свого володіння ні від кого не приховувала, у відносинах з сусідами, комунальними службами, працівниками пошти виступала як власник. З дня смерті [PERSON] минуло більше 6 років, однак жоден з його спадкоємців про свої права на будинок по вул. Можайська, 10 не заявив, так само, як і спадкоємці [PERSON] [PERSON] не надали доказів своїх прав на частку в будинку, що належала [PERSON], факт їхньої спорідненості не встановлений. Відповідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч.2 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Виходячи зі змісту зазначених статей, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до ч. 1ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними допустимими та належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі.

Outcome: approved