Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

23.06.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим,що 10.09.2002 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Дітей у шлюбі немає. Протягом останніх років спільне життя з відповідачем не склалося. Постійні суперечки з приводу розбіжностей у вирішенні побутових питань, веденні спільного господарства,інших сімейних питань,фізично насильства з боку чоловіка привело до того,що останні два роки вони проживають окремо. Вважає,що подальше спільне проживання з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим,як і неможливе між ними примирення. Їхній шлюб носить формальний характер. Просить шлюб розірвати, залишити їй дошлюбне прізвище « Скаб'як». В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач подала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності,позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про день,час та місце розгляду справи,причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд,вивчивши матеріали справи вважає , що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено ,що сторони 10.09.2002 року у виконавчому комітету Перевозецької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб. ( а.с.6.). Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень в заяві позивача, вона вказує на те, що з відповідачем часто виникають сварки, неодноразово відповідач вдавався до фізичного насильства, не проживають однією сім'єю протягом двох років,примирення між ними неможливе. Суд визнав, що через таку поведінку відповідача позивач втратив почуття любові, поваги до нього, між сторонами немає взаєморозуміння, тобто тих основ, на яких утримується міцна сім'я. А подальше проживання з відповідачем, який не змінив своєї поведінки, неодмінно викличе психологічні стреси, від яких необхідно вберегти подружжя. В даний час сторони не підтримують шлюбних відносин. За таких умов подальше співжиття між сторонами є неможливим. Згідно ч.1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За змістом ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання залишити їй прізвище Скаб'як. При таких обставинах, враховуючи категоричність дій позивача та його заперечення можливості примирення, суд, враховуючи інтереси кожного з подружжя, приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст.ст.24,55-56,113,110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved