Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

22.01.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором № ІFL0GА0000000011 від 25.12.2007 року Банк «ПриватБанк» надав відповідачу, [PERSON] кредит в розмірі 30000,00 грн. на термін до 25.12.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредит в розмірі встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, взяті на себе зобов`язання так і не були виконані позичальником. Так, станом на 25.12.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 86\~080,09 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту 41\~219,72 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 16\~542,90 грн., заборгованість по комісії 1\~831,20 грн., нарахованої пені 22\~149,12 грн., а також штрафи: - 250,00 грн. штрафу фіксована частина та 4\~087,15 грн. штрафу процентна складова. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків і не погашає заборгованість по договору, що є порушенням законних прав і інтересів банку, а тому були змушені звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 02.07.2015 року провадження у справі зупинено до часу розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк про визнання додаткової угоди від 08 жовтня 2012 року до кредитного договору № ILF0GA0000000011 від 25 грудня 2007 року недійсною. Ухвалою судді від 19.12.2017 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду. 28.02.2018 року позивачем була уточнена позовна заява в якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 198\~210,06 грн. та судові витрати. 04.10.2018 року позивач звернувся з уточненою позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 198\~210,06 грн., яка складається із наступного: -заборгованості по тілу кредиту 25\~487,57 грн., -заборгованість по процентам за користування кредитом 39\~595,33 грн., -заборгованість по комісії 5\~999,93 грн., -нарахованої пені 127\~127,23 грн., а також судовий збір в розмірі 2\~973,15 грн. Представник позивача Кохман Л.І. в судовому засіданні позов підтримав, вказавши, що відповідач отримав кредитні кошти, згідно укладеного договору, однак своїх зобов`язань по виконання умов договору не виконав, кредит не погасив, а відтак на сьогоднішній день загальна заборгованість по кредиту відповідача [PERSON] становить 198\~210,06 грн., які просив стягнути з відповідача та судові витрати, які були сплачені ними при подачі позову до суду. Суми заборгованості при подачі позову та в уточненій останній заяві різнилися, оскільки був зроблений перерахунок, згідно скасованої додаткової угоди. Позов просив задовольнити, згідно розрахунку станом на 25.09.2018 року, який доданий до матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак таким на адресу суду направлено відзив на позов в якому [PERSON] позову не визнав, оскільки кредит отриманий в розмірі 30\~000 грн., а заборгованість по тілу кредиту в позовних вимогах становить 41\~219,72 грн. Ним сплачено банку 30\~592,35 грн. за період з 24.01.2008р. по 01.09.2014р., просив в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково, а саме зазначила, що відповідач визнає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 25\~487,57 грн. та 2000 грн. заборгованості по відсотках. Додала, що банком була здійснена незаконна додаткова угода до кредитного договору від 08.10.2012 року, яку відповідачем не було підписано, та не знав про її існування, а коли дізнався то до суду був поданий позов про визнання додаткової угоди недійсною. Поданий позов [PERSON] був задоволений, визнано недійсною додаткову угоду від 08.10.2012р., ухвалою апеляційної інстанції апеляційну скаргу банку відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Дане рішення набрало законної сили. Банк намагався збільшити борг перед ним, окрім того сплачуючи кредит, кредитні кошти зараховувались позивачем на відсотки та пеню, а не на тіло кредиту. Тому просила позов задоволити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача тільки заборгованість по кредиту та відсотках, решту суми, які нараховані на комісію, пеню та штрафи відмовити. Просила врахувати, що відповідач є особою пенсійного віку, хворіє, а тому не має змоги працювати і повернути непосильну для нього суму заборгованості. Взявши до уваги пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, відзив на позов відповідача, проаналізувавши матеріали наявні в справі, суд вважає що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.\~\~\~ Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~\~ Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ\~ПриватБанк\~з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим був укладений кредитний договір № ІFL0GА0000000011 від 25.12.2007 року (а.с.7-9) , згідно якого отримав кредит у розмірі 30000 грн., зі сплатою щомісячних платежів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України\~передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.09.2018 року має заборгованість в розмірі 198\~210,06 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 25\~487,57 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 39\~595,33 грн., заборгованість по комісії 5\~999,93 грн., нарахованої пені 127\~127,23 грн., згідно поданого розрахунку. Відповідно до п. 4.1. договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі, який зазначений в п. 7.4 договору за кожний день прострочки. Відповідно до п. 4.3. договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 5.1. договору, даний договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений законом строк. Згідно з ч.2 ст. 651\~ЦК України та ст. 1052 ЦК України,\~договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором. Вимоги позивача не були виконані відповідачем та повного погашення на підставі договору не відбулось. Таким чином, загальна заборгованість по кредитному договору разом з заборгованістю за тілом кредиту, заборгованості по процентам за користування кредитом; заборгованістю за комісією та пенею, станом на 25.09.2018 року складає 198\~210,06 грн. Врахувавши наведене, суд вважає доведеним той факт, що відповідачем порушено умови кредитного договору. Згідно\~ст. 599 ЦК України\~зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ч.2\~ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2\~ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені (комісії) як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань. Пеня і комісія є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. З урахуванням прямої дії норми\~ст. 61 Конституції України\~суд вважає необхідним позовні вимоги у частині стягнення подвійного виду неустойки (пені та комісії) задовольнити частково, виключити стягнення пені та комісії із відповідача. Відповідно до висновків, що містяться у абз. 3 п. п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. N 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, відповідно до яких держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. З урахуванням цих підстав, на засадах розумності і пропорційності, враховуючи розмір отриманого позивачем кредиту, період та розрахунок нарахування пені одночасно з комісією, а також здійснені відповідачем періодичні погашення заборгованості, з метою дотримання рівності прав та інтересів учасників справи, суд вважає, що у задоволенні вимог щодо стягнення пені та комісії слід відмовити. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № ILF0GA0000000011 від 25 грудня 2007 року доведені та підлягають задоволенню в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 25\~487,57 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.09.2015р. по 25.09.2018р. в розмірі 4\~502,72 грн. Враховуючи, що розмір нарахованої пені становить 127\~127,23 грн. за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором\~та із-за наявності обставин, які мають істотне значення для справи, так як позивачем була укладена додаткова угода без відома позичальника, яка визнана судом недійсною, окрім того відповідач є не працюючим, хворіє. Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ст. 12\~ЦПК України, щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав. У відповідності до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2973,15 грн. (платіжні доручення, Т.1 а.с.101). На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 525, 526, 551, 554, 610-612, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial