Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

22 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому (згідно остаточно уточнених позовних вимог) просив: стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики з врахуванням інфляції та 3-х % річних за період з 1 лютого 2011 року по 22 серпня 2013 року в розмірі 132 435 грн. 50 коп., а також відшкодувати понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1333 грн. 34 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 1 лютого 2010 року він, за нотаріально посвідченим договором позики, передав [PERSON] грошові кошти в сумі 120 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 1 лютого 2011 року, проте до цього часу свій обов'язок не виконав. На його неодноразові вимоги про добровільне виконання своїх грошових зобов'язань [PERSON] не реагував. В зв'язку з цим, він, позивач, був змушений звернутися до приватного нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису. Проте рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2013 року виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 1 лютого 2010 року [PERSON] взяв у борг грошові кошти в сумі 120 000 грн. у [PERSON] , які зобов'язався повернути до 1 лютого 2011 року. Вказаний договір позики посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 166 (а.с. 5). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відсутність у боржника необхідних коштів також не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача основного зобов'язання з врахуванням індексу інфляції за період з лютого 2011 року по 22 серпня 2013 року в розмірі 3233,31 грн., а також 3-х відсотків річних в розмірі 9202,19 грн. (120 000*3/100/365*933), всього 132 435,50 грн. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 625, 1046, 1050 ЦК України,

Outcome: approved