Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

23.03.2020 року до суду звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовом до Біленьківської селищної Ради, третя особа - Міжміське управління у мм.Краматорську та Дружківці Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання права власності на земельну ділянку. В обгрунтування позову зазначили, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2002 року придбав житловий будинок [ADDRESS] . В подальшому, на підставі рішення суду від 01.02.2006р. право власності на ј частку вказаного будинку було зареєстрованою за [PERSON] , та на підставі рішення суду від 04.11.2007р. право власності на 3/8 частки вказаного будинку зареєстровано за [PERSON] . За [PERSON] зареєстровано право власності на 3/8 вказаного будинку. В теперішній час позивачам стало відомо, що право власності на земельну ділянку під будинком [ADDRESS] зареєстровано за попереднім власником [PERSON] , який помер. Позивачі вважають, що на підставі ст.377 ч.1 ЦК України, до них, як до набувачів права власності на житловий будинок [ADDRESS] перейшло й право власності на земельну ділянку, на якій вказаний будинок розміщений. Просять визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,0570 га по [ADDRESS] , відповідно за [PERSON] - 3/8 частини, [PERSON] - 3/8 частини, [PERSON] - ј частини вказаної земельної ділянки. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити. В судове засідання представник позивачів - адвокат Кривуценко В.І. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача - Біленьківської селищної Ради не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не має. В судове засідання представник третьої особи Міжміське управління у мм.Краматорську та Дружківці Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов вважає обґрунтованим. Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що позивачам належить житловий будинок [ADDRESS] в наступних частках: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2002 року зареєстровано 3/8 частки, [PERSON] - 3/8 частки на підставі рішення суду від 04.07.2007р., [PERSON] - ј частки на підставі рішення суду від 01.02.2006р. (а.с.21-25, 27-30). Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 0,0570 га зареєстрована на праві власності за [PERSON] Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. (а.с.26). В позові зазначено, що спірна земельна ділянка з часу укладення договору купівлі-продажу і на даний час перебуває у володінні позивачів. Однак вони не мають можливості належним чином оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки [PERSON] помер. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до п. п. 3, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність. Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За положеннями ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. «е» ст.141 Земельного кодексу України підставами для припинення права користування земельної ділянки є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Вказане узгоджується із позицією Верховного суду (ВС/КЦС № 364/515/19 від 26.12.2019), так у постанові від 26.12.2019 року Верховний суд прийшов до висновку, що при відчуженні будинку право на земельну ділянку, на якій він розташований, припиняється та переходить до нового власника. Тобто у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. Така позиція Верховного Суду України дає підстави стверджувати, що: право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає з моменту державної реєстрації його права власності на будинок (будівлю, споруду) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки саме з цього моменту в силу ч. 2 ст. 331 ЦКУ та ч. 3 ст. 3 Закону про держреєстрацію особа стає власником такої нерухомості; в разі застосування статті 120 ЗК України відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку. Суд перевірив наявність обов`язкової умови набуття новим власником нерухомості права власності на земельну ділянку - факт наявності такого права на землю у попереднього власника нерухомості. Судом було встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,0570 га належала [PERSON] , який помер, на праві власності, на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 09.02.1998 року, виданого Біленьківською селищною Радою. ( а.с.26). Таким чином, право на земельну ділянку в набувачів будинку, будівлі або споруди виникло з моменту набуття права власності на будинок, тобто з часу державної реєстрації його права власності на будинок незалежно від будь яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Крім того, згідно вищенаведених правових норм, в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на розташовані на ній об`єкти. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.3 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Матеріали справи вказують, що позивачами здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у визначеному на час придбання цього майна порядку ( а.с.25,27,29) що стверджено копіями договору купівлі-продажу та витягів з державного реєстру прав на нерухоме майно, а тому до них перейшло і право власності, у відповідних частках, на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно без зміни її цільового призначення. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності, у відпоідних частках, на вказану земельну ділянку, як за набувачем житлового будинку. Враховуючи викладене вище, законодавчо визначені правила переходу у власність земельної ділянки разом з будівлями або спорудами, які на ній розташовані, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачів в повному обсязі.

Outcome: approved