Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

22 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Іванківської райспоживспілки про визнання правочину дійсним, вказуючи на те, що 16 травня 2006 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № 10 нерухомого майна. За цим договором позивач як покупець придбала, а відповідач як продавець продав мені будівлю магазину, розташованого в [ADDRESS] за ціною 7 300 грн., які двома платежами - 5 липня та 26 жовтня 2006 року внесені готівкою до каси продавця. Предмет договору фактично продавцем переданий в день укладення договору, будівля магазину з дня її придбання і до цього часу використовується позивачем для здійснення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі. Земельна ділянка, на якій знаходиться ця будівля, перебуває у її довгостроковому орендному користуванні. В той же час нами при укладенні договору купівлі-продажу не було дотримано вимоги про обов'язкове нотаріальне посвідчення такого виду договору, передбачене ст.ст. 209, 657 ЦК України. Таке порушення допущене з вини продавця, в розпорядженні якого на час укладення договору були відсутні належні правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомості, що став предметом договору. Зокрема, в розпорядженні продавця був відсутній документ про реєстрацію предмету договору в органах технічної реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України при недодержанні сторонами договору вимоги закону про обов'язкове нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У даному випадку сторонами укладений письмовий договір купівлі-продажу, яким передбачені всі його істотні умови, тобто ними досягнуто повної домовленості, цей договір повністю виконаний - продавець фактично передав товар позивачу як покупцю, а вона повністю оплатила його вартість. Тобто, судом цей договір може бути визнаний дійсним. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будівлі магазину в [ADDRESS], укладений 16.05.2006 року за № 10 між нею та відповідачем, а також визнати за [PERSON] право власності на вищевказане нерухоме майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно. До суду направила заяву про те, що позовні вимоги підтримує та просить справу слухати без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно. До суду направив заяву про те, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить справу слухати без його участі. Дослідивши надані докази по справі суд прийшов до наступного. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу № 10 від 16.05.2006 року [PERSON] є власником магазинів ТПП, що знаходяться по [ADDRESS]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу будівлі магазину від 16.05.2006 року за № 10, відповідно до якого Іванківська райспоживспілка в особі голови правління Сіножацького М. Г. продала приміщення магазину в [ADDRESS], за 7 300 грн. Вказані кошти позивач сплатила двома платежами у сумі 4300 грн. (26.10.2006 р.) та 3000 грн. (05.07.2006 р.), що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За таких умов, договір купівлі-продажу будівлі магазину потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України. В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, не поширюються на правочини, які згідно закону для їх дійсності потребують обов'язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, так як момент його укладення пов'язується законодавцем саме з державною реєстрацією. Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний правочин між [PERSON] та Іванківської райспоживспілкою є таким, що породжує для сторін права та обов'язки, наявні підстави для визнання договору № 10 від 16.05.2006 року дійсним в порядку ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] права власності на приміщення магазину, що розташований в [ADDRESS], тому суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Судові витрати позивач згодна нести самостійно. На підставі викладеного,

Outcome: approved