Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

23 травня 2019 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська з зазначеним позовом. В прохальній частині позову позивач просить суд визначити, що частки померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в спільній сумісній власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є рівними і складаються по Ѕ частині за законом. Встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] не проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] на момент її смерті [INFO] . Визнати за [PERSON] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] право власності на Ѕ частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла дружина [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про це 24.10.2017 року було зроблено актовий запис №1184. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входила Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] . 03.04.2018 до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулась її дочка [PERSON] . Цього ж дня до державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори звернувся Сидоренко В.О., чоловік померлої [PERSON] , з заявою про відмову від прийняття належної йому за законом частки у спадщині після смерті померлої [PERSON] на користь [PERSON] . На підставі заяви [PERSON] було відкрито спадкову справу №163/2018 номер у спадковому реєстрі 62234449. На час подання даного позову до суду інші спадкоємці після померлої [PERSON] з заявами про прийняття спадщини не звертались до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори. 20.04.2018 року представник [PERSON] діючи по довіреності [PERSON] звернувся до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Однак, державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.04.2018 року. 08.08.1978 року [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на житловий будинок по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Титульним власником згідно даного договору зазначено [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі [PERSON] та [PERSON] в 1984 році побудували новий житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який згідно рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 12.01.1990 року №15/7 було введено в експлуатацію. 28.02.1990 року [PERSON] було видано свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] , про що КП «ДМБТІ» зроблено запис за реєстровим №138 в реєстрову книгу №29. 02.05.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім [PERSON] , [PERSON] , які визначились з прийняттям спадщини за померлою [INFO] [PERSON] , існує ще один спадкоємиць за законом про якого в своїй заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом повідомляє спадкоємець [PERSON] , це [PERSON] , [INFO] , яка є другою дочкою [PERSON] . На час подання позову до суду [PERSON] не зверталась до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . В спірному житловому будинку, після смерті [PERSON] , [PERSON] місце проживання якої зареєстроване по [ADDRESS] , постійно мешкає один, він є титульним власником. В належному йому будинку зареєстроване місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] та її чоловіка [PERSON] , [INFO] . Однак з 2008 року [PERSON] та [PERSON] постійно мешкають окремо від [PERSON] , місце їх постійного проживання є житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Для фіксації факту не проживання інших осіб в житловому будинку, який належить [PERSON] , 16.10.2018 [INFO] було проведено обстеження домоволодіння за адресою [ADDRESS] та складений відповідний акт, який зафіксовано, що [PERSON] , [PERSON] не проживають за місцем реєстрації їх місця проживання. Такі дії були вчиненні [PERSON] з метою надання інформації про осіб, які не проживають в його будинку у відділі праці та соціального захисту населення для призначення житлової субсидії. На підставі викладеного просить задовольнити позов (а.с. 4-11). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року по даній справі було відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с. 51). Ухвалою Самарського м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року по цивільній справі було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 71а). 02.12.2019 клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, винесено ухвалу про витребування доказів (а.с. 93). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в призначені судові засідання не з`явилася, про день та час розгляд справи була повідомлена належним чином через розміщення оголошення про виклик на сайті «Судова влада» (а.с. 82,89,97), також в матеріалах справи міститься конверт, який направлявся на адресу відповідача з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с. 65,66,84). Відповідач причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, відзив не подала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, також пояснив, що відповідач [PERSON] вже років п`ять до нього не приїжджає та не цікавиться його життям. Коли її матір хворіла, лежала у лікарні, вона також не цікавилася та не приїжджала до неї. Також пояснив, що він є власником будинку [ADDRESS] , будинок побудували у шлюбі з [PERSON] .. З 1974 року постійно проживав у цьому будинку, [PERSON] та [PERSON] поживали з ними до заміжжя. Після одруження [PERSON] її прописали разом з її чоловіком в даному будинку, в якому вони прожили 2 роки, потім вони переїхали жити на [ADDRESS] . У 2018 році звертався до суду з позовом про визнання [PERSON] та її чоловіка такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка [PERSON] , [PERSON] дочку сусіда бачу часто коли вона приїжджає. [PERSON] вона не бачила вже десь 5-6 років. По вулиці Дачній в м. Дніпро проживає вже понад 17 років, [PERSON] постійно проживав зі своєю дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до її смерті. Коли діти були маненькі вони проживали разом, потім одружилися і розїхалися. Коли його дружина захворіла, вона бачила, що тільки [PERSON] приїжджала до них та допомагала, [PERSON] не приїжджала. У 2018 році підписувала акт, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка і дуже гарно знає цю сім`ю , їхні діти навчалися в одному класі. [PERSON] часто приїжджала до матері, коли вона зламала ногу. [PERSON] після одруження близько року проживала у будинку, а потім поїхала з дому у місто, бо вони не поладнали з батьком і більше вона її е бачила. [PERSON] доглядала матір, приїжджала зі своєю донькою. [PERSON] навіть не дзвонила матері, не цікавилась її здоров`ям. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши подану заяви відповідача [PERSON] , пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з свідоцтва про одруження виданого повторно 19 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського міського управління юстиції Дніпропетровської обл., вбачається, що 29.09.1973 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №622, видано свідоцтва серії [NUMBER] (а.с. 27). З свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 23 травня 1975 року Виконавчим комітетом Ігренської міської Ради депутатів трудящих Дніпропетровська Дніпропетровської області, Бюро запису актів громадського стану, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , зроблено актовий запис №123 (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження видане повторно 11 квітня 2019 року, серії [NUMBER] Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис за №1601 (а.с. 39). 28.02.1990 року [PERSON] було видано свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] , про що в КП «ДМБТІ» зроблено запис за реєстровим №138 в реєстрову книгу №29 (а.с. 29). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 12 березня 1994 року серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено актовий запис за № 150 (а.с. 15). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 2017 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 68 років, про що зроблено актовий запис за №1148 (а.с. 20). З наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2018 за №127962338, вбачається, що 02.05.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 33). Відповідно до довідки №6721 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 31 серпня 2018 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідно до якої за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 40). З оглянутої спадкової справи № 163/2018 після [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що [INFO] до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Сидоренко В.О. подав заяву про відмову від спадщини після смерті його дружини [PERSON] (а.с. 101), 03.04.2018 до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Філоненко М.В. подала заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 102). 20 квітня 2018 року Державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] , діючому по довіреності від імені [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ) після смерті [INFO] матері [PERSON] (а.с. 131). 16 травня 2019 року до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Сидоренко В.В. подала заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 132). 16 травня 2019 року Державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ) після смерті [INFO] матері [PERSON] (а.с. 135). В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.\~\~ В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України\~встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. \~ \~ \~ \~. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про встановлення факту не проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підлягає до задоволення, факт, який просять встановити заявник має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить вирішення її особистих майнових прав. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до офіційного тлумачення 58 Конституції України, яке\~міститься у пункті 2\~Рішення Конституційного Суду України від 09.02.99\~№ 1-рп/99\~(справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) - дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. У постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 (справа\~\~№ 6-138цс13) міститься правова позиція, що у разі відкриття спадщини до\~\~01.01.2004 (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми\~ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Стаття 100 ЦК УРСР визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Статтею 112 ЦК УРСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативам та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативам та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У відповідності до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Враховуючи вищевикладене, наданих показів свідків та вивчених письмових матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.09.1973 року, житловий будинок по [ADDRESS] побудували також в шлюбі, а отже мають рівні права та частини на вказаний житловий будинок. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно поданої заяви [PERSON] до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, вбачається, що останні подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . З матеріалів справи та показів свідків вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. П. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.\~ Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що ніяких інших домовленостей про розподіл часток між співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] не було, а не визначення часток між ними не дає можливості спадкоємцю за законом майна [PERSON] , яка померла [INFO] в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. \~Вважаю за можливе визначити частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності повними, тобто по Ѕ частині кожному. Також з наданих пояснень відповідача [PERSON] , який не заперечував проти задоволення позовних вимог та підтверджував той факт, що на момент смерті [PERSON] проживала разом з ним та [PERSON] , а [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вже протягом п`яти років за даною адресою не проживає та не з`являється за вказаним місцем реєстрації так, як і її чоловік [PERSON] , вказані особи проживають по за адресою: [ADDRESS] . Дані обставини в судовому засіданні також були підтверджені показами свідків. Отже позовна вимога щодо встановлення юридичного факту, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] не проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] , на момент її смерті [INFO] , є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також на думку суду підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових втрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved