Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

23.05.2018р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 29149 грн.58коп. (а.с. № 4-6). Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 03.11.2017р. - а.с. №30) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. № 35). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.07.2018р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того,в цій ухвалі зазначено про зміну назви позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.№ 39). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що відповідно укладеного договору № б/н від 28.10.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Підписавши анкету-заяву від 28.10.2010р., відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов'язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 03.04.2018р. становить 29149,58 грн., з яких: 3392,61 грн. - заборгованість по відсоткам, 31381,08 грн. - пеня; а також штрафи нараховані відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500грн. - фіксована частина та 1364,27 грн. - процентна складова. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1762 грн. Після відкриття провадження у справі, на адресу суду був повернутий конверт із судовою повісткою, який був надісланий на адресу відповідача з відміткою «[PERSON] помер [INFO]» (а.с.№42). 25.10.2018р. на запит суду надійшла відповідь Соборного районного у м. Дніпрі ВДРАЦС та копія акту про смерть №329 від 18.04.2018р., який було складеного на [PERSON], [INFO]. народження, який помер [INFO]. (а.с. № 50, 51). В судовому засіданні 07.11.2018р. (без виходу до нарадчої кімнати) було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 31.08.2017р. - а.с. № 52, 53) про направлення запиту до Першої ДДНК про надання витягу (інформаційної довідки) зі спадкового реєстру. 21.03.2019р. до суду надійшла відповідь Першої ДДНК разом з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO]. [PERSON] (а.с. № 66,67). Представник позивача в судове засідання 03.04.2019р. не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 63). 03.04.2019р. до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р.- а.с. № 71), в якому представник позивача просив з метою виявлення кола спадкоємців, які фактично згідно до ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після померлого [PERSON],направити запит до Відділу формування та ведення реєстру ТГДАДП ДМР(а.с.№70). Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. В судовому засіданні 03.04.2019р. ухвалою суду (без виходу до нарадчої кімнати) в задоволенні клопотання представника позивача від 03.04.2019р. було відмовлено, оскільки позивачем відповідно до п.4 ч.2 ст.84 ЦПК України в обґрунтування заявленого клопотання не надано доказів, про вжиті ним заходів для самостійного отримання доказів та доказів причини неможливості їх самостійного отримання. Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 03.11.2017р. - а.с. №30) про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. № 36). Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалити по справі заочне рішення в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 жовтня 2010р. [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 28.10.2010р., згідно якої відповідач виявив бажання отримати послуги банка, в тому числі щодо кредитування карткового рахунку, згідно до умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банка та в подальшому отримав кредит 8200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З підписанням відповідної анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду з запропонованими йому умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банка, а також що йому була надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується особистим підписом клієнта у анкеті-заяві (а.с. №11в). [INFO]. позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копію актового запису про смерть №329 від 18.04.2018р. (а.с.№ 51). Згідно ч.1 ст.608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст.1216 ЦК України у разі смерті фізичної особи (спадкодавця) відбувається перехід прав і обов'язків (спадщини) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1268, ч.1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняття. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №55412314 від 11.03.2019р., яка надана Першою ДДНК у спадковому реєстрі відсутня інформація про наявність спадкової справи та свідоцтв про право на спадщину після померлого [INFO]. [PERSON] (а.с. № 66, 67). Отже, враховуючи день смерті [PERSON] [INFO]., спадкоємці останнього мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з [INFO]. по 15.10.2018р. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому, сам факт реєстрації місця проживання особи за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину, оскільки аналіз ч.3 ст.1268ЦК України дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація за місцем проживання спадкодавця. Згідно ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 07.11.2018р. позивачу було відомо про смерть [PERSON], відповідне підтверджується наданим клопотанням представника позивача, проте на день винесення рішення, позивачем так і не було надано відомостей про виконання ним вимог ч.2 ст.1281 ЦК України та направлення до Першої дніпровської державної нотаріальної контори претензії кредитора. Згідно ч.1 ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.7 ст.82 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, враховуючи, що позивачем не надано належних і допустимих доказів для встановлення правонаступника після смерті відповідача, направлення позивачем до нотаріальної контори вимоги кредитора, доказів існування спадкового майна і його вартість, суд приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed