Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

23 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 квітня 2002 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 571. Посилаючись на те, що від шлюбу вони мають спільну дитину: сина - [PERSON], [INFO], сімейні відносини між ними не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя, як подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам. Враховуючи наявність письмової угоди про те, що дитина буде проживати із батьком, [PERSON], а мати - [PERSON] зобов'язується надавати матеріальну допомогу на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття, подружжя просить про задоволення їхньої спільної заяви про розірвання шлюбу. У судове засідання сторони не з'явилися, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв вбачається, що заявники підтримують спільну заяву та просять її задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 12 квітня 2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 571 (а.с. 3). Від шлюбу заявники мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 27 серпня 2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Відповідно до ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, питання з ким із батьків буде проживати син, та яку участь у забезпеченні умов його життя братиме мати - [PERSON], а також про умови здійснення нею права на особисте виховання [PERSON], [INFO], між сторонами вирішено в добровільному порядку. Враховуючи, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхнього сина - [PERSON], [INFO], а також те, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу протягом місяця з дня звернення до суду не відкликана жодною із сторін, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved