Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

22.11.2016р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулось до Жовтневого районного суду . Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної у розмірі 2816 грн. 93 коп. (а.с. № 3). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02.06.2015р. між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ПІІ «Віп-Рент» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/15-101, предметом якого є страхування транспортного засобу «Skoda Octavia A5», державний номер [NUMBER]. 11.06.2015р. на ж/м Тополя-1 в м. Дніпропетровську трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda Civic», державний номер [NUMBER], під керування [PERSON] та транспортного засобу «Skoda Octavia A5», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] 15.06.2015р. до ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. 25.08.2015р. ПрАТ «СК «Українська страхова група», на підставі акту виконаних робіт № 594/1 від 17.07.2015р., було складено страховий акт № ДККА-45091. На підставі вищевказаних документів, ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 2816 грн. 93 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 16026 від 26.08.2015р. Відповідно до відомостей ДАІ, постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2015р., [PERSON] визнано винним в порушенні ст. 124 КУпАП. Цивільна відповідальність [PERSON], як власника (водія) транспортного засобу «Honda Civic», державний номер [NUMBER], застраховано не було. До відповідача направлялась претензія щодо врегулювання спірного питання в досудовому порядку від 05.04.2016р., яка була залишена останнім без виконання, у звязку з чим, з метою захисту своїх законних прав та інтересів, позивач і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 30.12.2016р. - а.с. № 28) в судове засідання 27.03.2017р. не зявився, надав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Також просив розглянути справу без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. № 27). Відповідач в судові засідання 09.02.2017р. та 27.03.2016р. двічі поспіль не зявився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 02.12.2016р. (а.с. № 19). Згідно до відміток на конвертах з позовними матеріалами та повістками на 09.02.2017р. та 27.03.2016р. їх було повернуто до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 23, 24), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.06.2015р. між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ПІІ «Віп-Рент» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/15-101, предметом якого є страхування засобу «Skoda Octavia A5», державний номер [NUMBER] (а.с. № 4). 11.06.2015р. на ж/м Тополя-1 в м. Дніпропетровську трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda Civic», державний номер [NUMBER], під керування [PERSON] та транспортного засобу «Skoda Octavia A5», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. № 7). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2015р. у справі № 201/10809/15-п, [PERSON] було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого\~ ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. № 8). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 15.06.2015р. до ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами (а.с. № 12). 25.08.2015р. ПрАТ «СК «Українська страхова група», на підставі акту виконаних робіт № 594/1 від 17.07.2015р., було складено страховий акт № ДККА-45091 (а.с. № 9, 13) та 26.08.2015р. здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 2816 грн. 93 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 16026 від 26.08.2015р. (а.с. № 14). Цивільна відповідальність [PERSON], як власника (водія) транспортного засобу «Honda Civic», державний номер [NUMBER], застраховано не було. До відповідача направлялась претензія щодо врегулювання спірного питання в досудовому порядку від 05.04.2016р., яка була залишена останнім без виконання (а.с. № 15). Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. ПрАТ «СК «Українська страхова група» виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та виплачено ПІІ «Віп-Рент» грошові кошти в розмірі 2816 грн. 93 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 16026 від 26.08.2015р. (а.с. № 14). Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотньої вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 2816 грн. 93 коп. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 2816 грн. 93 коп., перейшло право вимоги, яке ПІІ «Віп-Рент» на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мало до відповідача, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При розгляді цієї справи, суд виходить з того, що строки позовної давності позивач не пропустив (позов датовано 14.11.2016р., надійшов до суду 22.11.2016р., а сума страхового відшкодування у розмірі 2816 грн. 93 коп. була перерахована на користьПІІ «Віп-Рент» платіжним дорученням № 16026 від 26.08.2015р. (а.с. № 14). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «СК «Українська страхова група» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1378 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13901 від 03.11.2016р. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved