Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

23 червня 2016 року ПАТ «Терра Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 22 лютого 2013 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №148044, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 11\~000 грн на умовах овердрафту строком до 22 лютого 2015 року. Позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 13 квітня 2016 року його заборгованість перед банком становить 62\~333 грн 97 коп., яку в добровільному порядку сплатити відмовляється. З огляду на це, позивач просить стягнути на його користь вищезазначену суму заборгованості, а також судові витрати. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову, а також заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» та [PERSON] було укладено договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 11 000 грн на умовах овердрафту під 0,01 відсотка річних, строком до 22 лютого 2015 року. П.2.6 договору було передбачено щомісячну сплату комісії в сумі 440 грн. Відповідач взяті на себе зобовязання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 13 квітня 2016 року його заборгованість перед банком становить 63\~333 грн 97 коп., з яких заборгованість по кредиту 11 000 грн, заборгованість за процентами 2 грн 71 коп., заборгованість за пенею 17 120 грн 82 коп., також було нараховано відповідно до ст.625 ЦК України 25 відсотків річних (передбачених п.5.5 пропозиції до договору) за весь час прострочення та втрати від інфляції. Дані обставини підтверджуються копією договору, розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В силу ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Ч.2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз вищезазначених статей дає суду зробити висновок, що право вимагати повернення боргу є беззаперечним та передбачено як умовами договору так і чинними нормами Цивільного кодексу, а тому підлягає захисту, шляхом стягнення заборгованості. Однак суд, зважаючи на подані представником відповідача заперечення, в повному обсязі не може погодитися із сумою заборгованості, яку просить стягнути представник позивача з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи позичальник [PERSON] 25 лютого 2013 року отримав кошти кредитні кошти в сумі 10\~340 грн., зокрема це видно із руху коштів по рахунку (а.с.10), в цей же день була знята комісія за цією операцією в сумі 620 грн. 40 коп. Позичальник, отримавши кошти не здійснив жодного платежу за весь час, хоча умовами договору, зокрема додатком №1 передбачена щомісячна сплата коштів рівними частинами зокрема кредиту та комісії. З огляду на це, посилання представника відповідача, на те, що позивач пропустив строки звернення до суду за захистом своїх прав частково знайшли своє підтвердження, зокрема за період 25.02.2013 року по 22.06.2013 року. При цьому судом враховуються і надані представником позивача заперечення, зокрема посилання на п.5.6 Публічної пропозиції ПАТ «Терра Банк» на укладення кредитного договору в рамках програми «Terramonеy», яке затверджено правлінням банку №06.12/2012, зокрема встановлення строку позовної давності в 10 років, однак це не може братися до уваги судом, оскільки із матеріалів справи не вбачається, що відповідач [PERSON] був ознайомлений саме із цими пропозиціями, оскільки його підписи на долученому до справи документі відсутні, а отже підстави стверджувати, що Публічна пропозиція ПАТ «Терра Банк» на укладення в рамках програми «Terramoney» кредитного договору є невідємною частиною кредитного договору №148044 від 22 лютого 2013 року відсутні. Представником позивача доказів на підтвердження того, що саме із цією Пропозицією був ознайомлений позичальник перед укладенням договору надано не було, не встановлено цього і в судовому засіданні. Зазначений висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного суду України у справі 6-16цс15 від 11 березня 2015 року З цих самих підстав судом не можуть бути взяті до уваги і підстави для нарахування 25 відсотків річних на суму прострочення, а також пеня, оскільки представник позивача, їх застосування також обґрунтовував умовами Публічної пропозиції. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, тіло кредиту, проценти за кредитом, комісія, а також інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. З врахуванням встановлених обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто тіло кредиту в сумі 9\~166 грн 64 коп. = 11\~000 1\~833 грн 36 коп. (платежі за березень, квітень, травень, червень в сумі по 458 грн 34 коп. не можуть бути стягнуті у звязку із пропуском строків позовної давності). Проценти за користування кредитними коштами за період з 23.06.2013 по 31.12.2013 становлять 00 грн 43 коп. = 11\~000 х 0,01/100/365 днів х 142 дні. Проценти за користування кредитними коштами за періоди з 1.01.2014 по 31.12.2014 становлять 01 грн 10 коп., 01.01.2015 по 31.12.2015 року 01 грн 10 коп., з 01.01.2016 по 23.05.2016 року становлять 00 грн 43 коп. = 11\~000 грн. х 0,01/100/366 х 144 дні. Комісія підлягає стягненню за період з 23 червня 2013 року по 17 грудня 2014 року в сумі 7\~910 грн = 10\~080 грн 41 коп. 2\~170 грн 41 коп. (комісія за лютий 2013 року червень 2013 року (строк платежу 22 число кожного місяця згідно графіку повернення коштів) відповідний період знаходиться поза межами строку позовної давності). Інфляційні втрати за період з 23 червня 2013 року по 22 травня 2016 року становлять 9\~570 грн = 11\~000 грн х 0,999 (індекс інфляції за червень 2013) х 0,993 (індекс інфляції за серпень) х 1,00 (індекс інфляції за вересень) х 1,004 (індекс інфляції за жовтень) х 1,002 (індекс інфляції за листопад) х 1,005 (індекс інфляції за грудень) х 1,249 (загальний індекс інфляції за 2014 рік) х 1,433 (індекс інфляції за 2015 рік) х 1,009 х 0,996 х 1,01 х 1,035 - 11\~000 грн. Аналіз ст.ст. 625 ч.2, 1050 ч.1 ЦК України дає суду підстави стверджувати, що індекс інфляції враховується тільки при визначенні суми основного боргу, а тому в задоволенні вимог про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення комісії та процентів слід відмовити. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не виконав у визначені строки зобовязання з повернення грошових коштів ПАТ « Терра Банк», на користь останнього з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 26\~649 грн 70 коп., яка складається із тіла кредиту в сумі 9\~166 грн 64 коп., комісії в сумі 7\~910 грн, відсотків в сумі 3,06 грн, а також боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 9\~570 грн. Судові витрати по справі становлять 1 378 грн і відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ «Терра Банк» пропорційно до задоволених вимог. Так ціна позову становила 62\~333 грн 97 коп., позов задоволено на суму 26\~649 грн 70 коп., що становить 42,75% від ціни позову.

Outcome: partial