Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

23.05.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позвона заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - щомісячно стугвати з [PERSON], [INFO], уродженця с. Тарасівка Білоцерківського району Київської області, аліменти на її користь, на утримання неповнолітніх дітей: - дочки [PERSON], [INFO] року, в твердій грошовій сумі у розмірі 800.00 грн.; - дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 800.00 грн., починаючи з дня подання заяви і до повноліття кожної дитини. 23.05.2017 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання справи на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 25.05.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання, яке відбулося 23.06.2017 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідачки [PERSON], в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 23.06.2017 року, відповідач [PERSON] не з»явився, проте, був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення судом оголошення в офіційний засіб друкованої інформації, - «Час Київщини», № 22 (265) від 09.06.2017 року. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення заочного рішеня, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, - шляхом поміщення судом оголошення в офіційний засіб друкованої інформації, - «Час Київщини», № 22 (265) від 09.06.2017 року. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Фактичні обставини справи, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Підсудність. Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивачки [PERSON], вона з 01.02.2001 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ст. 110 ЦПК України. Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] в період з 2005 року до липня 2011 року перебували в фактичних шлюбних відносинах, без офіційної реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних відносин позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають двох спільних неповнолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], уродженку село Расавка Кагарлицького району Київської області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 23 вересня 2006 року виконкомом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в селі Расавка Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 23 вересня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 04. В графі «Батько» зазначений [PERSON], громадянин України, - відповідач по даній справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], громадянка України, - позивачка по справі. - [PERSON], [INFO], уродженку с. Тарасівка Білоцерківського району Київської області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 02 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в селі Тарасівка Білоцерківського району Київської області, про що 02 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 04. В графі «Батько» зазначений [PERSON], громадянин України, - відповідач по даній справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], громадянка України, - позивачка по справі. Як встановлено судом, починаючи орієнтовно з липня 2001 року позивачка [PERSON], та відповідач [PERSON] припинили підтримувати фактичні шлюбні відносини, проживають окремо, на окремих житлових площах, в різних населених пунктах, відповідно, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. Неповнолітні діти проживають з позивачкою [PERSON], та знаходяться на її утриманні. Даний факт підтверджується довідкою № 131, яка видана 18.05.2017 року виконавчим комітетом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якій зазначено, що доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] проживають з [PERSON], [INFO], та перебувають на повному її утриманні. Судом встановлено, що з часу припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, в зв»язку з чим позивачка [PERSON] витрати по утриманню дітей несе самостійно, що є нге посильним для позивачки [PERSON], так як вона на даний час ніде не працює, інших джерел доходу (пенсія, стипендія, дивіденди), не має. Даний факт підтверджується копією трудової книжки позивачки [PERSON], яка міститься в матеріалах справи. Окрім того, діти сторін мають хронічних захворювань, що підтверджується медичними довідками, які містяться в матеріалах справи. В той же час, як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач [PERSON] працездатного віку, працездатний, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, інших утриманців не має, проте, не працює. Норми матеріального та процесуального права, застосовані судом при вирішенні даного спору. Згідно ч. 1 ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Слід зазначити, що провивий статус дитини має особа до досягнення нею повно\-ліття (ч. 1 ст. 6 СК України). Положенням ч. 1 ст. 52 Конституції про\-голошується основний принцип правового положення дитини в сучасному світі - діти рівні у своїх правах незалежно від похо\-дження, а також від того, народжені вони в шлюбі або поза ним. Не має значення, в якій сім'ї народилася дитина, якої раси, кольо\-ру шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, віку або майнового стану є її батьки, яким є етнічне та соціальне похо\-дження дитини, мова або місце проживання, має вона повну сім'ю та родичів чи позбавлена від народження батьківського піклуван\-ня. Незалежно від свого походження дитина має рівні права з ін\-шими дітьми. Цей принцип передбачає відсутність незаконних привілей або будь-якої дискримінації щодо дітей залежно від їх\-нього походження. На виконання ст. 2 Конвенції про права дити\-ни (Конвенцію ратифіковано Постановою Верховної Ради Укра\-їни № 789-ХІ1 від 27 лютого 1991 р.) Україна вживає всіх необхід\-них заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дис\-кримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, вислов\-люваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, закон\-них опікунів чи інших членів сім'ї. Слід зазначити, що зглядаючись на положенні ч. 1 ст. 52 Конституції України, стосовно даної справи, шо діти також є рів\-ними у своїх правах незалежно від того, народжені вони в шлюбі чи поза ним. Ця норма відтворюється вст. 141 СК України, в якій вказано, шо мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між со\-бою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так, держава Україна ратифікувала Європейську конвенцію про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом (Закон України від 14 січня 2009 р. № 826-У1) і зобов'язується привести своє законо\-давство у відповідність до положень цієї Конвенції. Внутрішнє законодавство України передбачає детальні правила щодо визна\-чення походження дитини, народженоїяку шлюбі,такі поза шлю\-бом її батьків. Згідно із законодавством права та обов'язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини, засвідченому у встановленому законом порядку (ст. 121 СК України). Вважаєть\-ся, що дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Якщо дитина народилася в подружжя, дружина запи\-сується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство лише в су\-довому порядку. Законодавство встановлює порядок визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. У цьому питанні законодавство України відповідає вимогам Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом (статті 2-4). Походження дитини від батьків, які не перебувають у шлюбі між собою, визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду на підставі ст. 125 СК України. Згідно ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється СК України, з метою, зокрема, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 121 СК України права та обов»язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Згідно ст. 125 СК України: 1. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, похо\-дження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. 2. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, похо\-дження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) виключено; 3) за рішенням суду. Отже, походження дитини від батька визначається або за заявою матері та батька дитини, яка має бути подана до органу РАЦСу, або за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, положення ст. 126 СК України регулюють реєстраційний порядок встановлення батьківства, при якому походження дитини визначається за спільною заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, як в даному випадку, так як неповнолітні діти, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO] народилися від сторін по даній справі, які на час народження дітей не перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно з положенням ч. 1 ст. 126 СК України у добровільному порядку батьківство може бути встановлене шляхом подання батьком та матір'ю дитини спільної заяви до органу РАЦСу. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини. Добровільне визнання батьківства можливе і при укладенні шлюбу з матір'ю дитини. Воно має бути належним чином оформлене, як і в разі звичайного добровільного визнання батьківства, тобто шляхом подання спільної заяви особою, яка визнає себе батьком дитини, і матір'ю дитини до органу РАЦСу. Слід зазначити, що добровільне визнання батьківства є одностороннім безповоротним юридичним актом, що здійснюється в органі РАЦСу і породжує право\-відносини між батьком і дитиною. Слід зазначити, що визнання бать\-ківства не може бути потім відкликане і в цьому сенсі є безповоротним юридичним фак\-том. Проте, якщо особа, котра визнала себе батьком, згодом дізнається, що вона наспра\-вді не є батьком, то може оспорити батьківство відповідно до ст. 136 СК України. Відповідно, з моменту внесення П.І.Б. відповідача [PERSON] в свідоцтва про народження дітей, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO], між відповідачем та спільними дітьми сторін встановлюється правовий режим батька та дітей, що, відповіднго, тягне за собою правові наслідки, зокрема, виникає обов»язок, який передбачений ст. 180 СК України. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно, зглядаючись на вищевказану норму галузевого права відповідач [PERSON], навіть не зважаючи на ту обставину, що проживає окремо від своїх дітей, діти народилися поза офіційним шлюбом, має обв»язок, який передбачено ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Зважаючи на вищевказані норми, - ч. 1 ст. 52 Конституції України, ст. 1, ст. 121, ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 141 СК України відповідач [PERSON] зобов»язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття, а разі навчання, - до досягнення ними 23 - річного віку, шляхом як надання матеріальної допомоги в добровільному порядку, так і шляхом сплати аліментів за рішенням суду, в разі подання матір»ю дітей позовної заяви про стягнення аліментів. Окрім того, один із подружжя, в даному випадку мати дитини, позивачка по справі, - [PERSON] має право подати позовну заяву до суду про стягнення аліментів, навіть не зважаючи на ту обставину, чи надає відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку, чи ні, причому, суд наголошує на тій обставині, що це є право позивачки, а обов»язок сплачувати аліменти в даному випадку покладається на відповідача по справі, - [PERSON], причому, не зважаючи на ту обставину, чи офіційно він працює, чи не працює, чи має неофіційний заробіток, мінливий, чи постійний. Факт працевлаштування, чи не працевлаштування, постійності чи не постійності доходу впливатиме лише на порядок та спосіб стягнення аліментів. У зв»язку з вищевказаною обставиною позивачка [PERSON] правомірно звернулася до Кагарлицького районного суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO], з метою їх матеріального утримання, необхідно прийняти рішення про стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітнїх дітей, на користь особи, з якою проживають діти, - на користь матері, позивачки по справі, - [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, відповідно до вказаних норм Сімейного кодексу України судом може бути прийнято рішення про стягнення з Відповідача [PERSON] аліментів на утримання його неповнолітніх дітей, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду. Виходячи з потреб дитини, яка потребує постійного утримання, суд вважає що з Відповідача може бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісяця. Обгрунтування рішення суду щодо виду та розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача [PERSON]. Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення відповідача [PERSON] з неповнолітніми дітьми, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO], тобто, факт батьківства, підтверджено доказами: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 23 вересня 2006 року виконкомом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в селі Расавка Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 23 вересня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 04. В графі «Батько» зазначений [PERSON], громадянин України, - відповідач по даній справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], громадянка України, - позивачка по справі; - свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 02 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в селі Тарасівка Білоцерківського району Київської області, про що 02 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 04. В графі «Батько» зазначений [PERSON], громадянин України, - відповідач по даній справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], громадянка України, - позивачка по справі. - недосягнення дітьми, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO], повноліття, тобто, - вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON], зобов»язаний в розумінні норм соціальної моралі та в розумінні Закону, а саме, норм Конституції, норм Сімейного Права, норм Міжнародного Права утримувати своїх дітей, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO], шляхом сплати аліментів до досягнення дітьми 18 - ти річного віку. Обгрунтування судом розміру аліментів, що підлягають до стягнення. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по - перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по - друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Проте, в даному конкретному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів в частці на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей в зв»язку з тим, що, як встановлено в судовому засіданні з матеріалів справи, відповідач [PERSON] ніде не ніде не працює, тому офіційно ніяких доходів не отримує, відповідно, стягувати частку з не існуючих доходів суд не має права. Відповідно, в даному випадку суд застосовує до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 184 СК України. Так, згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, у твердій грошовій сумі аліменти призначаються у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявно\-сті інших обставин, що мають істотне значення. До таких обставин, зокрема, відносить\-ся і ситуація, коли стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) практично немож\-ливо, (як в даному випадку), або коли це істотно порушує інтереси однієї зі сторін (наприклад, коли суд має достатньо причин вважати, що відповідач приховує свої реальні доходи), як в даному випадку, адже відповідач хоча офіційно не працює тривалий час, проте одягається, харчується, забезпечує свій побут, що, на думку суду, вказує на наявність неофіційного заробітку у відповідача. Слід зазначити, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації від\-повідно до Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». При визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідачки, судом було враховано наступні обставини, які зазначені в ст. 182 СК України: - діти, - [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], [INFO], є неповнолітніми особами, з урахуванням віку та природніх потреб, (відвідування навчальних закладів, посилене харчування, щорічне оздоровлення), тому потребують значних коштів на утримання, корім того, діти сторін мають ряд хронічних захворювань, що підтверджується медичними довідками, які містяться в матеріалах справи, що, відповідно, тягне за собою витрачання додаткових коштів на утримання дітей, спрямованих на придбання ліків. Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 травня 2017 року становить 1777 грн., відповідно, стягнення аліментів в розмірі 800 грн. щомісячно, на кожну дитину, на думку суду, з точки зору розумності, достатності, справедливості, обґрунтованості є таким розміром, який є об»єктивно необхідним для утримання неповнолітніх дітей, окрім того, такий розмір аліментів, які підлягають до стягнення, на думку суду позивачкою [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви належним чином обґрунтовано. - Позивачка [PERSON] офіційно не працює, інших доходів для утримання дітей, окрім як аліменти, не має. Отже, на думку суду, зважаючи вищевказані докази, які надані позивачкою [PERSON], та зважаючи на вищевказані обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, які оцінені судом, обґрунтування позивачкою розімру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача в розмірі 800 грн. щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ними повнолітня, є економічно обґрунтованим, справедливим. - відповідач [PERSON], то, як встановлено в судовому засіданні з матеріалів справи, відповідач фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, заробляє тимчасовими заробітками, інших осіб, які перебувають на його утриманні, не має. Отже, враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачка [PERSON] просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, визначення розміру якого в сумі 800 грн. на одну неповнолітню дитину, щомісячно, в мотивувальній частині позовної заяви належним чином обгрунтувала, суд, враховуючи вищевикладені судом обставини, прийшов до висновку щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви про стягнення аліментів, і до досягнення дітьми 18 - ти річного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 23.05.2017 року. Також при вирішенні справи судом було враховано положення ст. 2 ЦПК України. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, норм ЦПК України та Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судові витрати. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно від задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивачка [PERSON] є особою, яка звільнена від сплати судового збору, як особа, звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] не є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а тому на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір, який передбачено для спору майнового характеру, в мінімальному його розмірі. Окрім того, позивачкою [PERSON] було оплачено оголошення суду про день, час та місце слухання справи в офіційний друкований засіб масової інформації, - газету «Час Київщини» № 22 (265) від 09 червня, примірник якої міститься в матеріалах справи. Вартість такого оголошення склала 400 грн. Факт сплати позивачкою коштів за поміщення судового оголошення у вищевказаній газеті підтверджується квитанцією № ПН239 від 07 червня 2017 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов»язанихї з розглядом судової справи, належать витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 400 грн., сплачені позивачкою за оголошення в газету «Час Київщини». Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved