Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

23.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства « Азовзагальмаш » про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, та моральної шкоди, де зазначив, що з 05.01.2011 р. по 01.12.2014 р. він перебував у трудових відносинах з ПАТ « Азовзагальмаш ». У порушення вимог ст.116 КЗпП України при звільненні йому не була виплачена нарахована заробітна плата, та відповідач у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України має сплатити йому середній заробіток під час затримки розрахунку при звільненні. Також при звільненні йому не виплачена компенсація за невикористані відпустки у розмірі 9 626, 88 грн. за 120 днів та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку 3 025, 00 грн. В зв'язку з викладеним просив стягнути на його користь заробітну плату у розмірі 12 159, 19 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 9 626, 88 грн., вихідну допомогу у розмірі 3 025, 00 грн., середній заробіток у розмірі 12 099, 96 грн., заподіяну моральну шкоду у розмірі 1 000, 00 грн., та компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 650, 95 грн. згідно розрахункового листка за січень 2015 року. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 650, 95 грн., та заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000 грн., інші позовні вимоги просив залишити без розгляду. Ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства « Азовзагальмаш » в частині стягнення заробітної плати у розмірі 12 159, 19 грн., компенсації за невикористану відпустку у розмірі 9 626, 88 грн., вихідної допомоги у розмірі 3 025, 00 грн., середнього заробітку у розмірі 12 099, 96 грн., залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути позовні вимоги за його відсутністю, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила, надав суду письмові заперечення, якими позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили відмовити у позові, оскільки заборгованість перед [PERSON] була у повному обсязі погашена ними 30 січня 2015 року. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства « Азовзагальмаш » про стягнення компенсації затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] з 05 січня 2011 року по 01 грудня 2014 року перебував у трудових відносинах з ПАТ « Азовзагальмаш ». 01.12.2014 р. [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. [PERSON] була нарахована компенсація затримки виплати заробітної плати у розмірі 650 грн. 95 коп., що підтверджується розрахунковим листком за 2015 рік. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація затримки виплати заробітної плати у розмірі 650 грн. 95 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 150 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Outcome: partial