Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

23.06.2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Кодимського районного суду Одеської області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування. Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 02.03.2017 року ухвалено цивільну справу №503/1146/16-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від спадкування, визнання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно передати до Київського районного суду м. Одеси для об'єднання в одне провадження з цивільною справою №520/11640/16-ц за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Бескровного Я.В. в прийнятті до провадження цивільної справи №503/1146/16-ц відмовлено та ухвалено справу повернути до Кодимського районного суду Одеської області. Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 27.09.2017 року цивільну справу за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Ухвалою від 14.11.2017 року цивільну справу №503/1146/16-ц прийнято до провадження судді Васильків О.В. 23.09.2016 року до Київського районного суду м. Одеси звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Пучкової І.М. від 28.09.2016 року провадження у справі відкрито та ухвалою від 22.11.2016 року справу передано на розгляд до Кодимського районного суду Одеської області за підсудністю. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.01.2017 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2016 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.05.2018 року об'єднано в одне провадження цивільну справу №503/1146/16-ц за позовом [PERSON], [PERSON] з цивільною справою №520/11640/16-ц за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 26.06.2018 року позивачі [PERSON] зменшили позовні вимоги та просять: - визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кожним право власності на 1/6 частину садового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; - визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кожним право власності на 1/3 частину нежитлової будівлі «МЛИН», загальною площею 334,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; - визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кожним право власності на 1/3 частину автомобіля марки FORD, модель - TRANSIT CONNECT, тип - вантажний фургон-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; - визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кожним право власності на 33,33% частки статутного капіталу приватного малого підприємства «КРОКУС», що складає 499950 грн., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; - визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кожним право власності на 1/3 частину майна (єдиного майнового комплексу) приватного малого підприємства «КРОКУС» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. При цьому позивачі [PERSON] посилаються на те, що [INFO] року помер [PERSON], та 27.01.2016 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. Спадкоємцями першої черги є син спадкодавця [PERSON], а також батьки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Також з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись колишня дружина спадкодавця [PERSON] та її син [PERSON], які не є спадкоємцями першої черги. В зв'язку з виникненням спору про право на спадкування позивачі [PERSON] звертаються до суду з вказаним позовом. 15.08.2018 року представником [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] до суду подано відзив на позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, в якому представник [PERSON] просить в задоволенні вказаного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що законодавством України визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, та позивачами [PERSON] не обґрунтовано підстав звернення до суду до отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, вважає позов передчасним. 15.08.2018 року представником [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] до суду подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивачі [PERSON] просять: - встановити факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2012 року по [INFO] року; - встановити факт проживання [PERSON]. разом з [PERSON] однією сім'єю у період з жовтня 1992 року по [INFO] року; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. При цьому позивачі [PERSON] посилаються на те, що з жовтня 1992 року по 17.05.2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Кодимського районного суду Одеської області шлюб був розірваний. Проте шлюбні відносини відновились майже одразу після розірвання шлюбу, та з червня 2012 року до смерті [PERSON] вони проживали без реєстрації шлюбу. [PERSON] є сином [PERSON] та проживав однією сім'єю з [PERSON] з жовтня 1992 року по момент смерті [PERSON], виховувався [PERSON] як син. Після досягнення повноліття [PERSON] допомагав [PERSON] у бізнесі. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з [PERSON] та намагались вивести його з складного депресивного стану, викликаного економічною кризою. [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні у психоневрологічному диспансері, згодом вчинив самогубство. Всі витрати на поховання взяли на себе позивачі. Батьки спадкодавця [PERSON] та [PERSON], а також його син від першого шлюбу [PERSON] свідомо не виконували обов'язок щодо надання моральної підтримки спадкодавцю, що унеможливлює отримання ними спадщини. На підставі викладеного [PERSON] та [PERSON] звертаються до суду за захистом своїх прав. 31.10.2018 року до суду представником [PERSON] - [PERSON] та представником [PERSON] - [PERSON] подано відзиви на позовну заяву про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування (уточнену), в якому представник [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, правові підстави для задоволення позову відсутні. При цьому представник зазначає, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.05.2015 року встановлені обставини, з яких вбачається, що шлюбні відносини не могли відновитись майже одразу після розірвання шлюбу та по момент смерті, оскільки на момент розірвання шлюбу вони разом давно не проживали та, навіть, не спілкувались. Також представник вказує, що проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] не підтверджено належними доказами. Зазначені відзиви стороною [PERSON] подано з пропущенням процесуального строку на подання відзиву. При цьому на уточнену позовну заяву [PERSON] від 15.05.2018 року відзиву стороною [PERSON] подано не було. В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та допиту свідків, забезпечення позову, відводу головуючого по справі та призначення експертизи. Ухвалою суду від 05.11.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. В ході судового розгляду справи позивачі [PERSON] та [PERSON] свої позовні вимоги підтримували, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити, до судового засідання 14.01.2019 року не з'явились. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, представником [PERSON] в судовому засіданні 14.01.2019 року було заявлене клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, в задоволенні якого ухвалою від 14.01.2019 року судом було відмовлено з приводу його безпідставності та необгрунтованості пропуску строку звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи. В ході судового розгляду справи представництво інтересів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] здійснювали представники [PERSON] та [PERSON], які позовні вимоги [PERSON] підтримували, проти задоволення позову [PERSON] заперечували, до судового засідання 14.01.2019 року не з'явились. Відповідач [PERSON] до судового засідання 14.01.2019 року не з'явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просить задовольнити позовні вимоги [PERSON]. Третя особа державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори [PERSON] до судового засідання не з'явилась, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши представника [PERSON] та представника [PERSON], допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] помер [INFO] року, про що [INFO] року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №12728, що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /т.3 а.с.98/. Батьками [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.04.1962 року бюро ЗАГС Дзержинського району м. Харкова /т.3 а.с.115/. Сином [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, є [PERSON], що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.03.1985 року р/в ЗАГС м. Кодима /т.3 а.с.123/. Таким чином, відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] З матеріалів спадкової справи №12/2016 р. до майна померлого [INFO] року [PERSON] /т.3 а.с.95-142/ вбачається, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись: 27.01.2016 року - [PERSON], [INFO] року - [PERSON], [INFO] року - [PERSON], а також [INFO] року - [PERSON] та [PERSON] При цьому суд зазначає, що позивач [PERSON] при зверненні до нотконтори надала заяву, в якій вказала недостовірну інформацію, а саме, що є дружиною спадкодавця, оскільки на час смерті шлюб між ними було розірвано, про що позивачу було достеменно відомо. Окрім того, в заяві іншим спадкоємцем вказала лише [PERSON], сина спадкодавця, не вказавши батьків спадкодавця. Позивач [PERSON] при зверненні до нотконтори інформації щодо наявності інших спадкоємців не зазначив взагалі. На теперішній час свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось, так само як і постанова про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Матеріали спадкової справи містять копію ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 01.08.2016 року, якою забезпечено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення від спадкування, визнання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно шляхом заборони Кодимській районній державній нотаріальній конторі Одеської області вчиняти будь-які дії щодо оформлення права на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, у тому числі видавати свідоцтва про право на спадщину та (або) відмовляти у їх видачі. Таким чином, судом встановлено, що до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини вчасно звернулись і спадкоємці першої черги [PERSON], [PERSON], [PERSON], так і позивачі [PERSON] і [PERSON] Первісний позов [PERSON] був заявлений про усунення від спадкування батька спадкодавця [PERSON] та сина спадкодавця [PERSON] з посиланням на безпорадний стан спадкодавця та ненадання йому допомоги батьком та сином. При цьому позивачі стверджували, що спадкодавець [PERSON] взагалі не спілкувався з спадкоємцями. Вказані обставини спростовуються матеріалами справи, в тому числі довідкою, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.07.2018 року щодо того, що спадкодавець [PERSON] перетинав державний кордон України, лінії розмежування між Донецькою та Луганською областями та окупованою територією АР Крим у період з 18.07.2013 року по [INFO] року, а також показами свідків. В уточнених позовних вимогах [PERSON] та [PERSON] зазначають, що відповідно до ст. 1264 ЦК України мають право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємці четвертої черги, а саме особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з жовтня 1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі. З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2012 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та 25.04.2012 року рішенням Кодимського районного суду Одеської області позов [PERSON] було задоволено частково, зокрема, поділено між нею та відповідачем житловий будинок [ADDRESS] та визнано за позивачем право приватної власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку без визначення частки в натурі. По вказаній справі також 30.04.2012 року було постановлено додаткове рішення, яким поділено між [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], визнавши за кожним з них право приватної власності на 1/2 частину зазначеної квартири без визначення частки в натурі, а також визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], без визначення частки в натурі. 29.03.2016 року ухвалою суду виправлено описки в додатковому рішенні, а саме замінено запис «житловий» на «садовий». При цьому в додатковому рішенні Кодимського районного суду Одеської області від 30.04.2012 року зазначено, що в позові [PERSON] вказала, що з 10.10.1992 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, проте наразі сім'я розпалась і вони разом не проживають /т.1 а.с.26/. З матеріалів справи також вбачається, що 27.04.2012 року [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.05.2012 року позов [PERSON] задоволено та шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений та зареєстрований 10.10.1992 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №64, розірвано /т.1 а.с.48/. При цьому судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Крім того, [PERSON] зверталась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатну дружину. 23.10.2012 року по вказаній справі постановлена ухвала, якою визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], за якою [PERSON] відмовляється від позовних вимог: аліментів на своє утримання та інших майнових вимог до відповідача [PERSON], а відповідач [PERSON] зобов'язується до 31.12.2014 року укласти договір дарування належної йому на праві власності 1/2 частини квартири [ADDRESS] на користь позивача [PERSON] /т.1 а.с.49/. Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази спростовують посилання сторони позивача [PERSON] щодо того, що сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] були відновлені майже відразу після розлучення, в червні 2012 року. Оскільки в жовтні, а саме 23.10.2012 року за позовом [PERSON] судом прийнято рішення, і вказаний документ є належним доказом, який свідчить про надання суду в ході розгляду даної справи недостовірної інформації саме позивачем [PERSON] З Довідки (витяг з домової книги про склад сім'ї і прописку) №556 від 26.01.2016 року, виданої КП «Кодимакомунсервіс», вбачається, що за адресою: [ADDRESS], прописані та проживають: власник [PERSON] з 21.02.2001 р.; син [PERSON] з 26.12.2003 року; чоловік [PERSON] з 21.10.2005 року; [PERSON] з 30.09.2014 року /т. 3 а.с.101/. З довідки №2493 від 14.04.2016 року, виданої [PERSON] Кодимською міською радою, вбачається, що його батько [PERSON], [INFO], проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] року /т.3 а.с.111/. В ході судового розгляду справи судом допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні 04.12.2018 року свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] як і [PERSON] знає з 2006 року, так як працювала головним бухгалтером у [PERSON] Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] з 2006 року жив в м. Кодима. Останні роки не жив з [PERSON], вони ділили майно та вона жила в м. Одесі. [PERSON] виглядав охайно, хворів, не пив, їздив на білому мерседесі. На підприємстві часом були труднощі, однак заборгованості не було ніякого виду. В Одесу їздив на вихідні, жив в своєму будинку на вул. Тролейбусній, там жила [PERSON] Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні 04.12.2018 року, суду пояснила, що працювала з [PERSON] з 1999 року та після декретної відпустки з 2013 року до моменту смерті. [PERSON], який жив в [ADDRESS], тяжких хвороб не мав, свідку відомо, що спадкодавець просив гроші у колеги по бізнесу Лазаренка. [PERSON] свідок не знає, [PERSON] бачила. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] після 2011 року представляв як дружину завжди одну жінку - [PERSON], їздив з нею до м. Москви. Своїх батьків [PERSON] поважав, їздив до них на свій день народження. Завжди казав, що [PERSON] його єдиний спадкоємець. За три дні до смерті був адекватний, спілкувався зі свідком по телефону. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знала з 2001 року, його сина [PERSON] знає давно та з 2016 року працює у нього технологом. Спадкодавця [PERSON] свідок [PERSON] останній раз бачила за тиждень до смерті на базарі в м. Кодимі. Свідок зазначила, що знає, що [PERSON] жив один, був розлучений, у нього була інша жінка. На вихідні їздив в м. Одесу. У нього була «Волга» та іномарка, завжди дуже охайний та веселий чоловік був, не хворів, була нормальна поведінка у нього, планував налагодити виробництво в м. Одесі. В 2002 році свідок [PERSON] бачила [PERSON] та знає, що кожний рік [PERSON] їздив до батьків. В судовому засіданні 04.12.2018 року свідок [PERSON] пояснив, що знав [PERSON] з 2000 року, коли [PERSON] запропонував йому роботу. Спочатку будували млин, потім в 2009 році запустили млин та займались поставками товарів по селах. Свідок [PERSON] зазначив, що будував у [PERSON] в м. Кодимі гараж. В 2014 році [PERSON] їздив в Москву, свідок залишався на роботі на млині. Останній час [PERSON] говорив, що болить голова. [PERSON] свідок бачив в ковбасному цеху і [PERSON] позичав гроші на машину, щоб купити [PERSON] грузовий мерседес, щоб возити товар. Свідок [PERSON] сказав, що працював у [PERSON] до його смерті. Про особисте життя [PERSON] нічого не розповідав, жив в м. Кодимі в будинку на другому поверсі, був дуже охайний, з ним було приємно працювати, їздив за кермом в м. Одесу та м. Москву. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні 06.12.2018 року, суду пояснила, що [PERSON] знає більше 20 років, хрестила [PERSON], коли йому було 10 років. Свідок зазначила, що [PERSON] та [PERSON] мали проблеми в стосунках протягом двох років - за рік до розлучення та після, а потім знову зійшлися та продовжували жити однією сім'єю в цивільному шлюбі. Розлучились через те, що у [PERSON] були інші жінки. [PERSON] займався бізнесом разом з [PERSON] Свідок [PERSON] приїжджала до них на море, [PERSON] тоді погано себе почував, хворів морально. Він лікувався восени 2015 року в м. Вінниці, [ADDRESS], були нервові зриви, тривожний стан, боявся. При її знаходженні в м. Одесі не спілкувався, поїв та пішов до іншої кімнати, лікувався в лікарні. Свідок [PERSON] зазначила, що не може сказати, що [PERSON] перебував у безпорадному стані. Потім [PERSON] говорила, що він застрелився в м. Кодимі. [PERSON] проживав в м. Кодимі, мав намір продати там бізнес та переїхати в м. Одесу, планував вести бізнес з [PERSON] [PERSON] працював у [PERSON] влітку 2015 року, потім поїхав до себе додому в м. Білу Церкву. Допитана в судовому засіданні 06.12.2018 року свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає 25 років, так само і [PERSON], батьків [PERSON] побачила, коли він помер, сина [PERSON] бачила. Познайомилися свідок з [PERSON] та [PERSON], коли вони були сім'єю, потім рік чи більше вони були в розводі, по слухам через те, що чоловік загуляв, потім знову зійшлися. [PERSON] жив в м. Кодимі в квартирі, їздив до м. Одеси, останній рік жив в м. Одесі, захворів, лежав в лікарнях. По ньому було видно, що хвора людина, лежав, не хотів ні з ким говорити. При цьому свідок [PERSON] зазначила, що не може сказати, що [PERSON] був у безпорадному стані. В судовому засіданні 06.12.2018 року свідок [PERSON] пояснив, що підтримує дружні стосунки з [PERSON] з 1990-х років, так само як і з [PERSON] Свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] та [PERSON] розвелися, потім проживали разом. [PERSON] хворів з 2014 по 2015 рік, казав, що йому погано. В 2014 році постріляв всю обойму з пістолета в стелю. Влітку 2015 року приїжджав на море. [PERSON] говорив, що м. Кодима йому не підходить, на вихідні їздив до м. Одеси. Після 2012 року було тяжко з бізнесом. В 2014 році [PERSON] був у лікарні рази три в середньому по 2 тижні. При цьому свідок [PERSON] зауважив, що [PERSON] не був в безпорадному стані. Таким чином, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили обставини щодо того, що до розлучення та після розлучення з [PERSON] спадкодавець [PERSON] проживав в м. Кодима, приїжджаючи до м. Одеси на вихідні. Деякі свідки зазначили, що [PERSON] перебував в морально пригніченому стані, однак обставини щодо перебування [PERSON] в безпорадному стані свідки, допитані як за клопотанням сторони [PERSON], так і за клопотанням сторони [PERSON], не підтвердили так само, як і не підтвердили факт проживання однією сім'єю позивачів [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] протягом останніх п'яти років до його смерті. До показань свідків зі сторони [PERSON] щодо того, що спадкодавець [PERSON] проживав однією сім'єю з [PERSON] та кілька разів перебував на лікуванні суд ставиться критично, оскільки вказані обставини не підтверджені іншими належними та допустимими доказами та суперечать дослідженими матеріалами справи, в тому числі і судовими рішеннями щодо розлучення, поділу майна та стягнення аліментів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї тощо. Стороною [PERSON] на підтвердження того, що вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, крім показань свідків не надано належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Більш того, факт проживання [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] не підтверджують навіть свідки зі сторони позивачів [PERSON], які також заперечували перебування [PERSON] у безпорадному стані. При цьому суд зазначає, що до четвертої черги спадкоємців відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, щоб мати право на спадкування у четверту чергу позивачі [PERSON] повинні були проживати однією сім'єю з спадкодавцем [PERSON] з 10.12.2010 року по день його смерті - [INFO] року. Однак вказані обставини не підтверджені в ході судового розгляду справи, спростовуються наявними в справі письмовими доказами та показами свідків, а також поясненнями самих позивачів [PERSON]. В судовому засіданні надаючи суду пояснення позивач [PERSON] зазначила, що вони з [PERSON] розлучилися на два роки, потім знову почали жити разом. При цьому зазначила, що в лікарню [PERSON] відвіз його колега [PERSON] і ніхто про це не знав, так як [PERSON] не хотів говорити [PERSON] про хворобу [PERSON] Після лікарні все було добре, [PERSON] говорив, що не хоче їздити в м. Кодиму, хотів продати бізнес. В робочі дні [PERSON] їздив в м. Кодиму, на вихідних жив в м. Одесі. В 2013 та 2014 роках [PERSON] навідували його в лікарні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що вважає [PERSON] батьком, з ним спілкувався та радився. При цьому позивач [PERSON] вказав, що за адресою: [ADDRESS], проживав з 2013 року до кінця 2015 року, а до того часу проживав з колишньою дружиною на [ADDRESS], також в с. Прилиманське. На теперішній час позивач перебуває в шлюбі та має сина і доньку двох з половиною років, а також дочку 13 років. Також позивач [PERSON] зазначив, що бачить, що по закону батьки та син [PERSON] є спадкоємцями. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] щодо визнання їх спадкоємцями четвертої черги, оскільки стороною [PERSON] не доведено проживання позивачів з спадкодавцем [PERSON] протягом п'яти років до його смерті, в зв'язку з чим також не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування. Щодо позовних вимог Крісанових суд зазначає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON], вчасно звернувшись до нотаріальної контори після смерті спадкодавця [PERSON], не отримали письмової відповіді від нотаріуса щодо їх звернення. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За таких обставин, суд погоджується з позицією сторони позивачів [PERSON] щодо того, що оскільки законодавством України визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину та позивачами [PERSON] не обґрунтовано підстав звернення до суду до отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені, а також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки заявлені передчасно, так як з матеріалів справи не вбачається порушення прав позивачів [PERSON].

Outcome: dismissed