Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

22 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що 21 липня 1983 року померла [PERSON]. За життя остання склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] позивачці по справі. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на ? частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Ворожба, вул. Ворошилова, 9 Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину. Своєчасно спадщину після смерті [PERSON] вона не прийняла у звязку із тим, що про наявність заповіту дізналась лише в 2015 році. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно користуватись спадковим майном, так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 21 липня 1983 року, тривалістю в шість місяців. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не зявились, надавши до суду письмові заяви про те, що підтримують заявлений позов, просять розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, письмовою заявою повідомивши, що проти позову не заперечують, просять розглянути справу без участі представника міської ради. Представник третьої особи Білопільської державної нотаріальної контори у судове засідання також не зявився. Нотаріус надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 1998 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Відповідно до вимог ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Статтею 76 ЦК УРСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення прав на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. Зокрема п. 5 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За приписами ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України.\~ Судом встановлено, згідно заповіту, посвідченого директором Кролевецького будинку для пристарілих 01 грудня 1981 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] позивачці по справі (а. с. 8). 21 липня 1983 року померла [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії ІІ-БП № 319583 (а. с. 7). Зі змісту листа, виданого Білопільською районною державною нотаріальною конторою Сумської області 29 вересня 2016 року № 1363/02-31 вбачається, що оформлення спадщин після [PERSON], яка померла 21 липня 1983 року, не вдається можливим у звязку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 15). Відповідно до інформаційного листа Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області, спадкова справа після [PERSON], яка померла 21 липня 1983 року, не заводилась (а. с. 16). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивачка має право на спадщину за законом після померлої 21 липня 1983 року [PERSON], однак вона не може реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з позовної заяви, позивачка [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини у звязку з тим, що їй стало відомо про наявність заповіту лише у 2015 році. Суд вважає вказані вище причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved