Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

22.01.2019р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що в 2000 році вона купила у своєї матері [PERSON] домоволодіння з господарчими та побутовими будівлями і спорудами. Договір купівлі-продажу був укладений на товарній біржі. На теперішній час, у звFязку з сімейними обставинами, позивач вирішила продати зазначену нерухомість, однак, позбавлена можливості оформити відчуження в нотаріальному порядку, так як нотаріуси не погоджуються посвідчити угоду в звFязку з неналежністю правовстановлюючого документа на домобудівлю: договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. Після укладення договору, його умови сторонами було виконано повністю. В 2015 році мати позивача [PERSON] померла, а тому посвідчення договору в нотаріальному порядку є неможливим. В звFязку з даними обставинами, [PERSON] змушена звертатись до суду з даним позовом в якому просить визнати за собою право власності на домоволодіння, розташоване по вул. Першотравневій, 105, в м. Гола Пристань, Херсонської області. Ухвалою від 05.04.2019р. до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача було залучено [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зFявився. В підготовчому засіданні проти задоволення вимог позивача не заперечував та при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] до суду надав нотаріально завірену заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, зFясувавши позицію представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. 08 червня 2000 року на товарній біржі «ВА-БАНК» у м. Херсон між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння F105 по вул. 1 Травня, в м. Гола Пристань, Голопристанського району, Херсонської області, яке складається з житлового будинку, сараїв, туалету, гаражу, туалету-душу, помпи та огорожі. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» договір зареєстровано в Журналі реєстрації біржових угод за F 2-1211. 04 липня 2000 року право власності на домоволодіння зареєстровано за [PERSON] у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-КГ F 199232, [PERSON] померла 28 травня 2015р. Згідно листа завідуючого Голопристанською державною нотаріальною конторою встановлено, що 12.11.2015р. сином померлої [PERSON] - [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини за законом. Того ж дня, донька спадкодавці [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] 10.12.2015р. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок F22, розташований в м. Гола Пристань по вул. 24 Гвардійської дивізії. З викладеного слідує, що спірна нерухомість, розташована по вул. Першотравневій, 105, в м. Гола Пристань, Херсонської області не ввійшла до спадкової маси, яка залишилась після смерті [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що до даних цивільних правовідносин необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов'язки відповідно до правочину виникли в 2000 році під час дії ЦК УРСР. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.1 ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, яка діяла на момент укладення сторонами договору купівлі-продажу домоволодіння, угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, [PERSON], придбавши у [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованому на товарній біржі, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, на підставі ст.15 ЗУ «Про товарні біржу», ст.128 ЦК УРСР набула права власності на домобудівлю, однак не посвідчила угоду у порядку, передбаченому ст.227 ЦК УРСР, що позбавило її можливості у подальшому вільно розпоряджатися своєю власністю. Наміри відчуження майна виникли у позивача за дії чинного Цивільного Кодексу України, ст.392 якого передбачено, що власник майна може предFявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчується його право власності. Враховуючи зміни у законодавстві, що регулюють виниклі правовідносини, позивач позбавлена можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, а іншого способу для поновлення порушеного права, ніж обраний позивачем, законом не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позовної заяви про визнання права власності, оскільки позовні вимоги знайшли своє відображення в письмових доказах, які були досліджені в ході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: approved