Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

22 травня 2015 року [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить суд, стягнути із відповідачів: ПАТ «Український страховий дім» 30805.46 грн., - у відшкодування шкоди, заподіяної майну; з [PERSON], 1500.00 грн., матеріальних збитків та 40 000.00 грн., - у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.12.2014 року з вини водія [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено її власний автомобіль, марки «ВАЗ 111940», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким вона володіє на праві власності. Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 13.02.2015 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП [PERSON], та встановлено, що в діях останнього вбачається порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з виникненням даного ДТП та його наслідками. Позивачка [PERSON], заявлені позовні вимоги до відповідачів підтримала із підстав, які наведено у її позовній заяві та просить суд задовольнити позов повністю. При цьому зазначивши, що після настання страхового випадку відповідача ПАТ «Український страховий дім» усно повідомлялося про дорожньо-транспортну пригоду. Просить суд розглянути цивільну справу за її позовом у заочному порядку. Представник відповідача - ПАТ «Український страховий дім» та відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про, що свідчать повідомлення про одержання судових повісток, причину неявки суду не повідомили, заяв щодо розгляду чи відкладення розгляду справи до суду не подали, заперечень не надіслали. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивачку та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного: Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON], на праві власності має автомобіль, моделі «ВАЗ 111940», державний реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.6). [PERSON], на праві оперативного управління (за генеральною довіреністю) має у власності автомобіль, марки «Опель», моделі «Рекорд», державний реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.42). Відповідно до полісу № АІ/ 0395105 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 лютого 2014 року, що надано до матеріалів справи позивачем, між [PERSON] та ПАТ «Український страховий дім» укладено договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик бере на себе зобовязання відшкодувати шкоду, завдану життю, здоровю та майну третіх осіб, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом, марки «Опель», моделі «Рекорд», державний номерний знак [NUMBER], (а.с.41). Так 17 грудня 2014 року, близько 20 години 30 хвилин, в м.Олевськ по вул.Свято-Миколаївській Житомирської області, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Опель», моделі «Рекорд», державний номерний знак [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого автомобіль, керований [PERSON], занесло та сталося зіткнення з припаркованим на узбіччі автомобілем, марки «ВАЗ 111940», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема автомобіль, марки «ВАЗ 111940», державний номерний знак [NUMBER]. Після настання страхового випадку відповідача ПАТ «Український страховий дім» усно повідомлялося про дорожньо-транспортну пригоду, як зазначала у судовому засіданні позивач. Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 13.02.2015 року [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному штрафу у розмірі 340 грн.(а.с.40). Відповідно до ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України слідує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 14.03.2015 року [PERSON], звернулася до ПАТ «Український страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.31-34). Відповідно до п.п. 1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування . Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно до вимог п.п.34.2, 34.3 ст.34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобовязаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не зявився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Як слідує із матеріалів наданих позивачкою [PERSON], 28.12.2014 року, судовим експертом ПП «Владс» проведено експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу власника [PERSON], та складено висновок № 014/540 автотоварознавчого дослідження автомобіля, марки «ВАЗ 111940», державний номерний знак [NUMBER], яким визначено матеріальний збиток, завданий позивачці внаслідок пошкодження її автомобіля, що складає 30805.46 грн., (а.с.9-26). Висновок визнаний сторонами та не оскаржувався. З квитанції до прибуткового касового ордеру № 28 від 28.12.2014 року вбачається, що [PERSON], сплатила за вищезазначене дослідження 1500.00 грн.,(а.с.27). У відповідності до п.12.1 ст.12 зазначеного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Так відповідно до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АІ/0395105, розмір франшизи за вказаним договором складає нуль грн.(а.с.41). Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязуються у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Приписами п.3 ч.1 ст.988 ЦК України визначено, що страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Частиною 1 статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспртну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом із тим, статтею 23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: - шкода, повязана з лікуванням потерпілого; - шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; - шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; - моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; - шкода, повязана із смертю потерпілого. Згідно до ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Як вбачається із матеріалів справи, шкоди здоровю позивачці внаслідок ДТП спричинено не було. Доказів того, що [PERSON], зазнала будь-яких ушкоджень до суду не надано. Таким чином, виходячи з фактично встановлених обставин справи, умов договору та вимог чинного законодавства, а також того, що відповідачем ПАТ «Український страховий дім» не надано до суду належних та допустимих доказів виконання взятого на себе зобовязання сплати страхового відшкодування, оскільки розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі у відповідності до вимог ст.1192 ЦК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки [PERSON], та стягнення з ПАТ «Український страховий дім» на користь позивачки 30805.46 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, заподіяної майну позивача. Підлягає до стягнення з [PERSON], на користь позивачки 1500.00 грн., понесених позивачем витрат, повязаних з оплатою експертного товарознавчого дослідження та 3000.00 грн., моральної (немайнової) шкоди завданої винною особою внаслідок вчинення ДТП, а всього на суму 4500.00 грн. Відповідно до положень ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 1167 ЦК України встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду і зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки, відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON], звільнена від сплати судового збору (а.с.30), то в силу ст.88 ЦПК України із відповідачів також підлягає до стягнення, пропорційно до задоволених вимог судовий збір. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі наведеного та

Outcome: partial