Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

22 січня 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, реєстраційний № 5222 від 3 листопада 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором в сумі 29 977,8 євро (що станом на день вчинення напису згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становило 997 936 грн.) та 1 500 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Крім того, просив у відповідності до вимог ЦПК України вирішити питання про розподіл судових витрат. Позов мотивує тим, що 04 січня 2021 року ним було отримано постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни про відкриття виконавчого провадження № 63860940 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, реєстраційний номер № 5222 від 03 листопада 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором в сумі 29 977 євро 08 центів (на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 33,29, становить 997 936 грн. 99 коп. та 1 500 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Копію оскаржуваного виконавчого напису позивач отримав 11 січня 2021 року при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження № 63860940. Оскаржуваний виконавчий напис № 5222 від 03 листопада 2020 року вважає вчиненим з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що потягло за собою неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості по кредитному договору № 1220 від 21 грудня 2007 року. Зокрема, такий вчинено з порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від боржника та стягувача первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Зазначив, що 21 грудня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») та ним, [PERSON] , було укладено кредитний договір № 1220, за яким останній отримав кредит у сумі 14 245 євро, з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2014 року та сплатою 10% річних за користування кредитом. Окрім цього, 21 грудня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] в забезпечення виконання умов кредитного договору було передано в заставу транспортний засіб марки Рено Меган 2007 року випуску. Зважаючи на наслідки світової економічної кризи, [PERSON] було допущено прострочення сплати платежів за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року, у зв`язку із чим Банк звернувся в подальшому до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з позичальника в судовому порядку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2013 року в справі № 466/1166/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року, первісний позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (правонаступник ТОВ «Кредитні ініціативи») було задоволено, стягнуто з [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» борг за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року в розмірі 170 414 грн. 76 коп., судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., у задоволенні зустрічного позову [PERSON] (про розірвання кредитного договору, визнання окремих пунктів договору недійсним, а саме п. 2.1 з моменту укладення, приведення у відповідність до вимог чинного законодавства п. 2.1, а саме визначити суму зобов`язання станом на момент укладення у гривні, визнати недійсним з моменту укладення додаток № 1 до договору, привести у відповідність до вимог чинного законодавства додаток № 1 договору та визначити суму зобов`язання станом на момент укладення у гривні) відмовлено за безпідставністю. У зв`язку із цим, на думку позивача, у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, відсотках, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Крім того, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками фінансової компанії, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, безспірність заборгованості, на думку позивача, підтверджується документами, передбаченими Переліком документів (в редакції, що відповідає положенням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, пунктів 1, 2), а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, за твердженням позивача, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Однак, з представлених відповідачем приватному нотаріусу документів разом із заявою про вчинення виконавчого напису, за твердженнями позивача, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача. Крім того, приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано, що станом на дату вчинення такого уже було вирішено по суті спір щодо наявної заборгованості та її розміру за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року. Покликаючись на позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, позивач зазначив про те, що нарахування в оскаржуваному виконавчому написі заборгованості за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року суперечить чинному законодавству, оскільки після винесення рішення по суті щодо наявної заборгованості та її розміру, відповідач має лише право на нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат згідно частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням умови, передбаченої статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема щодо вчинення такого, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно п. 2.3 кредитного договору № 1220 від 21 грудня 2007 року - кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 19 грудня 2014 року. З позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (правонаступник ТОВ «Кредитні ініціативи») звернувся до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року у лютому 2011 року, виходячи із положень статті 1050 ЦК України. Тобто, правом вимоги погашення заборгованості за кредитним договором банк скористався у лютому 2011 року, а оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, реєстраційний номер 5222 видано 03 листопада 2020 року, тобто після спливу 3 річного строку. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідачем пропущено строк позовної давності, а нотаріусом порушено ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Оскільки позивач оспорює в судовому порядку вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» повністю, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (в частині розміру заборгованості та спливу строків давності за вимогами), а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року позовну заяву було залишено без руху. 2 лютого 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в підготовчому засіданні. 2 березня 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника позивача - адвоката Білика П.Б., що діє на підставі ордеру серії ЛВ №154583 від 22 січня 2021 року, про витребування у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. належним чином завірених копій усіх документів, на підставі яких видано (вчинено) виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В., реєстраційний № 5222 від 3 листопада 2020 року, у зв`язку з неможливістю сторони позивача отримати такі докази самостійно, оскільки відповіді на адвокатський запит про надання таких не отримано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 2 березня 2021 року матеріали позову скеровано за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова, оскільки місце проживання позивача за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання ГУДМС України у Львівській області знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить до Личаківського району м. Львова. 16 березня 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача - адвоката Стеценка М.В., що діє на підставі довіреності №ДВК/385 від 6 січня 2021 року, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі (а.с.47-49). Мотивованість заперечень заявлених позивачем позовних вимог обґрунтовує виходячи з наступного. У відповідності до висновку, зробленого у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17, тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. На думку сторони відповідача, сплив строків давності, встановлених Цивільним кодексом України позбавляє кредитора виключно права на судовий захист своїх порушених прав, проте жодним чином не позбавляє права кредитора захистити свої порушені права іншим, передбаченим законом способом. З огляду на це, сторона відповідача переконана в тому, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису зобов`язання за кредитним договором не були належним чином виконані, а, отже, припинені, а відтак ТОВ «Кредитні ініціативи» наділені правом вимагати від позивача виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. У зв`язку з цим відповідач, маючи право на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, скористався таким та звернувся в межах строків звернення. Заперечуючи твердження позивача про не безспірність заборгованості, вказаної в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса, сторона відповідача зазначає про те, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості позивача перед відповідачем була доведена у встановленому законом порядку шляхом пред`явлення стягувачем нотаріусу всіх, визначених чинним законодавством, документів. Своїм правом вимагати додаткові документи у стягувача при вчиненні виконавчого напису нотаріус не скористався. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2013 року в справі № 466/1166/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року, сторона відповідача вважає підтвердженням невиконання позивачем умов договору, свого основного зобов`язання та існування заборгованості перед відповідачем. Покликаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 15 січня 2020 року в справі №305/2082/14-ц, представник відповідача зазначив про те, що навіть наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Покликання позивача, як на підставу обґрунтованості заявленого позову, про визнання нечинною та скасування постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», сторона відповідача вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року не була належним чином виконана та відповідно розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким регламентується вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені, не був належним чином скасований. А відтак, сторона відповідача вважає, що на день вчинення виконавчого напису нотаріуса зазначений розділ був чинним, та відповідно кредитори у кредитних відносинах мали право вчиняти виконавчі написи нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально засвідчені. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 22 березня 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 23 березня 2021 року справу прийнято до розгляду з призначенням підготовчого засідання у справі. Крім того, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Білика Павла Богдановича про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича належним чином завірені копії усіх документів, на підставі яких видано (вчинено) виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, реєстраційний № 5222 від 3 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника адвоката Білика П.Б., який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 154583 від 22 січня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, від адвоката Стеценка М.В., який діяв від імені відповідача на підставі довіреності № ДВК/385 від 6 січня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Треті особи в судові засідання 2 липня 2021 року та 19 серпня 2021 року не з`явились, явку представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись про час і місце проведення таких, письмових пояснень по суті спору чи клопотання про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін і третіх осіб у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис № 5222 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року в сумі 29 977 євро 08 центів (на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 33,29, становить 997 936 грн. 99 коп.) та 1 500 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису від 03 листопада 2020 року № 5222 встановлено, що таким було вирішено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладено між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк») та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року. Строк платежу по кредитному договору настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року. Стягуваний розмір заборгованості складається з: 8 679 євро 60 центів прострочена заборгованість за сумою кредиту, 21 119 євро 62 центи прострочена заборгованість за відсотками та комісією, 0 євро 00 центів строкова заборгованість за сумою кредиту, 177 євро 86 центів строкова заборгованість за відсотками та комісією, 0 євро 00 центів штрафні санкції, 1500,00 грн. суми плати, що здійснені стягувачем за вчинення виконавчого напису. Загальна сума заборгованості становить 29 977 євро 08 центів (на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 33,29, становить 997 936 грн. 99 коп.) та 1 500 грн. 00 коп. плати за вчинення виконавчого напису (а.с.15). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Наталією Михайлівною 09 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63860940 про стягнення на користь відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року в сумі 29 977 євро 08 центів (на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 33,29, становить 997 936 грн. 99 коп.) та 1 500 грн. 00 коп. плати за вчинення виконавчого напису(а.с.11-13). Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушення процедури вчинення такого та пропуском трирічного строку. Крім того, позивач оспорює суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі, та вважає таку неправомірною. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року в справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), яка відступила від висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних про те, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Відтак Велика Палата Верховного Суду відступивши від цього висновку, вважає, що зазначений строк не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як встановлено судом з матеріалів справи по виконавчому напису нотаріуса стягується з позивача заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від № 1220 від 21 грудня 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладено між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк») та [PERSON] . Відомостей на підтвердження того, що позивач був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, стороною відповідача суду не представлено, а відтак в цій частині суд надає віри поясненням позивача про те, що повідомлений не був. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису незрозумілим є те, чи враховано при його вчиненні факт стягнення з [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» боргу за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року в розмірі 170 414 грн. 76 коп. на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2013 року в справі № 466/1166/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року, яким первісний позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (правонаступник ТОВ «Кредитні ініціативи») про стягнення кредитної заборгованості було задоволено, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] (про розірвання кредитного договору, визнання окремих пунктів договору недійсним, а саме п. 2.1 з моменту укладення, привести у відповідність до вимог чинного законодавства п. 2.1., а саме визначити суму зобов`язання станом на момент укладення у гривні, визнати недійсним з моменту укладення додаток № 1 до договору, привести у відповідність до вимог чинного законодавства додаток № 1 договору та визначити суму зобов`язання станом на момент укладення у гривні) відмовлено за безпідставністю. Суд вважає хибними покликання сторони відповідача в даній справі на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц, зокрема в частині про те, що навіть наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. А також про те, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Оскільки на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису (03 листопада 2020 року) судовий спір про стягнення кредитної заборгованості був відсутній, оскільки вирішений ще рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2013 року в справі № 466/1166/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року. Крім того, суд не може не врахувати і того факту, що на підставі судового рішення стягнуто кредитну заборгованість в розмірі 170 414 грн. 76 коп., що є в рази меншою від розміру заборгованості, яка стягується на підставі оскаржуваного виконавчого напису - 29 977 євро 08 центів (на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 33,29, становить 997 936 грн. 99 коп.). Крім того, детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі, суду не представлено. Відсутні у справі й докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Вважає суд правдивими і такими, що відповідають обставинам справи та наявним в ній матеріалам, покликання позивача про вчинення виконавчого напису з пропуском трирічного строку давності. Оскільки жодних документів на спростування вказаних покликань стороною відповідача не представлено та клопотань про їх витребування суду не заявлено. Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що жодним чином не оспорює права відповідача, як кредитора, на захист своїх порушених прав, в тому числі шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про яке зазначене у відзиві на позов, однак таке не спростовує факту реалізації такого права відповідачем з пропуском трирічного строку давності, оскільки первісно вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року було заявлено в лютому 2011 року шляхом подачі відповідного позову до суду, а виконавчий напис про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором № 1220 від 21 грудня 2007 року вчинено 03 листопада 2020 року. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 908 грн. судового збору.

Outcome: approved