Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

22.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 19.06.2010 року та зареєстрований Другим Приморським ВРАЦС ОМУЮ, актовий запис № 253; визначити місце проживання дочки [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON] До судового засідання позивач [PERSON] не зявилася, повідомлялася належним, до суду надано заяву представника [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу, оскільки дитина фактично проживає у Приморському районі м. Одеси. Представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 19.06.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклади шлюб, який зареєстрований Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 253, що слідує із свідоцтва про шлюбу серії І-ЖД № 280614 /а.с. 25/. 21.11.2010 року народилася [PERSON], актовий запис № 1206, що вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 246713, виданого Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с. 16/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з травня 2016 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно утримання доньки та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбі підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно вимог позивача щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У ході розгляду справи судом досліджено висновок Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/805 від 09.06.2017 року «Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO]». Так, висновком встановлено, що батько дитини [PERSON] надав заяву, в якій не заперечує проти визначення місця проживання дитини із матірю. Малолітня дитина фактично проживає з матірю. З урахування вказаного, суд вважає, що вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом із матірю підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved