Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

23.12.2015 року ПАТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.04.2008 року укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 96490 доларів США строком до 23.04.2028 року. Після отримання виконавчого листа по судовому рішенню про стягнення з боржника коштів в розмірі 687570,56 грн., банком було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, в процесі якого стало відомо про наявність іншого виконавчого провадження, відкритого за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не переконався належним чином в безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, чим порушив Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій. Тому ПАТ «Кредобанк» просить визнати виконавчий напис, вчинений 13.07.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON]Б, таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити, надавши пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на відсутність законних підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідачки, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд позову без його участі. Заслухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 24.04.2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 8147/Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 96490 доларів США строком до 23.04.2028 року. Позичальник зобовязався сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом щомісяця згідно з графіком. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.06.2014 року з відповідачки [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за вищезазначеним кредитним договором в розмірі 86021,59 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.03.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 19.06.2015 року між відповідачами укладено договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] передав відповідачці [PERSON] гроші в розмірі 500000 грн. без сплати відсотків за користування грошима, а [PERSON] зобовязалася їх повернути до 29.06.2015 року, а разі неповернення грошей в передбачений договором строк сплатити штраф в розмірі 2500000 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 13.07.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] несплачених в строк на підставі договору позики грошових коштів в розмірі 500000 грн., строк повернення яких настав 29.06.2015 року, та штрафу в розмірі 2500000 грн. за несвоєчасне повернення суми позики, а разом 3000000 грн. Позивач просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується нотаріально посвідченим договором та розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів. За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. [PERSON] умови договору позики виконав, в той же час [PERSON] свої зобовязання перед ним не виконала та в передбачений договором строк гроші не повернула. Пунктом 6 договору позики передбачено право позикодавця звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості. Реалізуючи передбачене договором право [PERSON] звернувся до нотаріуса. 06.07.2015 року [PERSON] отримала повідомлення про необхідність в строк до 12.07.2015 року повернути позичені грошові кошти, про що свідчить її підпис. Вказаним повідомленням [PERSON] була проінформована про наслідки неповернення коштів. 13.07.2015 року [PERSON] вдруге звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. В той же день [PERSON] письмово підтвердила наявність заборгованості за договором позики та зазначила про відсутність заперечень з цього приводу. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 3.1 глави 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В п. 3.2 Інструкції зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до п. 1 Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Суд вважає, що [PERSON] надано нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. При цьому судом враховано, наявність письмового визнання позичальником заборгованості за договором позики, а також наявність доказів отримання позичальником вимоги про усунення порушень. Та обставина, що зазначена у виконавчому написі сума заборгованості не включає передбачені договором інфляційні витрати та 3% річних, не свідчить про наявність спору, оскільки стягнення вказаних сум є правом позикодавця і виключно позикодавець вирішує скористатися цим правом чи ні. За таких обставин, коли позичальник письмово визнала наявність заборгованості, отримала вимогу про необхідність погашення боргу, яку не виконала, враховуючи, що з дня виникнення права вимоги не минуло трьох років, а у нотаріуса були всі передбачені законодавством документи, суд дійшов висновку, що нотаріус правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства вчинив виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості. Інших обставин, які б свідчили про порушення вимог законодавства під час вчинення виконавчого напису, позивачем не наведено та не доведено. Тому підстав для визнання цього напису таким, що не підлягає виконанню, не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed