Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

23 березня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося із вказаним вище позовом до [PERSON] (далі-відповідач), мотивуючи тим, що 20.05.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надає відповідачеві кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказані зобовязання виконав, відповідач скористався кредитом, але станом на 28.02.2018 року не виконує належним чином свої зобовязання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 16536,64 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 2864,91 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 9460,00 грн., нараховано пені 3186,18 грн., а також із штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 775,55 грн. штраф (процентна складова). З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. Учасники судового процесу у судове засідання не зявились, представник позивача та відповідач подали суду заяви, згідно яких просять справу розглядати без їх участі, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити, відповідач просить застосувати строк позовної давності. Зясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому в силу ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 20.05.2008 року відповідач звернувся із заявою до ЗАТ КБ «ПриватБанк» про отримання кредитного ліміту у розмірі 2000,00 грн. під 36 % у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; кредитну картку отримав 20.05.2008 року, що підтвердив своїм підписом у відповідній заяві /а.с. 9/. Як вбачається із копії статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - позивача, він є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» /а.с. 22/. Таким чином, 20.05.2008 року між позивачем та відповідачем відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України було укладено кредитний договір приєднання на вищенаведених умовах (далі Кредитний договір). Відповідно до яких, а також як підтверджується розрахунком заборгованості /а.с. 5-8/, станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, яка складається, зокрема, із заборгованості за кредитом 2864,91 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 9460,00 грн., нараховано пені 3186,18 грн. 07.05.2018 року відповідач подав заяву про застосування стоку позовної давності /а.с. 43/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). При цьому цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Із копії заяви відповідача на отримання кредитної картки судом встановлено, що строк її дії 01/10 /а.с. 9/, а тому і строк дії кредитного ліміту 01/10 за умовами кредитування. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Водночас, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.05.2008 року /а.с. 5-8/ вбачається здійснення погашення заборгованості по Кредитному Договору протягом 2007-2016 років, зокрема, останній раз 02.06.2016 року. Таке погашення заборгованості перериває перебіг позовної давності і він починається заново з 02.06.2016 року. Натомість, посилання відповідача у заяві про застосування строку позовної давності на те, що ним останній платіж здійснювався 30.06.2011 року нічим не підтверджено. Банк звернувся із позовом 23.03.2018 року, тобто в межах 3-річного строку позовної давності, виходячи із дати переривання перебігу позовної давності. А тому суд не знаходить підстав для застосування загального строку позовної давності до вимог по заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач із позовом звернувся 23.03.2018 року, а тому із застосуванням строку позовної давності до стягнення підлягає заборгованість по пені з 23.03.2017 року, а саме 330 грн. 00 коп. Окрім цього, згідно п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушення строків по будь-якому із грошових зобовязань більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний заплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову. Відповідно до встановленої судом суми заборгованість відповідача перед банком згідно умов договору, зважаючи на невиконання ним умов договору понад 120 днів, до стягнення підлягає штраф 250,00 грн. (фіксована частина) та штраф 632,75 грн. (процентна складова). З огляду на викладене, зважаючи на те, що відповідач належним чином зобовязання згідно умов Договору не виконував, що призвело до виникнення заборгованості з огляду на застосування строку позовної давності у розмірі 13 537,66 грн., що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, а позов до часткового задоволення. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, та з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити судові витрати з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути пропорційно 1 442,37 грн. сплаченого позивачем судового збору /а.с. 1/. Таким чином, на підставі ст.ст. 207, 253, 257, 261, 264, 1054, 1056 ЦК України,

Outcome: partial