Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

22.03.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 20.10.2014. Позовні вимоги мотивував тим, що 20.10.2014 він за попередньою домовленістю у присутності свідків, передав, а [PERSON] отримала 400\~000 гривень, про що сама власноручно склала розписку, яку передала позивачу. Відповідно до вказаної розписки [PERSON] зобовязалась повернути кошти у строк не пізніше 31.12.2014. Однак позичені кошти [PERSON] не повернула та почала ухилятися від повернення боргу. Фактично зазначені кошти відповідач [PERSON]ІВ. позичала разом зі своїм чоловіком [PERSON]. Позивач їх добре знав тривалий час, вони і раніше позичали в нього кошти і завжди віддавали. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На момент укладення договору сума боргу становила 400\~000 гривень, що еквівалентно 28\~570 доларів США, про що зазначено в розписці відповідачем. Враховуючи офіційний курс НБУ української гривні до долара США, станом на 21.03.2016 борг становить 749\~759,71\~грн. Окрім того згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Згідно даних НБУ розмір облікової ставки на березень 2016 року складає 22\~%. Тому розмір процентів становить 13\~745,59 грн. на місяць. З моменту укладення договору на момент подання позовної заяви минуло 14 місяців, а тому сума відсотків складає 192\~438,26 грн. 3% річних, які передбачені ст. 625 ЦК України, від суми заборгованості за період з 01.01.2015 по день подання позову складає 27\~484,32 грн. На цих підставах позивач звернувся з позовом до суду та просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 749\~759,71 грн., що еквівалентно 28\~570 доларів США, відсотки в сумі 192\~438,26\~грн. від суми позики за 14 місяців з моменту укладення договору, 3\~% річних в сумі 27\~484,32 грн., а всього 969\~682,29 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити його вимоги з підстав, викладених в позові. При цьому вказав, що дійсно добре знав [PERSON] та її чоловіка [PERSON], неодноразово позичав їм кошти, які останні повертали. Однак цього разу позичені кошти [PERSON] не повернула і всіляко ухиляється від виконання своїх зобов'язань за позикою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив суд задовольнити позов, посилаючись на обставини і підстави, викладених в позовній заяві. Вважав, що відповідач та її представники не надали жодних допустимих доказів, які б спростовували укладення договору позики та отримання відповідачем коштів в сумі 400\~000\~грн. Посилання представників відповідача на висновок почеркознавчої експертизи, проведеної з істотними порушеннями вимог законодавства з питань призначення експертиз в іншій справі, на його думку, є необгрунтованими і такий висновок експерта є допустимим доказом у цій справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. На електронну поштову адресу суду була направлена електронною поштою заява від 31.10.2016, в якій від імені [PERSON] вказано, що підставою для звернення до суду є підроблена розписка, яку вона не підписувала, що підтверджується висновком експерта. Будь-яких інших документів чи доказів, що вона підписувала підроблену розписку не існує. Закони України прямо забороняють підтверджувати свідченням свідків отримання коштів у борг. Просила проводити розгляд справи з участю її представників [PERSON] і [PERSON] та відмовити в задоволенні позову повністю. Оригінал вказаної заяви до суду на час ухвалення рішення не надійшов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та вказав, що [PERSON] не визнає позовних вимог, розписку не підписувала, позивача не знає та кошти в нього не позичала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримавши позицію представника [PERSON] Суд, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, подані особами, що беруть участь у справі, на підтвердження своїх вимог і заперечень, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] надав суду оригінал розписки, яка датована 20.10.2014, в якій зазначено, що [PERSON], проживаюча [INFO], отримала від [PERSON] гроші в сумі 400\~000 грн., що еквівалентно 28\~570 доларів США, для власних потреб, які зобовязується повернути до 31.12.2014. Розписка підписана [PERSON] (а.с.\~45). Як пояснював позивач [PERSON] та показав допитаний у суді свідок [PERSON], позивач [PERSON] у жовтні 2014 року зустрівся із [PERSON] за місцем її проживання [INFO] в присутності її чоловіка [PERSON] та гр.\~[PERSON] та [PERSON] Під час зустрічі [PERSON] передав відповідачу пакет з грошовими коштами в грошовій одиниці України в гривнях, а відповідач передала розписку позивачу. Позивач не надав суду доказів того, що боржник [PERSON] зобов'язалася перед ним повернути суму позики в доларах США в сумі 28\~570, або ж суму в гривнях, яка буде еквівалентною на день повернення позики сумі в 28\~570 доларів США. Доказів того, що [PERSON] надану позивачем суду розписку від 20.10.2014 не складала (не підписувала) і кошти в позику не отримувала, відповідач та її представники суду не надали. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд вважає недопустимим доказом Висновок експертів Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи від 07.12.2015 № 671/15-23, № 1215/15-23, призначеної і проведеної в іншій цивільній справі № 705/1810/15-ц, 2/705/847/15 у спорі між тими ж сторонами, про те, що підпис у розписці від 20.10.2014 від імені [PERSON] виконаний не нею, а іншою особою (а.с. 52-58). Доказів повернення [PERSON] суми боргу за договором позики від 20.10.2014 відповідач суду не надала. За наведених вище обставин суд вважає, що між сторонами існують грошові зобов'язання, які виникли на підставі договору позики від 20.10.2014 і [PERSON] як позичальник з 01.01.2015 прострочила виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем [PERSON] До правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню такі норми цивільного законодавства України. Статтею 1046 ЦК України (тут і далі в редакції, чинній на день укладення договору позики) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики, як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, який в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з частинами 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1ст. 631 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. Здійснюючи правосуддя, суд, відповідно до ст. 4 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позикодавець [PERSON] передав у позику грошові кошти в грошовій одиниці України гривні в сумі 400\~000, то і повернути позику боржник [PERSON] зобов'язана в такій самій сумі 400\~000\~гривень. Позикодавець відповідно до ч. 1 ст.\~1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Підстави, визначені в ч. 2 цієї статті, для того, щоб вважати договір позики між сторонами безпроцентним, відсутні. Договір позики укладений сторонами 20.10.2014. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача проценти за 14 місяців з дня укладення договору, тобто по 20.12.2015. Сторони в договорі не визначили розмір процентів, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, що діяв у вказаний період. Облікова ставка НБУ становила: з 20.10.2014 13\~%, з 13.11.2014 14\~%, 06.02.2015 20%, з 04.03.2015 30%, з 28.08.2015 27%, з 25.09.2015 по 20.12.2015 22%. Отже, сума процентів за період з 20.10.2014 по 20.12.2015 (за 14 місяців) із суми позики в 400\~000\~грн. становитиме суму в 107\~484,93\~гривень, яка розрахована за формулою: S = (400\~000\~грн. * у1\~%\~/\~365 днів* n1 днів) + (400\~000\~грн. * у2\~%\~/\~365 днів* n2 днів) + …+\~(400\~000\~грн. * у6\~%\~/\~365 днів* n6 днів), де S загальна сума нарахованих процентів за договором позики, 400\~000 гривень сума позики, у1, у2…у6 розмір облікової ставки НБУ за відповідний період, n1, n2… n6 кількість днів у періоді, протягом якого діяв відповідний розмір облікової ставки НБУ. Відповідач допустив порушення грошового зобовязання, що тягне за собою правові наслідки, передбачені ч.\~2 ст.\~625 ЦК України, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з договором боржник [PERSON] зобов'язалась повернути суму позики до 31.12.2014, однак не зробила цього, тому з 01.01.2015 вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання. Позивач просить стягнути 3% за період з дня виникнення прострочки до дня подання позову позовна заява датована 21.03.2016. Отже, за період з 01.01.2015 по 21.03.2016 три проценти від простроченої суми в 400\~000\~грн. становитиме: 400\~000 грн. * 3\~%/365 днів*(21.03.2016 01.01.2015) = 14\~630,14\~гривень. Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, оскільки між сторонами був укладений договір позики, умови якого щодо своєчасного повернення грошових коштів, сплати процентів відповідач на час розгляду справи в суді не виконав, суд дійшов переконання, що вимоги позивача про стягнення простроченої суми боргу за договором позики, процентів за час користування позикою, та 3\~% річних від простроченої суми є обґрунтованими і законними, однак розмір сум, що підлягають стягненню з відповідача, був розрахований позивачем не точно, тому позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3\~709,58 гривень. На підставі наведеного вище,

Outcome: partial