Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

23 серпня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 43480 грн. 90 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 45386 грн. 25 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Обґрунтовано позов тим, що з 25 квітня 2017 року по 21 лютого 2019 року позивач працювала в Приватному акціонерному товаристві «Чернігівський завод радіоприладів». Після припинення трудових відносин за Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» рахувалася заборгованість по заробітній платі в сумі 43480 грн. 90 коп. На день\~подачі позову\~до суду\~відповідач не\~провів повний\~розрахунок з\~позивачем.\~З урахуванням\~наведеного,\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~на свою\~користь,\~як заборгованість\~по заробітній\~платі,\~так і\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні. Крім того, позивач вказує, що діями відповідача, які полягають у тому, що позивач тривалий час не отримувала заробітну плату (розрахунок при звільненні), у зв`язку з чим була вимушена вживати додаткових зусиль для утримання, їй завдано і моральної шкоди, яку вона оцінює у 5000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Зокрема, у відзиві відповідачем зазначено, що позивач працювала неповний робочий тиждень, а саме чотири дні на тиждень, кількість робочих днів є меншою, ніж визначила позивач, а тому розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є невірним. При цьому, відповідачем надано довідку про середньоденну заробітну плату позивача. Також, відповідач у відзиві вказує, що вини підприємства у затримці виплати заробітної плати не має. Крім того, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй моральних страждань відповідачем. Дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач з 25 квітня 2017 року перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» та обіймала посаду інженера-лаборанта відділу охорони праці, що підтверджується записом у трудовій книжці (а/с 10). На підставі наказу № 22/к від 20 лютого 2019 року позивач звільнена з роботи 21 лютого 2019 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а/с 10, 18). Згідно довідки від 16 вересня 2019 року № 466/182, наданої відповідачем до відзиву, вбачається, що заборгованість по заробітній платі Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» перед позивачем станом на 01 вересня 2019 року становить 43480 грн. 90 коп. Позивач зверталася до відповідача із проханням виплатити їй заборгованість по заробітній платі, про що свідчить її заява від 25 березня 2019 року (а/с 16, 17), але заборгованість так і не виплачено. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає слідуюче. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до\~ постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абз. 3 п. 2). У п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки\~№ 466/183\~від 16\~вересня 2019\~року,\~наданої відповідачем, середньоденний\~заробіток позивача склав 283 грн. 47 коп. без утримання податку і обов`язкових платежів. Таким чином, оскільки позивач була звільнена з роботи 21 лютого 2019 року, тому з 22 лютого 2019 року і по 25 серпня 2019 року (дата, зазначена позивачем у позовній заяві) минуло 100 робочих днів (позивач працювала при чотириденному робочому тижні, також виключено святкові дні), і з урахуванням середньоденного заробітку позивача - 283 грн. 47 коп., сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 28347 грн. (з даної суми не утримані податки і обов`язкові платежі) та підлягає стягненню з відповідача. Також, суд знаходить підстави для часткового задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди виходячи з такого. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати (розрахунку при звільненні) призвела до втрати нормальних життєвих зв`язків позивача та необхідності прикладення додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи характер, глибину та тривалість душевних страждань позивача, а також виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацією стягнення з відповідача на користь позивача 700 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial