Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

23 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до суду в якому просить розірвати шлюб із [PERSON] зареєстрований 09 серпня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 926 та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 50 % частки заробітної плати відповідача щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 09 серпня 2011 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу у них народилась спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося. З червня 2015 року між сторонами припинились сімейно-шлюбні відносини, з цього часу вони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Подальше збереження шлюбу [PERSON] вважає неможливим, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Домовленості із відповідачем про надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Враховуючи, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач просить про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Додатково повідомила, що розмір її доходів позбавляє її можливості самостійно утримувати сина. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги, не приймає участі у витратах і лише враховуючи допомогу своїх батьків, вона певний час забезпечувала дитину всім необхідним. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача на утримання сина аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, надав суду письмові заперечення в обґрунтування своїх доводів та повідомив, що на його утриманні перебуває працездатна хвора мати, якій він допомагає у придбанні ліків на її лікування, а тому вважає, що позивачем завищений розмір аліментів про стягнення яких вона просить. Проти розірвання шлюбу не заперечував. Представник відповідача - [PERSON] у судовому не заперечувала проти розірвання шлюбу сторін. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнала частково не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Визначений позивачем розмір аліментів у 50% від заробітної плати відповідача, рахує завищеним. Зазначила, що позивач здійснює оплату за оренду житла у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 05.10.2015 року, при цьому розмір її доходів складає в середньому 3 500,00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про її доходи. За таких обставин, вважала, що розмір аліментів розраховано [PERSON] заради свого майнового інтересу. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 серпня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 926 та видане свідоцтво про шлюб (а.с.5). Від шлюбу подружжя має спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач і відповідач впевнені, що сім»я їх розпалась, суд вважає, що збереження сім′ї сторін є неможливим, а тому шлюб їх підлягає розірванню. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, спільна дитина сторін - [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем [PERSON] Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі змісту довідки про доходи [PERSON], батька дитини, виданої ПАТ «Сьогодні Мультімедіа» від 05 жовтня 2015 року вбачається, що розмір загальної суми доходу відповідача за період з березня місяця 2015 року по серпень місяць 2015 року включно, становить 38 291,38 грн. За даними довідки про доходи № 3 від 09.10.2015 року виданої ФОП [PERSON], вбачається, що розмір доходу позивача [PERSON] за період з квітня 2015 року по вересень 2015 року становить 19 051,00 грн. (а.с.8). Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Частиною 2 ст.155 Сімейного Кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що на його утриманні перебуває хвора мати, оскільки таких доказів суду не надано. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання їхнього спільного сина, суд виходить із максимально можливого урахування інтересів дитини, враховує, що [PERSON] офіційно працевлаштований, має регулярний, стабільний дохід та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, інших дітей у відповідача та непрацездатних осіб які перебувають на його утриманні - не має. Враховуючи, що [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем і між сторонами не досягнуто згоди щодо його утримання батьком, то суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача щомісячно, на утримання дитини - [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 жовтня 2015 року, тобто від дня пред'явлення позову до суду. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесенні останньою судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. за позовною вимогою про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 487,20 грн. судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: partial