Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

22 лютого 2019 року до Володарського районного суду Київської області надійшов вказаний позов, в якому позивач вказала, що рішенням Володарського районного суду Київської області від 19.02.2018 року № 364/121/18 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, тому позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з січня 2018 року по січень 2019 року у сумі 12000 гривень. Позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просила суд розглядати справу у її відсутність. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив до суду не направляв. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. За вищевикладених обставин суд, з урахуванням строків розгляду справи, часу знаходження справи у провадженні суду, вважає за можливе зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Володарського районного суду Київської області від 19.02.2018 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] (а.с.7-9). Згідно вказаного рішення було відкрито виконавче провадження (а.с.10). Позивач зазначила, що відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 2 зазначеної статті, визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, відповідач [PERSON] не сплачував аліменти, тож за 2018 рік має заборгованість у розмірі 12000 гривень (а.с.12). Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, чинній з 08.07.2017 року, тобто на момент звернення з позовом до суду, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 2 цієї статті розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, пеня у розмірі 1 відсотка суми несплачених аліментів нараховується на суму виникнення заборгованості (щодо кожного місячного платежу окремо) від дня прострочення до дня її повного погашення, проте, не має бути більше 100 відсотків заборгованості. Перевіривши розрахунок суми пені в позовній заяві, враховуючи вищенаведені вимоги ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що розмір пені, який згідно з розрахунком складає 27160 грн. 00 коп., не може перевищувати розмір заборгованості з аліментів, який становить 12000 гривень 00 копійок. Отже, відповідно до ст. 196 СК України в частині стягнення неустойки у зв'язку з простроченням сплати аліментів підлягають до задоволення на суму 12000 гривень 00 копійок. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення та з відповідача необхідно стягнути неустойку за несплату аліментів у розмірі 12000 гривень. У відповідності ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому в цій частині судові витрати в розмірі 768,40 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved