Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

22.10.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Мангушської селищної ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживала однією сім`єю з [PERSON] з 22 лютого 1991 року за адресою: [ADDRESS] . Вона і [PERSON] проживали однією сім`єю, мали взаємні права та обов`язки, загальний бюджет, взаємні витрати і придбання, сплачували комунальні платежі. Вона займалась прибиранням в квартирі, готувала їжу, прала речі тощо. Про те, що вони проживали спільно та вважали себе подружжям, сім`єю було наявно і оточуючим, і родичам. [PERSON] помер [INFO] , вона займалася його похованням, поховала його за свій рахунок. За життя [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 12 липня 2004 року належала земельна ділянка площею 5,61 га, що розташована на території Стародубівської сільради у Першотравневому районі Донецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 26 травня 2021 року вона звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак нотаріус надав їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначив, що факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем необхідно підтвердити рішенням суду. Звернення до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю пов`язує з реалізацією її права на спадкування майна, яке за життя належало спадкодавцеві. За період проживання з померлим вона не перебувала у жодному офіційному шлюбі з іншим чоловіком. Оскільки до набрання законної сили CK України законодавством не передбачалося встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу, незважаючи на те, що вони з [PERSON] проживали разом, як подружжя, ще з 22 лютого 1991 року, просить встановити факт проживання однією сім`єю без укладення шлюбу з 01 січня 2004 року. Встановлення факту спільного проживання необхідно їй для оформлення спадщини. Ухвалою судді від 04.11.2021 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою суду від 09.12.2021 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Позивачка та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили обставини зазначені в позові та просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Мангушської селищної ради, проти заявлених вимог не заперечують. Заслухавши пояснення позивачки, її представників та свідків, надані в судовому засіданні, та дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.11.2020, довідкою про смерть від 09.11.2020 та довідкою про причину смерті від 09.11.2020 (а.с. 7,8,9). Згідно довідки виконкому Стародубівської сільської ради від 09.11.2020 № 486, позивачка [PERSON] здійснила похорон померлого [PERSON] за її кошт, оскільки на день смерті вони проживали разом та вели спільне господарство (а.с. 10). З паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що вона з 13.01.1978 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом № 612 про зареєстрованих у зазначеному житловому будинку осіб (а.с. 5-6, 13). З паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що він з 02.04.2001 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно довідки від 20.07.2021 № 4779, виданої Мангушською селищною радою, [PERSON] , 1935 року народження, який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю [INFO] , де також зареєстрована і позивачка [PERSON] , його громадянська дружина (а.с.14). Відповідно до акту обстеження № 25 від 06.07.2021, старостою сіл Стародубівка та Захарівка [PERSON] було проведено обстеження будинку за адресою: [ADDRESS] , в ході якого виявлено, що [PERSON] , 1935 року народження, фактично проживав разом з громадянською дружиною [PERSON] за даною адресою з 22.02.1991 до дня його смерті (а.с.16). На підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 12 липня 2004 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 5,61 га, що розташована на території Стародубівської сільради у Першотравневому районі Донецької області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12). 26.05.2021 позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Мангушського нотаріального округу Донецької області Ковальової М.В. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на зазначену земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки вона є спадкоємицею четвертої черги за законом, так як проживала з останнім однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 22.02.1991 по день його смерті, але їй постановою від 26.05.2021 № 192/02-31 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] (а.с.17-18). Згідно витягу від 26.01.2021 № 63296668 в Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу № 67106703, де спадкодавцем є [PERSON] ( а.с. 19). В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт того, що [PERSON] дійсно з 1991 року та по день смерті проживав разом з дружиною [PERSON] . Їм навіть не було відомо, що шлюб між ними не було зареєстровано. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст. 1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Згідно з вимогами ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом п.п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні з пояснень позивачки, її представників, свідків та письмових доказів встановлено, що [PERSON] постійно проживала з [PERSON] однією сім`єю, як подружжя, з 1991 року і по день його смерті, в будинку [ADDRESS] , та вела з ним спільне господарство, однак факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку, що зокрема підтверджено роз`ясненням нотаріуса. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Щодо періоду спільного проживання, суд зазначає наступне. З 01.01.2004 набув чинності Цивільний Кодекс України, який передбачив четверту чергу спадкоємців за законом. Прикінцевими положеннями Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Таким чином, норми СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Згідно з вимогами статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, факт проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю набув юридичного значення після набрання чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. До цієї дати чинне законодавство не передбачало юридичних наслідків для осіб, які проживали разом однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому факт такого спільного проживання має бути встановлений з 01.01.2004, тобто з дня набрання чинності Сімейним та Цивільним Кодексами України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved