Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

23 березня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 28 березня 2010 року помер батько позивача, [PERSON], в м.Татарбунари Одеської області. Після його смерті залишилась земельна ділянка площею 4,20 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №034084, що знаходиться на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виданий Татарбунарською районною державною адміністрацією 23 липня 2003 року на імя [PERSON]. Вищезазначене майно позивач має право успадкувати як спадкоємець першої черги за законом. Після смерті спадкодавця позивач своєчасно звернувся на адресу приватного нотаріуса з приводу прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька, але нотаріус відмовив йому з причин втрати шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, ненадання оригіналу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та ненадання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем. У звязку з вищевикладеним та тим, що нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, [PERSON] в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.35). Представник Білоліської сільської ради до суду не зявився, направив до суду заяву, в якій просить слухати справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.29). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Із копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №424599 від 01 листопада 1974 року (а.с.5) випливає, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №220623 від 30 березня 2010 року (а.с.4) [PERSON] помер 28 березня 2010 року в м.Татарбунари Одеської області. З копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №034084 від 23 липня 2003 року (а.с.а.с.77«зворот»), виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією, видно, що [PERSON] значиться власником земельної ділянки площею 4,20 га, яка призначена для ведення фермерського господарства та розташована на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №034084 від 23.07.2003 року, виданий на імя спадкодавця, було втрачено. Про втрату Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №034084 на імя [PERSON], виданого Татарбунарською райдержадміністрацією 23.07.2003 року, була опублікована обява в газеті «Татарбунарський вісник» №11 від 19.03.2016 року (а.с.8). Із листа нотаріуса (а.с.11) видно, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину з причини втрати ним шестимісячного строку надання заяви про прийняття спадщини та ненадання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем. Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області за №Я-177/0-69/6-16 від 29.02.2016 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,1995 га, розташованої за межами населеного пункту Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2016 року, становить 136 292, 55 грн. (а.с.6). Згідно довідки за №496 від 26.02.2016 року (а.с.9) та довідки за №684 від 06.01.2016 року (а.с.32), виданих Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, померлий 28.03.2010 року [PERSON], [INFO], дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. Крім нього в будинку проживав, але не був зареєстрований син померлого [PERSON], [INFO], який здійснював догляд за батьком. Більше за вищевказаною адресою на момент смерті спадкодавця ніхто не був зареєстрований та не проживав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що померлий [PERSON] на день смерті, тобто на 28 березня 2010 року, дійсно мав право на земельну ділянку площею 4,20 га, розташовану на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Позивач являється спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки в порядку першої черги за законом, як син померлого, проживав з померлим та доглядав за ним до відкриття спадщини. Однак, оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №034084 від 23.07.2003 року, виданий на імя спадкодавця, було втрачено, а на померлого дублікат Державного акту не видається. Рішення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку. Інших спадкоємців, які мають право на спадок після смерті [PERSON], померлого 28.03.2010 року в м.Татарбунари Одеської області не встановлено. Відтак, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на вищевказану спадкову земельну ділянку.

Outcome: approved