Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

22 липня 2015 року позивачі звернулись до Словянського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом, про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог зазначили, що їм, на праві приватної власності у різних долях належить житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, що розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Малогородська, буд. №64. Позивачу [PERSON] у спірному будинку належать 10/30 часток, а [PERSON] є власницею 3/20 часток. Відповідачі вже протягом тривалого часу мешкають закордоном. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квітні 2014 року виїхали до Російської Федерації, а відповідач [PERSON] зі своїм сином [PERSON], з червня 2013 року проживають в Ізраїлі. Відповідачі не проживають у спірному домоволодінні, однак продовжують значитися зареєстрованими у ньому. Не оплачують комунальні послуги, кореспонденцію за вказаною адресою не отримують, і взагалі, спірним майном не цікавляться. Позивачі самостійно несуть витрати повязані з утриманням спірного майна. Жодних особистих речей відповідачів у будинку немає. Вони відмовляються добровільно знятись з реєстрації, через що позивачі змушені звернутися до суду для вирішення цього питання. У звязку із викладеним, позивачі просили суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №64, розташованим по вул. Малогородській у м. Словянськ Донецької області. А також, зобовязати Сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Словянського ГУ УМВС України у Донецькій області зняти відповідачів з реєстрації у зазначеному домоволодінні. Позивач, [PERSON], у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Зазначила, що реєстрація відповідачів у зазначеному будинку, перешкоджає позивачам в отриманні субсидій. Позивач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання, в залу суду не зявилась, надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.33). Представник позивачів [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22 липня 2015 року (а.с.23), в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час, дату і місце судового розгляду були повідомлені через оголошення у пресі (а.с.43). Відомостей про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що за позивачем [PERSON], на підставі свідоцтв про право на спадщину від 19 жовтня 1979 р. та від 06 грудня 2004 р. зареєстровано право власності на 10/30 часток житлового будинку розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Малогородська, буд. №64. Позивачу [PERSON], у зазначеному будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 грудня 2004 р. належать 3/20 часток. Викладене підтверджується довідкою КП БТІ №1921-2/0.83/01 від 31 липня 2015 року (а.с. 31). З наданої суду копії домової книги вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими за адресою: [INFO] (а.с. 16-22). Згідно акту обстеження матеріально-побутового стану родини, складеного 13 липня 2015 року керівником комітету мікрорайону «Лимани» м. Словянська [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON] виїхали до Російської Федерації та не проживають у спірному будинку з 20 квітня 2014 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] виїхали до Ізраїлю і не мешкають за вказаною адресою з 18 червня 2013 року. (а.с. 12). Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона мешкає по вул. Сведлова, 5/2, м. Словянська, що неподалік від будинку №64 по вул. Малогородській. З позивачем [PERSON] має дружні стосунки протягом приблизно 10 років. Свідок приходить до будинку позивача щодня. 3 квітня 2014 року, зять [PERSON] Дільгам та онуки, виїхали із спірного будинку на заробітки, ніби то до Азербайджану. Речей відповідачів в будинку [PERSON] немає, місце перебування зазначених осіб їй невідоме. Хто такі [PERSON] та [PERSON] свідок не знає, у будинку [PERSON] вона їх ніколи не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, надала показання аналогічні показанням свідка [PERSON], зазначивши, що відповідач [PERSON] у будинку №64, що по вул. Малогородській м. Словянська не проживає приблизно з 2014 року. Відповідач виїхав до Азербайджану разом із дітьми. [PERSON] та [PERSON] приблизно у 2013 році, виїхали до м. Москви РФ, а потім до Ізраїлю. Знає, що [PERSON] була зареєстрованою у спірному будинку, проте не мешкала у ньому, а проживала з іншим чоловіком. Місце перебування відповідачів на даний час їй невідоме. У відповідності до ст. 316 ЦК України , правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в спірному житловому будинку не мешкають з 20 квітня 2014 року, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] Н.В. з 18 червня 2013 року. Відповідачі не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особисті речі в домоволодінні відсутні, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договорів найму житлового приміщення з власниками житла не укладали, участі у витратах по утриманню будинку не приймають, спірним житлом не цікавляться, перепон у користуванні будинком їм ніхто не чинив. Виходячи з вищенаведеного, суд визнає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтовані і підлягають задоволенню. В частині вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірному будинку, суд відмовляє виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права на користування жилим приміщенням. Враховуючи, що порядок зняття особи з реєстраційного обліку встановлений законом, рішення суду, яке набрало законної сили обовязкове для виконання всіма органами, установами та організаціями, підстав для встановлення подальшого порядку виконання даного рішення саме судом не вбачається. Компенсації понесених судових витрат позивачі не вимагають. На підставі викладеного,

Outcome: partial