Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

21 січня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та 22 січня передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. У січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», у якому просила стягнути з відповідача на її користь за договором № SАMDN01000711169348 від 12 липня 2010 року та за договором № SАMDN01000717735387 від 01 липня 2011 року відсотки за період часу з 29 липня 2016 року по 25 липня 2018 року, 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України. У позовній заяві вказано, що за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/10111/14-ц, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року залишене без змін, стягнуті відсотки за вкладами, а за рішенням Святошинського суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі № 759/332/15-ц, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, стягнуті суми вкладів та відсотків, 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Оскільки позивач не могла користуватися грошовими коштами, які їй належать до фактичного повернення банком вкладу, а саме до 26 грудня 2018 року, у зв`язку із цим вона звернулася до суду із позовом про стягнення суми відсотків та пені період розгляду позовної заяви та до виконання рішення суду. Ухвалою судді від 23 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 06 лютого 2019 року представником позивача подано позовну заяву у новій редакції /а. с. 32-33/. 08 лютого 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у порядку загального позовного провадження /а. с. 46-47/. 07 березня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому позов не визнано стороною відповідача та порушено перед судом питання зупинення провадження /а. с. 52-54/. Представником позивача 19 березня 2019 року подано до суду відповідь на відзив, у якому просила відмовити у клопотанні відповідача про зупинення провадження та задовольнити позовні вимоги /а. с. 66/. У підготовчому судовому засіданні 17 квітня 2019 року суд, без виходу до нарадчої кімнати, на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою, постановленою у судовому засіданні 26 червня 2016 року, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу засідання суд відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про залишення позову без розгляду /а. с. 75-77/. 23 жовтня 2019 року представниками сторін надано письмові пояснення /а. с. 127-128, 131-134/. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частини першої ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої ст. 1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами укладено договори банківських вкладів № SАMDN01000711169348 від 12 липня 2010 року та № SАMDN01000717735387 від 01 липня 2011 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року у справі № 752/10111/14-ц, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року залишено без змін, присуджено стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача за договором банківського вкладу № SАMDN01000711169348 від 12 жовтня 2010 року суму не нарахованих відсотків у розмірі 45 245, 90 доларів США і 342, 13 доларів США - 3 % річних, тобто на загальну суму у розмірі 45 588,03 доларів США, та за договором банківського вкладу № SАMDN01000717735387 від 01 липня 2011 року - 55 300, 55 доларів США, що складається з суми ненарахованих відсотків у розмірі 55 300, 55 доларів США і 3 % річних 418, 16 доларів США /а. с. 9-11, 12-13/. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі № 759/332/15-ц, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, присуджено стягнути з банку на користь позивача за договором банківського вкладу № SАMDN01000711169348 від 12 липня 2010 року суму вкладу у розмірі 1 800 000, 00 доларів США, суму ненарахованих відсотків у розмірі 98 136, 99 доларів США, 3% річних, за статтею 625 Цивільного кодексу України, у розмірі 464 401, 11 грн та за договором банківського вкладу № SАMDN01000717735387 від 01 липня 2011 року суму вкладу у розмірі 2 200 000, 00 доларів США, суму ненарахованих відсотків у розмірі 119 845, 21 доларів США, 3% річних у розмірі 567 601, 26 грн /а. с. 14-17, 18-23/. Як встановлено, на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року видано виконавчий лист 07 грудня 2018 року, і як вбачається з довідки від 16 січня 2019 року за № 01-67, 26 грудня 2018 року на рахунок позивача № [NUMBER] (UAH), відкритий в АТ «Мегабанк», надійшли грошові кошти у розмірі 115 718 588, 68 грн шляхом перерахування з Держказначейської служби м. Києва /а. с. 26/. Стороною позивача зазначено, що 28 липня 2016 року до Подільського районного суду м. Києва подано позовну заяву про стягнення не нарахованих та невиплачених відсотків, 3 % річних, згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України, за депозитними договорами, укладеними позивачем з АТ «КБ «Приватбанк», провадження з розгляду якої було зупинено до набрання законної сили рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі № 759/332/15-ц. Відповідно період, за який позивач просив стягнути суму відсотків та пені, визначено з 29 липня 2016 року по 25 грудня 2018 року. Банк, не погоджуючись з судовими рішеннями, подав касаційну скаргу 07 грудня 2018 року на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, у тому числі було подано клопотання про зупинення виконання стягнення. Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 759/332/15-ц відкрито касаційне провадження та зупинено виконання вказаних рішень /а. с. 63-64/. Так, посилання позивача у цій справі на те, що 26 грудня 2018 року у примусовому порядку було стягнуто з AT КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за ухваленим судовим рішенням у справі № 759/332/15-ц та, відповідно, позивач має право на отримання здійснених ним похідних нарахувань у вигляді відсотків на депозити та 3 % річних за ст. 625 Цивільного кодексу України, не може спростувати той факт, що на даний час судове рішення, за яким було стягнуто суму депозитних вкладів (основне зобов`язання) оскаржується у касаційному порядку (тобто, остаточне рішення у справі не ухвалено) та зупинено його виконання. Викладені обставини не дають підстави позивачу, з огляду на зазначене, враховувати на цей час відсотки (як на депозитні кошти, так і 3 % річних), оскільки питання доведеності укладання договорів, пролонгації їх строку дії, встановлення факту розірвання припинення дії) договорів, та як, наслідок, вірне та обґрунтоване застосування відсоткових ставок по вищевказаним договорам є предметом спору саме у справі № 759/332/15-ц, яка на цей час перебуває на розгляді у Верховному Суді. У своїй позовній заяві позивач наводить розрахунки, виходячи з нарахувань відсотків по депозитним угодам за ставкою «на вимогу» 1 % річних. Разом з тим, відсоткова ставка «на вимогу» у розмірі 1, 0 % річних діяла у AT КБ «Приватбанк» по 13 травня 2017 року, оскільки на підставі Протоколу Комітету управління активами і пасивами ПAT КБ «Приватбанк» від 25 квітня 2017 року з 04 травня 2017 року було зменшено ставку «на вимогу» 0, 01 % річних, що підтверджується копією витягу з Наказу ЗАТ КБ «Приватбанк» № 07 від 05 січня 2004 року та копією витягу з Протоколу Комітету управління активами і пасивами ПАТ КБ «Приватбанк» 25 квітня 2017 року /а. с. 61, 62/. Відповідно до частини третьої ст. 12, частини першої, шостої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed