Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

23.03.2017 [PERSON] звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свій позов позивач обґрунтував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначив, що за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2006 року по цивільній справі № 2-2212-1/06 за позовом [PERSON] до [PERSON], з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову з 27.07.2006 року і до повноліття дитини. Позивач пояснив, що починаючи з 27 липня 2006 року вінрегулярно сплачував аліменти, оскільки, дбав про належне матеріальне забезпечення сина. Проте, на даний час, його сімейний стан змінився, у зв'язку з чим і матеріальне становище позивача значно погіршилося, відсутність власного житла, збільшення витрат на проживання сім'ї унеможливлюють сплату позивачем аліментів у повному розмірі. Позивач посилався на те, що 2 грудня 2006 року між ним та [PERSON] в Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3462. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. На переконання позивача, обставини справи свідчать про те, що його матеріальне становище значно погіршилося, а відповідно сплата аліментів у встановленому розмірі є неможливою. У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до суду та просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON], за рішеннямСолом'янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2006 року на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 до 1/18 частини заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення повноліття дитиною. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2017 було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивачки позов підтримали та просили його задовольнити, не заперечували проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначив, що за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2006 року по цивільній справі № 2-2212-1/06 за позовом [PERSON] до [PERSON], з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову з 27.07.2006 року і до повноліття дитини. Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2006 року у справі № 2-2212-1/06 за позовом [PERSON] до [PERSON], з останнього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову з 27.07.2006 року і до повноліття дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина перша статті 181 СК України передбачає, що «способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними». Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Позивач, звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів, посилався на зміну його матеріального стану, зазначаючи, що 2 грудня 2006 року між ним та [PERSON] в Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]), зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3462. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. На підтвердження чого надав суду копію свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], а також копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER]. У судовому засіданні 12.09.2018 позивач також вказав, що у шлюбі з [PERSON] народилася [INFO] ще одна дитина - [PERSON], на підтвердження чого надав суду копію свідоцтва про народження [PERSON], серія [NUMBER]. У зв'язку з наведеним, позивач пояснив, що на його утриманні перебувають також дружина та дві малолітні дитини. Таким чином, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки, за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2006 року на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 до 1/18 частини заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення повноліття дитиною, на що суд зазначає наступне. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стягнення аліментів в зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, виходячи з фактичних обставин справи, а також вимог закону щодо визначення розміру аліментів, суд вважає вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів шляхом стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання сина в розмірі 1/18 частини заробітної плати щомісячно, необгрунтованими, оскільки, така сума аліментів є недостатньою для потреб дитини. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що у позивача, окрім неповнолітнього [PERSON], [INFO], є ще дві малолітні дитини, приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дитини [PERSON], [INFO], відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.10.2006 в розмірі 1/3 частини заробітної плати щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для їйого фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та не суперечить вимогам чинного законодавства України. З огляду на наведене, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів підлягає частковому задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: partial