Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

23 квітня 2021 року позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся з позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 26.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.05.2018 шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі нами придбано квартиру [ADDRESS] за 62900,00 грн. Покупцем від сім`ї у договорі виступила на той час дружина [PERSON] . Пунктом 13 вказаного вище договору визначено, що договір укладено за згодою чоловіка покупця - [PERSON] . При цьому, під час укладення договору він подавав пиcьмoвv зaявv на ім`я нотаріуса про згоду на укладення, дана заява посвідчена 08.02.2018 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. Оскільки квартира придбана за кошти в сумі 480000,00 грн., отримані позивачем в якості компенсації по втраті працездатності в результаті отриманого поранення в зоні проведення АТО, позивач звернувся із позовом до [PERSON] про визнання квартири його особистою приватною власністю. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.09.2019 у справі № 712/4452/18 відмовлено у задоволенні його позову та встановлено те, що «Отже, з наведених обставин справи вбачається, що спірна квартира була придбана в період шлюбу, при набутті права власності сторони у справі діяли за спільною згодою і в інтересах сім`ї. Тобто вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, виходячи з презумпції правомірності набуття права власності, право кожного із них вважається набутим правомірно, поки незаконність набуття права власності не буде встановлена судом. При зверненні до суду відповідач не наводить обставин, які б вказували на неправомірність набуття позивачем права власності на квартиру, а посилається на походження (джерело) коштів - це державна допомога, отримана ним як учасником АТО, що підтверджується матеріалами справи (а.с.6-8). При цьому, [PERSON] як особа, яка отримала кошти здійснив волевиявлення щодо розпорядження ними - на придбання нерухомого майна в інтересах їхньої сім`ї. З урахуванням викладеного, презумпція спільності придбаного у шлюбі зазначеного майна не спростована позивачем та це майно є спільною сумісною власністю. За наведених вище підстав, судом не можуть братись до уваги заперечення відповідача [PERSON] проти позову з посиланням на придбання квартири за кошти, які отримувались нею у борг на підставі боргових розписок, а саме отримання в борг у [PERSON] 28.01.2018 року - 7000 доларів США та 29.01.2018 року у [PERSON] 8000 дол. США. Більше того, як вбачається зі змісту вказаних розписок, відповідач [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] вказує у розписках, що кошти вона позичає з метою придбання квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , В той же час, 27 січня 2018 року вона уклала попередній договір з продавцем вказаної квартири [PERSON] , та ТОВ «РК Етажи Черкас» відповідно до якого погодилась купити дану квартиру за ціною 15200 дол. США. Дану суму [PERSON] зобов`язалась сплатити в день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Як встановлено в судовому засіданні, під час здійснення розрахунку з продавцем квартири, був присутній [PERSON] , як чоловік [PERSON] , проте вона не повідомляла його про наявність вказаних боргових розписок, у зв`язку з чим, вказані розписки на думку суду не можуть слугувати підтвердженням придбання спірної квартири за кошти, які відповідач взяла в борг. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] не змогли пояснити суду, ні джерел походження коштів, які ними надавалась у борг [PERSON] відповідно до наданих суду розписок, ні той факт, що відповідач використала ці кошти за вказаним у них призначенням, а не на інші цілі. Свідок [PERSON] , яка виступала продавцем у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] пояснила суду, що розрахунок за квартиру дійсно здійснював [PERSON] , проте при оформленні у нотаріуса договору купівлі-продажу, останній був оформлений на його дружину [PERSON] . Ніяких зауважень у [PERSON] до нотаріуса не виникало. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що разом із [PERSON] здійснював обмін коштів, які дав йому на зберігання останній і які [PERSON] мав намір використати для купівлі квартири. Просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та стягнути судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 19 травня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Позивачка та його представник адвокат Сененко К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідачки адвокат Соколишина Л.Б. в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 26 червня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №657. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2018 року шлюб між сторонами розірвано, встановлений факт припинення між сторонами сімейних стосунків 12 березня 2018 року. 02 лютого 2018 року [PERSON] надано згоду його дружині [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08 лютого 2018 року [PERSON] придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., вартістю 62886 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. та зареєстрований в реєстрі за № 128. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2019 року, залишеним без зміни постановою Черкаського апеляційного суду рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за відповідачем зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2018 р. Відсутні зареєстровані обтяження на вказану квартиру на користь третіх осіб. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. За приписами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , власником якої згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2018 р. є [PERSON] , набута сторонами в період перебування сторін у шлюбних стосунках, а тому за презумпцією спільності майна подружжя є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 вересня 20219 року у справі № 712/4452/18 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою власністю, встановлено, що квартира квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя на засадах рівності, з визнанням за кожною із сторін права власності на 1/2 частку квартира [ADDRESS] вартістю 31443 грн. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову позивач у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору в сумі 908 грн, тому з урахуванням визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, до сткягнення з відповідача в дохід держави підлягає 50 відсотків судового збору в сумі 454 грн. Питання про судові витрати на правничу допомогу не вирішувалось у зв`язку з заявою представника позивача про подання доказів розміру витрат в порядку ч.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved