Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

22.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його батьком неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Виключити з актового запису № 806 здійсненного 17 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харкова про народження дитини, [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , відомості про батька дитини, [PERSON] , [INFO] . Внести до актового запису № 806 здійсненного 17 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харкова про народження дитини, [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , наступні зміни в графі «прізвище» замість « [PERSON] », ім`я залишити без змін, в графі по батькові замість « [PERSON] » записати « [PERSON] ». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у 1999 році він познайомився з відповідачем [PERSON] У них склалися чудові відносини і вони почали проживати разом за адресою реєстрації [PERSON] , а саме: [ADDRESS] ., де вони мешкають до теперішнього часу. На момент знайомства, [PERSON] перебувала з 16 серпня 1986 року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Однак, фактичні шлюбні відносини між ними припинилися ще в 1996 році, коли [PERSON] покинув сім`ю. З того часу вони припинили будь-які відносини між собою, не були об`єднані спільним побутом та не вели спільного господарства. Він з [PERSON] вели спільне господарство з 1999 року та жили однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони планували дитину, тому відповідач [PERSON] звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу з [PERSON] [PERSON] завагітніла. Вони готувалися до народження їхньої дитини. Проте вони не були юридично обізнані, що у зв`язку з тим, що дитина народиться до спливу 10 місяців після розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] , то батьком їхньої дитини буде автоматично записаний [PERSON] Шлюб між відповідачами було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова за 2 місяці до народження дитини, [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила йому сина - [PERSON] , тому батьком дитини в Свідоцтві про народження автоматично був записаний відповідач [PERSON] Станом на жовтень 2018 року, він продовжує постійно проживати з 1999 року разом із з [PERSON] та їхньою спільною дитиною, піклується про неї, займається її вихованням та забезпечує матеріально, опікується навчанням сина, відвідує батьківські збори та цікавиться його успіхами. [PERSON] зазначає, що любить свого сина, [PERSON] , та він з дитинства знає, що він його батько, у них склалися чудові відносини та він не заперечує проти юридичного визнання його батьком. З відповідачем [PERSON] , навпаки, дитина та він навіть не знайомі. [PERSON] та його родина не вважає його своїм сином, ніколи не цікавився його вихованням та здоров`ям, оскільки [PERSON] лише формально записаний батьком в силу закону. Отже, враховуючи те, що він безсумнівно є рідним (біологічним) батьком дитини, [PERSON] , а батьківство [PERSON] є лише формальністю та наслідком юридичної необізнаності його та [PERSON] , він бажає виключити відомості з актового запису про народження дитини щодо відповідача [PERSON] , як батька дитини та визнати його батьком дитини та визначити своє батьківство. Позивач [PERSON] направив суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовну заяву. Справу слухати за його відсутності, без фіксації технічними засобами. Відповідач [PERSON] направив суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглядати за його відсутності без фіксації технічними засобами. Відповідач [PERSON] направила суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, справу слухати за її відсутності. Третя особа - Московський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області направили суду заяву, у якій просили розглянути справу за відсутності їхнього представника у зв`язку зі значною навантаженістю, та зазначили, що ознайомившись із наданими матеріалами. Московський відділ ДРАЦС має зауваження щодо поставлених вимог та пояснює наступне. Відповідно до статті 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини. народженої жінкою. яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. дійсно має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства, але до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до заяви громадянин [PERSON] знав про своє батьківство впродовж багатьох років і лише за плином п`ятнадцяти років подав відповідну заяву, що суперечить Сімейному законодавству. Позивач [PERSON] направив суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що у клопотанні про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області цитується ст. 129 Сімейного кодексу України. Зважаючи на це, звертає увагу, що Московський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області не є стороною в даній справі та не має права заявляти клопотання про застосування строків позовної давності. Дане твердження пояснюється наступним. Відповідно до ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених ч.1 цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до ЦК України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Статтею 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду не залежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Таким чином, вважається, що позовна давність у справах про визнання батьківства має застосовуватися лише за заявою сторони в спорі, а не третьої особи. Також, клопотання про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області не містить заяви про застосування строків позовної давності. Крім того, як відповідач [PERSON] , так відповідач [PERSON] , не проти визнання батьківства щодо [PERSON] саме за позивачем [PERSON] . Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що у 1999 році [PERSON] познайомився з відповідачем [PERSON] У них склалися стосунки і вони почали проживати разом за адресою реєстрації [PERSON] , а саме: [ADDRESS] ., де вони мешкають до теперішнього часу, що підтверджується Актом про встановлення місця проживання осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). На момент знайомства, [PERSON] перебувала з 16 серпня 1986 року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с. 7). Однак, фактичні шлюбні відносини між ними припинилися в 1996 році. З того часу вони припинили будь-які відносини між собою, не були об`єднані спільним побутом та не вели спільного господарства. [PERSON] з [PERSON] вели спільне господарство з 1999 року та жили однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] народила йому сина - [PERSON] , батьком якого в Свідоцтві про народження згідно з діючим законодавством був записаний відповідач [PERSON] (а.с. 9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова за 2 місяці до народження дитини, [PERSON] (а.с. 12). Станом на жовтень 2018 року [PERSON] продовжує постійно проживати з 1999 року разом із з [PERSON] та їхньою спільною дитиною [PERSON] , піклується про неї, займається її вихованням та забезпечує матеріально, опікується навчанням сина, відвідує батьківські збори та цікавиться його успіхами. [PERSON] зазначає, що любить свого сина, [PERSON] , та він з дитинства знає, що він його батько, у них склалися чудові відносини та він не заперечує проти юридичного визнання його батьком. З відповідачем [PERSON] дитина та він навіть не знайомі. [PERSON] та його родина не вважає його своїм сином, ніколи не цікавився його вихованням та здоров`ям, оскільки [PERSON] лише записаний батьком на підставі ч. 2 ст. 122 СК України, а саме: визначено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Частиною другою статті 128 СК України передбачено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Частиною 2 ст. 129 СК України передбачено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду не залежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Таким чином, вважається, що позовна давність у справах про визнання батьківства має застосовуватися лише за заявою сторони в спорі, а не третьої особи. Також, клопотання про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області не містить заяви про застосування строків позовної давності. Крім того, як відповідач [PERSON] , так відповідач [PERSON] , не проти визнання батьківства щодо [PERSON] саме за позивачем [PERSON] . Суд визнає причину пропуску строку позовної давності позивачем [PERSON] поважною, оскільки останньому та відповідачу [PERSON] не була відома адреса проживання та реєстрації [PERSON] Позивач [PERSON] звертався до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області (а.с. 8). Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-617цс17від 27.04.2017 року визначено, що відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки. Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Крім того, законодавець у частині другій статті 20 СК України передбачив субсидіарне застосування положень ЦК України, які стосуються позовної давності, до сімейних відносин у випадках, передбачених частиною першої статті 20 СК України. Тому у випадках передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України. Тобто, суд за власного ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не - може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Згідно з вимогами ч.1 ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги позивача [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved