Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

22.12.2014 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулось Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми. Посилається на таке. Відповідно до кредитного договору №014/17-02/3782-50 від 01.11.2005 р. позивачем було надано [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 25000 доларів США строком до 31.10.2020 р. зі сплатою 12,50% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Надання кредитних коштів проводилось згідно вимог п. 3.2 кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточних рахунок позичальника. Але відповідачем [PERSON] не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в звязку з чим станом на 17.11.2014 р. заборгованість по кредиту становить 10694,53 доларів США, з яких прострочена сума боргу складає 694,45 доларів США та заборгованість по сплаті відсотків становить 624,52 доларів США. Пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків становить 168,41 долар США. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] було укладено договір поруки від 01.11.2005 р., згідно якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобовязань, тому вона згідно ч.2 ст. 554 ЦК України несе солідарну відповідальність з [PERSON] Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №014/17-02/3782-50 від 01.11.2005 р. в сумі 11487,46 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом 10694,53 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків 624,52 доларів США; пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 168,41 доларів США. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про день. місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву, якою позов підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. У попередніх судових засіданнях представник позивача [PERSON] позов підтримував, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, довірив свої інтереси представляти представнику - [PERSON], який проти позову заперечував. Свої заперечення обґрунтовував тим, що як свідчать матеріали позовної заяви ( п. 1.1.9 кредитного договору) банківський рахунок № 2620 для видачі кредиту на імя відповідача не був відкритий в ПАТ «[PERSON] Аваль» з 2008 року до цього часу, що унеможливлює надання кредиту готівкою іноземною валютою з операційної каси з банківського рахунку. Даний кредитний договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої відповідачем для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Всупереч вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» , ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» [PERSON] при підписанні кредитного договору банком не було надано інформацію про особу кредитодавця, його статус. Також, позивач приховав інформацію про те, що 2008 року банк мав право лише надавати кредит готівкою національною валютою та здійснювати валютно-обмінну операцію та договір міни валют. Отже, право надавати фінансові кредити готівкою іноземною валютою ПАТ «[PERSON] Аваль» отримав лише 05.10.2011 року відповідно до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.всупереч вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, у кредитному договорі позивачем не були дотримані особливі істотні умови, встановлені п. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» для споживчого кредиту. Зокрема, всупереч вимогам Постанови Правління НБУ № 337 від 14.08.2003 року, Постанови Правління НБУ № 495 від 14.10.2004 року, ч. 2 ст. 1067, ч. 1 ст. 1068 ЦК України, банком не було відкрито банківського рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів, що є введенням позивача в обману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті. Кредитний договір і неукладеним, у звязку з тим, що в ньому не зазначене про відкриття банківського рахунку. Крім того, представник відповідача стверджував, що [PERSON] не отримував 01.11.2005 року з банківського рахунку з операційної каси банку 25\~000 доларів США відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України. Так як банком не виконано грошове зобовязання за кредитним договором, що є підставою для визнання вказаного кредитного договору недійсним на підставі ч. 1 ст. 1051 ЦК України. Проте, відповідач протягом 2006-2015 років сплатив банку грошові кошти в якості повернення безпідставно отриманих грошових коштів в іноземній валюті в сумі 25\~000 доларів США у загальній сумі 36\~822,40 доларів США, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних квитанцій. На основі викладених обставин, просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про день, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином. У попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала, свої заперечення обґрунтовувала тим, що виконання зобовязань боржником за кредитним договором №014/17-02/3782-50 від 01.11.2005 року є неповним , були випадки порушення своєчасності сплати щомісячних платежів у відповідності до графіку платежів, що є невідємною частиною договору. Вперше порушення зобовязань за кредитним договором [PERSON] допустив 15.02.2006 року, що полягало у сплаті нарахованих відсотків у повному розмірі 263,27 доларів США, а фактично сплачено 262,11 доларів США. Згідно ст. 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання чергового платежу за основним зобовязанням. Враховуючи, обрахування шестимісячного терміну, протягом якого банк мав право предявити позовні вимоги до поручителя у звязку з порушенням позивальником графіку сплати щомісячних платежів за кредитним договором , почалося з 16.02.2006 року, а закінчилось 15.08.2006 року, то саме сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання припиняє поруку за умови, що банк протягом дії поруки не звернувся з позовом до суду. На підставі викладеного, вважає, що договір поруки необхідно вваж ти припиненим 15.08.2006 року, тому в позові необхідно відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 01.11.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладений кредитний договір №014/17-02/3782-50, відповідно до якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в сумі 25000 доларів США строком до 31.10.2020 року зі сплатою 12,50 % річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором, що підтверджується кредитним договором долученим до матеріалів справи. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору сплата кредиту здійснюється щомісячно в розмірі 1/180 від суми отриманого кредиту; погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно. П. 1.4. цього договору передбачає, що процентна ставка за користування кредитом складає 12,50% річних. Згідно п. 5.1 позичальник зобовязується безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п.1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 31.10.2020 року на рахунок, зазначений в п. 4.1 цього договору. Надання кредитних коштів проводилось згідно вимог п. 3.2 кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточних рахунок позичальника, що підтверджується меморіальним ордером №02/3782-50 від 01.11.2005 р. (а.с.233 т.1) Суд не приймає доводи представника відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] стосовно того, що [PERSON] не отримував кредит у доларах США, оскільки ці доводи спростовуються поясненнями самого [PERSON], неодноразово наданими в судовому засіданні, в т.ч. під час судових дебатів, що [PERSON] В.О.01.11.2005 р. отримав від позивача 25000 доларів США, але не за цим кредитним договором, а, можливо, за інших обставин. Посилання на те, що ці кошти мають інше призначення, ніж надання банком кредитних коштів за вищевказаним договором, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. В суді не встановлено, що станом на 01.11.2005 року між сторонами існували інші правовідносини, на виконання яких банком надавались кошти [PERSON] в сумі, що відповідає умовам кредитного договору. Крім того, на підтвердження надання банком 25000 доларів США [PERSON] на виконання умов кредитного договору №014/17-02/3782-50, свідчить і регулярні сплати [PERSON] за кредит протягом грудня 2005 р.- листопада 2014 р. Саме відповідачем [PERSON] надані копії платіжних доручень, які підтверджують виплати за тілом кредиту та відсотками. Відповідно до вимог частини другої статті\~1054\~та частини другої статті\~1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору №014/17-02/3782-50 кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та /або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення цим договором, за умови попереднього (за 10 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом (а.с.9). 03.11.2014 року позивачем було направлено [PERSON] вимога про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості (а.с. 19-22) станом на 17.11.2014 р. заборгованість по кредиту становить 10694,53 доларів США, з яких прострочена сума боргу складає 694,45 доларів США та заборгованість по сплаті відсотків становить 624,52 доларів США. Отже, відповідно до п. 6.5 кредитного договору, позивач набув права звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості, оскільки [PERSON] не виконав умови договору та був попереджений про необхідність виконання зобовязань по кредитному договору. Щодо зменшення розміру заборгованості за кредитним договором відповідачі не подали жодних доказів. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] було укладено договір поруки від 01.11.2005 р., згідно якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобовязань. Відповідно до ч.1\~ст.546 ЦК України\~виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1\~ст.548 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2\~ст. 554 ЦК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник порушив графік погашення щомісячних платежів, а відтак у позивача виникло право на звернення з позовом про дострокове стягнення заборгованості. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами\~ст. 629 ЦК України\~- договір є обов'язковим для виконання сторонами, а за вимогами\~ст. 610 ЦК України\~- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов про солідарне стягнення з боржника і поручителя за кредитним договором №014/17-02/3782-50 від 01.11.2005 року в сумі 11319 доларів США 05 центів США, які складаються із заборгованості за кредитом 10694,53 долари США; заборгованість по сплаті відсотків 624,52 доларів США підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 168,41 доларів США, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки пеня нарахована в доларах США, а не в гривні, що є порушенням чинного законодавства. Так, відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Таким чином, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Вищенаведене узгоджується із позицією Верховного суду України викладеного в Постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 по справі №3-29гс. На підставі викладеного,

Outcome: partial