Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

23.05.2018р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна (а.с. № 2 - 3). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.05.2018р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві надано строк для усунення недоліків (а.с. № 16). З метою усунення позивачем недоліків, 12.06.2018р. подано уточнену позовну заяву, де він визначив третьою особою без самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.№ 22-23). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.06.2018р. відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (а.с. № 36). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 25.09.2018р.(а.с. № 70). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період шлюбу з відповідачкою придбане нерухоме майно: нежитлове приміщення кафе, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ (пізніше назва - м. Дніпро), пл. Шевченка. Приміщення кафе передане відповідачкою в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк». Позивач звертався восени 2016р. до відповідачки з проханням переоформити на нього належну йому Ѕ частку кафе, на що отримав відмову. Враховуючи викладене, виходячи із засад рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, посилаючись на норми ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70 СК України, ст. 368 ЦК України, просив визнати за ним право власності на Ѕ частину нежилого приміщення кафе. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 12.19.2017р. - а.с. № 73) 22.09.2018р. надав суду пояснення на позов (а.с. № 44 46), в яких заперечував проти заявлених вимог, посилаючись на те, що 09.06.2008р. [PERSON] уклала з АКІБ «УкрСиббанк» (потім перейменоване у ПАТ «УкрСиббанк») договір про надання споживчого кредиту № 11357588000, на підставі якого отримала кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 300 000 дол. США зі строком повернення до 08.06.2018р. під 14,5 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань 09.06.2008р. [PERSON] уклав договір поруки № 11357588000/2, за яким виступив як солідарний позичальник. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором 09.06.2008р. між [PERSON] і AT «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки № 11357588000/1, на підставі якого в іпотеку банка передано будівлю кафе. На думку представника банка, спір про право власності між подружжям відсутній, оскільки шлюбні відносини між ними не розірвані, а спірне нерухоме майно використовується в інтересах сім, ї. Доказів того, що між подружжям існує домовленість про порядок користування майном або спір, немає. Вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення є безпідставними, оскільки СК України вже визначено право сумісної власності подружжя і надано рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. Жодної правової підстави для зміни правого режиму майна для подружжя, які перебувають у шлюбі діючим законодавством не передбачена. З огляду на відсутність спору щодо майна між подружжям, відсутня необхідність у визнанні права власності судом. Звертає увагу суду на те, що на сьогоднішній день у відношенні [PERSON] і [PERSON] в органах державної виконавчої служби відкриті виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. А наявність позову про визнання право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення (кафе) є штучним намаганням сторін створити перешкоди банку у зверненні стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру від 07.06.2018р. - а.с. № 21) 04.02.2019р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу в загальному порядку (а.с. № 84). Відповідачка в підготовче засідання, призначене на 25.09.2018р., в судові засідання, які призначалися на 19.11.2018р. та 04.02.2019р., тричі не зявилася, про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 21.07.2018р.(а.с.№ 39). Про підготовче засідання, призначене на 25.09.2018р. відповідачка була повідомлена 15.08.2018р., про що свідчить відмітка про вручення поштового відправлення (а.с. № 42). Конверти із судовими повістками на 19.11.2018р. та 04.02.2019р. були повернуті з позначками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 75-76, 81-82). Крім того, про дату судового засідання 04.02.2019р. відповідачка була повідомлена шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 83). З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка вважається такою, що належним чином повідомлена про дату та час слухання справи. Представник АТ «УкрСиббанк» - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 03.01.2019р. - а.с. №86 ) надав суду письмову заяву про розгляд справи 04.02.2019р. за його відсутністю, просив врахувати надані банком письмові заперечення проти позову (а.с. № 85). Таким чином, з урахуванням заяв представників позивача та третьої особи та неявки відповідачки, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі 04.02.2019р. рішення суду за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність таких підстав, передбачена ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача в заяві до суду від 04.02.2019р. не надав згоди на заочний розгляд справи та просив винести рішення суду на загальних засадах цивільного судочинства (а.с. №84). Ухвалою суду від 04.02.2019р. (без виходу до нарадчої кімнати) змінена назва третьої особи з ПАТ «УкрСиббанк» на АТ «УкрСиббанк», оскільки до заяви від 04.02.2019р. представник банку [PERSON] додав довіреність від 03.01.2019р., з якої вбачається зміна назви банківської установи - а.с. №86). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України) Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, з 05.08.1975р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05.08.1975р. серії І-БК №422573 (а.с. № 5). Шлюб між ними не розірвано. Під час перебування в шлюбі [PERSON] за нотаріально посвідченим договором від 09.06.2008р. придбано у [PERSON] нерухоме майно: нежитлове приміщення кафе літ А-1, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ (з 03.06.2016р. назва міста - Дніпро), пл. Шевченка: опис обєкта: нежитлова будівля кафе літ. А-1, прибудова літ. а-1, прибудова літ. А11, мансарда, тераса над літ. А-1, А11, загальною площею 235,2 кв.м, ганок з дашком літ. а, замощення І (а.с. № 6). Право власності зареєстроване за [PERSON] у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом від 11.07.2008р. №19499819 (а.с. № 11). 09.06.2008р. [PERSON] уклала з АКІБ «УкрСиббанк» (потім перейменоване у ПАТ «УкрСиббанк») договір про надання споживчого кредиту № 11357588000, на підставі якого отримала кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 300 000 дол. США зі строком повернення до 08.06.2018р. під 14,5 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань 09.06.2008р. [PERSON] уклав договір поруки № 11357588000/2, за яким виступив як солідарний позичальник. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором 09.06.2008р. між [PERSON] і АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки № 11357588000/1, на підставі якого в іпотеку банка передано будівлю кафе (а.с. № 30, 31). Отже, спірне майно є предметом іпотеки. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/1452/16-ц (провадження № 2/205/1340/16), залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2017р. і від 11.10.2017р., стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11357588000 від 09.06.2008р. в сумі 125 628,29 дол.США, пеню в розмірі 350 852,64 грн. (а.с. № 47 58). Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра від 13.02.2018р. відкрито виконавче провадження № 55782941 з виконання вказаного рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с. № 59, 60). Постановою державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра від 06.04.2017р. відкрито виконавче провадження № 53677459 з виконання вказаного рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с. № 61, 62). Постановою державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра від 13.12.2017р. у виконавчому провадженні № 53677459 (щодо [PERSON]В.) накладено арешт на спірне нежитлове приміщення - кафе, розташоване за адресою: м. Дніпро, пл. Шевченка, буд. 1-Л (а.с. № 63 65). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщева С.С. від 15.05.2018р. по справі № 201/5095/18 (провадження 2-з/201/148/2018) за заявою [PERSON] забезпечено цей позов до його подачі шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю кафе, заборони відповідачці [PERSON] та будь-яким іншим особам укладати з третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та/або обтяження зобов'язаннями нежитлової будівлі кафе, зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 53677459, відкритим Соборним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.06.2016р. по справі № 205/1452/16-ц (2/205/1340/16), шляхом зупинення реалізації будівлі кафе (а.с. № 87-90). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина 1\~ст.\~69\~СК України\~встановлює,\~що дружина\~і чоловік\~ мають\~ право\~на поділ\~майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Таким чином, положення статті 70 СК України закріплюють принцип рівності часток подружжя в спільному майні, оскільки майно подружжя може бути поділене між подружжям також за взаємною згодою (ст. 69 СК України). Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. При цьому, ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально - правову презумпцію). Враховуючи установлені судом обставини та положення ч. 1 ст. 70 СК України, а також відсутність будь-яких письмових доказів про існування домовленостей між сторонами по справі щодо спірного приміщення кафе, суд доходить до висновку, що це нежитлове приміщення є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання права власності по 1/2 частці. При цьому, суд відхиляє твердження третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» про те, що визнання за [PERSON] права власності на передану в іпотеку частину приміщення кафе призводить до порушення прав іпотекодержателя, оскільки такі доводи спростовуються положенням ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону на час укладення договору іпотеки (09.06.2008р.) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Після визнання за [PERSON] права власності на частину кафе іпотека продовжує бути дійсною, позивач набуває статусу іпотекодавця і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, тому доводи ПАТ «УкрСиббанк» про порушення його прав іпотекодержателя є безпідставними. Положеннями Закону України «Про іпотеку» і укладеного між [PERSON] і АКІБ «УкрСиббанк» іпотечного договору від 09.06.2008р. не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. В свою чергу, поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, оскільки в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за їх рахунок приміщення (кафе), внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. З метою вирішення спору необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснюється погашення їх спільного боргу, чи не вносились сторонами їх особисті кошти у рахунок погашення кредитних зобов'язань. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 27.04.2016р. № 6-486цс16, від 14.09.2016р. № 6-539цс16. Суд звертає увагу й на те, що кредитний договір, договір поруки, договір іпотеки, а також договір купівліпродажу приміщення кафе укладені в один день 09.06.2008р. При цьому, приміщення кафе придбане за 1 455 300 грн., що еквівалентно сумі отриманого відповідачкою кредиту у сумі 300 000 дол. США (1 дол. США станом на 09.06.2008р. за офіційним курсом НБУ коштував 4,851 грн.). Означене вказує на те, що ймовірно, що приміщення кафе придбано за кредитні кошти і того ж дня передане в іпотеку банка. Позивач [PERSON] виступив поручителем за кредитним договором, як солідарний боржник, з чого слідує, що кафе придбане за спільні сумісні кошти подружжя, що вказує на те, що приміщення кафе придбане в інтересах сімї, і зобовязання за кредитним договором виникли також в інтересах сім'ї. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. За приписами п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону боржник зобовязаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про\~майно,\~яким він\~володіє спільно\~з іншими\~особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ч. 7. ст. 51 цього Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». З наведених норм слідує, що поділ майна подружжя у цій справі шляхом визнання за одним з них права власності на Ѕ частину спірного приміщення кафе жодним чином не порушує право банка на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна. Поділ спільного майна шляхом виділення кожному з них у власність половини частки не суперечить приписам статей 69, 70, 71 СК України, у звязку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідачки суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 7\~276грн.50коп., що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» є відповідною ставкою судового збору при поданні позову майнового характеру фізичними особами (1 % від ціни позову) (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved