Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

22.12.2016 року [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даної квартирі крім неї також зареєстровано її доньку [PERSON], разом з неповнолітніми онуками [PERSON], [PERSON]С . З квітня 2014 року відповідач [PERSON] з дітьми у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі не має її речей, а також речей її дітей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні її власністю, визнавши [PERSON], а також її дітей [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. В судове засіданні позивач [PERSON] з'явилася, підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася , про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкає. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відстуності, проти задоволення позову не заперечує. Представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради у судове засідання з'явилася, позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі, оскільки в разі визнання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користуванняквартирою за адресою: м. Дружківка, вул. Індустріальна, 5/4, їх права не будуть порушені, оскільки малолітні діти мають право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Суд, заслухавши позивача, представника органу опіки та піклування, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних піідстав. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10 квітня 1998 року, який зареєстровано у Дружківському міському бюро технічної інвентарізації 11 травня 1998 року (а.с.6). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON] зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією домової книги (а.с.9). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач [PERSON], разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] не мешкають у спірній квартирі з квітня 2014 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 22.12.2016 року [PERSON] просила визнати відповідача [PERSON], а також її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] разом з дітьми не проживає у спірній квартирі з квітня 2014 року, тобто понад три роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача [PERSON] виник-ло з моменту державної реєстрації , а саме з 10 квітня 1998 року. Тобто на час звернення власника квартири до суду (22.12.2016 року ) з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими , що втратили право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, минуло понад дев'ятнадцять років. З зазначеного в позові моменту [PERSON], [PERSON], [PERSON] відсутні в спірному житловому приміщенні, а тому є усі правові підстави для визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що на час звернення позивача до суду втратили право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач зі своїми дітьми не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, за можливе скасувати реєстрацію відповідача у спірної квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved