Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

22 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 04.06.2011 року був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] [INFO] року в них народилась донька [PERSON]. Останнім часом відносини між сторонами були напружені, будувались без взаємної любові, поваги та дружби. Так, з початку січня 2018 року вони не підтримують шлюбних відносин. Доцільності у подальшому спільному перебуванні з відповідачем у шлюбі вона не бачить, оскільки фактично вони вже давно припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. На сьогодні у неї з відповідачем немає сім'ї в розумінні Сімейного кодексу України, а тому немає необхідності у продовженні шлюбних відносин. Однак відповідач не бажає розірвати шлюб добровільно, чим порушує її права, саме тому їй довелось звернутися до суду. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. Спору з приводу проживання неповнолітньої дитини немає. Просить розірвати шлюб. 22.10.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.13). Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, від представника позивача до початку судового засідання через канцелярію суду надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за її відсутності, просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання через канцелярію суду від нього надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.06.2011 року, шлюб зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №293 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з січня 2018 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved