Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

24.06.2016 року [PERSON] міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 17.12.2008 року відповідач звернулась до позивача із заявою, на підставі якої їй присвоєно статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, починаючи з 17.12.2008 року. В заяві про надання статусу безробітного від 17.12.2008 року [PERSON] зазначила, зокрема, що не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років. У зв'язку з заначеним [PERSON] було нараховано допомогу по безробіттю у розмірі 8979,36 гривень. На підставі заяви [PERSON] 25.08.2009 року було укладено договір з позивачем щодо її професійного навчання та направлено її до Державної академії статистики, обліку та аудиту на навчання для підвищення кваліфікації за навчальною програмою використання інформаційних технологій в бухгалтерському обліку строком на 2,80 місяців (472 години). У звязку з навчанням відповідача їй було виплачено матеріальну допомогу в розмірі 3186,81 гривень, крім того вартість самого навчання складає 1269,03 гривень. 07.12.2009 року відповідачем отримано свідоцтво про підвищення кваліфікації та наказом №НТ091214 від 14.12.2009 року її було знято обліку у звязку з поданням письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості. Відповідно до [PERSON] перевірки достовірності страхових випадків було встановлено, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У звязку з зазначеним кошти у сумі 13435,20 гривень підлягають поверненню. Тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 13435,20 гривень державних допомог, а також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, уточнила, що сума 1000,00 гривень сплачена відповідачем у добровільному порядку, а тому з відповідача підлягає стягненню 12435,20 гривень, просила вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, представник позивача просила поновити строк для звернення до суду з позовом у зв'язку з тим, що безпідставна виплата зазначених коштів встановлена була 27.09.2010 року, у зв'язку з відмовою в добровільному порядку відшкодувати витрати. Позивач звернувся з адміністративним позовом до [PERSON] окружного адміністративного суду. Ухвалою суду касаційної інстанції від 03.12.2015 року провадження було закрито по адміністративній справі, так як спір є приватно-правовим та має розглядатися за правилами цивільного судочинства та 24.06.2016 року позивач звернувся в порядку, передбаченому ЦПК України, до зазначеного суду. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала, зазначила, що 1000,00 гривень із 13435,20 гривень вже сплатила. Проти задоволення позову з урахуванням сплаченої нею суми не заперечувала. Крім цього, просила розстрочити суму заборгованість на 18 місяців рівними частками, не заперечувала проти поновлення строку на звернення до суду з позовом. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно персональної картки №212001008121000005, зареєстрованої 10.12.2008 року [PERSON] міським центром зайнятості, [PERSON] звернулася з вимогою пошуку роботи. З вищезазначеної персональної картки судом встановлено, що в її розділі 6 [PERSON] не позначила, що зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності (а.с.14) Згідно заяви [PERSON] від 17.12.2008 року встановлено, що нею зазначено, що в даний час вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років (а.с.16). Згідно заяви [PERSON] від 25.08.2000 року вона просила направити її на навчання за спеціальністю використання інформаційних технологій в бухгалтерському обліку з 26.08.2009 року по 18.11.2009 року (а.с.17). Згідно Договору №212009082500054 від 25.08.2009 року. укладеного між [PERSON] центром зайнятості та [PERSON], останню направлено на підвищення кваліфікації в ХФ Державної академії статистики, обліку та аудиту за навчальною програмою «Використання інформаційних технологій в бухгалтерському обліку», строком на 2,80 міс. (472 год.) з метою сприяння подальшому працевлаштуванню (а.с.18). [PERSON] про вартість професійного навчання безробітних встановлено, що на навчання [PERSON] відраховано 1269,03 гривень (а.с.20). З [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець (а.с.23). [PERSON] міського центру зайнятості №219/П перевірки достовірності страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 27.09.2010 року встановлено, що [PERSON] в період перебування на обліку в Центрі зайнятості в якості безробітної була зайнятою особою фізичною особою підприємцем з 28.01.2003 року, чим порушила ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» (а.с.24). Згідно витягу із наказів про прийняті рішення по [PERSON] наказом від 24.11.2010 року №НТ101124 затверджено повернути виплати, сплачені їй по безробіттю з 17.12.2008р. по 25.08.2009р. в сумі 8852,97 гривень, з 08.12.2009р. по 11.12.2009р. в сумі 126,39 гривень; у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного з 26.08.2009р. по 07.12.2009р. в сумі 3186,81 гривень; а також вартість послуг у встановленому порядку відповідно до п.2, п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 26.08.2009р. по 07.12.2009р. в сумі 1269,03 гривень (а.с.25). Отримання коштів як допомогу по безробіттю та у зв'язку з навчанням у зазначеному розмірі відповідач не спростовує. 25.11.2010 року [PERSON] міським центром зайнятості направлено [PERSON] лист вих.№11-11/5659 з повідомленням про повернення коштів у сумі 13435,20 гривень, отримані як допомога по безробіттю, який отримано відповідачем 27.11.2010 року, згідно поштового повідомлення (а.с.26, 27). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ч. 2, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість це не заборонена законодавством діяльність осіб, повязана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сімї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у субєктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. В Україні до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. З матеріалів справи судом встановлено, що в період перебування на обліку в [PERSON] міському центрі зайнятості в якості безробітної [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням. Дата внесення до Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Таким чином, відповідачем не було вчинено усіх необхідних дій для припинення підприємницької діяльності. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як ФОП (незалежно від того, сплачує вона єдиний податок чи перебуває на загальній системі оподаткування), не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю. (Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 липня 2014 року № 21-79а14). Отже, відповідачем порушено умови по отриманню забезпечення на випадок безробіття, оскільки на момент встановлення статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю відповідач була зареєстрований як фізична особа-підприємець. На підставі викладеного, допомога по безробіттю, виплачена [PERSON] підлягають поверненню. З урахуванням того, що відповідачем згідно квитанції №0.0.638901932.1 від 24.10.2016 року сплачено 1000,00 гривень в рахунок повернення коштів, отриманих як допомога по безробіттю, позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 12435,20 гривень. Вимогу позивача щодо поновлення строку на звернення до суду з позовом суд вважає необхідним задовольнити, поновити позивачу зазначений строк, оскільки він пропущений з поважних причин. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень. Разом з цим, згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення може визначити порядок його виконання, надати відстрочку чи розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За таких обставин суд дійшов переконання щодо необхідності розстрочити виконання рішення суду на строк про який просить відповідач, а саме на 18 місяців по 767,40 гривень щомісячно, починаючи з місяця, в якому рішення суду набере законної сили.

Outcome: approved