Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

22 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], який в подальшому уточнила, про поділ майна подружжя, а саме: просила суд виділити їй набуте за час шлюбу майно: диван в спальні на суму 6928,00 грн., диван в залі на суму 12000,00 грн., холодильник на суму 6499,00 грн., телевізор в залі на суму 15000,00 грн., пилосос на суму 1500,00 грн., ноутбук на суму 5000,00 грн. пральну машину на суму 2610,00 грн.; виділити відповідачу набуте за час шлюбу майно: шафа-купе в коридорі на суму 7000,00 грн., меблі в зал на суму 4000,00 грн., шафа на балконі на суму 3000,00 грн., стіл компютерний на суму 1000,00 грн. стіл кухонний на суму 1700,00 грн., стільці на суму 1500,00 грн., комод на суму 400,00 грн., кондиціонер на суму 7000,00 грн., штори та тюль в залі на суму 2000,00 грн., тюль в спальні на суму 1000,00 грн., килим в залі та спальні на суму 2000,00 грн., мультиварка на суму 1100,00 грн., домашній кінотеатр на суму 2500,00 грн., кухонний комбайн на суму 2520,00 грн., пароварка на суму 799,00 грн. Крім того, 29 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], який згодом уточнила, в якому просить визнати укладені між [PERSON] та [PERSON] недійсними договори купівлі-продажу автомобілів DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] та Skoda Octavia 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], визнати за позивачем права власності на ? частину автомобіля DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] та право власності на ? частину автомобіля Skoda Octavia 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER]. Дану позов ухвалою суду від 07 червня 2017 рок обєднано в одне провадженні з позовом про поділ майна подружжя. Звернувшись до суду із вказаними позовами, [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що в період часу з 17 квітня 2010 року по 14 вересня 2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON]. Позивач зазначає, що з моменту реєстрації шлюбу сторони проживали за адресою: [INFO], яка на праві власності належить батьку відповідача. Позивач зазначає, що за час спільного проживання подружжям за спільні кошти ними було придбано наступне майно: диван в спальні на суму 6928,00 грн., диван в залі на суму 12000,00 грн., холодильник на суму 6499,00 грн., телевізор в залі на суму 15000,00 грн., пилосос на суму 1500,00 грн., ноутбук на суму 5000,00 грн. пральну машину на суму 2610,00 грн., шафа-купе в коридорі на суму 7000,00 грн., меблі в зал на суму 4000,00 грн., шафа на балконі на суму 3000,00 грн., стіл компютерний на суму 1000,00 грн. стіл кухонний на суму 1700,00 грн., стільці на суму 1500,00 грн., комод на суму 400,00 грн., кондиціонер на суму 7000,00 грн., штори та тюль в залі на суму 2000,00 грн., тюль в спальні на суму 1000,00 грн., килим в залі та спальні на суму 2000,00 грн., мультиварка на суму 1100,00 грн., домашній кінотеатр на суму 2500,00 грн., кухонний комбайн на суму 2520,00 грн., пароварка на суму 799,00 грн. [PERSON] вказує, що вони з колишнім чоловіком добровільно не дійшли згоди щодо поділу придбаного за час шлюбу майна, більшість із якого є меблі та побутова техніка. Відповідач чинить перешкоди у користуванні спільно нажитим майном, і відмовляється його добровільно розподілити, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, позивач зазначає, що за час шлюбу подружжя придбало два автомобілі: DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], Skoda Octavia 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER]. Право власності на вказані автомобілі при їх придбанні було зареєстровано на відповідача [PERSON], однак в подальшому зазначені автомобілі, без письмової згоди позивача, були відчужені відповідачем [PERSON] своїй матері [PERSON]: DAEWOO - 02 вересня 2014 року, Skoda Octavia - 14 травня 2015 року. У своєму позові [PERSON] вказує, що про те, що власником зазначених автомобілів стала [PERSON], позивач дізналася лише в листопаді 2016 року, коли звернулася до Регіонального сервісного центру в Сумській області за довідкою, маючи намір звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя. Посилаючись на вимоги ст.ст. 60, 65, 70 СК України, позивач просить поділити між сторонами набуте під час шлюбу майно, а саме: меблі та побутову техніку за вказаним нею переліком та визнати за нею право власності на ? кожного з двох автомобілів, що були придбані за час шлюбу з відповідачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Стороною відповідача надано суду письмовий відзив (а.с.205-208), відповідно до якого відповідачі вказують, що позовна заява не містить жодних доказів в обґрунтування своєї позиції. Вважають, що позивач не надала суду доказів на підтвердження наявності зазначеного майна та його вартості. Крім того, посилаючись на вимоги ст. 70,71 СК України зазначає, що за неподільні речі (нерухомість, автомобіль) суд присуджує грошову компенсацію одному з подружжя замість частки у праві спільної сумісної власності, за наявності на це його згоди та попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У тому випадку, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними, то відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Крім того, у відзиві зазначено, що твердження позивача, що спірні автомобілі було придбано подружжям - не відповідає дійсності, оскільки з 24 січня 2013 року відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та з моменту реєстрації здійснював діяльність по наданню автомобілів в оренду, на підтвердження чого надає письмові докази та копію довідки про отримання виручки за 2013 рік у розмірі 19520,00 грн. Натомість позивач не надала суду доказів того, що вона була зареєстрована як підприємець чи разом з чоловіком нею було створено підприємство з надання таких послуг. Більш того, відповідач вказує, що зазначене в позові рухоме майно та автомобілі були придбані за кошти батька відповідача, про що буде підтверджено в судовому засіданні. Посилаючись на вимоги ст. 57 СК України зазначає, що спірні автомобілі є майном ФОП, яке було придбано та використовувалося з метою отримання прибутку, а тому є його власністю і не є обєктом спільної сумісної власності, бо належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, а і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто позивач не надала суду належних та допустимих доказі в того, що джерелом набуття спірного автомобіля є спільні сумісні кошти подружжя, що узгоджується з правовою позицією висловленою в постанові ВСУ №6-79цс13. Вказує, що оскільки автомобілі були придбані за кошти батьків відповідача [PERSON], то в подальшому були перереєстровані на матір відповідача. Суд, вислухавши сторони, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Спірні правовідносини між сторонами є сімейними і врегульовані ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 СК України. Так відповідно до ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Можливо стягнення компенсації за згодою іншого з подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період часу з 17 квітня 2010 року по 14 вересня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням суду шлюб було розірвано (а.с.9). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.10). Зареєстрованим місцем проживання сторін [PERSON] та [PERSON] є адреса: [ADDRESS] (а.с.8, 13). [PERSON] на підтвердження того, що в період шлюбу з [PERSON] було придбано ряд рухомих речей надала суду копії документів, а саме: товарний чек на купівлю пральної машини Whirpool вартістю 3700 грн. від 04.12.2009 року (а.с.37); товарний чек на купівлю шафи-купе вартістю 3770 грн. від 25.02.2010 року (а.с.38); товарний чек на виготовлення меблів на суму 5500 грн. від 14.03.2010 року (а.с.39); договір №135 на поставку меблів від 14.03.2010 року укладений між ПП [PERSON] та [PERSON], предметом договору є шафа-купе вартістю 9270 грн. (а.с.40-41); договір №150 на поставку меблів від 24.06.2010 року укладений між ПП [PERSON] та [PERSON], предметом договору є комплект мебельний вартістю 5700 грн. (а.с.42); товарний чек на виготовлення меблів ПП [PERSON], відповідно вартість виготовлення меблів становить 3400 грн., а залишок у розмірі 2300 грн. оплачено 20.07.2010 року (а.с.43); товарний чек від 08.10.2013 року на купівлю мультиварки на загальну суму 1100 грн. (а.с.44); товарний чек від 11.12.2010 року на купівлю пральної машини Ariston arsl 100 на загальну суму 2610 грн. (а.с.44); товарний чек від 07.05.2012 року на купівлю пароварки на загальну суму 799 грн. (а.с.44); товарний чек від 08.05.2012 року на купівлю холодильника на загальну суму 6217,25 грн. (а.с.44). З довідки Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області вбачається, що автомобіль DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] 28.09.2012 року зареєстровано за [PERSON], а автомобіль Skoda Octavia 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] 24.01.2014 року зареєстровано за [PERSON] (а.с.62). Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 19.04.2017 року, на підставі довідки-рахунку ВІА 549373 від 02.09.2014 року виданої ТОВ «Автотехстандарт», автомобіль DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], власником якого був [PERSON], відчужено [PERSON]; на підставі довідки-рахунку ААЕ 050278 від 14.05.2015 року виданої ТОВ «Автотехстандарт», автомобіль Skoda Octavia 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], власником якого був [PERSON], відчужено [PERSON] (а.с.193). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком відповідача [PERSON], пояснив суду, що майно сину та невістці: холодильник, мікрохвильову піч купував він сам, а молоде подружжя самі нічого не купували. Чеки він віддавав сину, оскільки не збирався їх зберігати. Пояснив, що в м. Суми вони купили холодильник. Зазначив, що всі автомобілі він також купив за свої кошти, автомобіль [PERSON] був оформлений на [PERSON]. На кого оформлений автомобіль [PERSON], він не знає. Свідок пояснив, що знає, що на його колишню дружину оформлені машини. На запитання пояснив, що ніяких коштів у його колишньої дружини немає, і за автомобілі сину вона не платила. Ланос купувався для таксі, а [PERSON] куплена для сімї сина. У квартирі є два телевізори, пральна машина. Пояснив суду, що [PERSON] працював у нього в Москві, однак зароблених [PERSON] коштів вистачало лише на те, щоб прокормити сімю та одягтися, але не на дорогу техніку. На запитання суду свідок пояснив, що за той час. коли син розпочав свою підприємницьку діяльність було куплено 7 автомобілів. Зараз автомобілі стоять. [PERSON] їздить на [PERSON], мати [PERSON] не користується. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою відповідача, пояснила, що вся обстановка в квартирі та автомобілі, все це куплено за кошти батька [PERSON]. Пояснила, що зі слів свого брата [PERSON] знає, що диван та крісла купував [PERSON], скільки вони коштували, вона не знає. Свідок пояснила, що в квартирі у племінника є диван, крісла шкіряні світлі, телевізори навісні, холодильник у кухні. Пояснила, що автомобілі були зареєстровані на [PERSON], на запитання головуючого пояснила, що вона не була свідком того, як [PERSON] проводив розрахунки за меблі та техніку. На холодильник і телевізор її брат [PERSON] показував паспорти, холодильник срібного кольору. Речі купувалися у 2011 році, свідок пояснила, що памятає це добре, оскільки у цей період вони з чоловіком робили ремонт та також купували меблі. Свідок не памятає, скільки минуло років від того як були куплені автомобілі. На запитання відповідача свідок пояснила, що [PERSON] показував холодильник, техніку та документи на них у квартирі в Сумах. Стороною відповідача, як доказ того, що спірні автомобілі були придбані з метою ведення підприємницької діяльності, надано суду витяг з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якого вбачається, що [PERSON] з 24 січня 2013 року зареєстрований у даному реєстрі, основним видом економічної діяльності є надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (а.с. 209). Відповідно до поданої декларації платників податку [PERSON], обсяг виручки за період з 29.01.2013 року по 08.11.2016 року склала 19520 грн. (а.с. 210). Згідно із ч.3 ст. 368 ЦК України та ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 2, 3 ст. 70 ЦК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, у сімейному законодавстві України діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості в розумінні ст. 77-78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком в розумінні ст. ст. 12,76 ЦПК України. У судовому засіданні позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що позивачем та відповідачем [PERSON] під час шлюбу було придбане майно, а саме: диван в спальні на суму 6928,00 грн., диван в залі на суму 12000,00 грн., холодильник на суму 6499,00 грн., телевізор в залі на суму 15000,00 грн., пилосос на суму 1500,00 грн., ноутбук на суму 5000,00 грн. пральну машину на суму 2610,00 грн., шафа-купе в коридорі на суму 7000,00 грн., меблі в зал на суму 4000,00 грн., шафа на балконі на суму 3000,00 грн., стіл компютерний на суму 1000,00 грн. стіл кухонний на суму 1700,00 грн., стільці на суму 1500,00 грн., комод на суму 400,00 грн., кондиціонер на суму 7000,00 грн., штори та тюль в залі на суму 2000,00 грн., тюль в спальні на суму 1000,00 грн., килим напольний в залі та спальні на суму 2000,00 грн., мультиварка на суму 1100,00 грн., домашній кінотеатр на суму 2500,00 грн., кухонний комбайн на суму 2520,00 грн., пароварка на суму 799,00 грн. Із наданих стороною позивача копій товарних чеків, що вбачається, що ряд речей дійсно придбано у період шлюбу сторін, у тому числі мультиварка, пральна машина, пароварка, холодильник, однак доказів того, що це майно куплено саме подружжям та перебувало у їх спільній сумісній власності, суду не надано. Стосовно решти майна, зазначеного позивачем, суд звертає увагу, що позивачем не було надано жодних документів, які підтверджують вартість вказаного майна та що воно було придбано саме подружжям і період їх шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поділу рухомого майна подружжя, а саме: меблів, побутової техніки, предметів побуту, оскільки стороною позивача, у розумінні ст. 77-78 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що вказане майно було придбане саме подружжям під час перебування їх у шлюбі у період з 17 квітня 2010 року по 14 вересня 2015 року. Щодо вимог про визнання недійсними правочинів та визнання права власності на ? частину автомобілів, суд зазначає наступне. Згідно із частиною 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи той факт, що жодна із сторін не внесла на депозитний рахунок суду суми грошової компенсації вартості 1/2 частки спірних автомобілів, то поділ спірних автомобілів з визнанням за кожним із подружжя права власності на 1/2 його частину відповідатиме вимогам норм діючого законодавства. Судом достеменно встановлено, що автомобіль DAEWOO Lanos, д.н.з ВМ7013АК придбано та зареєстровано за [PERSON] 28.09.2012 року, а автомобіль [NUMBER] придбано та зареєстровано за [PERSON] 24.01.2014 року, тобто обидва автомобілі набуті у власність під час перебування шлюбі. Посилання відповідача на те, що спірні автомобілі марки DAEWOO Lanos, Skoda Octavia придбані за кошти батька відповідача не підкріплені жодними письмовими доказами, і належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України з цього приводу суду надано не було. Посилання відповідача на те, що спірні автомобілі марки DAEWOO Lanos, Skoda Octavia є особистою власністю відповідача [PERSON], оскільки були придбані ним для здійснення підприємницької діяльності також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що автомобіль DAEWOO Lanos було придбано для підприємницької діяльності сина [PERSON], однак судом встановлено, що вказаний автомобіль було придбано у вересні 2012 року, тоді як свою підприємницьку діяльність відповідач [PERSON] розпочав із січня 2013 року. Щодо автомобіля Skoda Octavia, то в судовому засіданні було встановлено, що цей автомобіль ніколи не використовувався для надання послуг таксі, оскільки його було придбано для особистого використання відповідача та його сімї, а не з метою здійснення підприємницької діяльності. Вказані обставини підтверджено як самим відповідачем [PERSON], так і свідком [PERSON] Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. За вказаних обставин, посилання сторони відповідача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України №6-79цс13, що автомобілі є майном фізичної особи-підприємця, яке придбано та використовувалося в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, а тому є його особистою власністю в силу ст. 57 СК України, суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду № 35/9895/15-ц від 06.02.2018 року, в якій наголошено, що нормами ч. 2 ст. 60 СК України визначено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, на які цілі було придбано майно. Судом встановлено, що спірні автомобілі DAEWOO Lanos, Skoda Octavia було придбано сторонами під час їх шлюбу, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до вимог ч. 2 ч. 3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Судом встановлено, що спірні автомобілі, які є цінним майном, придбані під час шлюбу, в той період часу, коли сторони ще перебували у шлюбі, були відчужені матері відповідача [PERSON] без письмової згоди іншого співвласника дружини [PERSON] Кім того, в судовому засіданні було встановлено, що за відповідними договорами купівлі-продажу автомобілів марки DAEWOO Lanos, Skoda Octavia покупець відповідач [PERSON] не сплачувала кошти. Тобто, метою зазначених договорів купівлі-продажу автомобілів було не оплатна передача майна у власність, а фактично вилучення вказаного цінного майна із обсягу спільного сумісного майна подружжя [PERSON], без відому позивача. Так ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки в момент вчинення спірних правочинів - договорів купівлі-продажу автомобілів відповідачем [PERSON] було допущено порушення вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля DAEWOO Lanos та договір купівлі-продажу автомобіля Skoda Octavia, оформлені довідками-рахунку, укладені між [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля DAEWOO Lanos та на 1/2 частину автомобіля Skoda Octavia, виходячи з того, що вказані автомобілі об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та виходячи з рівності часток подружжя. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в звязку з частковим задоволенням позову, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] частину понесеного нею судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 1919,96 грн.

Outcome: partial