Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

22 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Ворожбянської міської ради з позовом, який мотивувала тим, що вона є спадкоємцем померлого [INFO] року [PERSON], який за життя розпочав процес приватизації земельної ділянки, але державний акт отримати не встиг у зв'язку зі смертю. Посилаючись на зазначені обставини, перехід до неї відповідних прав спадкодавця, просила визнати за нею право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку, розташовану на території Ворожбянської міської ради по [ADDRESS], загальною площею 0,1483 га, з яких: 0,1 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,0483 га - для ведення особистого підсобного господарства. У судовому засіданні [PERSON] та її адвокат Бондаренко Є.П. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. При цьому позивач пояснила, що за життя її батько [PERSON] не звертався до відповідача із заявою про безоплатну передачу йому земельної ділянки у власність. Вона своє право на приватизацію не використала. Представник відповідача Ворожбянської міської ради до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 43). Представники третіх осіб - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області, Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру Сумської області в судове засідання також не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши позивача [PERSON] та її адвоката Бондаренко Є.П., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON], у свідоцтві про народження якої батьками записані [PERSON] і [PERSON] (а. с. 6). Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 6). Рішенням Ворожбянської міської ради від 10 серпня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок» [PERSON] передано в приватну власність земельні ділянки, що були раніше надані в межах норм, передбачених ст. ст. 56, 57, 67 ЗК України, а саме: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка) 0,1 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,0483 га (а. с. 9). [INFO] року мати позивача [PERSON] померла (а. с. 34). [INFO] року [PERSON] помер (а. с. 7). З копії спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] її було заведено за заявою [PERSON] (а. с. 26). На даний час остання ще не отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав (п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України). Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі №128/1911/15-ц. Відповідно до чинного законодавства процедура приватизації земельної ділянки передбачає: 1) подання громадянином України до відповідної ради заяви про безоплатну передачу земельної ділянки в приватну власність за місцем розташування бажаної для отримання земельної ділянки; 2) розгляд у місячний термін заяви відповідним уповноваженим органом приватизації; 3) прийняття рішення або розпорядження на користь заявника, що є підставою для початку розробки документації проекту відведення земельної ділянки; 4) розробку проекту відведення земельної ділянки за рахунок завника; 5) погодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами: земельних ресурсів, природоохоронними, санітарно-епідеміологічними, архітектурними, з охорони культурної спадщини; 6) державну експертизу погодженого проекту відведення земельної ділянки, яку виконує орган земельних ресурсів; 7) повернення до органу приватизації проекту відведення земельної ділянки, що пройшов експертизу в органах земельних ресурсів; 8) перенесення в натурі розмірів земельної ділянки, передбачених проектом відведення, з встановленням землевпорядною організацією межових знаків; 9) підготовку землевпорядною організацією технічної документації для видачі Державного акту на право власності на землю; 10) перевірку реєстратором наданої технічної документації щодо дотримання в ній встановлених вимог; 11) перевірку територіальним органом земельних ресурсів технічної документації й оформленого землевпорядною організацією бланку Державного акту щодо відповідності даних; 12) здійснення оператором необхідних записів про державну реєстрацію прав особи на землю. З огляду на викладене, оскільки батько позивача [PERSON] за життя не розпочав процесу приватизації, бо навіть не звернувся до міської ради з відповідною заявою про безоплатну передачу йому земельної ділянки у власність, то [PERSON] не має права на завершення приватизації, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. При цьому суд враховує, що позивач не позбавлена можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок, після чого скористатися своїм правом на приватизацію земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed