Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

23 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу спілкування з дитиною. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що сторони від 23.10.2015 року по 25.10.2017 року перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає позивачеві спілкуватися з дитиною, що стало причиною його звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина, визначення порядку спілкування з дитиною щотижня (у середу, п'ятницю, неділю) та кожного дня народження від 1200 год. до 1600 год. (а.с.а.с. 3, 4). Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, пояснивши, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина. Після розірвання шлюбу відповідачка дійсно перешкоджає позивачеві спілкуватися з дитиною, що і стало причиною його звернення до суду. Під час розгляду справи третьою особою було складено висновок щодо визначення порядку його спілкування з дитиною, з яким він згоден. Відповідачка у суді заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що ніколи не перешкоджала позивачеві спілкуватися з дитиною. Відповідачка зазначила, що не заперечує проти задоволення позову у спосіб, визначений третьою особою у складеному висновку. Відзив на позов подано 13.06.2018 року (а.с.а.с. 30 - 32). Представниця третьої особи до суду не з'явилася, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за її відсутності (а.с. 43). Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони від 23.10.2015 року по 25.10.2017 року перебували у шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 року (а.с. 6). Під час шлюбу у сторін народився син, [PERSON], [INFO], який постійно проживає разом з відповідачкою (а.с. 5). 13 червня 2018 року на підставі звернення позивача виконавчим комітетом Центральної районної в м. Дніпрі ради було складено висновок №16/264, яким було рекомендовано визначити спосіб участі позивача у вихованні сина у вигляді їхніх зустрічей щоп'ятниці, від 1700 год. до 1900 год., щонеділі, від 0900 год. до 1200 год., кожного дня народження, від 0900 год. до 1200 год. (а.с.а.с. 36, 37). Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з частинами 1, 2 статті 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності з частинами 1 - 3 статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 159 СК, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 11, частиною першої статті 12 Закону України від 26.04.2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом принципу 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами дійсно сформувався стійкий конфлікт, побудований на особистих неприязних взаєминах. Між тим, наявність у цьому конфлікті перешкод у спілкуванні позивача з дитиною встановлено не було. Відповідних доказів на це останнім суду не надано. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов у частині зобов'язання відповідачки усунути перешкоди у спілкуванні батька з дитиною залишити без задоволення. При вирішенні решти позову суд бере до уваги ставлення батька до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків (у якій превалює прихильність дитини саме до матері), вік дитини (два роки), стан здоров'я дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення (відсутність даних про перебування позивача на обліку у лікаря-психіатра, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами). При цьому, зважаючи на вік дитини (який не дозволяє відривати її від матері), тривалу відсутність близького спілкування батька із сином (яка для запобігання психічного стресу в дитини обумовлює поступове і неагресивне наближення батька до неї), суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог, а саме у спосіб, запропонований третьою особою у складеному висновку. Суд не вважає за доцільне та таке, що відповідатиме інтересам дитини, запропонований позивачем в позовній заяві спосіб, оскільки він значно впливатиме на сталий спосіб життя дитини та її охоронювані законом інтереси. Вирішуючи спір у цій частині, суд також звертає увагу позивача на те, що в разі зменшення кола обставин, що обумовили саме такий спосіб розв'язання справи, він матиме право на повторне звернення до суду з аналогічним позовом.

Outcome: partial