Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

22.03.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ківіт Плюс» (далі ТОВ «Ківіт Плюс» ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 28.12.2016 року між ТОВ «Ківіт Плюс» та [PERSON] укладено Договір безвідсоткової цільової позики, за умовами якого ТОВ «Ківіт Плюс» надав відповідачу позику у розмірі 20000 гривень. Відповідно до п. 5, 6 зазначеного договору [PERSON] повинен повернути кошти не пізніше 16.01.2017 року. До теперішнього часу кошти повернуті не були. Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики від 28.12.2016 року у розмірі 20000 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги ТОВ «Ківіт Плюс» підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду пред'явленого позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 28.12.2016 року між ТОВ «Ківіт Плюс» та [PERSON] укладено Договір безвідсоткової цільової позики. За умовами договору ТОВ «Ківіт Плюс» надав [PERSON] позику у розмірі 20000 гривень. Виконання позивачем умов договору підтверджується заявою [PERSON] від 12.11.2016 року, Видатковим касовим ордером від 29.12.2016 року. Відповідно до п. 5.1. Договору строк використання позики позичальником становить до 13.01.2017 року. Відповідно до п. 6.1 договору, по закінченню строку, вказаного у п. 5.1 договору, позичальник зобовязується протягом 3 днів повернути суму позики. У звязку з тим, що у встановлений договором строк, сума позики відповідачем повернути не була, позивач просив стягнути з [PERSON] суму позики у розмірі 20000 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, згідно ст. 525 ЦК України, не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобовязання підлягає виконанню у визначений в ньому строк (термін), якщо останній було ним передбачено. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобовязання згідно ст. 611 ЦК України, є: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до норм ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання та не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вимоги ТОВ «Ківіт Плюс» обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 1600гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved