Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

23 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксана Миколаївна, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог позивач в позові зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору № VIHOGK02021122 від 08 грудня 2006 року позивач отримав кредит у розмірі 45 000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено договір іпотеки, згідно з яким позивач надав у іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 41,50 кв.м., яка розташована в [ADDRESS]. Заочним рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 27 червня 2012 року частково задоволено позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості по кредиту звернуто стягнення на вищезазначену квартиру, шляхом надання права іпотекодержателю - ПАТ КБ «Приватбанк» на продаж предмета іпотеки від імені [PERSON] договору купівлі-продажу на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Позивачу, з витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 29 грудня 2015 року стало відомо те, що нотаріусом посвідчено договір купівлі продажу нежитлового приміщення за реєстровим номером № 1428, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] Позивач зазначає, що даний договір є таким, що укладений із грубим порушенням вимог законодавства, а саме: іпотекодержателем не надіслано позивачу повідомлення про намір укласти договір; не погоджено вартість предмета іпотеки; не отримано згоду одного з подружжя на укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки; у зв'язку із відчуженням предмета іпотеки за спірним договором, порушено права дітей на користування приміщенням предмету іпотеки; позивач не був присутній під час укладання спірного договору; предмет іпотеки був відчужений під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Посилаючись на ці обставини, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29 грудня 2015 року нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Бєлою О.М. за реєстровим номером 1428, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень № запису про право власності 12838384 від 29 грудня 2015 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рой В.Л. в судовому засіданні вимоги позову не визнав просив суд у їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, однак надала на адресу суду заяву, у якій просила суд розгляд справи провести у її відсутність вимоги позову не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. до судового засіданні не з'явилась. В ході судового розгляду заперечувала щодо задоволення вимог позовної заяви з підстав зазначених в письмових запереченнях (а.с. 54-56). Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до судового засідання не з'явилась, хоча повідомлялась судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 грудня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення за яким продавець передає нежитлове офісне приміщення № 18, розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Ленінрадська, 36, у власність покупцеві, а покупець приймає вказане приміщення і сплачує за нього грошову суму в розмірі, визначеному і цьому договорі, а саме за 486 000 грн. (а.с. 109-110). Відчуження вказаного вище приміщення здійснювалось ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателем за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В., 08 грудня 2006 року, за реєстровим № 2952, іпотекодавцем за яким є [PERSON], на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2015 року по справі № 127/3816/15-ц. Відповідно до даного рішення суду, яке набуло законної сили 16 серпня 2015 року (а.с. 123-126), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIH0GK02021122 від 08 грудня 2006 року, в розмірі 102 789,06 дол. США, що за курсом 16,15 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 січня 2015 року складає 1 660 043 грн. 32 коп.: звернуто стягнення на нежиле приміщення загальною площею 40,30 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], приміщ. Літери «А», - офіс, І поверх - пр. №18, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № VIH0GK02021122 від 08 грудня 2006 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ПАТ КБ «Приватбанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Суд звертаю увагу на те, що відповідно до вказаного рішення, судом було звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором саме на нежиле приміщення, і докази, які свідчили б про те, що дане рішення суду станом на день укладення спірного договору та станом на день розгляд справи в судді є не чинним, матеріали цивільної справи не містять. Таким чином, саме при розгляді справи № 127/3816/15-ц підлягали з'ясуванню обставини, зокрема, щодо статусу житла (житлове чи не житлове) на яке зверталось стягнення в рахунок погашення заборгованості за зобов'язаним [PERSON] по кредитному договору, а тому, судом не надається оцінка таким доказам, як свідоцтво про право власності № 1088 від 23 грудня 2008 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 23 грудня 2008 року № 3164 (а.с. 14), які в подальшому були скасовані рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року у справі № 127/12737/14-ц (а.с. 17-20), яке набуло законної сили 19 лютого 2015 року та свідоцтву про праву власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 05 листопада 2015 року, яке видано в замін згаданому вище свідоцтву про право власності № 1088 від 23 грудня 2008 року. До того ж, станом на день укладення спірного договору, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомостей про скасування рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року свідоцтва про право власності № 1088 від 23 грудня 2008 року та рішення виконкому Вінницької міської ради від 23 грудня 2008 року № 3164, не містив, оскільки під час посвідчення договору, з метою перевірки зареєстрованих прав на нерухоме майно, на яке рішенням суду було звернуто стягнення, приватний нотаріус здійснив запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно до сформованого 29 грудня 2015 року витягу за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове офісне приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], приміщення 18, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER], виданого 05 листопада 2015 року державний реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, на праві приватної власності належить [PERSON], номер запису про право власності: 11904837, дата та час державної реєстрації: 04 листопада 2015 року (а.с. 132). Позивач як на підставу для визнання оспорюваного правочину недійсним у позові посилається на те, що продаж квартири було вчинено без проведеної експертної оцінки її вартості та повідомлення іпотекодавця про намір укласти договір купівлі-продажу; зазначений договір суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» до укладення договору купівлі-продажу квартири, було виконано вимоги статті 38 Закону України «Про іпотеку». Разом з тим, суд зазначає про те, що недотримання встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку» вимог, як наслідок, може застосовуватись відшкодування завданих збитків, про те не може слугувати підставою для визнання договору купівлі-продажу предмета іпотеки недійсним. Щодо доводів позивача про те, що продаж квартири було вчинено без проведення оцінки квартири суб'єктом оціночної діяльності, суд зазначає наступне. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів, врегульовано Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Вказаним Законом передбачено, зокрема статтею 12, що документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору - це звіт про оцінку майна. Із витребуваних у нотаріуса документів, на підставі яких посвідчувався оспорюваний договір, міститься звіт про оцінку майна, здійснений 29 жовтня 2015 року ТОВ «Подільський експертний центр» (а.с. 127-129). Докази, які б підтверджували неправомірність вказаного звіту, позивачем та його представником суду надано не було. Отже, з урахуванням наведених положень Закону, судом не ставився під сумнів даний звіт, оскільки він відповідає вимогами статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII (далі - Закон № 1304-VII), набув чинності 07 червня 2014 року. За приписами пункту 1 вказаного закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як слідує з наведеної вище норми, що мораторій поширюється виключно на нерухоме житлове майно, разом з тим, як вже було встановлено судом, що предметом договору купівлі-продажу квартири від 09 грудня 2015 року є нежитлове приміщення, таким чином, положення Закону № 1304-VII на вказані правовідносини не поширюється та не підлягає застосуванню. З підстав зазначених вище, на нотаріуса під час посвідчення спірного договору купівлі-продажу, не покладався обов'язок щодо перевірки наявності прав користування житлом малолітніх та неповнолітніх, оскільки дане приміщення є нежитловим, а тому, положення закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до спірних правовідносин, також, не підлягають застосуванню. Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що під час укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки у дружини позивача - [PERSON] не отримано згоду на його укладення, з огляду на те, що вказані обставини є предметом доказування щодо правомірності укладення договору іпотеки у 2006 році між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», однак, враховуючи те, що такі вимоги не є предметом розгляду даної справи, тому суд, відповідно до статті 11 ЦПК України, їх відхиляє. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням встановлених під час розгляду обставин справи, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09 грудня 2015 року не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а тому в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, слід відмовити. Частиною 6 статті 154 ЦПК України встановлено, що якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2016 року у виді накладення арешту на нежитлове приміщення [ADDRESS] яке належить на праві приватної власності [PERSON] Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed