Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

22.02.2017 р. позивач звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги 31.03.2016 року, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником зазначеної квартири. Відповідач є її сином та зареєстрований у вказаній квартирі, але з березня 2010 року не проживає у ній. Відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку за вказаною адресою, участь у витратах за квартиру не бере, вона змушена за нього сплачувати комунальні послуги, якими він фактично не користується. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки поштового відділення № 89 м. Кривого Рогу про повернення поштового відправлення у звязку із закінченням терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи докази: копії: свідоцтва про право власності на житло С-1162 від 16.07.1993 р.; свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2010 р; витягу про державну реєстрацію прав від 22.10.2010 р.; довідки № 76 від 20.02.2017 р. про склад сімї; відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області щодо місця проживання [PERSON]; акт від 31.03.2017 р. про не проживання (а.с. 6, 7, 8, 10, 13, 19), судом встановлені такі факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло С-1162 від 16.07.1993 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2010 р.. Відповідач [PERSON] є сином позивача та зареєстрований на цей час у квартирі [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживає із березня 2010 року, тобто понад рік. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України, і вони свідчать про наявність підстав для визнання відповідача, члена сімї позивача, таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік відсутній в ньому, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин, передбачених законом, які вважаються поважними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved