Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

23 травня 2016 року звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати. В обґрунтування позову зазначила, що\~у період з 08 серпня 1983 року по 14 серпня 2001 року вона працювала у ВАТ «Содовий завод». При її звільненні з підприємства, відповідач зобовязаний був провести\~ з\~ позивачем повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це\~ скрутним фінансовим становищем. На підставі рішення комісії по трудовим спорам ВАТ «Содовий завод» від 14 серпня 2001 року вирішено стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1\~181 грн. 50 коп. Однак заборгованість по заробітній платі за рішенням комісії по трудовим спорам ВАТ «Содовий завод» була видана лише в серпні 2012 року. Посилаючись на положення статті\~ 34 Закону\~ України «Про оплату праці»\~ та\~\~ статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам\~ втрати частини грошових доходів\~ у звязку\~ з порушенням термінів\~ її виплати», відповідно пункту 2\~ постанови КМ України\~ від 21 лютого 2001 року\~ №159 «Про затвердження\~ Порядку проведення компенсації громадянам\~ втрати частини\~ грошових доходів у звязку з\~\~ порушенням термінів\~ її виплати», просила\~ стягнути на її користь компенсацію\~ втрати частини\~ заробітної\~ плати у звязку з порушенням термінів\~ її виплати за весь час затримки розрахунку\~ при звільненні, а саме з 01 серпня 2001 року по 01 серпня 2012 року, що становить2\~591 грн. 86 коп. 21 червня 2016 року, позивач збільшила розмір позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на її користь також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, з 14 серпня 2001 року по день ухвалення рішення суду у даній справі.\~\~ Слід зазначити, що при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, судом не було порушено правил визначення юрисдикції щодо вирішення вказаної цивільної справи. Так, правова позиція викладена в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року зазначає, що справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Аналогічну думку містить інформаційний лист судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у разі банкрутства боржника від 07 травня 2013 року №709/0/4-13, у якому зазначено, що справи про банкрутство боржника порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату та час\~ розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, уточненні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача ВАТ «Содовий завод», будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника ВАТ «Содовий завод», позов визнав частково. У своїй заяві, зокрема, зазначив, що відносно підприємства відкрито процедуру банкрутства, внаслідок чого, ВАТ «Содовий завод» не має можливості визнати позовні вимоги окрім суми основної заборгованості із заробітної плати, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була нарахована за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор не може збільшити реєстр кредиторів, котрий з часу затвердження господарським судом є незмінним. Отже позовні вимоги не визнав. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин та відповідних їм норм чинного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що дійсно, [PERSON] працювала у ВАТ «Содовий завод», у період з 08 серпня 1983 року по 14 серпня 2001 року (а.с. 16). На підставі рішення комісії по трудовим спорам ВАТ «Содовий завод» від 14 серпня 2001 року вирішено стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1\~181 грн. 50 коп. Наведена обставина стверджується даними посвідчення Комісії по трудових спорах. Із вказаного посвідчення видно, що позивачці заборгованість по заробітній платі була виплачена у повному обсязі в сумі 1181 грн. 50 коп. 20 серпня 2012 року (а.с. 7). Із відповіді ВАТ «Содзавод» № 01-23/376 від 04 липня 2016 року на запит суду, видно, що при розрахунку заборгованості по заробітній платі позивачці її розмір нараховувався без врахування компенсації та індексації. Розвязуючи спір в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Судом достовірно встановлено, що при нарахуванні заборгованості по заробітній платі на час звільнення позивачки з підприємства, а також при виплаті заборгованості у серпні 2012 року, компенсація заробітної плати, передбачена нормами ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» не нараховувалася. За приписами ст.. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація\~ громадянам\~ втрати\~ частини доходів у зв'язку з порушенням\~ строків\~ їх\~ виплати\~ (далі\~ -\~ компенсація) провадиться\~ у\~ разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів,\~ нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, а за змістом ст. 8 вказаного закону, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2001 року. В статті 3 вказаного Закону, передбачений порядок нарахування компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу ( особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Положенням ст. 34 Закону України «Про оплату праці» (із змінами та доповненнями) передбачено, що\~\~ компенсація\~ працівникам\~ втрати частини\~ заробітної плати\~ у звязку\~ із порушенням\~ строків її виплати\~ провадиться\~ відповідно до індексу\~ зростання\~ цін\~ на споживчі товари\~\~ та\~ тарифів\~ на послуги\~ у порядку, встановленому\~ чинним законодавством. Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, компенсація втрати частини заробітної плати є складовою заробітної плати, а тому працівник згідно із положеннями ст. 233 КЗПП України може звертатися до суду із стягненням вказаних сум без обмеження будь-яким строком. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України, передбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз наведених норм чинного законодавства та встановлених у судовому засіданні обставин дозволяє дійти до висновку, що 20 серпня 2012 року позивачці була виплачена заборгованість по заробітній платі без врахування сум компенсації втрати частини заробітної плати, яка у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати є обовязковою до нарахування та виплати згідно із вимогами ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» та відноситься до складової оплати праці. Приріст\~ індексу\~ споживчих цін\~ за\~ період з\~ 01 серпня 2001\~ року\~ по\~ 01 серпня 2012 року (згідно меж заявлених\~ та підтриманих\~ позовних вимог)\~ складає 219,37 %, тому\~ розмір\~ компенсації\~ за\~\~ цей\~ період\~ складає 2 591грн. 86 коп. (1 181 грн. 50 коп. заборгованість по заробітній платі х 219,37 %:100% = 2 591 грн. 86 коп.)., З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивач слід компенсацію втрати частини заробітної плати, у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати, у розмірі 2 591 грн. 86 коп.. Розвязуючи спір в частині вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з таких міркувань. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати\~ з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно частини шостої статті 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. У трудових правовідносинах такі поняття як зобовязання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобовязання не застосовуються. За структурою КЗпП України ст. 117, якою визначено підстави виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відноситься до розділу VII Оплата праці вказаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, виплата за затримку розрахунку при звільненні, яка повязана з трудовими правовідносинами, є оплатою праці, а тому положення наведеного вище Закону України на ці правовідносини не поширюються. Наведену позицію висловив також Верховний суд України в своїй постанові № 6-121цс 12 від 17 жовтня 2012 року. За таких обставин, суд не приймаються доводи відповідача, викладені у заяві. Щодо встановлення строку звернення до суду, який суд при вирішенні трудового спору зобовязаний перевірити, то відповідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 р. в частині ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, про застосування тримісячного строку звернення до суду\~ щодо стягнення середнього заробітку та весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд вважає, що наведений строк обраховується з моменту фактичного розрахунку із працівником. В звязку викладеним, суд приходить до висновку, що оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що станом на 20 серпня 2012 року позивачці не була виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строку її виплати, фактичний розрахунок із позивачкою на день звернення її до суду із позовом не проведений у повному обсязі, відсутність вини відповідача у її невиплаті не доведена. За таких обставин, середній заробіток за весь час затримки розрахунку підлягає до виплати, а тому у відповідності до ст. 116 КЗпП України, суд вважає, що час затримки розрахунку слід відраховувати з дня звільнення працівника по день винесення рішення суду. При цьому, суд зазначає, що оскільки вимоги в частині стягнення сум компенсації втрати частини заробітної плати, яка у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати, судом задоволені у повному обсязі, підстав для застосування вимог ч.2 ст. 117 КЗпП України у суду немає. В п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Враховуючи викладене, суд стягує також середньомісячний заробіток за\~ період\~\~ з 14 серпня 2001 року по день ухвалення рішення у дані справі\~ включно, виходячи з наступних розрахунків: Згідно із довідкою ВАТ «Содовий завод» № 01-23/235 від 17 травня 2016 року, нарахована заробітна плата за два останні місяці роботи позивача: червень 2001 року становить - 19 грн. 19 коп., у травні 2001 року 25 грн. 58 коп.; Фактично відпрацьованих годин у червні 2001 року 24,6 год., у\~ травні 2001 року 32,8 год.; Середній заробіток за два останні місяці роботи становить 22 грн. 39 коп. (а.с. 3). Таким чином, середньоденний заробіток за два останніх місці роботи червень, травень\~ 2001 року становить: (19 грн. 19 коп. + 25 грн. 58 коп.):( 24,6 год. + 32,8 год.) = 0 грн. 78 коп./год. Х 8 год. = 6 грн. 24 коп. на день. Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 серпня 2001 року по 11 липня 2016 року включно складає: 6 грн. 24 коп. Х ((19 дн. + 20 дн.):2(середня кількість робочих днів за два останніх місяці роботи) Х 12 міс. (середня кількість робочих днів у році) Х 14 роки + (19,5 дн. Х 10 міс.)+27 дн.) = 6 грн. 24 коп. Х 495 (кількість днів затримки розрахунку з 14 серпня 2001 року по 11 липня 2016 року (день винесення судового рішення) включно) = 21 827 грн. 52 коп. Крім того, відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно розяснень п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). У звязку із викладеним, враховуючи, що позов задоволений повністю, суд приходить до висновку, що з відповідача у дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі\~ 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved