Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

21 травня 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до громадянина [PERSON], в якому вказав, що 1 грудня 2000 року між ними був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого він придбав у останнього будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, [ADDRESS]. Посилаючись на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просив визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу зазначеного будинку. Під час розгляду справи за ухвалою суду від 7 серпня 2015 року, в зв'язку зі смертю [PERSON], до участі в справі був залучений його правонаступник - [PERSON], яка прийняла спадщину після його смерті. Позивач до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, його представник надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, а позов задовольнити. Відповідачка та представник третьої особи до судового засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 1 грудня 2000 року позивач уклав на універсальній товарній біржі «РІКо-Альянс» письмовий договір №319, за яким придбав у громадянина [PERSON] будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, [ADDRESS]. 4 грудня того ж року він зареєстрував даний договір в комунальному підприємстві «Миколаївське МБТІ» та отримав на своє ім'я реєстраційне посвідчення про право власності на будинок. В даний час дізнався, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен був бути нотаріально посвідченим. Однак на тепер засвідчити його нотаріально у нього не має можливості, оскільки попередній власник помер. Його правонаступник - спадкоємиця [PERSON] втратила інтерес до угоди. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу. На підставі викладеного,

Outcome: approved