Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

\~\~ \~ \~ \~ \~22.10.2020 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 22\~713,23 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.07.2020 року по 16.10.2020 року в розмірі 29\~964,33 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №147-к від 22.07.2020 року її було звільнено з роботи за згодою сторін. На день звільнення існувала заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 22\~713,23 грн., яка всупереч нормам законодавства їй не була виплачена в день звільнення. Відтак, враховуючи те, що відповідач не провів із нею повного розрахунку при звільненні, просить стягнути з останнього на її користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку. Ухвалою від 23.10.2020 року позов залишено без руху. 10.11.2020 року позивачем подано заяву на усунення недоліків, якою виконано вимоги ухвали від 23.10.2020 року про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою від 11.11.2020 року прийнято позовну заяву та відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін. За клопотанням представника відповідача, розгляд справи 23.12.2020 року відкладено на 25.01.2021 року, про що постановлено ухвалу від 23.12.2020 року. У зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, 25.01.2021 року розгляд справи відкладено на 18.02.2021 року. Враховуючи першу неявку в судове засідання\~ належним чином повідомленого відповідача, розгляд справи 18.02.2021 року відкладено на 09.03.2021 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач подала заяву про зменшення позовних вимог від 25.02.2021 року (вх.№3520 від 25.02.2021 року), оскільки заборгованість по заробітній платі в розмірі 22\~713,23 грн. відповідачем виплачена в добровільному порядку. Відтак враховуючи, те, що всупереч нормам законодавства така була виплачена не в день звільнення, просить стягнути з останнього лише середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.07.2020 року по 16.10.2020 року в розмірі 29\~964,33 грн. Заперечень стосовно заочного розгляду справи позивачем не висловлено. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань, відзиву відносно позову не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як вбачається із копії трудової книжки, 22.07.2020 року [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КзПП України (а.с.4-6). Згідно копії довідки №15/1488 від 29.09.2020 року, виданої ПрАТ Шахта «Надія», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 22\~713,23 грн. (а.с.7). В той же час із копії довідки №15/1488 від 29.09.2020 року, виданої ПрАТ Шахта «Надія», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 507,87 грн. (така розрахована виходячи із нарахованих виплат за два останні місяці роботи, що передували звільненню, а саме: травень 2020 року 5270,52 грн. за 9 відпрацьованих дні та червень 2020 року 9457,67 грн. за 20 відпрацьованих дні) (а.с.7). Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках На підставі ч.ч.1,6\~ст. 81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Ч. 7\~ст. 43 Конституції України\~визначено право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу ст.94\~КЗпП України,\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно з\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Розрахунок під час звільнення з позивачем проведений не був. Встановлено, що заборгованість з не виплаченої позивачу заробітної плати на день його звільнення становила 22\~713,23 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці»\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~передбачено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. В матеріалах справи наявна довідка відповідача про середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 507,87 грн, розрахунок якої відповідає Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ\~№ 100\~від 08.02.1995\~року (а.с.7). Вирішуючи питання щодо розміру стягнення за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку, суд виходить з наступного. Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Враховуючи те, що відповідач погасив перед позивачем заборгованість по заробітній платі, враховуючи компенсаторний характер правової відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд приходить до висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, що в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в Постанові від 17 березня 2020 року провадження № № 61-25562св18 справа № 569/6583/16-ц. Таким чином, суд вважає необхідним зменшити суму компенсаційних виплат позивачу до 20000 гривень, що відповідатиме обставинам справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Питання розподілу судових витрат слід провести із застосуванням положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial