Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

22 травня 2014 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сімейне життя між позивачем та відповідачкою не склалося в силу різних поглядів на життя, внаслідок чого січня 2014 року шлюбні відносини припинені і шлюб носить формальний характер. У судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачкою, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого 7 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 7 листопада 2003 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 160. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилася двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є позивач, а матір'ю - відповідачка, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи, і які залишаються проживати разом з відповідачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, незважаючи на тривалий час шлюбу, в сторін так і не склалися шлюбні відносини, позивач знайшов іншу жінку, з якою став підтримувати близькі стосунки, тому між подружжям фактично припинилися шлюбні відносини з січня 2014 року. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у кожного окремий бюджет. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Спірних питань на час розгляду справи в суді по розподілу сумісного майна немає. Аліменти на утримання дітей стягуються з позивача на користь відповідачки за рішенням суду. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого позивач звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved