Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

23 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 15 липня 2006 року перебуває у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що сімейні відносини між ними не склалися, оскільки під час спільного проживання виявилися суттєві розбіжності в їх характерах, поглядах на життя, у відношенні до сімї та у вирішенні сімейних питань, через що виникали сварки та конфлікти та в результаті призвело до втрати взаєморозуміння та почуттів любові. З липня 2017 року не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, мешкають за різними адресами. Вважає збереження шлюбу неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач також направила суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 15 липня 2006 року, який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №\~473. Від шлюбу подружжя мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтва про шлюб та про народження в матеріалах справи (аж.с. 7-8). Із позовної заяви убачається, що шлюбні відносини між сторонами не склалися, оскільки під час спільного проживання виявилися суттєві розбіжності в їх характерах, поглядах на життя, у відношенні до сімї та у вирішенні сімейних питань, через що виникали сварки та конфлікти, які в результаті призвели до втрати взаєморозуміння та почуттів любові. У липні 2017 року подружні стосунки були припинені остаточно, з вказаного часу спільне господарство не ведуть, мешкають за різними адресами. За час окремого проживання, шлюб зберегти не вдалося, сім`я розпалася остаточно. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved