Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

23.04.2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним повозом, який в подальшому було уточнено. В обґрунтування позову зазначено, що з 03 листопада 2010 року позивач працював на посаді майстра в Обслуговуючому гаражному кооперативі «Металург». 01.11.2012 року на підставі розпорядження № 28п6 від 26.10.2012 р. він був переведений на посаду старшого майстра, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис. 27.02.2018 року Головою правління Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» був підписаний протокол №4/27.02.2018, згідно змісту якого прийнято рішення скоротити посаду старшого майстра, про що був прийнятий наказ № 18 від 28.02.2018 року. 02.05.2018 року наказом № 40к [PERSON] звільнено з посади старшого майстра, у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2018 року, яке набрало законної сили 18.03.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ ОГК «Металург» № 40к від 02.05.2018 року про звільнення з посади старшого майстра [PERSON] , поновлено на роботі. З метою виконання рішення суду, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про виконання рішення суду та з претензіями від 27.03.2019 року та від 11.04.2019 року, однак рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя про поновлення його на роботі на даний час не виконано, тому просить стягнути з відповідача 49187,97 грн. - середній заробіток за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя, 3000,00 грн. - моральну шкоду, 3000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір в сумі 768,40 грн. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, однак до судового засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 03 листопада 2010 року [PERSON] працював на посаді майстра в Обслуговуючому гаражному кооперативі «Металург». 01.11.2012 року на підставі розпорядження № 28п6 від 26.10.2012 р. [PERSON] переведений на посаду старшого майстра, про що в трудовій книжці було зроблено відповідний запис. 27.02.2018 року Головою правління Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» був підписаний протокол №4/27.02.2018, згідно змісту якого, було прийнято рішення скоротити посаду старшого майстра, про що був прийнятий наказ № 18 від 28.02.2018 року. 02.05.2018 року наказом № 40к [PERSON] було звільнено з посади старшого майстра у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч .1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 року, яке набрало законної сили 18.03.2019 року було визнано незаконним та скасовано наказ ОГК «Металург» №40 к від 02.05.2018 року про звільнення з посади старшого майстра [PERSON] , поновлено на роботі (а.с.9-20). На теперішній час рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 року не виконано, позивач так і не поновлений на посаді старшого майстра. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Із розрахунку, який надав до суду позивач вбачається, що на час розгляду цієї справи кількість днів вимушеного прогулу складає 221 робочих днів, а саме з 21.12.2018 року, тобто наступного дня від дня винесення судового рішення і до 04.11.2019 року, тобто дня розгляду даної справи, і виходячи із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи - 222,57 грн., що встановлена рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 року, загальна сума, що підлягає стягненню, складає 49187,97 грн. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органу незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивач просить стягнути на свою користь моральну шкоду у сумі 3000,00 грн., посилаючись на те, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, а саме він почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування, долати життєві труднощі та негаразди, викликані невиконанням судового рішення. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 21.12.2018 року не працював та не отримував заробітну плату. За таких обставин, з урахуванням вимог ст.23 ч.3 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, збалансованості інтересів сторін, беручи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню. Таким чином, судом встановлено, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, бо знайшов своє обґрунтування та докази у судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. Крім того, за приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Суду надано докази щодо витрат на правничу допомогу [PERSON] в розмірі 3000,00 грн., а саме: копії ордеру серії ЗП №63383 на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Єренко Д.В.; копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Єренка Д.В. ; квитанції до прибуткового касового ордера №22/04/19 від 22.04.2019 р., №23/05/19 від 23.05.2019 р. та №04/11/19 від 04.11.2019 р. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, оскільки витрати Шутова І.В. на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, пропорційним та виправданим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: approved