Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

22.10.2021р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до Дніпровської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Дніпровського МНО Лісняк О.Г., [PERSON] (а.с. 2-6). Ухвалою судді Наумової О.С. від 22.10.2021р. відкрито провадження у справі (а.с. 18). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Інші 2/3 часток квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.08.2002р. належать: 1/3 частина позивачці [PERSON] , 1/3 доньці [PERSON] . З моменту отримання квартири у власність (з 2002 року) позивачка із донькою та батьком проживали у ній постійно. Однак, після одруження донька переїхала, батько помер і тепер у квартирі позивачка проживаю одна. Протягом 1996 - 2007 роки померлий [PERSON] проживав разом з позивачкою і її донькою, був зареєстрований у квартирі. Лише після спливу тривалого часу після його смерті позивачка дізналася про те, що з 2003 року він був зареєстрованим за іншою адресою. Позивачка вважала, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, адже за життя доглядала його, на момент смерті проживала з батьком, здійснила поховання. Окрім того, є єдиним спадкоємцем після його смерті, його дружина (мати позивачки) [PERSON] померла ще раніше [INFO] , за життя батько заповіт не складав. Тому вважала, що не обмежена у термінах щодо подання заяви, що стало причиною звернення до нотаріуса з попуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. До того ж, позивачка з травня 2007 по 2009 роки здійснювала догляд за матір`ю померлого - бабусею, яка мешкала у Російській Федерації. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного, просила встановити додатковий строк для подачі заяви і прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Від представника позивача адвоката Воронько О.О. 03.12.2021р. надійшла заява, у якій представник позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с. 23). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 31). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського МНО Лісняк О.Г. в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином 02.12.2021р. приватний нотаріус Дніпровського МНО Лісняк О.Г. надав заяву, у якій просив справу розглядати без її участі, рішення відніс на розсуд суду (а.с. 20). Третя особа\~ [PERSON] також в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, вданого УЖГ Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 19.08.2002р. за № 1/352-02, позивачці [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] (а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки вказаної квартири. Як пояснила позивачка, з моменту отримання квартири у власність вона з донькою і батьком проживали у ній постійно. Після одруження донька переїхала. Протягом 1996 - 2007 років батько проживав разом з позивачкою і її донькою, був зареєстрований у квартирі. Після його смерті позивачка дізналася, що з 2003 року він був зареєстрованим за іншою адресою. Мати позивачки, дружина [PERSON] померла [INFO] (а.с. 8, зворот). Родинний зв`язок позивачки із померлим [PERSON] як між донькою і батьком підтверджений свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 9). Позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Пояснила, що вважала, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, адже за життя доглядала батька, на момент смерті проживала з ним, здійснила поховання. Вважала, що не обмежена у термінах щодо подання заяви, тому пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Поставною приватного нотаріуса Дніпровського МНО Лісняк О.Г. від 12.04.2021р. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском ним 6-тимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 12). Отже, позивачка є єдиним спадкоємцем померлого, інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичні обставини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами\~пропуску строку\~визнаються,\~зокрема:\~1)\~тривала хвороба\~спадкоємців;\~2)\~велика відстань\~між місцем\~постійного проживання\~спадкоємців і\~місцем знаходження\~спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Отже указаний перелік причин пропуску строку не є вичерпним. В обґрунтування причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини позивачка зазначила, що вона що постійно проживала у спадковій квартирі із батьком, за життя доглядала його, на момент смерті проживала, здійснила поховання і вважала, що набула її у спадщину, оскільки вступила фактично у володіння спадковим майном. Не знала, що батько був зареєстрованим за іншою адресою. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно (existing possessions). В даному випадку предметом спору є захист права позивача на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок. Суд вважає, що існують підстави для висновку, що зазначені обставини викликали у позивача істотні труднощі у житті, які перешкодили вчасному зверненню до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому право позивача на прийняття спадщини підлягає захисту судом. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини поважними і об`єктивними, що підтверджується матеріалами справи, а тому вважає доцільним для позивача визначити такий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, терміном у два місяці з моменту набрання рішенням законної сили. Позивач не наполягав на компенсації судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved