Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

23 квітня 2021 року адвокат Гуревич Р.Г., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що позивачуна підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 17 листопада 2005 року та договору дарування 1/2 частки житлового будинку від 13 листопада 2018 року належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у якому зареєстрований [PERSON] , який подарував 1/2 часту будинку [PERSON] , однак фактично у будинку не проживає з жовтня 2019 року, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. З причин формальної реєстрації відповідача у будинку позивач позбавлена можливості оформити житлову субсидію, з огляду на що вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 45 хвилин 23 червня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 23 червня 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 08 годину 15 хвилин 21 липня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. До судового засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки представнику на офіційну електронну пошту. До початку судового засідання до суду від представника позивача надійшла заява, у якій він зазначив, що справу просить розглядати без його та позивача участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надав, як і відзиву на позовну заяву. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 17 листопада 2005 року (а.с. 37-38) та договору дарування 1/2 частки житлового будинку від 30 листопада 2018 року (а.с. 9), що також підтверджується копіями: витягу з Державного реєстру правочинів, сформованого17 листопада 2005 року за № 1748274 (а.с. 39), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 26 грудня 2005 року за № 9432257 (а.с. 40), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 30 листопада 2018 року за № 147649046 (а.с. 10). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 21 липня 2021 року за № 266770796, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 32-37). Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Суткового М. за вх. № 14743 від 06 травня 2021 року станом на 29 квітня 2021 року за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Разом з тим, з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 23 серпня 2001 року, вбачається, що відповідач дійсно з 20 жовтня 2004 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак 27 вересня 2006 року був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою та цього ж дня зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29-31). Вказане місце реєстрації [PERSON] також вказане у договорі дарування 1/2 частки житлового будинку від 13 листопада 2018 року (а.с. 9) та копії довідки № 39 від 15 квітня 2021 року, виданої головою квартального комітету № 34 Григор`євою Т.В. (а.с. 11). З копії акту від 14 квітня 2021 року, складеного головою квартального комітету № 34 Григор`євою Т.В. та секретарем комітету мікрорайону «Центральний» Губою Л.І., вбачаться, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не мешкає з жовтня 2019 року, що підтверджують свідки: [PERSON] (мешканець будинку [ADDRESS] ) та [PERSON] (мешканка будинку [ADDRESS] ) (а.с. 12). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач до жовтня 2019 року користувався житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , але не є членом сім`ї власника вказаного будинку, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за ним не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеному будинку без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved