Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

21 червня 2017 року до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] із позовом про визнання за кожним з них права власності у розмірі ? частки автомобілю т.м. DaewooLanosD4LV500 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та звільнення його з-під арешту шляхом зобовязання Покровського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області винести відповідну постанову. В обґрунтування позову зазначили, що на початку вересня, а саме 09.09.2011 року вони придбали зазначений автомобіль у відповідача [PERSON] про що склали відповідну розписку оскільки у той час в них були відсутні кошти на постановку автомобілю на реєстраційний облік та відповідач [PERSON] надав їм довіреність яку посвідчено нотаріально якою уповноважив позивачів розпоряджатися спірним автомобілем (транспортним засобом) на власний розсуд (перелік дій зазначений у тексті довіреності). Позивачі у позовній заяві зазначили, що на початку 2017 року під час керування автомобілем т.м. DaewooLanosD4LV500 реєстраційний номер [NUMBER] вони були зупинені працівниками національної поліції та розяснено про факт накладення на зазначений автомобіль арешту державним виконавцем. Отже, вважаючи що між ними та відповідачем по справі [PERSON] 09.09.2011 року фактично було укладено договір купівлі продажу спірного автомобілю посилаючись на розписку про отримання останнім грошових коштів та зазначаючи що арешт автомобіля порушує їх права як власників транспортного засобу звернулись до суду для розвязання цього спору в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , а саме кожного з них окремо адвокат [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі . Представник відповідача Покровського відділу Державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровської області [PERSON] заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з огляду на відсутність доказів у позивачів на, відповідне чинному законодавству, виникнення у останніх права власності на вказаний автомобіль. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи однак до суду не зявився, про причину неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін судом було встановлено наступне. Позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2009 року (свідоцтво про шлюб 1- КИ № 155754 , актовий запис № 641 від 26.09.2009). 09.09.2011 року відповідач [PERSON] на підставі довіреності, засвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] уповноважив громадян [PERSON] та [PERSON] які діють самостійно один від одного продати, здати в оренду, надати у вигляді позички належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САЕ № 962707, виданий та зареєстрований 17.08.2011 року Криворізьким ВРЕР УДАІ МВС України у Дніпропетровській області автомобіль [NUMBER] з наданням позивачам права представляти інтереси в будь яких установах, підприємствах, організаціях та виконувати дії та формальності, повязані із цією довіреністю, крім іншого, знімати з обліку та відчужувати цей автомобіль. До матеріалів справи у якості письмового доказу позивачами додано копію розписки, зі змісту якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 48\~000 грн. за автомобіль DaewooLanosD4LV500 09.09.2011 року. Отже, фактично відбувся договір купівлі-продажу автомобіля. Згідно ч.1\~ст.206 ЦК України\~ усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких не додержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів Пунктом 3 ч.1\~ст.208 ЦК України\~передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. З позовної заяви та розписки видно, що сторони за усною домовленістю оцінили спірний транспортний засіб в 48 000 грн., що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому договір купівлі- продажу спірного автомобіля слід було вчиняти в письмовій формі. Згідно ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Визнання факту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу за наявності не скасованої довіреності на право керування спірним автомобілем суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, або вказані вище документи, які свідчать про вчинення такого договору, засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, які б містили всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми статей\~202,\~203,\~207, п. 3 ст.208, ст.ст.\~328,\~626,\~638, глави\~54 ЦК України, п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388\~(далі-Порядок). З матеріалів справи видно, що спірний автомобіль згідно п.п.7, 8, 41, 43 вищезазначеного Порядку не знятий з обліку в органах ДАІ, тому залишається зареєстрованим за відповідачем [PERSON] про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, до матеріалів справи не надано інформації чи подавалась заява власника ТЗ [PERSON] про зняття з обліку автомобіля. Отже, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Відповідно до ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Судом достовірно встановлено, що позивач не є власником автомобіля, на який накладено арешт, тому позовні вимоги про звільнення автомобіля з-під арешту також задоволенню не підлягають. Крім того, визнання права власності на вказаний автомобіль є неприпустимим і в контексті положень ч.1\~ст. 203 ЦК України, оскільки позивач не надав суду\~\~доказів того, що при укладенні усних договорів купівлі-продажу сторонами правочинів були сплачені на користь держави всі належні податки, збори та обов'язкові платежі, несплата яких суперечить інтересам держави. Відповідно до ст.ст.10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, суд дійшов висновку, що у справі, яка розглядається, установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за [PERSON], відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивачів про визнання права власності на автомобіль [NUMBER] 2003 року випуску, який належить на праві власності відповідачу [PERSON] Підстав для визнання права власності за позивачами на спірний автомобіль суд не знайшов, разом із цим, також,відсутні правові підстави для зняття арешту з вказаного автомобіля. Таким чином, зясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] необхідно відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed