Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

23.05.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. В обгрунтування позову зазначила, що з 12.08.2005 року до 30.01.2019 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від данного шлюбу має доньку [PERSON] [INFO] . За рішенням суду відповідач зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дитини в твердій грошовій суму у розмірі 1 500 грн., однак всіляко ухиляється від виплати аліментів у зв`язку з чим станом на 01.05.2019 року виникла заборгованість у розмірі 16 482.14 грн.. Посилаючись на зазначені обставини просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів в сумі 16 482.14 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 6 524.96 грн.. В забезпечення позовних вимог просить накласти арешт на майно відповідача, обмежети його у праві виїзду за кордон та у праві керування транспортним засобом, до погашення заборгованості та пені. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що дійсно з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, однак на даний час він працевлаштувався за цивільно-правовим договором, а тому взмозі в подальшому вчасно сплачувати аліменти. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30.01.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6). Сторони мають доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). 15.11.2018 року постановою дежавного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконаче провадження за виконавчим листом від 08.11.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] 2006 року народження у розмірі 1 500 грн., починаючи з 19.02.2018 року і до її повноліття (а.с. 7). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем, станом на 01.05.2019 року [PERSON] має заборнованість зі сплати аліментів у розмірі 16482.14 грн. (а.с. 9). У зв`язку з виникненням заборгованості зі сплати аліментів, позивач розрахувала пеню, яка визначена шляхом додавання сум неустойки за кожний місяць заборгованості, і станом на 01.05.2019 року складає 6 524.96 грн. (а.с. 10). Відповідач долучив до матеріалів справи цивільно-правовий договір №4 укладений 10.06.2019 року між ТОВ «ПРОМВАТТ» та [PERSON] , згідно якого останній зобов`язався виконувати роботи електрогазозварника в строк до 31.12.2019 року. Згідно довідки від 02.07.2019 року, за період з 10.06.2019 року по 30.06.2019 року дохід [PERSON] склав 3 094.74 грн.. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України закріплено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). Судом встановлено з [PERSON] на користь [PERSON] за виконавчим листом № 486/170/18 від 08.11.2018 року виданим Южноукраїнським міським судом Миколаївської області, стягнуто аліменти на утриманні доньки [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500.00 грн., починаючи з 19.02.2018 року і до повноліття дитини (а.с. 7). У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів, станом на 01.05.2019 року виникла заборгованість у розмірі 16 482.14 грн. (а.с. 9). Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Частиною 4 ст.195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. У частині восьмій статті 71 зазначеного Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів в сумі 16 482.14 грн. підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні будь-яких обставин незалежних від відповідача, які б вказували на об`єктивні причини неможливості сплати ним аліментів, не встановлено. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Вказана позиція закріплена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц . Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за несплату відповідачем аліментів, суд погоджується, що пеня станом на 01.05.2019 року, складає 6 524.96 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В частині позовних вимог [PERSON] про арешт майна відповідача, обмеження його у праві виїзду за кордон та у праві керування транспортним засобом, до погашення ним заборгованості та пені, суд зазначає наступне. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст. 149 ЦПК України). Відповідно до ст. 151 ЦПК України, вимоги про забезпечення позову оформляються у вигляді письмової заяви про забезпечення позову, яка підписується заявником і повинна містити данні, передбаченні ч. 1 ст. 151 ЦПК України. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Частиною 6 ст. 153 ЦПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Таким чином, законодавець чітко визначив порядок подання заяви про забезпечення позову та розгляд її судом (ст.ст. 149-153 ЦПК України). Забезпечення позову рішенням суду не допускається. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 03.06.2019 року, суд акцентував увагу позивача на тому, що згідно ст. 151 ЦПК України, вимоги про забезпечення позову оформляються у вигляді письмової заяви про забезпечення позову та сплачуються судовим збором (а.с. 15), однак остання не звернулась до суду з відповідною заявою. За такого, вимоги [PERSON] про забезпечення позову задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору на підставі п.3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial