Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

23 липня 2013 року [PERSON], в інтересах якої за дорученням діє представник позивача [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні власністю і виселення з гаражу, вказуючи, що на підставі рішень виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 560 від 27.11.2002 року «Про узаконення самовільно побудованого гаражу в гаражному кооперативі «Степовий» за [PERSON], рішенням колегії судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.02.2011 року, а також державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 362985 від 05.09.2012 року, їй на праві приватної власності належить гараж [ADDRESS]. Право власності на вказане приміщення зареєстровано реєстраційною службою Вільногірського МУЮ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.07.2013 року. Однак, з серпня 2002 року та до цього часу гаражем користується відповідач - [PERSON], а на її неодноразові пропозиції звільнити гараж зі всім належним йому майном та передати гараж в її користування, категорично відмовляється, чим порушується її право як власника гаража на володіння, користування та розпорядження належній їй власністю. Просить зобов'язати відповідача звільнити належний їй гараж та виселити його з цього гаражу з належним йому майном. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що спірним гаражем він користується з 2002 р. В серпні 2013 р. дізнався про те, що державний реєстратор реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції Волкова Г.Ю., не маючи на те правових підстав, зареєструвала за [PERSON] право власності на цей гараж, хоча рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 560 від 27.11.2002 року не є правовстановлюючим документом, а рішенням колегії судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.02.2011 року, право власності за позивачкою на вказаний гараж не визнавалося. Він придбав цей гараж і користується ним на законних підставах, на даний час зберігає там автомобіль, велосипед та інше майно і наміру звільняти гараж не має. Просить у позові відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, згідно рішення виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 27.11.2002 року за № 560 (а.с.7), самовільно збудований гараж [ADDRESS] узаконено за [PERSON] Згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.02.2011 року (а.с.8-10), рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10.12.2010 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 486 від 03.09.2003 року. Визнано незаконним рішення виконкому № 486 від 03.09.2003 року про скасування рішення того ж виконкому № 560 від 27.11.2002 року «Про узаконення самовільно збудованого гаража [ADDRESS] [PERSON]» Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 362985 від 05.09.2012 року (а.с.11) слідує, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0028 га, розташованої в [ADDRESS], для будівництва індивідуального гаражу. Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії 022195 від 19.07.2013 року (а.с. 12), зареєстровано право приватної власності [PERSON] на гараж [ADDRESS]. Згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2013 р., у задоволенні позову [PERSON] до Державного реєстратора реєстраційної служби Вільногірського МУЮ Волкової Г.Ю., третя особа- [PERSON], про визнання недійним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, згідно яким позивач просив визнати недійним та скасувати рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Вільногірського МУЮ Волкової Г.Ю. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на гараж [ADDRESS], відмовлено. (а.с.71-74). Відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 року, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2013 року залишена без змін, а апеляційна скарга [PERSON] на вказану постанову, без задоволення. При цьому суд зазначив, що оскільки правовстановлюючим документом для проведення державної реєстрації слугувало рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради № 560 від 27.11.2002 року, яким узаконено гараж [ADDRESS] за [PERSON] та отриманий на його виконання технічний паспорт новозбудованої споруди - гаражу [ADDRESS], то визнання державою факту виникнення права власності на вказаний гараж шляхом внесення відомостей до держаного реєстру не потребує додаткового встановлення або погодження судовими органами під час вирішення спору з цього приводу . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з п. 7 ст. 92 Конституції України, правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником гаражу [ADDRESS], яке набула у встановленому законом порядку, однак дане приміщення без дозволу власника займає та використовує відповідач [PERSON], чим протиправно позбавляє позивачку права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, що порушує її права та законні інтереси, як власника вказаного приміщення, тому перешкоди у здійсненні позивачкою права власності на вказане приміщення слід усунути, зобов'язавши відповідача звільнити приміщення гаражу [ADDRESS], від належного йому майна, яке перебуває та зберігається у вказаному приміщенні, що буде достатнім способом захисту та відновлення порушеного права позивачки, задовольнивши позов в цій частині. Разом з тим, вимоги позивачки про виселення відповідача з вказаного гаражу, є надмірними, оскільки виселення, як таке, передбачено нормами житлового законодавства України і можливо лише з житлового приміщення, яким спірний гараж не являється, тому в цій частині вимоги позивачки задоволенню не підлягають. Понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп. підлягають стягненню з відповідача на корить позивачки. На підставі ст.ст. 41, 92 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial