Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

23.05.2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась представник позивача [PERSON] - [PERSON] з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача [PERSON] , і просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 1801 долар США, з яких 1750 доларів США - сума позики, 141 долар США - 3% річних від простроченої суми, а також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням позичити грошові кошти в сумі 1 750 доларів США строком на два місяці. 03.03.2017 року при отриманні позики [PERSON] склала розписку у присутності [PERSON] , якою засвідчила, що 03.03.2017 року отримала від громадянина [PERSON] грошові кошти в сумі 1 750 доларів США. Зазначені грошові кошти в сумі 1 750 доларів США [PERSON] зобов`язалася повернути громадянину [PERSON] 03.05.2017 року . [PERSON] у розписці підтвердив факт передачі грошових коштів та засвідчив добровільне складання розписки без примусу, про що поставив свій підпис на документі. Разом з тим, 03.05.2017 року [PERSON] грошові кошти у сумі 1 750 доларів США не повернула та по теперішній час своїх боргових зобов`язань перед [PERSON] не виконала. Відповідно до виданої [PERSON] розписки вона мала повернути взяті у позивача в борг грошові кошти строком до 03.05.2017 року. Однак, до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконала, усі вимоги позивача про повернення грошових коштів відповідач ігнорує, отже повинна повернути позивачу суму боргу з та три проценти річних від простроченої суми. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову представника позивача [PERSON] - [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено. 10.06.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] брала участь, однак в засідання 13.01.2020 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, до початку судового засідання надали уточнену заяву та просили розглянути вищевказаний позов у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду вказаної цивільної справи. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з тексту розписки, 03.03.2017 року [PERSON] склала розписку у присутності свідка [PERSON] , якою засвідчила, що 03.03.2017 року отримала від громадянина [PERSON] грошову суму в розмірі 1 750 доларів США. Зазначені грошові кошти в сумі 1 750 доларів США [PERSON] зобов`язалася повернути громадянину [PERSON] [INFO] (а.с.6). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу Пунктом 1 частини 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позику. Так, відповідно до ч.1 зазначеної статті позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Грошове зобов`язання - це зобов`язання по сплаті певної грошової суми, яке повинно припинятися шляхом його належного виконання. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Як вбачається з Постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа №373/2054/16-ц), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, які уточнені, дослідивши докази, суд бере до уваги розрахунок, який додано до матеріалів справи і наведено в обґрунтування заявлених позовних вимог та погоджується з розрахунком позивача 3% річних за користування сумою позики, що складає 141 долар США. Аналізуючи встановлені обставини, досліджені докази, враховуючи, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики грошей в сумі 1750 доларів США, однак відповідач зобов`язання за договором не виконала, суму боргу не повернула, під час розгляду справи відзив та докази на підтвердження заперечень не надала та не довела належними доказами обставин, що свідчили б про повернення боргу позивачеві у встановлений договором строк, отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 1801 долар США, з яких 1750 доларів США - сума позики, 141 долар США - 3% річних від простроченої суми. Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що підтверджується квитанцією №41 від 23.05.2019 року (а.с.2)

Outcome: approved