Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

23 листопада 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є наймачем квартири за адресою вулиця Батуринська, б. 79[ADDRESS], у вказаній квартирі зареєстрований позивач та [PERSON], який не проживає в ній з 2000 року. Крім того, 11 червня 2015 року [PERSON] міська рада Чернігівської області видала відповідачу ордер на квартиру за адресою вулиця Батуринська, б. 79[ADDRESS]. Тому, відповідач вибув до іншого населеного пункту та в інше жиле приміщення, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою вулиця Батуринська, б. 79[ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК). Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до копії ордеру на службове жиле приміщення № 83 (а.с.3), який виданий на імя [PERSON], в житлове приміщення за адресою вулиця Леніна, б. 79[ADDRESS] вселилися [PERSON] голова сімї, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] -син. Ордером на жиле приміщення від 11 червня 2015 року № 000947 (а.с.4) підтверджується, що [PERSON] разом із сімєю з трьох чоловік отримав жиле приміщення за адресою вулиця Батуринська, б. 79[ADDRESS], разом з ним в ордері зазначені [PERSON] та [PERSON] Довідками від 27 жовтня 2015 року № 207 та № 209 (а.с.5) підтверджується, що [PERSON] зареєстрований за адресою вулиця Батуринська, б. 79[ADDRESS], а [PERSON] за адресою вулиця Батуринська, б. 79[ADDRESS], разом з позивачем зареєстрований відповідач [PERSON] Також, довідкою Бахмацького РС УДМС України в Чернігівській області від 10 грудня 2015 року № 1653 (а.с.20) підтверджується, що відповідач зареєстрований за адресою вулиця Батуринська, б. 79[ADDRESS]. [PERSON] міської ради Чернігівської області від 29 грудня 2015 року № 03-08/2145 (а.с.26) та рішенням від 12 червня 2001 року (а.с.27) підтверджується перейменування вулиць з Леніна на Батуринська в м. Бахмач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її сином, а відповідач колишнім чоловіком. В квартиру за адресою вулиця Батуринська, б. 79[ADDRESS] вселялися відповідач, вона та позивач. Проте, приблизно з 2000-2002 років відповідач у вказаній квартирі не проживає, він створив іншу сімю і переїхав до м. Київ, а позивач залишився проживати в квартирі і на даний час. З встановленого випливають наступні висновки. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8\~Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України»\~(Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). При цьому, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, пункт 50). Так, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним. При цьому, можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до частини другої статті\~107 Житлового кодексу України (далі ЖК) у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Крім того, пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2\~(з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~ЖК»\~судам роз'яснено, що відповідно до\~статті 107 ЖК\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.\~\~На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).\~\~\~\~ Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, в підтвердження своїх вимог позивачем наданий ордер на жиле приміщення від 11 червня 2015 року № 000947 (а.с.4), який підтверджує право на проживання відповідача в іншому житловому приміщенні; крім того, позивач підтвердив своє проживання за адресою [INFO] в листі надісланому на адресу суду (а.с.31); вказані обставини в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] Такі докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують вибуття відповідача на інше постійне місце проживання. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували причини його відсутності в спірному житловому приміщенні та спростовували позовні вимоги взагалі. Окрім іншого, виходячи з конкретних обставин справи втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням і реалізації права на отримання субсидії, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8\~Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети». Оскільки втручання у право відповідача на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою, суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що відповідач має у користуванні інше житло і постійно проживає в ньому, не є власником житла в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача втратившим право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права іншого користувача такого приміщення (позивача), і це в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, при цьому, суд позбавлений можливості визначити точний день вибуття відповідача із житлового приміщення, що є підставою для часткового задоволення позову. Відповідно до статті 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем і документально підтвердженні. Згідно із квитанцією від 28 жовтня 2015 року(а.с.1) позивачем було сплачено 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial