Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

22 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Слов,янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 25 грудня 2013 року , мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею , оскільки відповідач у квітні 2014 року вигнав її з дитиною . Відповідач не бере участі у вихованні дитини і матеріальної допомоги не надає, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Зазначений позов задоволено заочним рішенням суду від 25 серпня 2015 року, яке за заявою [PERSON] ухвалою суду від 8 грудня 2015 року було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. [PERSON] 08.12.2015 року звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства, виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, який об,єднано в одне провадження з первісним позовом. Позов обґрунтував тим, що зустрічалися з [PERSON] з 2008 року, та до реєстрації шлюбу мали близькі відносини , вона завагітніла . В липні 2012 року вони посварилися і разом не жили. Після народження сина [INFO], вони помирились у 2013 році, зареєстрували шлюб , він визнав себе батьком дитини. В одній зі сварок [PERSON] заявила йому, що він не є біологічним батьком [PERSON], тому в позові [PERSON] просив відмовити , призначити молекулярно-генетичну експертизу за його рахунок ,виключити запис про нього з запису про народження дитини. У квітні 2016 року [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність , та з урахуванням його матеріального становища, відсутністю постійного місця роботи і стабільного доходу, наявністю хворих батьків пенсійного віку, ухвалити рішення про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 368,40 грн. [PERSON] надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності,оскільки не може з Харківської області з,явитися до суду у зв.язку з тяжким матеріальним станом. Просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та відмовити в задоволенні позову [PERSON] , оскільки він дійсно є батьком дитини і не заперечувала проти проведення генетичної експертизи. Зазначила, що [PERSON] повідомив їй про відсутність коштів на оплату експертизи і до установи на проведення експертизи не з'явився і не привіз їх з сином. Заперечує проти стягнення аліментів з відповідача в твердій сумі , зокрема , в розмірі 368 ,40 грн, оскільки такої суми недостатньо для утримання дитини. Відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти в розмірі ? частини доходів, бо займається бізнесом. Вона є особою тимчасово переміщеною з території непідконтрольній Україні, мешкає в чужій оселі, аліментів на території ДНР не отримує. Їх з відповідачем син часто хворіє. Вона позбавлена допомоги родичів , оскільки її батько онкохворий 4 стадії. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін з урахуванням наданих суду доказів. Суд вважає , що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити , а позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записаний відповідач, [PERSON] Дитина проживає разом з матір'ю, [PERSON], та потребує матеріального забезпечення з боку батька. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходів її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з положень п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 2 ст. 182 СК України, а також ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір аліментів на утримання дитини не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму на дитину, а максимальний розмір аліментів, які стягуються, не повинен перевищувати 50 % заробітку платника. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Виходячи з вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності досліджені матеріали справи у їх взаємозв'язку, виходячи з положень ст.ст.180,182,184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд приходить до висновку, що батько дитини, [PERSON], повинен сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, рівності обов'язку батьків щодо утримання дитини, відсутності домовленості сторін щодо розміру аліментів. Суд також враховує зміст позовних вимог [PERSON], яка є особою тимчасово переміщеною з території непідконтрольній Україні, та заперечення [PERSON]; матеріальний та сімейний стан сторін по справі та дитини, яка проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні; те, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, інших утриманців немає , оскільки його мати отримує пенсію, батько - не є особою пенсійного віку, а відповідач не має постійного міста роботи на підставі трудового договору, та не надав суду доказів наявності в нього мінливого чи нерегулярного заробітку, тому приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до положень ч.1ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимог ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Щодо позовних вимог [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] був записаний батьком сина відповідачки - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України (принцип диспозитивності цивільного судочинства), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). За клопотанням [PERSON] ухвалою суду від 25.01.2016 року по справі було призначено молекулярно-генетичну експертизу для визначення його батьківства відносно дитини - [PERSON], проведення якої доручено експертам Харківського НДЕКЦ МВС України. Сторонам роз,яснені положення ст..146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Проведення молекулярно-генетичної експертизи було призначено на 09.03.2016 року. Проте, як зазначено в повідомленні Харківського НДЕКЦ МВС України від 12.03.2016 року ухвалу суду від 25.01.2016 року про призначення молекулярно-генетичної експертизи залишено без виконання в зв'язку з неявкою сторін для відбору порівняльних зразків. Суд при цьому приймає до уваги , що між сторонами існувала домовленість про те , що у зв,язку з відсутністю у [PERSON] коштів , [PERSON] повинен був заїхати за нею та дитиною за місцем їх мешкання у селище Петрівське Балаклійського району Харківської області , щоб разом приїхати до експертної установи у місто Харьків. Згідно повідомлення [PERSON] , [PERSON] відмовився їхати на експертизу і не заїхав за нею з дитиною. Згодом [PERSON] , не відмовляючись від свого позову , надав суду заяву при стягнення з нього аліментів в твердій сумі. Таким чином, виходячи з вимог ст..146 ЦПК України при ухиленні [PERSON] від проведення експертизи , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Позовні вимоги [PERSON] про те , що він не є батьком дитини не підтверджені будь- якими доказами і не спростовують докази позивача [PERSON] про те , що відповідач є батьком їх спільної дитини. Враховуючи заяву [PERSON] про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі, тобто часткове визнання її позовних вимог, а також ненадання суду доказів відсутності кровного споріднення між собою, як особою, яка записана батьком, та дитиною, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved