Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

22 листопада 2013 року [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до Макіївської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Житловик-3», про визнання за ними та неповнолітньою [PERSON] права користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі нотаріально оформленої довіреності, надали суду заяви про підтримку заявлених позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що на підставі ордеру № 08 від 08 червня 2008 року позивачі вселилась у кімнату [ADDRESS]. Рішенням виконкому Макіївської міської ради від 09 січня 2013 року № 4 вказаний будинок як житловий було передано у комунальну власність міста та на баланс КП «Житловик-3», з яким [PERSON] 24 жовтня 2013 року уклала договір найму. У зв'язку з тим, що вони вселилася в гуртожиток, а у комунальну власність міста передано житловий будинок, позивачі вважають за необхідне оформити правовідносини, пов'язані з наймом житла у встановленому законом порядку. Посилаючись на викладені обставини, позивачі просять суд постановити рішення, яким визнати за ними та неповнолітньою донькою право користування спірним житловим приміщенням, розташованим за вказаною вище адресою. Представники відповідача Макіївської міської ради - Малофєєнко Н.Ю. та комунального підприємства «Житловик-3» - юрисконсульт Хохлова К.П., які діють на підставі довіреності юридичної особи, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, надавши письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Одним зі способів реалізації вказаного права є надання житла в користування за договором найму (оренди). Жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду, як визначено статтею 52 ЖК Української РСР, надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Однією із форм реалізації права на житло є надання громадянам жилої площі у гуртожитках в порядку, передбаченому Главою 4 ЖК Української РСР. Відповідно до положень статті 129 ЖК Української РСР, пункту 10 розділу ІІ Примірного положення про гуртожитки єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. За спільним рішенням адміністрації, профспілкового комітету і Генерального директора закритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний завод» [PERSON], яка працює на даному підприємстві головним бухгалтером, було видано ордер № 08 від 03 червня 2008 року на кімнату [ADDRESS]. Наявними в матеріалах справи документами встановлено, що позивачі 06 червня 2006 року зареєструвалися та вселилися в спірне жиле приміщення, в якому проживають по теперішній час. Рішенням виконавчого комітету Макіївської міської ради № 4 від 09 січня 2013 року житловий будинок відкритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний комбінат», розташований за адресою: [ADDRESS], передано в комунальну власність територіальної громади міста Макіївки. Разом з тим [PERSON] видано ордер на жилу площу в гуртожитку [ADDRESS]. Правовий режим надання, користування жилою площею в гуртожитку регулюється статтями 127-131 Житлового кодексу України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986р. №208, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008р. № 500-VI. Гуртожиток - це жила будівля, що зареєстрована у виконавчому органі відповідної ради чи державної адміністрації і відповідає певним вимогам, де громадянам, у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням у навчальному закладі освіти, за спеціальними ставками оплати згідно з ордером, виданим власником гуртожитку, надаються у тимчасове користування жила площа, меблі та інші предмети домашнього вжитку і культурно-побутового призначення. У разі відсутності у будинку статусу гуртожитку його використання як гуртожитку є порушенням вимог чинного законодавства про порядок вселення у жилі будинки. Приписами частини 2 статті 137 Житлового кодексу України та пункту п. 5 Примірного положення про гуртожитки визначено, що жилі будинки повинні реєструватися як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів. Зі змісту вищенаведених норм витікає, що без належної реєстрації житловий будинок не може бути визнаний гуртожитком. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р. (із змінами і доповненнями), вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті ради; чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання тощо. Слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки. З матеріалів справи убачається, що у 2007 році керуючий санацією ВАТ «ММК» Астанін Г.В. звертався до Головного управління містобудівництва та архітектури Макіївської міської ради з питання надання статусу гуртожитка житловому будинку [ADDRESS]. Листом від 08.02.2007 року за № 01/165 начальник Головного управління містобудівництва та архітектури Макіївської міської ради, головний архітектор О.В. Діденко повідомив, що вищеназваний будинок відповідає пунктам 2.43-2.47; 3.5; 4.6; 4.13 ДБН В. 2.2-15-2005 «Жилі будівлі, основні положення» и може експлуатуватися як гуртожиток. Разом з тим судом під час розгляду справи встановлено, що будинок [ADDRESS] як гуртожиток у виконкомі Макіївської міської ради не зареєстрований. Дослідженням інвентарної справи на багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS], встановлено відсутність даних про його реєстрацію у якості гуртожитка або прийняття адміністрацією ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» рішення про використання цього багатоквартирного житлового будинку в якості гуртожитка. З тексту рішення виконавчого комітету Макіївської міської ради № 4 від 09 січня 2013 року убачається, що в комунальну власність територіальної громади міста Макіївки передано житловий будинок площею 2790, 6 кв.м., вартістю 562619 грн., розташований за адресою: [ADDRESS]. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що будинок [ADDRESS] в установленому законом порядку не набув статусу гуртожитку, а тому визнає, що він є житловим будинком. Рішенням виконавчого комітету Макіївської міської ради № 4 від 09 січня 2013 року вищеназваний житловий будинок на праві господарського відання закріплений за комунальним підприємством «Житловик -3». Вказане комунальне підприємство надає послуги з управління та утримання будинку та прибудинкової території. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду у відповідності до положень частин 1 і 2 статті 61 ЖК Української РСР здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (ст. 63 ЖК). 24 жовтня 2013 року [PERSON] на підставі ордеру № 08 від 03 червня 2008 року уклала з комунальним підприємством «Житловик-3» договір найму житла за адресою: [ADDRESS]. Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», роз'яснив, що суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони визнали наявність між ними договірних правовідносин з найму житла та не заявляли про недійсність вказаного правочину. Відповідно до даних технічної інвентаризації, проведеної товариством з обмеженою відповідальністю «Міське БТІ» спірна квартира розташована на 2 поверсі 4 поверхового будинку, складається з двох кімнат житловою площею 27,20 кв.м., висота приміщень 3.10 м. В будинку є вентиляція, водопостачання, електроосвітлення, каналізація, центральне опалення. З урахуванням викладеного, займане [PERSON] житлове приміщення є ізольованим, за розміром не менш від встановленого для надання одній особі. Позивачі за час проживання у вищевказаній квартирі відремонтували її, систематично і в повному обсязі сплачують послуги житлово-комунальних підприємств з її утримання, не мають заборгованості по комунальним платежам, що підтверджується письмовими поясненнями представника КП «Житловик-3». Власники житлового будинку - відкрите акціонерне товариство «Макіївський металургійний комбінат» та територіальна громада міста Макіївки в особі Макіївської міської ради не оспорювали факт правомірності вселення позивачів, не ініціювали у встановленому законом порядку питання про незаконність їх проживання в спірній квартирі таїх виселення. Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами відповідно до правил статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, виходячи із встановлених в статтях 8 і 47 Конституції України принципів верховенства права і непорушності права на житло, дійшов висновку, що [PERSON] та члени її родини з 06 червня 2008 року і до теперішнього часу на законних підставах, що випливає з ордеру та договору найму жилого приміщення, вселились і проживають у спірній квартирі [ADDRESS], недійсність яких прямо законом не встановлена та не оспорюється власником житла, а тому позовні вимоги щодо визнання за ними права користування вказаним житловим приміщенням є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved