Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

23.06.2020 позивачі звернулись до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом (а.с. 59-64). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер чоловік та батько позивачів [PERSON] . Після його смерті залишилась спадкова маса, яка складається з належної йому 1/2 частин: будинку [ADDRESS] , загальною площею 150,4 кв.м; земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 0510400000:00:010:0087, площею 0,0547 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно оформлене на померлого [PERSON] , проте є спільною сумісною власністю померлого та позивача [PERSON] , оскільки набуто за час їх шлюбу. [PERSON] за життя не встиг зареєструвати у встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядку право власності на спадкове майно, що не зумовлює позбавлення спадкоємців на оформлення своїх спадкових прав. Спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] , які прийняли спадщину, є позивачі у справі - дружина [PERSON] , яка у визначений законодавством строк подала до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Павлюк Л.М. заяву про прийняття спадщини, син [PERSON] , донька [PERSON] , які на день смерті батька були неповнолітніми і в силу положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, а також донька [PERSON] від першого шлюбу - відповідач у справі [PERSON] , яка також звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивачі звернулись до приватного нотаріуса Павлюк Л.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановами від 23.07.2019 їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по причині відсутності правовстановлюючого документа. Також нотаріусом роз`яснено, що, зважаючи на те, що спадкове майно набуте за час шлюбу і в правовстановлюючих документах не визначені частки співвласників, а також втрачений оригінал правовстановлюючого документа на нежитлове приміщення, видати Свідоцтво про право на спадщину неможливо. За таких підстав позивачі просять визначити, що частки померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності подружжя становлять по 1/2 частині вказаного нерухомого майна, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини вказаного нерухомого майна та визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за законом на належні їм по 1/8 частині спадкового майна. Ухвалою суду від 30.06.2020 позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою суду від 17.08.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву, призначено підготовче засідання на 21.09.2020 та витребувано докази. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21.09.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. 05.11.2020 до Могилів-Подільського міськрайонного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] позов визнала частково та просила визнати за позивачами в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] право власності по 1/4 частині будинку [ADDRESS] , по 1/4 частині земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 0510400000:00:010:0087 площею 0,0547 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, по 1/4 частині нежитлового приміщення загальною площею 248,69 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог просила відмовити. Відзив мотивований тим, що Свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю, яка розташована по [ADDRESS] було видано [PERSON] взамін договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 2-584 від 30.05.1996 та Свідоцтва про власність, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER] від 04.07.1996. Тобто право власності на вказану будівлю виникло у [PERSON] ще до укладенні шлюбу з [PERSON] , а тому вказана будівля не може вважатись такою, що придбана за час їх шлюбу і бути спільною сумісною власністю подружжя. Також відповідач зазначила, що земельна ділянка та будинок [ADDRESS] були придбані [PERSON] за особисті кошти і не можуть вважатись об`єктами спільної сумісної власності подружжя відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України. Разом з тим, відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними, а тому оскільки після смерті [PERSON] залишилось четверо спадкоємців, то відповідно частки в спадковому майні повинні бути визначені по 1/4 частині від всього вказаного вище спадкового майна, а не його 1/2 частини. Позивачі, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`явились, подали до суду заяви, в яких позов підтримали повністю, просили його задовольнити та розглядати справу у їх відсутність (а.с. 109, 119). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради Вінницької області в судові засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 120). 29.10.2020 відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи відкласти з метою підготовки відзиву, подання доказів та зустрічного позову (а.с. 130). В зв`язку з цим розгляд справи був відкладений на 20.11.2020, а представнику відповідача адвокату Самченко Т.П. надано для ознайомлення матеріали цивільної справи (а.с.101-133). 20.11.2020 відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, 19.11.2020 до суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням на лікарняному її представника адвоката Самченко Т.П. Вказане стало підставою для відкладення розгляду справи на 07.12.2020. Проте 07.12.2020 відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (а.с. 189),втретє не прибула у судове засідання без повідомлення причин неявки. 04.12.2020 від представника відповідача - адвоката Власюка І.Т. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його незадовільним станом здоров`я (а.с. 190-192). Вказана поведінка відповідача розцінюється судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчить про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи, а частина перша статті 223 ЦПК України дає суду право вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів в разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи. При цьому суд зважає, що сторони подали всі наявні у них докази, а ухвалою від 20.11.2020 судом витребувано докази про які просила відповідач. Крім того, при вирішенні справи суд враховує позицію позивачів, викладену у позові, та позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентарної справи на нежитлову будівлю, яка розташована по [ADDRESS] , оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до таких висновків. Суд встановив, що 29.12.1999 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та після одруження позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.12.1999 (а.с. 19). Від спільного подружнього життя в їх сім`ї народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 29.12.1999 та серії [NUMBER] від 27.06.2017 ( а.с. 20, 21). За час шлюбу ними було набуто наступне нерухоме майно: - будинок [ADDRESS] , загальною площею 46,2 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.07.2005, посвідченим приватним нотаріусом Т.С. Федотовою, внесеним до реєстру за № 1210 та витягом КП Могилів-Подільського МБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2006 ( а.с. 24). В подальшому вказаний будинок, загальною площею 46,2 кв.м. було знесено і на його місці побудовано новий будинок загальної площею 150,4 кв.м. Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 01.12.2008 вказаний житловий будинок прийнятий в експлуатацію (а.с. 10-12). Рішенням виконкому Могилів-Подільської міської ради № 595 від 18.12.2008 на підставі ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 14 Закону України «Про основи містобудування», ст. 331 ЦК України, розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації від 29.04.2005 № 156 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків» та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою КМУ № 1243 від 22.09.2004, затверджено Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, побудованого [PERSON] житлового будинку літ. «А» з підвалом літ «А1», веранди літ «а», гаражу літ. «Б» на присадибній земельній ділянці [ADDRESS] (а.с. 13). Факт належності [PERSON] вказаного будинку також підтверджується копією довідки № 1835 від 22.10.2018 КП Могилів-Подільське МБТІ (а.с. 33); - земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий номер 0510400000:00:010:0087, площею 0,0547 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.07.2005, посвідченим приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Федотовою Т.С., внесеним до реєстру за № 1212 (а.с. 25), а також Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 372733 від 07.05.2007 (а.с. 26); - нежитлове приміщення по [ADDRESS] , що складається з приміщень в будівлі літ. «А», загальною площею 248,69 кв.м., ганків літ. «а1», літ. «а2», 1/2 сараю з прибудовою літ. «Б», що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нежитловий об`єкт нерухомого майна № 530 від 08.04.2008 (а.с. 65) та витягом КП Могилів-Подільського МБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.09.2008 (а.с. 66). Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України (у редакції чинній станом на день придбання майна) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Вказане спростовує посилання відповідача не те, що майно, яке придбане за час шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя не може вважатись об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно було придбане. Більше того, право спростування презумпції спільності права власності майна подружжя покладається на одного з подружжя і не може оспорюватись спадкоємцями. Звертаючись до суду з даним позовом та заявляючи вимогу про визначення частки майна померлого [PERSON] в спільному сумісному майні подружжя, позивачі вживають заходів щодо виділення (відшукання) спадкової маси в спільному майні подружжя, а право на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними за час шлюбу, втрачено зі смертю другого з подружжя - [PERSON] . При цьому посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на висновки Верховного Суду у постановах від 03.06.2015, 16.12.2015 та від 18.05.2016 про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна відхиляються судом в зв`язку з відступом Великою Палатою Верховного Суду від таких висновків у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 та викладенням нею правового висновку про презумпцію спільності права власності подружжя на набуте за час шлюбу майно, про що зазначено вище. Крім того витребувана за клопотанням відповідача інформація з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків в період з 4 кварталу 1999 року по 4 квартал 2009 року про доходи [PERSON] та позивача [PERSON] свідчить, що позивач [PERSON] протягом 2005 року (період придбання житлового будинку та земельної ділянки), а також протягом 2008 року (період набуття права власності на нежитлове приміщення) отримувала доходи (а.с.184). Так само не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача, що нежитловий об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.1996, зареєстрованого в реєстрі за № 2-584 (далі - договір купівлі-продажу) та Свідоцтва про власність, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER] від 04.07.1996 (далі - Свідоцтво про власність) та відповідно був придбаний за час шлюбу з матір`ю відповідача, а відтак не є спільним майном [PERSON] та [PERSON] . Так, як вбачається з матеріалів інвентарної справи, договір купівлі-продажу був укладений між представництвом Фонду державного майна України в м. Могилеві-Подільському в особі начальника Мазур Н.А. та приватним малим підприємством «КАРТАС» в особі директора [PERSON] . Предметом договору є нежитлове приміщення загальною площею 160,59 кв.м (а.с. 49-51 інвентарної справи). На підставі вказаного договору ПМП «КАРТАС» видане Свідоцтво про власність [NUMBER] від 04.07.1996 (а.с. 48 інвентарної справи). Отже, власником нежитлового об`єкта нерухомого майна площею 160,59 кв.м. на підставі вказаних документів була саме юридична особа - ПМП « КАРТАС », а не [PERSON] як фізична особа. В той час як згідно копії Свідоцтва про право власності на нежитловий об`єкт нерухомого майна № 530 від 08.04.2008 (а.с. 159, а.с. 67 інвентарної справи), [PERSON] набув право власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 248, 69 кв.м на підставі рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради від 31.03.2008 № 115 «Про оформлення права приватної власності на нежитлові об`єкти нерухомого майна», взамін вказаних вище договору та Свідоцтва про власність, а не на їх підставі. Вказане свідчить як про різних власників нерухомості, про різну нерухомість (зважаючи на площі об`єктів нерухомого майна), так і про різні підстави та час набуття права власності на вказані об`єкти нерухомості. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічною є норма ч. 2 ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (статті 391, 392 ЦК України). Зважаючи на те, що вказане вище нерухоме майно набуто [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] , обставин чи доказів, які б свідчили про нерівність їх часток у праві спільної сумісної власності на майно судом не встановлено, оригінал Свідоцтва про право власності на нежитловий об`єкт нерухомого майна № 530 від 08.04.2008 втрачено, тому відповідно до зазначених норм закону суд приходить до висновку, що частки позивача [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому вимоги про визначення частки померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності подружжя у розмірі по 1/2 частині вказаного вище нерухомого майна та про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , загальною площею 150,4 кв.м; на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 0510400000:00:010:0087, площею 0,0547 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; на 1/2 частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 22). Зважаючи на викладені вище висновки суду, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини будинку [ADDRESS] , загальною площею 150,4 кв.м; 1/2 частини земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 0510400000:00:010:0087, площею 0,0547 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 1/2 частини нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] , які прийняли спадщину після його смерті є дружина [PERSON] , яка 16.03.2009 звернулась до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Павлюк Л.М. з заявою про прийняття спадщини (а.с. 89), син [PERSON] , донька [PERSON] , від імені яких з заявою про прийняття спадщини від 16.03.2010 звернулась їх матір [PERSON] (а.с. 90) та які на день смерті батька були неповнолітніми і в силу положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, а також донька [PERSON] - [PERSON] , яка також звернулась до нотаріуса з заявою від 22.03.2010 про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 91). Разом з тим, постановами приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Павлюк Л.М. від 23.07.2019 та листом від 13.06.2016 № 169/01-16 позивачам та відповідачу у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів на будинок та нежитлове приміщення (а.с. 36, 37, 38, 103). Також позивачам нотаріусом роз`яснено, що, зважаючи на те, що спадкове майно набуте за час шлюбу і в правовстановлюючих документах не визначені частки співвласників, а оригінал Свідоцтва про право власності на нежитловий об`єкт нерухомого майна втрачений, видати Свідоцтво про право на спадщину неможливо. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Відсутність реєстрації права власності зумовлює обмеження у праві розпорядження майном. Такі правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 303/6974/16-ц та від 14.08.2019 у справі № 523/3522/16-ц. Зважаючи на вказане, є всі підстави для визнання в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] за позивачами права власності по 1/8 частині житлового будинку [ADDRESS] ; права власності по 1/8 частині земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 0510400000:00:010:0087 площею 0,0547 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; права власності по 1/8 частині нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved