Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

23 листопада 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулась з позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Києва, згідно якої просить визнати Відповідача - [PERSON] таким, що втратив право на користування кімнатою [ADDRESS] (надалі - квартира). Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона разом з відповідачем та їх спільною донькою [PERSON], [INFO], зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Проте, оскільки подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, останній в грудні 2011 року переїхав на постійне місце проживання до іншої сім'ї, не повідомивши нового місця свого проживання. При цьому з моменту переїзду відповідача на інше постійне місце проживання позивач змушена оплачувати комунальні послуги за трьох осіб. Таким чином, позивач вважає, що оскільки відповідач вже більше чотирьох років не проживає та не з'являється за адресою: [ADDRESS], а також не приймає участі в оплаті житлово-комунальних послуг, останній втратив право на користування вказаною квартирою. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» від 18 лютого 2016 року, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Встановлюючи обставини справи та досліджуючи матеріали, судом за клопотанням сторони позивача у судовому засіданні були допитані як свідки: [PERSON] та [PERSON] Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає зі своє родиною в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] вже рік, проте жодного разу не бачила в ньому відповідача у справі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що сторони по справі є її сусідами з вересня 2005 року, разом з позивачкою користуються кухнею, вони також з позивачкою близько 4 років водять дітей до школи. Також зазначила, що, як їй відомо, в грудні 2011 року відповідач зібрав свої речі та виїхав з гуртожитку. З того часу в кімнаті [ADDRESS] позивач проживає разом з донькою. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником особового рахунку ліжко місця в будинку [ADDRESS], який належить Комунальному концерну «Центр комунального сервісу», про що свідчить довідка Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 29 (форма № 3) від 04 листопада 2015 року (а.с. 40). Разом з тим, згідно вказаної довідки, за вищезазначеною адресою на даний час зареєстровані три особи, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Наявними у матеріалах справи Актами, затвердженими Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», підтверджується, що відповідач - [PERSON], не проживає в квартирі [ADDRESS] протягом тривалого часу, а саме з грудня 2011р., тобто більше 6 місяців. Дана обставина встановлена у Актах, затверджених Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 16 червня, 18 серпня та 22 жовтня 2015 року, які складені про те, що [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає (а.с. 41-43). Відповідно до положень ст.163 Житлового кодексу Української РСР (надалі - ЖК України) у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Так, згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до положень ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому, оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, суд вважає, що на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми ст.ст. 71, 72 ЖК України. Отже, з урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч. 1 ст. 71 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалась жила площа для проживання в таких гуртожитках. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1166цс15. З урахуванням з'ясованих обставин справи, досліджених доказів, якими встановлено, що відповідач не проживає в кв.[ADDRESS] фактично більше 6 місяців, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловою площею, а саме: кімнатою [ADDRESS]. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України та

Outcome: approved