Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

24.05.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 448\~574,55 грн.; стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 22.01.2005 року народилася донька Біана, яка проживає та знаходиться на утриманні матері. Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки. У звязку із неналежною сплатою відповідачем аліментів, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони з 16.02.2008 року перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.06.2017 року. Рішення набрало законної сили 20.06.2017 року. У сторін є спільна донька: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом РАЦС Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №267. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2013 року стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання дочки, [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх доходів [PERSON], але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дочкою повноліття, тобто до 22.01.2023 року, починаючи з 17.12.2012 року. Рішення набрало законної сили 16.04.2013 року. На виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2013 року по справі № 520/17327/13-ц судом 26.06.2013 року видано виконавчий лист. Судом досліджено розрахунок заборгованості, складений 03.04.2017 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, яким встановлено заборгованість [PERSON] по виконавчому листі № 520/17327/13-ц від 26.06.2013 року станом на 01.05.2017 року у розмірі 61\~643,66 грн. Як на підставу своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на ч. 1 ст. 196 СК України, положеннями якої передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При прийнятті рішення суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2022цс15, відповідно до якої правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. При цьому, суд зазначає, що сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. До позовної заяви [PERSON]. надала розрахунок заборгованості на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, з якого слідує, що пеня по аліментам, за підрахункам позивача, становить 448\~574,55 грн. Суд критично оцінює, наданий позивачем розрахунок пені по аліментам, оскільки позивачем у графі «кількість днів заборгованості» зазначені некоректні цифри, у зв'язку із чим стороною позивача невірно здійснено вказаний розрахунок. Оскільки, кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що відповідач є злісним боржником по аліментним зобовязанням, про що свідчить розрахунок заборгованості, складений 03.04.2017 року державним виконавцем. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені, а саме суд вважає, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки сторін [PERSON], [INFO], за період з 17.12.2012 року по 19.09.2017 року включно становить 21\~752,33 грн., про що судом наводиться відповідний розрахунок. Разом із тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 20 СK України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність.

Outcome: partial