Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

22 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 22.07.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював слюсарем - сантехніком 4р. 30.01.2018 року був звільнений на підставі наказу №7/к від 30.01.2018, у зв'язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Зазначив, що згідно з довідкою АВ №0872850 від 23.01.2018 йому було встановлено 3 групу інвалідності по загальному захворюванню - неврологія. Факт отримання захворювання підтверджений актом міжрайонної медико-соціальної експертної комісії м. Торецька №72 від 23.01.2018. Відповідно до довідки, індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №65 від 23.01.2018 та рекомендацій МСЕК протягом 2018-2019 років він може виконувати на підприємстві роботу не пов'язану з висотою, вогнем, рухомими механізмами; професія, яка доступна за станом здоров'я - слюсар. Позивач надав до відділу кадрів підприємства довідку про встановлення інвалідності та індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю відразу після виходу з лікарняного, 25.01.2018 та, приступив до роботи. Відпрацював робочий день, 30.01.2018, наприкінці робочого часу він отримав від начальника відділу кадрів підприємства пропозицію про переведення на вакантну посаду двірника з окладом 3723 гривні, яку запропонувало підприємство, у зв'язку з отриманими рекомендаціями МСЕК. З переводом на роботу двірника він не погодився, про що зазначив особисто та письмово 30.01.2018 у пропозиції. Після чого, того ж дня його було відразу повідомлено про звільнення, у зв'язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я згідно з п.2 ст. 40 КЗпП України (особа з інвалідністю 3 групи), саме така причина звільнення була зазначена в наказі про звільнення. Вважає переведення на іншу роботу безпідставним, а звільнення з роботи - незаконним, посилаючись на норми Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991, положення Конвенції про права осіб з інвалідністю, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Зокрема, вказав, що встановлення групи інвалідності не є підставою для звільнення працівника на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Статтею 170 КЗпП України на роботодавця покладено обов'язок перевести працівників, які за станом здоров'я потребують надання іншої, легшої роботи, на таку роботу за їх згодою відповідно до медичного висновку тимчасово або без обмеження строку; для встановлення факту невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок здоров'я, роботодавець повинен передусім керуватися довідкою до акту огляду МСЕК, а також індивідуальною програмою особи з інвалідністю, якщо ж такої немає, роботодавець має право звернутися до МСЕК з проханням надати висновок щодо відповідності чи невідповідності фактичних умов праці цього працівника його стану здоров'я. Натомість відповідач не надав пояснень, яким чином роботи, що виконуються слюсарем - сантехніком відповідно до робочої інструкції пов'язані з висотою, вогнем, рухомими механізмами. На вимогу позивача 08.02.2018 підприємство надало копію робочої інструкції слюсаря - сантехніка 4 розряду відповідно до якої, слюсар виконує роботи на висоті, інструментом з рухаючи ми механізмами та роботу пов'язану з вогнем, а також Інструкцію по охороні праці №2 для слюсаря сантехніка, вимогами якої зазначені такі роботи. Разом з тим, позивачем проаналізовано положення Типової інструкції з охорони праці для слюсаря - сантехніка, Положення про розробку інструкцій з охорони праці, Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та інші нормативно - правові акти, з огляду на що він зазначив, що більшість робіт слюсаря - сантехніка здійснюється бригадою у складі не менше двох осіб та виконуються слюсарно-монтажним ручним інструментом, а до робіт, що пов'язані із нагріванням деталей -залучається тільки як підсобник. З огляду на викладене, вважає, що відповідач не виконав вимоги ст. 12 Закону України «Про охорону праці», не створив умови реабілітації особи з інвалідністю на 2018-2019 роки, а незаконно звільнив його. У зв'язку з чим, просить визнати звільнення незаконним, поновити на роботі за робочою професією «слюсар - сантехник» 4 розряду ділянки №3 ПП «Техноком -Н» з 30.01.2018, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 31.01.2018 по день винесення рішення суду. Позивач в судовому засіданні обставини, викладені в позові підтримав та додатково пояснив, що працював на підприємстві слюсарем - сантехніком 4 розряду приблизно півтора роки, за час роботи зауважень не мав, однак, під час виконання обов'язків в нього почали відбуватися випадки втрати свідомості, приступи, подій яких він не пам'ятає. Звернувшись до лікаря, в нього було виявлено неврологічне захворювання. Разом з цим, він вважає, що працювати слюсарем - сантехніком він мав змогу, оскільки переважно всі роботи виконуються працівниками вдвох. Крім того, він дійсно відмовився від роботи двірником, оскільки мав змогу виконувати іншу роботу, охоронця або сторожа. Представник позивача до судового засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача приватного підприємства «Техноком Н» Субічев А.І., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву зазначено, що звільнення [PERSON] є законним, оскільки відповідно до робочої інструкції слюсар-сантехнік виконує роботи з розбирання, ремонту й складання деталей та вузлів санітарно-технічних систем центрального опалення, у тому числі й на висоті (будинки з розводкою по горищу); надає допомогу газоелектрозварювальнику при виконанні зварювальних робіт у підвалах, горищах, техповерхах житлових будинків; в роботі використовує інструменти з рухомими механізмами (відбійний молоток, перфоратор, дрель, болгарка, тощо). З метою отримання додаткових роз'яснень з питання придатності до роботи слюсарем - сантехніком [PERSON] 23.01.2018 підприємство звернулося до голови МСЕК. 27.01.2018 отримано відповідь, що враховуючи те, що робота слюсаря - сантехніка пов'язана з виконанням робіт у підвалах, горищах, техповерхах житлових будинках, разом з газоелектрозварювальником при виконанні зварювальних робіт, то [PERSON] вказану роботу виконувати не може. Позивачу було запропоновано переведення на більш легку роботу - двірником, від якої він відмовився. Статтею 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» забороняється розривати трудових договір з мотивів інвалідності, за винятком випадків, коли за висновком МСЕК стан здоров'я особи з інвалідністю, перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю та безпеці інших осіб, або коли продовження трудової діяльності може призвести до погіршення здоров'я цієї особи. Таким чином, ПП «Техноком Н» не були порушені вимоги законодавства при звільненні [PERSON] а тому, в задоволенні позову просив відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] перебував в його безпосередньому підпорядкуванні як начальника дільниці ПП «Техноком Н», зауважень до його роботи не було. Разом з тим, працівники підприємства почали говорити, що у [PERSON] відбуваються приступи, він втрачає свідомість. Так, одного разу, зазначений випадок відбувався при виконання наряду, у зв'язку з чим, мешканці викликали швидку допомогу. Приступи були схожі на епілептичні припадки. Він спілкувався з цього приводу з [PERSON], однак останній подій цих не пам'ятав. Всі слюсарі на підприємстві мають один розряд та виконують одні види роботи, між якими не має відмінності. Робота слюсарів пов'язана з пайкою, різкою труб, виконання робіт на даху та в підвалах. Неможливо доручити наряд з виконанням робіт окремо, для особи, якій заборонено працювати з болгаркою, дріллю та іншими інструментами, особливо в осінньо-зимовий період; заробітна плата у слюсарів однакова. Суд, вислухав учасників, дослідив матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] з 22.07.2016 року перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював слюсарем-сантехніком 4 розряду (наказ №9/к від 21.07.2016), працював на цій посаді по день звільнення - 30.01.2018 (наказ №7/к від 30.01.2018), що також підтверджується відповідними записами в його трудової книжці (а.с.5-8). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 23.01.2018 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням первинно до 01.02.2019; Дн - невролога, психіатра; висновок про умови та характер праці - може виконувати роботу не пов'язану з висотою, вогнем, рухомими механізмами (а.с.9). Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю №65 від 23.01.2018 [PERSON] передбачає можливість роботи слюсарем на підприємстві та виконання роботи, не пов'язаної з висотою, вогнем, рухомими механізмами (а.с. 10-15). Наказом по підприємству за № 7/к від 30 січня 2018 року слюсаря - сантехніка 4 розряду дільниці 3, [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, за невідповідністю посаді, що ним обіймається за станом здоров'я і відмовою від роботи двірника; підстава: висновок МСЕК від 23.01.2018 (а.с.16). Робочою інструкцією слюсаря - сантехніка 4 розряду ПП «Техноком Н» передбачено функціональні обов'язки, права та відповідальність слюсаря - сантехніка, зокрема, передбачено використання в роботі ручного та механізованого інструменту (відбійного молотку, перфоратора, дрилі, шліф машинки типу «Болгарка» (а.с. 24-25). Згідно з п.2 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно з пропозицією №1 від 30.01.2018 відповідно до рекомендацій, зазначених в медичному висновку лікарської комісії МСЕК від 23.01.2018 про неможливість виконання робіт, пов'язаних з висотою, вогнем та рухомими предметами ПП «Техноком Н» запропоновано [PERSON] іншу роботу на постійній основі; список вакантних посад - двірник з розміром окладу 3723 гривні та попереджено про те, що в разі відмови від переведення на запропоновану посаду, трудовий договір буде розірвано згідно з п.2 ст. 40 КЗпП України. На пропозиції мається запис [PERSON], про те, що з переводом не згоден, 30.01.2018 (а.с.17). Крім того, судом встановлено, що відповідач звернувся до МСЕК м. Торецька із запитом №141 від 23.03.2018, на який підприємство отримало відповідь, що 23.01.2018 [PERSON] освідуваний та йому встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. Особам, які мають епіприступи протипоказана робота, що небезпечна за можливості травмування та має ризик для життя хворої особи - у вогню, на висоті, з рухомими предметами. Враховуючи, що робота слюсаря - сантехніка пов'язана з виконанням робіт в підвалах будинків, горищах, в техпідпіллі і в парі з електрогазозварювальником, виконувати вказану роботу [PERSON] не може. При цьому, він може виконувати слюсарні роботи (а.с. 44-45). Показання свідка про факти втрати свідомості позивачем під час виконання нарядів підтверджуються службовими записками від 17.10.2017, 29.01.2018 (а.с.47-48). Згідно з дослідженої судом інформації [PERSON] членом профспілкового комітету не перебував; ПП «Техноком Н», профспілкової організації не має, що також підтверджено сторонами у справі. Відповідно до звітності (інформації про попит на робочу силу (вакансії) на дату подання 12.02.2018 ПП «Техноком Н» мало 2 вакансії двірника. Частиною 1 статті 170 КЗпП України передбачено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Питання придатності до роботи в кожному окремому випадку вирішується індивідуально з урахуванням особливостей функціонального стану організму (характеру, ступеня прояву патологічного процесу, наявності хронічних захворювань), умов праці та результатів додаткових методів обстеження. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами) розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП). Згідно п. 21 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 1992 року при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Від посади запропонованої підприємством з урахуванням стану здоров'я [PERSON] відмовився. Суд зазначає, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстави виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, полягає в тому, що працівник за станом здоров'я не може впоратися з трудовими обов'язками (при цьому відсутня провина працівника в неналежному виконанні обов'язків); продовження певної роботи протипоказано працівникові за станом здоров'я (відповідно до умов праці на робочому місці) та створює загрозу його життю й здоров'ю; через стан здоров'я виконання працівником трудових обов'язків створює небезпеку для членів трудового колективу чи громадян, яких обслуговує працівник, і це перешкоджає продовженню роботи надалі. За таких обставин, з урахуванням наведеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані умови, передбачені чинним законодавством України, наказ про його звільнення з роботи на п.2 ст.40 КЗпП є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, немає. Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Тому, розглядаючи цивільну справу, суд у відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України виходив з принципу змагальності й рівності сторін у поданні доказів, а також розглядав спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених ними доказів. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позивач та його представник в даній справі не надали суду переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог та, таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних [PERSON] до ПП «Техноком Н» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, слід відмовити в повному обсязі. Позивач при подачі позовної заяви звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed