Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

24.01.2018 року до суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про зміну розміру аліментів до відповідача [PERSON] Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2018 року позовна заява залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення встановлених судом недоліків. 29.03.2018 року позивачем надано уточнену позовну заяву, згідно якої усунуті недоліки поданого позову Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 04.05.2018 року. В установлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить змінити розмір аліментів, стягнених за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 року з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 400 грн.,\~ на ? частину всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі в період з 2003 року по 2010 рік. В період шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO] За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 року з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання дитини: доньки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 400 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На час ухвалення даного рішення відповідач не працював і аліменти були стягненні в твердій грошовій сумі. Проте на даний час відповідач працює в ТОВ «Сватівська олія». Матеріальне становище відповідача значно покращилось. Відповідач самостійно не бажає збільшувати розмір аліментів на утримання дитини, а отримуваного нею прибутку недостатньо за задоволення потреб дитини, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2010 рік. Шлюб між сторонами був розірваний 08.12.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. Відповідно до рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 11.10.2011 року з відповідача [PERSON], на користь позивачки стягнені аліменти на утримання дитини: доньки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 400 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття що підтверджується копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Позивач звернулась до суду з позовом про зміну способу стягуваних аліментів та з твердої грошової суми до розміру 1/4 частини всіх видів заробітку (прибутку) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімумі для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно правової позиції у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року в зв'язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 С К України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з того, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в незначному розмірі, розмір аліментів на даний час є нижчим від встановленого законом мінімального розміру аліментів, тобто 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду не надає можливості для задоволення всіх необхідних потреб дитини даного віку та не є достатнім для її гармонійного розвитку, враховуючи, що на даний час відповідач працює, а також виходячи із правової позиції, викладеної у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, змінивши спосіб їх стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини з твердої грошової суми на частку від прибутку відповідача. Оцінюючи надані суду докази, та

Outcome: approved