Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

23.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з [PERSON] 10 000,00 доларів США боргу за договором позики від 19.09.2018 року; стягнути з [PERSON] 1\~204,52 доларів США винагороди у вигляді процентів від суми позики; стягнути з [PERSON] 150,41 доларів США 3% річних за порушення грошового зобов`язання та стягнути з відповідача судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.09.2018 року відповідач за договором позики отримав від позивача грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, про що склав розписку про запозичення грошей. За умовами договору позики відповідач повинен повернути запозичені кошти 20.11.2018 року. Також умовами договору позики передбачена гарантована позичальником винагорода, яка передбачена ст. 1048 ЦК України у вигляді процентів від суми позики, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. До теперішнього часу відповідач не повернув позику, чим порушив вимоги закону та взяті на себе зобов`язання, отже має сплатити 3% річних за час прострочення, який станом на 23.05.2019 року складає 183 дні, в розмірі 150,41 доларів США за наступним розрахунком: 10\~000х3%х183/365 = 150,41. Це є відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачена ст. 625 ЦК України. Розрахунок винагороди у вигляді процентів від суми позики, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики, виглядає наступним чином: з 19.09.2018 року по 25.04.2019 (218 днів) - 18%. 10000х18%х218/365=1075,07 доларів США;\~з 26.04.2019 року по 23.05.2019 (27 днів) - 17,5%. 10000x17,5%х27/365=129,45 доларів США. Таким чином, розмір винагороди у вигляді процентів від суми позики, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики, гарантованої позичальником, складає на день подання позову 1021,51 доларів США. Загалом сума стягнення складає 1204,52 доларів США. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 27.05.2019 року позивачем 04.06.2019 року вказані недоліки були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.06.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на вкладені у позові обставини. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, однак визнав, що грошові кошти від позивача він отримував і розписку дійсно складав, повертав гроші частинами пізніше, однак скільки і кому - назвати не зміг, як і підтвердив факт відсутності розписок про це. Зазначив, що якісь особи йому дзвонили та погрожували, пропонуючи повернути їм гроші, у зв`язку з чим відповідач звертався до поліції. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що 19.09.2018 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, які зобов`язався повернути 20.11.2018 року р., винагороду гарантує, що підтверджено наданим позивачем оригіналом розписки від 19.09.2018 року за підписом [PERSON] (а.с.35). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань дата реєстрації провадження 28.12.2018 р., номер кримінального провадження 12018220500002367, прийнята заява [PERSON] від 27.12.2018 р. за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 355 КК України у зв`язку з обставинами, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме: 10.11.2018 р. близько 10.53 годині, невстановлена особа примушувала по телефону [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , до виконання цивільно-правових зобов`язань. Наслідок розслідування кримінального правопорушення закрито ч.1 ст. 284 КПК України п.2 - 23.12.2019 року (а.с.39). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду\~\~та такої ж якості.\~\~ Правовий аналіз\~ст. 545 ЦК України\~дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~\~ Згідно зі ст.ст. 526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013 року Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позику. Так, відповідно до ч.1 зазначеної статті позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з\~ч.1\~ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625\~цього Кодексу. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим суд бере до уваги розрахунок, який додано до матеріалів справи і наведено в обґрунтування заявлених позовних вимог та погоджується з наданими позивачем розрахунками винагороди у вигляді процентів від суми позики у розмірі 1\~204,52 доларів США та 3% річних за користування сумою позики, що складає 150,41 доларів США (а.с.4). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Як вбачається з Постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа №373/2054/16-ц), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, враховуючи, що відповідач визнав факт отримання грошей та складання розписки, що також підтверджено оригіналом останньої, однак відзив на позов не надав і не довів жодними доказами обставин, що свідчили б про повернення боргу позивачу, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 19.09.2019 року у розмірі 10\~000 доларів США, процентів від суми позики у розмірі 1\~204,52 доларів США та 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 150,41 доларів США. У зв`язку із задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до квитанції від 23.05.2019 року у сумі 2\~986,87 грн. (а.с. 2-3). Враховуючи викладене,

Outcome: approved