Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

23.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є основним наймачем спірної квартири, на підставі ордеру на житлове приміщення від 19.02.1990 року. В зазначеній квартирі проживає та зареєстровані вона, її син - [PERSON], онук [PERSON]. В квартирі також зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком, та який після розірвання шлюбу з 1993 року в квартирі не проживає. З вказаного часу відповідач в спірній квартирі не проживає, кореспонденцію за даною адресою не отримує, його особистих речей в квартирі не має, однак, з реєстраційного обліку в добровільному порядку не знімається, обов'язків щодо утримання квартири та сплату за комунальні послуги не здійснює. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні члени її сім'ї, відповідачу не чинили. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання, яке на даний час їй не відоме, спірною квартирою не користуються понад 20 років без поважних причин. Зазначені дії відповідача свідчать про втрату останнім інтересу до користування спірною квартирою. Наявність реєстрації відповідача в спірній квартирі порушує її майнові права, як наймача та членів моєї сім'ї, оскільки вони змушені нести додаткові витрати по сплаті за комунальні послуги, що нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Відповідач спірною квартирою не користуються понад 20 років без поважних причин, в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, тому вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Позивачка пояснила, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб в 1980 році. В 1990 році отримали квартиру на трьох членів сім'ї, ордер виданий на її ім'я. В 1993 році вона з відповідачем розлучилися. Відповідач добровільно пішов з квартири, забрав свої речі, майно не розподіляли. Відповідач десь проживає, з ким їй невідомо. Відповідач не проживає без поважних причин більше 20 років. Через реєстрацію відповідача вона не може отримати субсидії, сплачує за нього комунальні послуги. Відповідач не з'явився, про день та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] позовні вимоги просив задовольнити. Допитаний як свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, [PERSON] пояснив, що він є сином відповідача - [PERSON]. Коли батьки розлучилися, він залишився проживати з матір'ю у цій квартирі, а батько пішов. Років 10 назад біля під'їзду він зустрів батька один раз, батько спитав як його справи, та пішов, більше він його не бачив. Представник ХМР не з'явився, надав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з Ордеру на житлове приміщення №061302 від 19.02.1990 року, ордер виданий [PERSON] з сім'єю з трьох чоловік ([PERSON], її чоловік [PERSON], син [PERSON].) на право займання житлового приміщення житловою площею 40,68 кв.м.. за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою КП «Жилкомсервіс» від 29.08.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: наймач [PERSON] з квітня 1990 року, [PERSON] з квітня 1990 року, син [PERSON] - з жовтня 2000 року, онук [PERSON] - з листопада 2015 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 27 жовтня 1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу з позивачкою та постійного не проживання у спірній квартирі відповідач перестав бути членом сім'ї наймача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачку [PERSON] вона знає давно, вони є сусідами, живуть в одному під'їзді. Вона проживає у своїй квартирі з 1990 року. Відповідача [PERSON] вона не бачила, він в квартирі позиваки не проживає. Вона часто приходить до позивачки в гості, тому бачить все в квартирі. Відповідач там не проживає. Допитаний свідок [PERSON] пояснила, що з 1990 року воно проживає з позивачкою в одному під'їзді, вони є сусідками. Вона чергувала вахтером з 2004 року по 2006 року, тому вона все бачила та знає, хто проходить. Їй відмово, що відповідач [PERSON] є чоловіком позивачки. Вона бачила його один раз, коли чергувала, він залишив записку на вахті та просив передати позивачці. Більше вона його ніколи не бачила. Відповідач не приходив, не скаржився, що його не пускають до квартири. Допитаний свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки. В квартирі проживає позивачка, її син та онук. [PERSON] вона не бачила, він ніколи не приходив, не скаржився щодо не допуску до квартири. Вона спілкується також з [PERSON], який не казав нічого про батька. В судовому засіданні встановлено, що відповідач після розірвання в жовтні 1993 року шлюбу з позивачкою добровільно виїхав з квартири [ADDRESS], і з того часу ніякого зв'язку з житлом не підтримував. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, якщо особа не мешкає в спірному житловому приміщенні більше шести місяців, без поважних причин, по суду може бути визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи, що відповідач добровільно вибув зі спірної квартири, зв'язку з житлом не підтримує, відносини з приводу найму спірної квартири відсутні, то відповідач вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: approved