Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

22.02.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 05.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 714, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, однак, подружні стосунки припинені з 2012 року, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини, збереження сімї неможливо, у зв'язку із чим, позивачка змушена звернутися до суду із позовом. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] до судового засідання зявилась позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання зявився, надав суду відзив, яким позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, але заперечував проти стягнення з нього судових витрат та вказав, що друга дитина [PERSON], [INFO] не є його біологічним сином, однак судом було розяснено, що розгляд питання щодо оспорювання батьківства не є предметом даної справи та у разі необхідності повинно розглядатись у іншому провадженні. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу «Бєлєнко»/ 05.08.2009 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 714, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 110223 /а.с.4/. Судом встановлено, що за час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження від 22.07.2010 року серія 1-ЖД № 226396, батьками в якому вказані сторони по справі та [PERSON] , [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження від 01.07.2013 року серія 1-ЖД № 357979, батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.5, 6/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 2012 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають за різними адресами, спору щодо поділу спільного майна сторони не заявляють, аліменти з відповідача стягнуті у судовому порядку. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.\~\~ За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.\~\~ На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача, на утриманні якої знаходяться двоє неповнолітніх дітей, підлягають стягненню судові витрати на підставі ст.141 ч.2 ЦПК України.

Outcome: approved