Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

23 вересня 20210 року шляхом підсудності з Солом`янського районного суду м. Києва до Обухівського районного суду Київської області надійшла цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Складсервіс Україна» про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення заборгованості по орендній платі. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує на те, що [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме складського корпусу та виробничого цеху, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2018 року Позивачем частина об`єкту нерухомого майна була передана в оренду [PERSON] шляхом укладення договору приєднання, умовами якого було передбачено внесення щомісячної орендної плати з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року -у розмірі 13 000 грн.. а з 01 січня 2019року-по дату розірвання договору (01.01.2020) - у розмірі 20 000 грн. На виконання умов зазначеного вище договору [PERSON] було передано, а останнім прийнято приміщення площею 800 кв.м. яке він використовував для здійснення господарської діяльності ТОВ «Складсервіс Україна» директором якого він являвся. З квітня 2018 року Відповідачі, користуючись правами орендаря складського приміщення, завезли майно на зберігання. На жаль, з моменту передачі ключів до дати одностороннього розірвання договору. Відповідачі не здійснили жодного орендного платежу, всіляко уникають спілкування, на телефонні дзвінки, листи та претензії не відповідають. З метою врегулювання спору, а у подальшому розірвання договору оренди та стягнення заборгованості, що утворилась у результаті несплати орендних платежів, у грудні 2019 року Позивач звертався до Відповідачів з відповідними листами та повідомленням про розірвання договору з 01.01.2020. а також претензією щодо сплати заборгованості та звільнення приміщення. Разом з тим. Відповідачі всі звернення Позивача залишили без відповіді. Окрім нездійснення орендних платежів. Відповідач не вживає жодних дій і по звільненню приміщення складу, в якому знаходиться його майно, чим позбавляє Позивача права на вільне володіння та розпорядження власним нерухомим майном. Оскільки Відповідач всіляко ухилявся від спілкування, позивач був вимушений звернутись до органів поліції та згідно відповіді СВ Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві позивачу стало відомо, що ТОВ «Складсервіс Україна», було передано на відповідальне зберігання гральне обладнання та інші речові докази, вилучені під час розслідувань кримінальних проваджень щодо незаконної діяльності у сфер грального бізнесу. Таким чином, останній, користуючись складським приміщенням на праві орендаря, зберігає речі вилучені під час досудових розслідувань. 14.07.2020 слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві разом з оперативною групою Обухівського ВП ГУНП в Київській області було здійснено вхід до складського приміщення. Слідчим було вивезено згідно акту приймання-передачі майно, передане на відповідальне зберігання ТОВ «Складсервіс Україна». Однак, під час огляду складу було виявлено й інше майно столи, стільці, комп`ютерна техніка, спиртні напої, тощо, які до теперішнього часу так і знаходяться на складі. Таким чином, враховуючи абсолютне ігнорування Відповідачами своїх обов`язків щодо сплати орендної плати протягом двох років. Позивач скористувався своїм правом одностороннього розірвання договору оренди, попередньо повідомивши Відповідачів про розірвання договору з 01.01.2020 та зобов`язавши їх звільнити нежитлове приміщення. Таким чином, правовим наслідком розірвання договору оренди в односторонньому порядку є звільнення орендарем орендованого майна, тоді як у даній справі Відповідач не звільнив нерухоме майно, і такими діями чинить Позивачу перешкоди у володіння, користуванні та розпорядженні власним майном. До того ж Позивач як законний власник вищевказаного нерухомого майна, має конституційне право на безперешкодне користування цим майном. Ухвалою судді від 24.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 28.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, крім того повідомила, що позивач є власником приміщення, яке було передано відповідачу в оренду, орендну плату відповідач не сплачує, вже існує борг. Разом з працівниками поліції булу відкрито складське приміщення, частину речей поліцією було вилучено, а інші речі залишились. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті Обухівського районного суду Київської області та судовими повістками, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме складського корпусу та виробничого цеху, розташованого за адресою: [ADDRESS] . що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, загальною площею 2 309 к в. м. Позивач при зверненні до суду в позовній заяві зазначив, що у квітні 2018 року Позивачем частина об`єкту нерухомого майна була передана в оренду [PERSON] шляхом укладення договору приєднання, умовами якого було передбачено внесення щомісячної орендної плати з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року -у розмірі 13 000 грн.. а з 01 січня 2019року-по дату розірвання договору (01.01.2020) - у розмірі 20 000 грн. На виконання умов зазначеного вище договору [PERSON] було передано, а останнім прийнято приміщення площею 800 кв.м. яке він використовував для здійснення господарської діяльності ТОВ «Складсервіс Україна» директором якого він являвся. Так, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору с умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін мас бути досягнуто згоди. За правилами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання с: договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, за загальним правилом договір приєднання є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому прийняттям пропозиції може також розцінюватись вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (зокрема, надання послуг, сплата коштів) у межах строку для відповіді. Позивач стверджує, що з квітня 2018 року Відповідачі, користуючись правами орендаря складського приміщення, завезли майно на зберігання. Однак моменту передачі ключів до дати одностороннього розірвання договору. Відповідачі не здійснили жодного орендного платежу, всіляко уникають спілкування, на телефонні дзвінки, листи та претензії не відповідають. Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина перша, друга статті 642 ЦК України). Статтею 643 ЦК України передбачено, що якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Належних і допустимих доказів на підтвердження отримання такої відповіді від відповідачів, або вчинення ними дій, які б свідчили про їх бажання укласти цей договір або фактичне користування наданими послугами - матеріали справи не містять. Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, в порушення ст. 321 ЦК України відповідачем обмежується здійснення права власності позивача та чиняться перешкоди у здійсненні користування та розпорядження своїм майном - земельною ділянкою. Згідно ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що вказує на правомірність мого звернення до суду. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, суд вважає не доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивача, тому суд не приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивача. Позивач стверджує, що відповідачі всіляко ухиляються від спілкування, відтак він був вимушений звернутись до органів поліції та згідно відповіді СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві позивачу стало відомо, що ТОВ «Складсервіс Україна», було передано на відповідальне зберігання гральне обладнання та інші речові докази, вилучені під час розслідувань кримінальних проваджень щодо незаконної діяльності у сфер грального бізнесу. Таким чином, останній, користуючись складським приміщенням на праві орендаря, зберігає речі вилучені під час досудових розслідувань. Так 14.07.2020 слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві разом з оперативною трупою Обухівського ВП ГУНП в Київській області було здійснено вхід до складського приміщення. Слідчим було вивезено згідно акту приймання-передачі майно, передане на відповідальне зберігання ТОВ «Складсервіс Україна». Позивач стверджує, що під час огляду складу було виявлено й інше майно столи, стільці, комп`ютерна техніка, спиртні напої, тощо, які до теперішнього часу так і знаходяться на складі. Разом з тим, із доданих до позовної заяви доказів неможливо встановити факт належності на праві власності ТОВ «Складсервіс Україна» наведеного майна. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).Згідно зі сі. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільної о кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як унормовано ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено у статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що позивач не підтвердив факт укладання договору оренди між ним та відповідачами щодо користування складськими приміщеннями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , заявлені позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на його користь борг зі сплати орендних платежів пеню, інфляційні витрати та три відсотка річних не підлягають до задоволення оскільки є похідними від усунення перешкоди у користуванні складськими приміщеннями. Відтак, оскільки судом встановлено факт не укладення між сторонами договору про оренду, позивач, в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав доказів отримання відповідачем таких послуг, суд приходить до висновку про безпідставність нарахування позивачем заборгованості за користування складськими приміщеннями, за фактичної відсутності між сторонами зобов`язаних правовідносин. Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed