Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

23.07.2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором №PL3-401/1/2006 від 01.08.2006 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON], у розмірі 69010,88 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просив суд відмовити в задоволені позову на підставі ст. 267 ЦК України, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях. Ухвалою суду справа була розглянута за відсутністю сторін, оскільки в справі достатньо даних про права та їх взаємини. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається із матеріалів справи, 01.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № PL3-401/1/2006, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9200,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, розмір яких передбачений умовами договору. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості, останнє погашення було зроблено 10.06.2008 року в розмірі 229,89 грн., що підтверджується копією квитанції №51 від 10.06.2008 року. Умовами кредитного договору визначено порядок здійснення кожного чергового платежу - 10 числа календарного місяця, тобто наступний платіж мав бути здійснений 10.07.2008 року, однак наступний платіж відповідачем здійснено не було. 11.07.2008 року позивач дізнався, що відповідачем порушено зобов'язання за кредитним договором, тобто з 11.07.2008 року починається перебіг позовної давності тривалістю у три роки, який скінчився 11.07.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, банк звертається до боржника із досудовою вимогою 28.05.2013 року, до суду із позовною заявою - 23.07.2013 року з порушенням строків позовної давності. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно п.31 постанови Пленуму спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, проаналізувавши усі надані документи, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: dismissed