Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання її доньки [PERSON], 12.12.1986року народження, недієздатною та призначення заявника її опікуном. В обґрунтування вимог зазначила, що у звязку із тяжким хронічним психічним захворюванням її донька [PERSON] з 2001року перебуває на обліку у психіатричному кабінеті поліклінічного відділення КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» (далі КЗ «Татарбунарська ЦРЛ») з діагнозом: помірна розумова відсталість із значними поведінковими розладами, перехідними психотичними розладами, агресивними, суїцидальними діями, що потребують нагляду і лікувальних заходів; галюцинаторно-параноїдний синдром завершений, неповна медикаментозна ремісія, та з 28.12.2004року їй була присвоєна ІІ група інвалідності. Зазначила також, що у доньки є малолітня дитина [PERSON], 2007року народження, яка у звязку із психічним захворюванням матері та її нездатністю здійснювати свої батьківські обовязки, відібрана від матері на підставі судового рішення та перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації. Посилаючись на те, що внаслідок хронічного стійкого психічного розладу донька не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обовязки, зокрема обовязки по догляду та вихованню своєї дитини, потребує соціального захисту особистих, майнових прав та інтересів, заявник вважає, що є підстави для визнання її доньки недієздатною та призначення [PERSON] її опікуном. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник Татарбунарської районної державної адміністрації в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] внаслідок психічного захворювання не може належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, займається бродяжництвом, сама потребує стороннього догляду, періодично проходить лікування у примусовому порядку. Крім того, представник Татарбунарської РДА зазначила, що визнання [PERSON] недієздатною необхідно для того, аби орган опіки та піклування не був змушений повертати малолітню дитину до фактично хворої матері. Представник заінтересованої особи Приморської сільської ради Татарбунарського району, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Голова Приморської сільської ради подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника сільради. Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, допитавши свідка та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON], 12.12.1986року народження, входить до складу сімї заявника та є її донькою (а.с.а.с.7,8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], 06.07.1959року народження, зареєстрована та проживає в [INFO] та позитивно характеризується за місцем мешкання (а.с.9, 14). З характеристики, наданої сільським головою Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області слідує, що [PERSON],12.12.1986року народження, у звязку із психічним захворюванням буває агресивна, не спроможна піклуватися про себе та своїх близьких (а.с.10). Зі змісту довідки лікаря-психіатра КЗ «Татарбунарська ЦРЛ» №71 від 19.02.2016року вбачається, що [PERSON], 1986року народження, перебуває на обліку у психіатричному кабінеті з 2001 року з діагнозом: помірна розумова відсталість із значними поведінковими розладами, перехідними психотичними розладами, агресивними, суїцидальними діями, що потребують нагляду і лікувальних заходів; галюцинаторно-параноїдний синдром завершений, неповна медикаментозна ремісія, та з 28.12.2004року є інвалідом ІІ групи довічно (а.с.11). Судом також встановлено, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.04.2016року від матері [PERSON], 12.12.1986року народження, відібрано дитину [PERSON], 18.07.2007року народження, без позбавлення її батьківських прав (а.с.а.с.12,13). З матеріалів справи також слідує, що рішеннями виконавчого комітету Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області [PERSON] неодноразово було продовжено опіку над її повнолітньою донькою [PERSON] (а.с.а.с.23-26). З висновку судово-психіатричних експертів комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» №317 від 27.07.2016року слідує, що [PERSON], 12.12.1986року народження, страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді «Шизофренії параноїчної форми, безперервний тип перебігу змішаний тип дефекту (параноїчний та психопатоподібний) у особи, яка страждає розумовою відсталістю». По своєму психічному стану не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення опіки» (а.с.а.с.41-45). З дослідженої в судовому засіданні амбулаторної картки хворої та наявної в ній історії хвороби вбачається, що [PERSON], 12.12.1986 року народженн, перебуває на обліку в лікарні, має інвалідність ІІ групи та потребує постійного лікування від психічної хвороби. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав пояснення, що працює лікарем психіатром в Татарбунарській районній центральній лікарні та є лікуючим лікарем [PERSON] протягом тривалого часу. Зазначив, що [PERSON] перебуває на обліку у психіатричному кабінеті з 1990року у звязку із важким невиліковним психічним захворюванням та є інвалідом ІІ групи. Проявами хвороби жінки є помірна розумова відсталість, періодичні галюцинації, манія переслідування, а також мали місце непоодинокі випадки неадекватної поведінки, під час яких вона була здатна спричинити шкоду собі та оточуючим. В силу свого психічного захворювання [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, не здатна виконувати свої батьківські обовязки, веде асоціальний спосіб життя, бродяжить, тому потребує встановлення опіки над нею. Зазначив також, що жінка періодично в примусовому порядку проходила курси лікування у Білгород-Дністровській психіатричній лікарні, проте остаточно вилікувати хронічне психічне захворювання [PERSON] неможливо. Відповідно до ч.1 ст. 39 Цивільного кодексу (далі ЦК) України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч.1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. За змістом ст.ст.60, 63 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. За змістом ч.1 ст.241 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною є підставою для призначення органом опіки та піклування недієздатній фізичній особі опікуна. З урахуванням того, що [PERSON] має хронічний стійкий психічний розлад, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та накладення опіки, заявник є її матірю, яка проживає разом з [PERSON]О, має можливість безпосередньо допомагати доньці та здійснювати над нею опіку, беручи до уваги те, що визнання доньки недієздатною є необхідним для отримання державної соціальної допомоги, а також для вирішення питання щодо подальшого влаштування малолітньої онуки заявника, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною та призначення [PERSON] її опікуном. На підставі викладеного,

Outcome: approved