Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

22 грудня 2015 року [PERSON], як власниця квартири [ADDRESS], звернулася до суду з позовом до [PERSON],який є її рідним сином і зареєстрований в належній їй квартирі, але з травня 2014 року в ній не проживає без поважних причин, виїхав на заробітки в Росію, місцезнаходження його невідоме, витрати на утримання житла він не несе, комунальні послуги не сплачує, тому просила визнати його таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала позов і просила його задовольнити,визнавши відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], де відповідач прописаний як член її сім'ї та більше року з травня 2014 року по теперішній час в квартирі не проживає, відсутній без поважних причин, так як поїхав на заробітки і не повідомляє де він знаходиться, бажання приїхати в Україну і знятися з реєстраційного обліку у належній їй квартирі відповідач не має. З урахуванням його реєстрації в квартирі, вона несе значні затрати на сплату комунальних послуг, не може оформити субсидію, а також не може у повному обсязі здійснювати своє право власності на житло. Представник позивача [PERSON] - адвокат Прокопцев С.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 16.12.2015 року, на обґрунтування позову [PERSON] додав, що позивачка як власниця житла, відповідно до ст. 150 ЖК України, має право користуватися цим житлом для особистого проживання і проживання членів її сім'ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Реєстрація вибувшого члена сім'ї - відповідача [PERSON] в належній позивачці квартирі, позбавляє її цього права, тобто порушує її право власності, яке підлягає судовому захисту і, згідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту є припинення правовідношення. Оскільки відповідач, як член сім'ї власника квартири - позивачки, відсутній в цій квартирі більше одного року без поважних причин, то, згідно ст. 405 ЦК України, він втрачає право користування цим житлом. Просить ухвалити рішення суду і визнати відповідача таким, що втратив право користування належною позивачці квартирою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], місцезнаходження якого невідоме, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений через житлово-експлуатаційну організацію «ЖЕК № 1», якою складено акт від 15.01.2016 року про неможливість вручення судової повістки відповідачеві за останнім відомим його місцем мешкання внаслідок його відсутності. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків та дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. Згідно рішення Слов'янської міської ради від 11.09.2015 року за № 26-1ХХХП-6, [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS]. ( а.с.22 ) Право власності позивача на вказане житло належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.10.2000 року, де співвласниками зазначені також [PERSON] та відповідач [PERSON] ( а.с. 9 ) Згідно копії Договору дарування від 26.09.2001 року [PERSON] подарував позивачці [PERSON] належну йому частку у спільному майні, а саме 1/3 частку квартири [ADDRESS]. (а.с. 10 ) Згідно Договору купівлі-продажу від 11.11.2015 року відповідач [PERSON], як громадянин РФ, діючий через довірену особу, продав позивачці належну йому 1/3 частку квартири [ADDRESS]. ( а.с. 11-13 ) Таким чином, позивачці вказана квартира належить в цілому на праві приватної власності і її право власності на цю нерухомість зареєстрована в КП Бюро технічної інвентаризації м. Слов'янська. Згідно довідки № 1501 від 21.12.2015 року, виданої КП «ЖЕК №1» міста Слов'янська, у зазначеній квартирі з 14.09.1994 року зареєстрована власне позивач [PERSON], як власниця житла, та з 14.09.1994 року у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], як її син, тобто як член сім'ї власника житла і одночасно як співвласник цього житла. ( а.с. 19 ) За приписами ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ), квартиру, користуються ним ( нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.161 ЖК України, наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку ( квартирі),що належить громадянинові на праві приватної власності,свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб… Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статті 107 ЖК України, член сім'ї наймача, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня його вибуття. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач виїхав на постійне місце проживання в РФ в травні 2014 року, в квартирі позивачки з того часу не проживає, більш того, розпорядився, продав належну йому частку у цій квартирі позивачці. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає позивачку та її сина [PERSON] 22 роки, вони проживають по сусідству: [PERSON] в 53 квартирі, а вона в 54. [PERSON] виїхав із квартири в травні 2014 року і більше не з'являвся. Як їй відомо,відповідач поїхав на заробітки в РФ і там залишився. Позивачка проживає одна, їй важко сплачувати комунальні послуги, бо син їй не допомагає матеріально і повертатися додому не збирається. Він більше року не живе в квартирі без поважних причин і його особисті речі в квартирі відсутні. Свідок [PERSON] показала, що також проживає по сусідству з [PERSON], та вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з її братом, який на теперішній час помер. Отже, вони підтримують родинні стосунки та вона часто буває вдома у позивачки і знає, що її син [PERSON] в травні 2014 року виїхав жити і працювати до РФ, але на теперішній час він не повідомив де знаходиться. З того часу відповідач не проживає у квартирі позивачки без поважних причин. В них з матір'ю були гарні стосунки, просто так склалося життя, що син поїхав до РФ і не збирається повертатися. Згідно акту № 1 огляду житла від 04.12.2015 року, складеного комісією Комітету мікрорайону «Железнодорожний -2» м. Слов'янська, в квартирі [ADDRESS], [PERSON], [INFO], з травня 2014 року по теперішній час, по грудень 2015 року, не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні. ( а.с. 20 ) З нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 11.11.2015 року, за яким відповідач, діючий через довірену особу за нотаріально посвідченою довіреністю, [PERSON], продав належну йому 1/3 частку у спірній квартирі, своїй матері-позивачці по справі [PERSON], та у договорі зазначено, що [PERSON] є громадянином Російської Федерації, зареєстрований в [ADDRESS]. ( а.с. 11 ) Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За приписами п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користуватися житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України ) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено,що відповідач, як співвласник житла, розпорядився належною йому часткою у ці квартирі,продавши її позивачці. Отже, за приписами статті 346 ч.1 п.1 ЦК України, право власності відповідача у житловому приміщенні припинилося 11.11.2015 року. Між тим, за характером сімейних відносин, що виникли між сторонами, відповідач з моменту реєстрації у спірному житлі в 1994 році, як член сім'ї власника і співвласник з 2000 року набув права користування цим житловим приміщенням в цілому, а не тільки належною йому часткою, інших угод про порядок користування цим житлом між сторонами не укладалось. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, як член сім'ї власника житла за адресою: [ADDRESS], [PERSON], не проживає у зазначеному житлі без поважних причин з травня 2014 року, тобто більше ніж один рік, та він вибув на інше постійне місце мешкання до РФ, де отримав громадянство і має житло, своєю часткою у спірному житлі розпорядився, продавши її позивачці. За таких умов, відповідач [PERSON] втратив право на користування належним позивачці житлом, у зв'язку з чим її позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15,16, 317, 319,346, 405 ЦК України, ст. ст. 71,150, 160,161, 163 ЖК України,

Outcome: approved