Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

23 березня 2016 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову посилається на те, що їй належить на праві власності ? частина земельної ділянки площею 0,0566 га, яка розташована по вул. Виборна, буд. 20 у м. Дніпропетровську, та 1/4 частина домоволодіння з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами за вказаною адресою. Відповідачу та третій особі належить кожному по 3/8 частини домоволодіння і земельної ділянки за вказаною адресою. У позивача є бажання встановити паркан, щоб мати можливість вільно і безперешкодно користуватись належною їй частиною земельної ділянки, але добровільно узгодити питання користування земельною ділянкою із відповідачем їй не вдається. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Виборна, будинок № 20 та виділити у користування [PERSON] частину вказаної загальної земельної ділянки згідно з висновком експерта. Позивач в судовому засіданні підтримала позовну заяву, наполягала на задоволенні вимог, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Третя особа підтримала вимоги викладені в позовній заяві. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2014 року, виданого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником 1\\4 частини земельної ділянки площею 0,0566 га, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Бабушкінського району м. Дніпропетровська, вул. Виборна, б.20. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частини земельної ділянки видано [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частини земельної ділянки видано [PERSON]. Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2014 року, виданого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником 1\\4 частини домоволодіння № 20 з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташоване у м. Дніпропетровськ, вул. Виборна. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частини домоволодіння видано [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частини домоволодіння видано [PERSON]. Між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення порядку володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільному користуванні. За клопотанням позивача ухвалою суду від 27 січня 2017 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою м. Дніпро, вул. Виборна, 20 відповідно до часток співвласників в праві власності на домоволодіння? - які варіанти користування земельною ділянкою за адресою м. Дніпро, вул. Виборна, 20 можливі відповідно до вимог нормативно-правових актів та часток співвласників: [PERSON] 1/4 частка, [PERSON] 3/8 часток, [PERSON] 3/8 часток. Однак судовий експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надав повідомлення про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи в звязку з ненаданням додаткових матеріалів, перелічених у клопотанні експерта. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ч 1 ст. 88 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Разом з тим, позивач не надав суду доказів, достатніх для проведення експертизи з метою визначення варіантів земельною ділянкою за адресою м. Дніпро, вул. Виборна, 20 відповідно до часток співвласників в праві власності на домоволодіння, також відповідних клопотань щодо збирання, витребування доказів по справі стороною позивача не заявлялись. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в звязку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed