Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

22 липня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій вона після уточнення просить визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2135 га, кадастровий номер 6322686501:000:0322, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 частину. Визнати за [PERSON] після [PERSON] , який помер [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,2135 га, кадастровим номером 6322686501:000:0322, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 25 квітня 2019 року, не залишивши заповіту, помер її батько [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Право на спадкування після його смерті мала вона, її сестра [PERSON] та брат [PERSON] .. Спадщина, яка залишилася після його смерті складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та приватизованої земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Інша частина будинку та земельної ділянки належать [PERSON] та [PERSON] .. 8 жовтня 2020 року нотаріусом на неї видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину спадкового житлового будинку. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, так як постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину законом після смерті батька посилаючись на те, що не визначена частка земельної ділянки, яка належала саме померлому. За таких обставин, вона змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. Ухвалою від 28.07.2021 прийнято цивільну справу до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи в їх відсутності, позов визнали, просили задовольнити, справу розглянути за їх відсутності. Згідно з ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому підставою для ухвалення рішення у підготовчому засіданні є дотримання порядку, передбаченого ст.206 ЦПК України. На підставі ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у віці 77 років помер [PERSON] , про що 02 травня 2019 року Виконавчим комітетом Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області складено актовий запис № 17 та видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя 13 жовтня 2017 року згідно із рішенням Феськівської сільської ради № 86/1 надано дозвіл в спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку орієнтовною площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , за рахунок земель житлової та громадської забудови межах населеного пункту забудовні землі на території Феськівської сільської ради. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та приватизованої земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 08.10.2020 [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , яка складається з Ѕ частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , прийняла. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі № 1583. Сплачено мито. Згідно із належним чином завіреної копії спадкової справи № 40/2019, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 28.07.2021 Приватним нотаріусом Кійко Н.Г. 09.10.2019, заведена спадкова справа №40/2019, після померлого [INFO] [PERSON] . 09.10.2019 до приватного нотаріуса Кійко Н.Г. надійшла заява про прийняття спадщини [PERSON] , заяви про відмову від спадщини [PERSON] , [PERSON] .. Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 27.04.2021 № 126/02-31, винесеною приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області Кійко Н.Г., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,2135 га, кадастровий номер 6322686501:00:000:0322, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала померлому [INFO] [PERSON] відмовлено, у зв`язку з неможливістю визначити частку земельної ділянки, яка належала померлому. Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України) . Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Стаття 355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (стаття 368 Кодексу). Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved