Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

21 червня 2018 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони проживали в цивільному шлюбі з 21 липня 2014 року по 03 вересня 2017 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склалися, тому вони припинили сімейно шлюбні відносини та ведення спільного домашнього господарства. У вересні 2017 року відповідач забрав свої речі і виїхав на інше місце проживання. Вона на даний час не працює, доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує лише допомогу у розмірі 860 грн. в місяць, яких їй не вистачає на утримання сина. Відповідач працює неофіційно, постійного заробітку не має, інших утриманців не має, стан здоров'я в нього задовільний. Її намагання в досудовому порядку врегулювати спір позитивних результатів не дало, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною трирічного віку 26 квітня 2020 року, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Надала пояснення аналогічні викладеним вище, просила позов задовольнити. Зазначила, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьохрічного віку, отримує лише допомогу на сина у розмірі 860 грн., яких не вистачає їй для піклування дитиною. Син [PERSON] має задовільний стан здоровя, проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Крім того зазначає, що відповідач повинен нести обов'язки щодо утримання їхньої дитини та матері, з якою проживає дитина. Вказує, що відповідач має задовільний стан здоров'я, фізичних вад не має, працює не офіційно, з його слів неодноразово чула, що він працює, отримує заробітну плату, тому вона вважає, що він може надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце його проведення був належним чином повідомлений за адресою його місця фактичного проживання та місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, відзиву та заперечень на позов не подав. \~Відтак відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач є таким, якому судовий виклик вручено належним\~ чином. Крім того, суд, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність.\~ За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОК № 352717 [PERSON] народився 26 квітня 2017 року, його батьком є [PERSON], матір'ю [PERSON]. Згідно довідки № 357 виданої Середівською сільською радою Згурівського району Київської області 19.06.2018 року [PERSON] має такий склад сім'ї: син [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Судом встановлено що позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та знаходиться на обліку в УСЗН Згурівської РДА Київської області та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини у розмірі 860 грн., що підтверджується довідкою № 284 від 18.06.2018 року. Відповідно до\~ст. 84 Сімейного кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка -\~батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Законодавством не врегульовано питання про стягнення аліментів на жінку - матір дитини, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі. Однак чинний на сьогодні Сімейний кодекс розширив коло прав, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, проживають однією сім'єю, на їх відносини. Водночас, оскільки ці сімейні відносини не врегульовані цим кодексом, іншими нормативно правовими актами та домовленістю (договором) сторін, до них застосовується норми сімейного кодексу, які регулюють подібні відносини. Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права, тому суд вбачає за доцільне застосувати ч. 2 ст. 84 СК України та стягнути із батька дитини - відповідача у справі, аліменти на утримання позивача як матір дитини відповідача, яка проживає з нею, до досягнення дитиною трьох років. Зі змісту ч. 4 цієї ж\~статті СК України\~вбачається, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має не залежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошові сумі. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений\~ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, враховуючи те, що відповідач відзиву та заперечень на позовну заяву до суду не надіслав, є особою працездатного віку, із тверджень позивача працює неофіційно, постійного заробітку не має, також відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження своєї неспроможності надавати утримання матері своєї дитини, з якою вона проживає, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Відтак, суд визнає доведеним, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі ст. 430 ЦПК України вбачається за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за один місяць. Із відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених судом вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved