Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

24.04.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення до Київського відділу поліції у місті Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області, Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції у місті Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства В обгрунтування вимог позову вказав, що 30.09.2012 року [PERSON] було повідомлено про підозру в кримінальній справі № 45201200497, що була порушена СВ Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України 13.09.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді арешту. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 09.10.2012 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. До 22.10.2012 року позивач перебував в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», після чого його було звільнено під заставу, що підтверджується письмовою відповіддю ДУ «Одеський слідчий ізолятор» від 19.02.2020 р. Згідно відповіді Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 20.02.2020 р. № Зінф/А21-20-16/20, 22.10.2012 року на депозитний рахунок для зарахування коштів відповідно до рішень судів з обранням застави в якості запобіжного заходу ДСА України в Одеській області [PERSON] зараховані грошові кошти у розмірі 25000,00 гривень, що обліковуються на рахунку станом на 20.02.2020 р. Згідно письмової відповіді ст. слідчого Київського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області, Волошенюк М.В. від 20.12.2019 р., 17.06.2014 року Апеляційним судом Одеської області винесено ухвалу про часткове задоволення апеляції захисника Федяєва С.В., вирок Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2013 р. у відношенні [PERSON] , засудженого за ч. 1 ст. 203-2 КК України скасовано, кримінальну справу направлено для проведення додаткового розслідування. Згідно п. 12 Перехідних положень КПК України відомості кримінальної справи № 45201200497 від 13.08.2012 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2014 року за № 42014160010000091 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та у даному кримінальному провадженні [PERSON] про підозру не повідомлялось. 24.03.2020 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси із клопотанням про закриття кримінального провадження № 42014160010000091, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2020 року в задоволенні клопотання [PERSON] про закриття кримінального провадження № 42014160010000091 у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування відмовлено. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.05.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники відповідачів Київського відділу поліції у місті Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області та Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції у місті Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направили, про причини неявки останнього суд не повідомили, відзиву на позовну заяву до суду не направили. Представник третьої особи - Державної казначейської служби України надав відзив, відповідно до якого просив у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що він є безпідставним та недоведеним. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Відповідно до п.2 ч.2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2012 року [PERSON] було повідомлено про підозру в кримінальній справі № 45201200497, що була порушена СВ Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України 13.09.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді арешту. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 09.10.2012 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. До 22.10.2012 року позивач перебував в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», після чого його було звільнено під заставу, що підтверджується письмовою відповіддю ДУ «Одеський слідчий ізолятор» від 19.02.2020 р. Згідно відповіді Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 20.02.2020 р. № Зінф/А21-20-16/20, 22.10.2012 року на депозитний рахунок для зарахування коштів відповідно до рішень судів з обранням застави в якості запобіжного заходу ДСА України в Одеській області [PERSON] зараховані грошові кошти у розмірі 25000,00 гривень, що обліковуються на рахунку станом на 20.02.2020 р. Згідно письмової відповіді ст. слідчого Київського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області, Волошенюк М.В. від 20.12.2019 р., 17.06.2014 року Апеляційним судом Одеської області винесено ухвалу про часткове задоволення апеляції захисника Федяєва С.В., вирок Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2013 р. у відношенні [PERSON] , засудженого за ч. 1 ст. 203-2 КК України скасовано, кримінальну справу направлено для проведення додаткового розслідування. Згідно п. 12 Перехідних положень КПК України відомості кримінальної справи № 45201200497 від 13.08.2012 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2014 року за № 42014160010000091 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та у даному кримінальному провадженні [PERSON] про підозру не повідомлялось. 24.03.2020 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси із клопотанням про закриття кримінального провадження № 42014160010000091, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2020 року в задоволенні клопотання [PERSON] про закриття кримінального провадження № 42014160010000091 у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування відмовлено. Відповідно до п.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Частинами п`ятою та шостою ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування. Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.03.2019р. по справі № 405/7623/16-ц, від 08.11.2018р. №296/2443/16-ц. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 4723 гривні. Отже, відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мінімальний розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] за час незаконного перебування під слідством та судом, а саме, перебування під вартою, перебування під підпискою про невиїзд та під заставою (91 місяць) буде становити 429793,00 грн., виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Суд, також дійшов висновку, що у задоволенні вимог у розмірі 13000 грн. слід відмовити, оскільки строк перебування під вартою включається до строку незаконного перебування під слідством та судом, а тому розмір моральної шкоди включається в суму зазначену у попередньому абзаці. Визначення розміру відшкодування залежить також від таких чинників, як характер і обсяг страждань яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Так, суд приймає доводи позивача, щодо наявності моральної шкоди з огляду на те, що він утримувався під вартою, в подальшому до нього було застосовано заставу та підптску про невиїзд, внаслідок чого був ізольований від суспільства, зазнавав душевних страждань, втратив авторитет серед близьких. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є мотивованими, доведеними і такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Визначаючи розмір грошової компенсації суд враховує вказані обставини, які свідчать про заподіяння позивачу душевних страждань, та вважає, що сума в 429793,00 грн. буде сприяти відновленню емоційного стану позивача, в тому числі відповідатиме засадам розумності і справедливості. Що стосується позовної вимоги про стягнення витрат пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 20000 грн., суд зазначає, що статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Зважаючи на викладене, позивачем не надано жодного документу про надання правової допомоги крім квитанції до прибуткового касового ордеру (наприклад, акти виконаних робіт, детальний опис наданих послуг та калькуляція вартості правової допомоги, договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю тощо). Отже, адвокатом та позивачем документально не доведено факт понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Зважаючи на викладене, позивачем не надано доказів надання правової допомоги (акту виконаних робіт, детальний опис наданих послуг та калькуляції вартості правової допомоги, договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю тощо).

Outcome: partial