Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

22.04.2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. Між нею та відповідачем 05.04.2014 року був укладений договір, згідно якого відповідач, як виконавець, зобов'язана надати їй, як замовнику, послуги з виготовлення виробу - профілю ПВХ по вартості розрахунку виконавця. Вона вважає, що даний договір грубо порушує її права, як споживача. Зміст умов даного договору має ознаки нечесної підприємницької практики, а тому є законні підстави для розірвання договору, повернення їй сплачених коштів та стягнення моральної шкоди за погіршення її стану здоров'я. Вона має намір одностороннього розірвання договору через те, що порушені зобов'язання у договорі відносно неї. Крім того, внаслідок порушення її прав протиправною поведінкою відповідача, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому невиконанні відповідачем її законних претензій по відшкодуванню її грошей, що призвело до необхідності відстоювати свої прав в суді, звертатись в правоохоронні органи, що призвело і до душевних страждань через неможливість належним чином уладнати даний спір. Вона відчуває себе постійно обдуреною, що її ввели в оману, оскільки запропоновані їй послуги, взагалі були їй не потрібні, та відібрали обманом останні її грошові кошти. За таких обставин вона звернулась з позовом до суду, в якому просить розірвати договір від 05.04.2014 року, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь сплачені кошти за товар у сумі 7500, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000, 00 грн.; стягнути з відповідача на користь держави згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у десятикратному розмірі вартості виробу з ціни, встановленої у договорі; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила (а.с. 16, 18, 21). Суд прийняв рішення про розгляд справи по суті в заочному порядку. 11 червня 2014 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що дійсно 05.04.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений письмовий договір, відповідно до якого остання зобов'язалась організувати роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій по вартості виконавця. Вартість контрукцій була визначена у розмірі 10350, 00 грн., з яких завдаток складає 7500, 00 грн. (а.с. 3-4). Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 17.04.2014 року позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила відповідача зупинити дії, як виконавця, по виготовленню конструкцій в строки, встановлені п. 3.2 договору та повернути їй сплачений завдаток в розмірі 7500 грн. протягом семи днів (а.с. 5). Того ж дня, відповідач ФОП [PERSON] надала на адресу позивача письмову відповідь - повідомлення про те, що на даний час призупинити та розірвати договір неможливо, оскільки конструкції вже виготовлені і прибудуть до замовника протягом 10 робочих днів (а.с. 6). Згідно з ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 4.2 договору за порушення строків поставки відповідач має сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості договору (суми замовлення) за кожен робочий день прострочення. Ст. 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Судом встановлено, що станом на сьогоднішній день відповідач свої зобов'язання за договором не виконала: вона не виготовила та не встановила конструкції ПВХ, та не повернула грошові кошти позивачу. Про що свідчить відсутність акту виконаних робіт за даним договором. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування моральної шкоди, позивач зазначила, що протиправними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягала в тому, що вона відчувала моральні страждання, оскільки пережила сильний стрес через те, що її обдурили, були порушені її нормальні життєві зв'язки. Даний факт підтверджується рецептом лікаря та товарним чеком, сплаченим за ліки (а.с. 8), тобто позивач дійсно 18.04.2014 року зверталася до лікаря за допомогою за станом свого здоров'я. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з тим, що позивачу дійсно спричинено матеріальної шкоди у зв'язку з неналежним виконанням укладеного договору з боку виконавця (відповідача). Тому приймаючи до уваги всі вищеперелічені обставини, суд вважає доцільним стягнути з віповідача розмір заявлених позовних вимог 1000,00 грн. на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди. Що стосується позовних вимог про накладення штрафу у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єктами господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, то суд вважає в цій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі невиконання в добровільному порядку суб'єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Отже, діючим законодавством передбачено, що накладення на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнень, передбачених статтею 23 вищезазначеного Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, а не до місцевих судів. З огляду на викладене, суд вважає доводи позивача є переконливими і підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 243, 60 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial