Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

24.06.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача, адвоката Сироти О.І. надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням : стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним перебування під слідством та судом на загальну суму 1000000,00 гривень на відшкодування незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру та складення обвинувального акту, застосування міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладення пов`язаних із ним обмежень, затримання). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за заявою її колишнього чоловіка [PERSON] , який повідомив, що [PERSON] 30.07.2016. без його дозволу вивезла до Італії їх спільну дитину [PERSON] [INFO] , 20.08.2016 старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Пянилом В.А. до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12016110100001694 були внесені відомості відносно позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 Кримінального кодексу України. Проте, фактично позивач тимчасово вивезла дитину за кордон для оздоровлення та лікування і 27.08.2016. з дитиною повернулася до України. З 1 вересня 2016 р. дитина почала навчальний рік в школі Бойка в м. Харкові, про що колишньому чоловіку було достовірно відомо. У вказаному кримінальному провадженні 02.03.2017 старшим слідчим Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Хамбіром Я.О., було складено повідомлення про підозру, погоджене прокурором Бориспільської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції Мойсієнко О., у незаконному переправленні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , через державний кордон України. Крім того, 03.03.2017 старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Хамбіром Я.О., позивача незаконно було оголошено в розшук, і такі дій були визнані судом неправомірними, оскільки орган досудового слідства, зокрема слідчий Хамбір Я.О. не вжив достатніх заходів, передбачених КПК, щодо виклику підозрюваної, а також, що докази належного повідомлення позивача про необхідність явки до слідчих органів у органу досудового слідства були відсутні, і факт переховування позивача від органів слідства слідчим та прокурором не доведено. Також 03.03.2017 старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Хамбіром Я.О. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області було безпідставно направлено клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу [PERSON] , і ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2017 (справа № 359/1828/17-к) відносно позивача надано дозвіл на її затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказує, що позивач, 10.03.2017 об 11.00 добровільно прибула за викликом до старшого слідчого СВ Бориспільського ВП Г`У НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Хамбіра Я.О. для допиту в якості свідка, проте цього ж дня о 15.10 позивача було затримано та близько 18.00 під конвоєм доставлено до Бориспільського міськрайонного суду, який обрав позивачеві запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Зазначає, що 27.04.2017 старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Хамбіром Я.О було складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12016110100001694 від 20.08.2016 за обвинуваченням позивача за ч. 1 ст. 332 КК України, який було направлено на розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2018 (справа № 359/3596/17-к) позивача виправдано за ч. 1 ст. 332 Кримінального кодексу України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, при цьому зазначено, що в діях позивача відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 332 КК України, в даний вирок було залишено без змін Ухвалою Київського Апеляційного суду від 19.06.2019 (провадження № 11- кп/824/652/19) та Постановою Верховного Суду від 15.01.2020 (провадження № 51-4225км 19). З урахуванням викладеного, зазначено, що в наслідок незаконних дій та рішень органу досудового слідства було порушено особисті немайнові права позивача, а саме: особисті немайнові права, спрямовані на забезпечення фізичної недоторканності особи (свобода, вибір місця перебування, свобода пересування); особисті немайнові права, спрямовані на недоторканність внутрішнього світу особистості та її інтересів (особиста та сімейна таємниця, невтручання у приватне життя, честь і гідність), чим позивачу завдано моральну шкоду. Вказує, що [PERSON] незаконно та тривалий час перебувала під слідством за ч. 1 ст. 332 КК України, змушена була постійно брати участь в судових засіданнях протягом 2017-2020 років, загальна кількість яких склала 28 засідань, що відволікало її від діяльності з виховання дитини, від звичайних справ (ведення домогосподарства, вирішення побутових проблем, занять спортом) та можливості займатися запланованою організацією свого бізнесу (позивач є власником торгівельного знаку « [INFO] » і її бізнес засновано по типу франчайзингу, що вимагає постійного контролю та відряджень). Зазначає, що внаслідок цих обставин погіршилися відносини позивача з оточуючими людьми, зокрема з партнерами по бізнесу, близькими та друзями, чим порушено її права на особисту недоторканність (ст. 289 ЦКУ), на повагу до гідності та честі (ст. 297 ЦКУ) та право на недоторканність ділової репутації (ст. 299 ЦКУ). Вказує, що позивач остаточно зневірилася в діяльності правоохоронних органів, перенесла глибокий душевний стрес та отримала значну моральну травму. Загальний розмір відрахування заподіяної шкоди позивач оцінює в розмірі 1000000,00 грн. 02.09.2020 до суду від Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області надійшов відзив (а.с. 124-130, 252-258, том № 1), з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому зазначено наступне. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини і жодної шкоди позивачу не завдало, в зв`язку з чим не повинно нести відповідальність за шкоду завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема інших державних органів. Вказує, що позивачем не зазначені докази та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. 22.10.2020 до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Київській області (а.с. 243-247, том № 1), з проханням відмовити у задоволенні позову, при цьому зазначено, що факт спричинення моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умисно цивільно-правової відповідальності. Зі змісту позовної заяви та доданих документів, позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами досудового розслідування та прокуратури Київської області фізичного чи психологічного впливу на позивача в ході досудового розслідування кримінального провадження, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Київською обласною прокуратурою також надано суду відзив з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 3-10, 19-34 том № 2), вказують, що шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження відшкодовується на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При цьому сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Відповідач вважає, що позивачем не наведено доказів на підтвердження моральних страждань, інших негативних явищ, переживань тощо. Також звертають увагу на зазначений позивачем період стягнення моральної шкоди, оскільки [PERSON] набула статусу підозрюваної 10.03.2017 та, що 04.06.2018 винесено виправдувальний вирок. Ухвалою від 30 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 119-120, том № 1). 26 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті ( а.с. 16, том № 2). У судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Позивач надала показання в якості свідка в порядку, визначеному ст.ст.92,234 ЦПК України, що відповідають за змістом обставинам, викладеним в позовній заяві. Прокурор Прокуратури Київської області Шиленко Я.А. заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в повному обсязі з наведених у відзиві підстав, вважає, що під час досудового розслідування було дотримано вимог кримінального процесуального законодавства,і позивачем не доведено ні факту заподіяння моральної шкоди ні її розміру. Представники відповідачів Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явилися, додаткових заяв та клопотань до суду не направили. Заслухавши пояснення представника позивача, представника прокуратури Київської області, допитавши позивача [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження №12016110100001694 від 20.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. За змістом п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У судовому засіданні встановлено, що 20.08.2016 за заявою [PERSON] відносно [PERSON] внесені відомості до ЄРДР за №12016110100001694 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, та розпочате досудове розслідування за фактом незаконного переправлення через державний кордон України [PERSON] , [INFO] (а.с. 19, том № 1). 02.03.2017 старшим слідчим Бориспільського ВП Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Хамбір Я.О. за погодженням з прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Мойсієнко О.В. було складено повідомлення про підозру [PERSON] у незаконному переправленні особи через державний кордон України, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, яке було їй вручено 10.03.2017 (а. с. 15-18, том № 1). 03.03.2017 старший слідчий Бориспільського ВП Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Хамбір Я.О. за погодженням з прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Мойсієнко О.В звернувся до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної [PERSON] , терміном на 60 діб (а. с. 22-24, том № 1). 10.03.2017 [PERSON] було затримано працівниками Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ( а. с. 33-37, том № 1). Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2017 клопотання слідчого Бориспільського ВП Головного управління Національної поліції в Київській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної [PERSON] було задоволено частково, обрано підозрюваній [PERSON] запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком до 08.05.2017 (а.с. 25-26, 165-166, том № 1). 27.04.2017 прокурором у кримінальному провадженні Бориспільської місцевої прокуратури, Мойсієнко О. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016110100001694, складений слідчим Бориспільського ВП Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Хамбіром Я.О. (а.с. 27-32, том № 1). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2017 за наслідками проведення підготовчого судового засідання було визнано неправомірними дії слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Хамбір Я.О. щодо оголошення [PERSON] в розшук ( а.с. 38-41, 173-176, том № 1). За змістом вказаної ухвали суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, оскільки орган досудового слідства, зокрема слідчий Хамбір Я.О., не вжив достатніх заходів, передбачених КПК, щодо виклику підозрюваної. Докази належного повідомлення [PERSON] у органі досудового слідства були відсутні. Тобто остання не могла виконати такі вимоги слідчого, оскільки взагалі не мала даних про наявність вимог до неї. Факт переховування [PERSON] від органів слідства слідчим та прокурором не доведено. Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2018 [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України та виправдано у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу злочину. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення 1000000,00 гривень завданої моральної шкоди залишено без розгляду ( а.с. 42-75, 177-211 том № 1). За змістом вказаного вироку суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази, як самі по собі так і в сукупності, не доводять вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України. Зокрема встановлено, що 30.07.2016 р., під час проходження паспортного контролю на рейс № [NUMBER] , авіасполученням «Київ-Ріміні» [PERSON] разом із її малолітнім сином [PERSON] , остання спочатку пред`явила інспектору ОКПП «Київ», який знаходиться за стійкою паспортного контролю, два закордонні паспорти: на своєї ім`я та на ім`я її сина, а також посадочні квитки. Потім, після звернення до неї інспектора, вона дістала із папки різні документами, серед яких зокрема був і повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №16606263, на офіційному бланку АМВ\~№175728, виданий 29.04.2016 р. Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області. Оглянувши всі, надані [PERSON] документи, інспектор Фіщук Г.В. самостійно вирішила, що саме повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №16606263, на офіційному бланку АМВ\~№ 175728, виданий 29.04.2016 р. Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, є документом, який [PERSON] надала як підставу для перетину державного кордону України її малолітнім сином [PERSON] , та внесла відомості про цей документ до бази даних, пропустивши останніх безперешкодно через державний кордон України. Ці обставини вказують на те, що стороною обвинувачення не надано доказів та не доведено факту того, що [PERSON] під час проходження паспортного контролю на рейс № 5691, авіасполученням «Київ-Ріміні», разом зі своїм малолітнім сином, з метою усунення перешкод щодо перетину кордону останнім, надала інспектору прикордонної служби як підставу для перетинання державного кордону України саме повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 16606263, на офіційному бланку АМВ\~№ 175728, виданий 29.04.2016 р. Також, за змістом вироку під час судового розгляду встановлено та підтверджено дослідженими судом доказами, що 30.07.2016 р. Громадянка [PERSON] виїжджала разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] за кордон, а саме до Італії, для оздоровлення та відпочинку її дитини, з метою поліпшення та зміцнення його фізичного і психічного стану здоров`я, в період літніх шкільних канікул, на нетривалий період часу, оскільки 27.08.2016 р. останні повернулися на територію України, що не заперечувалося сторонами та не спростовувалось під час розгляду справи. Також вироком суду встановлено, що перетин державного кордону України малолітнім [PERSON] у супроводі лише його матері, на підставі справжнього документу, дійсність та належність якого була перевірена під час проведення паспортного контролю інспектором прикордонної служби, та за наслідками якого останньою було надано дозвіл на перетин кордону, не утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 332 КК України, так як законодавець передбачає відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України. Тобто мова йде, в даному випадку, як зазначалося вище, саме про перетин державного кордону України з підробленим документом або дійсним, але оформленим на іншу особу, а не про надання справжнього документу під час проходження паспортного контролю, який не входить до переліку документів, передбачених в пунктах 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 27\~січня 1995\~року №\~57 (зі змінами), що і зробила обвинувачена під час перетину державного кордону України разом зі своїм малолітнім сином. Це в свою чергу вказує на те, що в діях [PERSON] відсутня об`єктивна сторона, інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 366 КК України, оскільки не будь-яке порушення порядку перетинання державного кордону України є кримінально караним за\~ст. 332 КК України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.06.2019 вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2018 залишено без змін (а.с. 75-95, 212-234, том № 1). Постановою Верховного суду від 15.01.2020 вирок Бориспільського міськрайонного суду від 04.06.2018 та ухвалу Київського апеляційного суду від 19.06.2019 залишено без змін (а.с. 96-106, том № 1). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, о соба має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2\~та 3\~вказаної статті\~визначено,\~що моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій статті 1176\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» у наведених в статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.\~13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того слід зазначити, що відповідно до ст. 56 Конституції України держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим\~Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів. Пунктом 1.3. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Аналогічне положення міститься й у п.1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого\~наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 № 39\~і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.02.2008 за № 110/14801,чинного з 20.02.2008. Відповідно до положень\~ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного казначейства У країни за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме на них покладено обов`язок по виконанню рішення суду щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 04.08.2021 у справі № 210/5290/17 (провадження № 61-1228св20), зазначено, що «у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Як свідчить тлумачення статей 23, 1176\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості». З огляду на вищезазначене слід дійти висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у зв`язку з її незаконними затриманням, повідомленням про підозру та тривалим перебуванням під слідством та судом. При цьому суд враховує, що негативні наслідки для [PERSON] тривали з моменту її затримання в якості підозрюваної та вручення повідомлення про підозру 10.03.2017 та що, не зважаючи на ухвалення щодо [PERSON] виправдувального вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2018 року, прокурором було ініційовано подачу апеляційної, а в подальшому касаційної скарги, що призвело до продовження розгляду кримінального провадження щодо [PERSON] спочатку у Київському апеляційному суді, а в подальшому Верховному Суді , який тривав до 15 січня 2020 року включно. І таким чином негативні для [PERSON] наслідки, пов`язані з притягненням її до кримінальної відповідальності, що завдавало їй моральних страждань у вигляді переживань з приводу необхідності перебувати у процесуальному статусі обвинуваченої, вимагало від неї вживати додаткових зусиль для організації власного життя, завдавало незручностей і додаткових витрат, пов`язаних з необхідністю залишати місце свого проживання та роботу для поїздок до Київської області та м.Києва, залученням адвокатів для свого захисту. Такі висновки суду ґрунтуються як на матеріалах дослідженого в судовому засіданні кримінального провадження №12016110100001694, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2016 за обвинуваченням [PERSON] за я.1 ст.332 КК України, так і на власних показаннях позивача, які повністю підтверджуються в частині завданої позивачу моральної шкоди (душевних переживань, вжиття додаткових зусиль для організації власного життя, підтримання престижу і ділової репутації) показаннями допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] Разом з тим вимога щодо компенсації завданої позивачу моральної шкоди у сумі 1000000,00 грн. не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Встановлено, що позивач перебувала під слідством і судом 27 календарних місяців, тобто з 10.03.2017 по 19.06.2019 (дата ухвалення судового рішення апеляційної інстанцією та набрання виправдувальним вироком щодо позивача законної сили). Таким чином відповідно до ст. 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди має розраховуватися, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Так, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», мінімальна заробітна плата на час ухвалення рішення становить 6500,00 грн.. Таким чином сума компенсації моральної шкоди має бути не меншою ніж 175500,00 грн. (27 місяців х 6500,00 грн.). Враховуючи характер моральних страждань, яких зазнала позивач, їх тривалість, тривалість та обсяг вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, і водночас відсутність відомостей (належних і допустимих доказів) щодо завдання істотної шкоди престижу та діловій репутації, враховуючи необхідність додаткового часу та зусиль для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що відшкодування завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, слід визначити у розмірі 200000,00 грн. Така сума відшкодування на переконання суду є достатньою та повній мірі компенсує позивачу завдану їй немайнову шкоду, в тому числі ті додаткові переживання та незручності , що були завдані позивачу продовженням судового розгляду у суді касаційної інстанції за відповідною касаційною скаргою сторони обвинувачення. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такі витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. Інші документально підтверджені судові витрати по справі не значаться. На підставі викладеного,

Outcome: partial