Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

\~22 червня 2015 року СТОВ «Гусакове» (позивач) звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просить суд: визнати недійсними з моменту укладення договори оренди землі від 30.01.2015 року, укладені між [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області (орендодавець) та гр. [PERSON] (орендар) на земельні ділянки площею: 82,1584 га, кадастровий номер 7121282400:02:002:0001;138,5200, кадастровий номер 7121282400:02:003:0003; 19,56 га кадастровий номер 7121282400:02:002:0004; визнати недійсними з моменту укладення договори суборенди землі, укладені 16.02.2015 року між [PERSON] (орендар) та [PERSON] господарством «Зернятко Плюс» (суборендар) на вказані земельні ділянки (далі вживається спірні договори оренди земельних ділянок та спірні договори суборенди земельних ділянок). Позовні вимоги позивач мотивує наступним: 19 серпня 2009 року на підставі розпорядження Звенигородської райдержадміністрації від 13.07.2009 року № 152/2009-рп між Звенигородською районною державною адміністрацією (орендодавець) та СТОВ «Гусакове» (орендар) укладений договір оренди землі, зареєстрований у Державному реєстрі земель 19.08.2009 року за № 040978300028. За умовами вказаного договору оренди землі позивачу була передана в короткострокове платне користування (оренду) земельна ділянка сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду, яка знаходиться в адміністративних межах Гусаківської сільської ради за межами с. Гусакове, загальною площею 240,2384 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років, тобто до 19 серпня 2014 року. Згідно даних кадастрового плану зазначена земельна ділянка складається із трьох масивів площами: 82,1584 га, кадастровий номер 7121282400:02:002:0001; 138,5200, кадастровий номер 7121282400:02:003:0003; 19,56 га кадастровий номер 7121282400:02:002:0004. Земельні ділянки належать до державної власності. Договором оренди передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У звязку зі змінами у земельному законодавстві право розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення на території області перейшло до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області. Тому у встановлений договором строк позивач звернувся до вказаної установи з письмовим повідомленням про намір поновити договір оренди землі та подав всі необхідні для цього документи. Однак, позивачу безпідставно відмовлено у поновленні договору оренди, про що Головне управління Держземагенства у Черкаській області у встановлений строк не повідомило орендаря, у звязку з чим між сторонами виник спір. 30 січня 2015 року Головне управління Держземагенства у Черкаській області (орендодавець) уклало з гр. [PERSON] (орендар) нові договори оренди зазначених вище земельних ділянок, строком на 49 років, про що СТОВ «Гусакове» не повідомлялось. У свою чергу, [PERSON] 16 лютого 2015 року уклав договори суборенди спірних земельних ділянок із фермерським господарством «Зернятко Плюс». Позивач вважає недійсними спірні договори оренди та суборенди земельних ділянок в силу недодержання сторонами в момент їх вчинення вимог закону (ст.203 ЦК України) та такими, що порушують право оренди земельними ділянки позивача, оскільки останній має переважне право на поновлення договору оренди, яке реалізував у встановленому ст.33 Закону України «Про оренду землі» порядку та строк, добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою, сплачує орендну плату, земельні ділянки у позивача не вилучались. При цьому позивач посилається на порушеннявідповідачами у момент вчинення спірних договорів оренди землі ст.93, ч.5 ст.116, ст.123 ст.141 Земельного кодексу України (скорочено ЗК України), ст.ст.31, 33 Закону України «Про оренду землі». За доводами позивача на дату укладення спірних договорів [PERSON] страждав тяжким тривалим захворюванням, про що свідчить діагноз захворювання у свідоцтві про смерть; сільськогосподарським виробництвом [PERSON] не займався; відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що він мав економічні, соціальні, трудові можливості для створення фермерського господарства та обробітку землі, тобто виконання мети, для якої йому надавались в оренду земельні ділянки, якими користується позивач; відсутні матеріали створення [PERSON] фермерського господарства. Отже надання [PERSON] в оренду земельних ділянок здійснено поза його дійсною волею на створення фермерського господарства і отримання в оренду земельних ділянок саме для цієї мети. У судовому засіданні: - представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях позовних вимог, доказувала, що спірні договори оренди і суборенди земельних ділянок підлягають визнанню недійсними з моменту їх укладання, оскільки укладенні з порушенням закону та порушують його законне право оренди земельними ділянками; - представник відповідача [PERSON] господарства «ЗЕРНЯТКО ПЛЮС» [PERSON] позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні в зв»язку з неогрунтованістю і передчасними позовними вимогами, оскільки підставою для звернення до суду повинно бути порушене право позивача відповідачем. В даному випадку відповідач не являється стороною договорів, а тому існує спір про переважне право позивача. Представник відповідача [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області в судове засідання не з»явився по невідомій суду причині про день, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, про що свідчить письмове заперечення, яке надійшло на адресу суду в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.(т.1 а.с.114-117). Відповідачі (правонаступники) [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За ухвалою суду справа розглядається у відсутності представника [PERSON] управління Держземагенства (Держгеокадастру) у Черкаській області та відповідачів (правонаступників) [PERSON] та [PERSON]. \~Судом встановлено, що 19 серпня 2009 року на підставі розпорядження райдержадміністрації від 13.07.2009 року № 152/209-рп між Звенигородською районною державною адміністрацією (орендодавець) та СТОВ «Гусакове» (орендар) укладено договір оренди землі,\~ за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у короткострокове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 240,2384 га із земель резервного фонду, яка знаходиться в адміністративних межах Гусаківської сільської ради за межами с. Гусакове для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.20-25). Земельна ділянка, що передана в оренду, складається із трьох земельних ділянок площею: 82,1584 га, кадастровий номер 7121282400:02:002:0001; 138,5200, кадастровий номер 7121282400:02:003:0003; 19,56 га кадастровий номер 7121282400:02:002:0004 (т.1 а.с.24-25). Пунктом 8 Договору оренди встановлено, що договір укладається на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно п. 37 Договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Укладений з позивачем договір оренди земельної ділянки діяв до 19 серпня 2014 року. 03 червня 2014 року орендар (позивач), тобто своєчасно, у встановленому порядку звернувся до другого відповідача із клопотаннями про поновлення договору оренди землі, подавши відповідний пакет документів. Наказом Мінагрополітики від 25.01.2013 № 40 затверджено зміни до Положення про Головне управління Держземагенства в області, відповідно до п. 4.32 якого, до повноважень [PERSON] управлінь Держземагенства в областях віднесено передавання відповідно до закону земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах областей.При цьому не вимагалось переукладення (переоформлення) раніше укладених договорів оренди землі. Таким чином, у звязку зі змінами у законодавстві, права та обовязки орендодавця за договором оренди землі від 19.08.2009 року перейшли від Звенигородської районної державної адміністрації до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області. Отже позивач правомірно звернувся з повідомленням про поновлення договору оренди до головного управління Держземагенства у Черкаській області. Другий відповідач не розглянув у встановленому порядку та строки звернення позивача про поновлення договору оренди землі. За результатами розгляду скарги СТОВ «Гусакове» на «гарячу лінію» листом від 15 серпня 2014 року за № 31-28-0.21-160/0/17-14-ГЛ Держземагенство України, яке не є стороною договору, повідомило СТОВ «Гусакове», що оскільки орендар не узгодив з орендодавцем істотні умови договору оренди, не надав докази щодо додержання умов збереження стану обєкта оренди, орендарю листом від 11.07.2014 року № 245-1/0/300-14-СГ відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки. Позивач надав довідку пошти про відсутність на його адресу будь-яких повідомлень від другого відповідача про розгляд його звернення, чи інших. Другий відповідач не спростував належними та допустимими доказами доводи позивача. 21 серпня 2014 року до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області звернувся [PERSON] із заявами про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площами: 82,1584 га, 19,5600 га і 138,5200 га, відомості про обмеження у використанні яких згідно довідок з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, виданих відділом Держземагенства у Звенигородському районі, відсутні. Наказами [PERSON] управління Держземагенства від 03.10.2014 року № 23-3817/14-14-СГ, № 23-3816/14-14-СГ та від 27.10.2014 року № 23-5022/14-14-СГ затверджено проекти землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок та передано [PERSON] земельні ділянки в довгострокову оренду терміном на 20 років. 03.10.2014 року та 27.10.2014 року між [PERSON] управлінням та [PERSON] було укладено договори оренди вказаних земельних ділянок, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 116-117). 30.01.2015 року [PERSON] управлінням було прийняте рішення про припинення [PERSON] права користування земельними ділянками на підставі нотаріально посвідчених заяв від 27.01.2015 року, в яких орендар не заперечує проти вилучення з користування земельні ділянки та надання їх в оренду гр. [PERSON] 30 січня 2015 року між [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договори оренди земельних ділянок площею: 82,1584 га, кадастровий номер 7121282400:02:002:0001; 138,5200, кадастровий номер 7121282400:02:003:0003; 19,56 га кадастровий номер 7121282400:02:002:0004 (т.1 а.с.36-67). Договори оренди укладено строком на 49 років до 30 січня 2064 року, для ведення фермерського господарства. 16 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] господарством «Зернятко Плюс» (суборендар) укладено договори суборенди вказаних земельних ділянок строком на 49 років для ведення фермерського господарства (т.1 а.с.68-79). Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2015 року №5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) (додаток 1), реорганізовані територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Держгеокадастру за переліком згідно з додатком 2. Установлено, що територіальні органи Дерземагентства, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Держгеокадастру. Наказом комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України від 29 квітня 2015 року №3 Головне управління Держземагентства у Черкаській області реорганізовано шляхом приєднання до [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області. У звязку з цим, на підставі ст.37 ЦПК України у порядку процесуального правонаступництва судом здійснена заміна другого відповідача - головне управління Держземагенства у Черкаській області на Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 09 травня 2015 року (актовий запис про смерть №17 від 12 травня 2015 року).(т.1 а.с.132) Згідно довідки нотаріальної контори № 1264/01-16 від 08.12.2015 року спадщину після померлого [PERSON] прийняли, [PERSON] та [PERSON], які ухвалою суду від 24.02.2016 року були залучені до розгляду у справі в якості відповідачів.(т.1 а.с.211) На даний час спірними земельними ділянки продовжує користуватися СТОВ «Гусакове» та сплачувати орендну плату, що підтверджується довідкою управління агропромислового розвитку від 22 червня 2016 року №01-07/102, річною формою №29-сг, щодо підсумків збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 2014 року, договором про надання послуг від 01 вересня 2014 року, актом здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), податковим розрахунком (форма 1 ДФ) за 1-2 квартал 2015 року, за 4 кв. податкової декларації платника єдиного податку юридичної особи. Межі спірних земельних ділянок та їх цільове призначення в адмінмежах с. Гусакове не змінилися, земельні ділянки продовжують використовуватися позивачем для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З боку контролюючих органів до позивача відсутні будь-які претензії щодо користування земельними ділянками. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох\~ або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Ст.1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. \~Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до положень статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.\~ Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим, відносини, повязані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV\~«Про фермерське господарство» (далі Закон №973) та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 Закону №973). У таких правовідносинах Закон № 973 є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України загальним.\~ При вирішенні питання щодо законності рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно зі ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до ст. 123 ЗК України. За змістом ст. ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених ч. 1 ст. 7 Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-2902цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З оспорюваних договорів, укладених 30 січня 2015 року між [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області та [PERSON], вбачається, що договори оренди укладено строком на 49 років до 30 січня 2064 року, для ведення фермерського господарства. Однак, уже 16 лютого 2015 року, тобто менше ніж через місяць після укладення договору, [PERSON] передав вказані земельні ділянки в суборенду [PERSON] господарству «Зернятко Плюс». В порушення вимог Закону ГУ Держземагенства в Черкаській області, не дало відповідної оцінки заявам [PERSON] про надання земельних ділянок в оренду для створення фермерського господарства, не перевірило доводи заявника на обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що [PERSON] мав намір створювати фермерське господарство для використання спірних земельних ділянок. Наведене свідчить про формальний підхід ГУ Держземагенства в Черкаській області до вирішення заяв [PERSON], що створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання [PERSON] в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Таким чином, доводи позивача про те, що громадянин [PERSON] обєктивно не мав вільної волі на здійснення ним фермерської діяльності та укладення спірних договорів оренди землі, відповідають фактичним обставинам справи. В порушені ч.5 ст.116 Земельного кодексу України перший відповідач реалізуючи право на землю передав в оренду земельні ділянки іншій особі, не вчинивши будь - яких дій для перевірки права оренди на ці земельні ділянки, не приймав рішення про припинення оренди земельних ділянок, земельні ділянки не вилучалися у позивача. На дату укладання спірних договорів не припинено право оренди позивача спірними земельними ділянками. Таким чином, суд приходить до висновку, що при надані другим відповідачем в оренду іншим особам спірних земельних ділянок, останній порушив вимоги, ч.5 ст.116, ст.123 Земельного кодексу України, ст.ст. 1,7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» та порушив встановлене ст.33 Закону України «Про оренду землі» переважне право позивача перед іншими особами на укладення договору оренди землі (поновлення) на новий строк. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За таких обставин, спірні договори оренди землі являються недійсними з моменту їх укладення в силу ч.1 ст.215 ЦК України з підстав недодержання в момент вчинення їх сторонами вимог, які встановлені законом. Доводи позивача відповідають обставинам справи, закону і не спростовані відповідачами. У звязку з визнанням недійсними спірних договорів оренди землі, підлягають визнанню недійсними і похідні від них договори суборенди, укладені 16.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] господарством «Зернятко Плюс» на вказані земельні ділянки. З огляду на те, що незаконне право оренди та недійсний договір оренди не можуть породжувати право орендаря на укладення договору суборенди, то спірні договори суборенди також підлягають визнанню недійсними. При цьому суд враховує також наступне. Оскільки [PERSON] помер 09.05.2015, то згідно з ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» спірні договори оренди землі, укладені між другим відповідачем і [PERSON] являються припиненими з 09.05.2015. Проте ці обставини не мають юридичного значення для розгляду підстав визнання недійсними укладених з [PERSON] спірних договорів оренди і суборенди землі, оскільки при розгляді спорів стосовно визнання недійсними договорів застосовується законодавство, чинне на дату укладенні спірних договорів. Стосовно прав залучених у справу спадкоємців [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно ст.7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Як встановлено судом і не спростовано відповідачами, [PERSON], як орендар земельних ділянок, якими користується позивач, не приступив до використання земельних ділянок, фермерське господарство не створював, земельні ділянки в суборенду ФГ «Зернятко плюс» фактично не передав. ФГ «Зернятко плюс» також не приступило до використання земельних ділянок. Таким чином, у ФГ «Зернятко Плюс» не виникло, передбачене ст.7 Закону України «Про оренду землі», право суборендаря, як особи, яка використовувала земельну ділянку разом з орендарем і виявила бажання стати орендарем, оскільки набуття [PERSON] права оренди земельних ділянок є незаконним, а укладені з [PERSON] договори оренди землі недійсними; [PERSON] і ФГ «Зернятко-Плюс» не використовували спірні земельні ділянки. За змістом законодавства успадкуванню підлягає набуте законним шляхом право на оренду земельної ділянки, а не права і обовязки по договору оренди землі. Розпорядження набутим в порядку спадкування правом на оренду землі здійснюється спадкоємцями у порядку встановленому земельним та цивільним законодавством. У порядку, встановленому Земельним законодавством та Цивільним кодексом України, спадкоємці померлого [PERSON] (нового орендаря) не прийняли зобовязання по договору оренди землі. Отже після смерті [PERSON] його спадкоємці не вступили в орендні земельні правовідносини. З огляду на викладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю. Позивач не ставить питання про застосування правових наслідків визнання недійсними спірних договорів оренди і суборенди, оскільки з моменту закінчення укладеного з позивачем договору оренди землі і на даний час позивач продовжує користуватися спірними земельними ділянками. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1461,60 грн. та за подання заяви про забезпечення позову\~ в розмірі 121,80 грн., тобто по 395,85 грн. з кожного. На підставі ст. ст. 203, 215, 626, 792 ЦК України, ч.5 ст.116, ст.123, ст. 124 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про фермерське господарство»,

Outcome: approved