Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

22.01.2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] в якому просила визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є наймачем квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі ордеру [NUMBER] від 22.01.1990 року та договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 17.01.1920 року. Крім позивачки у вищевказаній квартирі разом з нею зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] , який вже дуже тривалий час у спірній квартирі не мешкає. Наразі за останні чотирнадцять років відповідач жодного разу не з`явився у спірній квартирі і всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені саме на позивача по справі. Вважає, що відповідно до ст.71 ЖК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ньому понад шість місяців без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибула, однак надала суду телефонограму у якій просила розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча був у встановленому законом порядку повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило також він не надав і заперечень на позовні вимоги. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення [NUMBER] від 22.01.1990 року (а.с.8). Колишній чоловік позивача по справі [PERSON] також зареєстрований за зазначеною вище адресою, що підтверджується довідкою ВК Первомайської міської ради Харківської області від 03.02.2020 року (а.с.25), однак тривалий час, а саме більше тринадцяти років у спірній квартирі не мешкає, що підтверджується актом КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області від 19.12.2019 року за № 2787, складеного комісією у складі майстра РІС [PERSON] та економіста по ДПР - [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача у неї не має такої фінансової можливості через скрутне матеріальне становище та серйозну хворобу, реєстрація відповідача у спірній квартирі не дає позивачу можливості отримати субсидію, [PERSON] не бажає знятися з реєстрації у добровільному порядку, що і стало для позивача підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі наймача більше шести місяців, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту від 19.12.2019 року за № 2787, що за місцем реєстрації відповідач не мешкає тривалий час, а саме з травня 2006 року. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2020 року позивача по справі [PERSON] було звільнено від сплати судового збору у сумі 840,80 грн. у цивільній справі № 632/88/20 за її позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача по справі на користь Держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 840,80 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Outcome: approved