Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

22.11.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь пеню у сумі 23 484 грн. 90 коп. за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 01.10.2014 року по 16.10.2018 рік. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом, виданим Київським районним судом м. Полтави від 12.12.2012 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки. Однак, за період із жовтня 2014 р. по жовтень 2018 р. з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 23 484,90 грн. Сума нарахованої відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України пені за період з жовтня 2014 р. по жовтень 2018 р. складає 161 301,00 грн., згідно з розрахунком позивача. В силу вимог ст. 196 СК України позивач прохала стягнути суму пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, а саме 23 484,90 грн. Заочним рішенням Октябрського районний суд м. Полтави від 02.01.2019 року № 2/554/79/2019 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Ухвалою Октябрського районний суд м. Полтави від 05.08.2019 року вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду спочатку у порядку загального позовного провадження. 25.07.2019 року, в межах строку, встановленого судом, до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній заперечував проти позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначав, що пеня за прострочення сплати аліментів може бути стягнена за ст. 196 СК України лише у разі вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, однак позивачем не доведено його винних дій у виникненні заборгованості з примусового виконання судового наказу, виданого Київським районним судом м. Полтави від 12.12.2012 року. Про винесення судового наказу йому стало відомо з постанови державного виконавця Зачепилівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області про відкриття на підставі вказаного судового наказу виконавчого провадження ВП № 54985762, тобто з жовтня 2018 року. Судовий наказ було пред`явлено [PERSON] до примусового виконання у Шевченківський ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області лише 24.10.2017 року. Заборгованість державним виконавцем нарахована з жовтня 2014 року по жовтень 2018 р. Таким чином, він не був обізнаний про наявність судового наказу, виданого судом 12.12.2012 року, а виконавче провадження було відкрите на його виконання 25.10.2017 р. Також, відповідач прохав врахувати, що у період з 23 грудня 2014 року по 18 січня 2015 року, 28 січня 2015 року по 27 березня 2015 року приймав участь в антитерористичній операції, що підтверджується відповідною довідкою, а тому, у відповідності до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пеня за невиконання зобов`язань перед фізичними особами, не підлягає нарахуванню. Також, зазначав, що не заперечує факту утримання доньки [PERSON] та прохав врахувати здійснені ним оплати на її утримання у загальній сумі 23 484 грн. 90 коп. Інших заяв по суті справи, відповідно до ст. 174 ЦПК України, до суду від учасників справи не надходило. Ухвалою суду від 07.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 12.03.2020 року позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання 12.03.2020 року не з`явився. Адвокат Орехова Н.В. в інтересах відповідача[PERSON] 29.01.2020 року на електронну адресу суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, з урахуванням відзиву на позов. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи на підставі письмових матеріалів справи. Дослідивши зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] (минуле прізвище - [PERSON] ) та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 894. Судовим наказом № 1609/10659/2012, виданим Київським районним судом м.Полтави від 12.12.2012 року, що набрав чинності 08.02.2013 р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.12.2012 р. до досягнення дитиною повноліття. Копію вказаного судового наказу надіслано Київським районним судом м.Полтави 05.08.2019 року на відповідний запит [PERSON] Належні докази, про вручення [PERSON] до 05.08.2019 року копії вказаного судового наказу, як боржнику, не надано до суду. Відповідачем зазначено, що про наявність судового наказу йому стало відомо лише з моменту отримання копії постанови державного виконавця Зачепилівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 54985762 від 03.10.2018 року. Вказане стороною позивача не спростовано. Предметом спору у справі є стягнення пені за прострочення сплати аліментів, призначених до стягнення з відповідача на підставі судового наказу, як особливої форми судового рішення, за період з 01.10.2014 року по 16.10.2018 рік. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] , як стягувачем, було пред`явлено вказаний судовий наказ на примусове виконання до Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області лише 24.10.2017 року. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 25.10.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54985762. Доказів про обізнаність [PERSON] , як боржника у виконавчому провадженні, про відкрите відносно нього виконавче провадження № 54985762 не надано суду. Також, судом встановлено, що постановою державного виконавця Зачепилівського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 03.10.2018 року прийнято до примусового виконання виконавче провадження № 54985762, що надійшло до відділу. Відповідачем визнано, що він отримав постанову державного виконавця Зачепилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 03.10.2018 року, з якої дізнався про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів. У спростування зазначеного позивачем не надано належних та достатніх доказів. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 54985762, наданим державним виконавцем Зачепилівського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області стягувачу [PERSON]., що надісланий на адресу останньої 31.10.2018 року, вбачається, що за період з жовтня 2014 року по жовтень 2018 року наявна заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у загальному розмірі 23484,90 грн. На підставі ч. 1 ст. 196 СК України позивачем здійснено розрахунок пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів, а саме за період з 01 жовтня 2014 року по 16 жовтня 2018 року на загальну суму 161 301,62 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Після порушення платником аліментів свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за винне невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України йдеться саме про виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти. Доведення вини платника аліментів у виникненні заборгованості по аліментам покладається на сторону позивача у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом вище, про наявність судового наказу, як особливої форми судового рішення, [PERSON] , як боржнику, стало відомо лише у жовтні 2018 року під час примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів. Докази вини [PERSON] у виникненні заборгованості із виконання вказаного судового наказу із жовтня 2014 по жовтень 2018 року відсутні. Разом із тим, судом встановлено, що у період часу з 23 грудня 2014 року по 18 січня 2015 року, 28 січня 2015 року по 27 березня 2015 року [PERSON] приймав участь у антитерористичній операції, що підтверджується довідкою № 72 від 26.03.2015 р. У відповідності до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Щодо вирішення питання про стягнення судового збору, суд виходить з наступного. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду на підставі п. 3 ч. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи відмову у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed