Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

23 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на раніше займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 квітня 2016 року до моменту ухвалення рішення в справі. Свої вимоги мотивує тим, що наказом Національного авіаційного університету № 679/к від 16 листопада 2009 року його переведено на посаду директора Навчально-спортивного оздоровчого центру Національного авіаційного університету. Наказом виконуючого обов'язки ректора [PERSON] № 357/к від 25 квітня 2016 року його звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Підставами звільнення зазначено пояснення [PERSON] без дати та номера (на виконання розпорядження № 42 від 24 квітня 2016 року), акт про відсутність на роботі від 04 січня 2016 року та акт про відсутність на роботі від 05 січня 2016 року. Просить суд ухвалити рішення, яким: визнати наказ про його звільнення протиправним та скасувати його; поновити його на раніше займаній посаді директора Навчально-спортивного оздоровчого центру Національного авіаційного університету; стягнути з Національного авіаційного університету середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 квітня 2016 року до моменту ухвалення рішення суду по справі. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] як особу, яка підписувала наказ про звільнення позивача. У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлений позов та просили його задовольнити. Пояснили суду, що позивач не виходив на роботу 04 та 05 січня 2016 року, оскільки був ознайомлений з наказом виконуючого обов'язки ректора № 283/од від 08 жовтня 2015 року, яким було перенесено робочі дні для працівників університету. Знаючи, що його не включено до числа працівників Навчально-спортивного оздоровчого центру, що забезпечують життєдіяльність центру в період з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року, він виконав зазначений наказ та 24 грудня 2015 року подав до канцелярії університету заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на період з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року. Заява була зареєстрована в канцелярії і в цей же день передана виконуючому обов'язки ректора [PERSON] Потім її особисто отримав безпосередній керівник позивача проректор університету [PERSON], що підтверджується витягом з журналу реєстрації вхідної кореспонденції. Відмови у задоволені заяви він не отримував. 25 квітня 2016 року позивачу було вручено розпорядження № 42/роз від 25 квітня 2016 року про надання пояснень з приводу відсутності на роботі 30-31 грудня 2015 року; 4-6 січня 2016 року та 8 січня 2016 року. При вирішення питання про звільнення його за прогули не було враховано відсутність його вини в прогулі без поважних причин. Представник відповідача проти позову заперечує. Пояснив суду, що позивач подав заяву про надання відпустки, проте вона не була погоджена керівником позивача, тому наказ про відпустку виданий не був. У зв'язку з відсутністю позивача на роботі були складені відповідні акти, і він як працююча особа в ці дні не табелювався. Позивач протягом тривало часу перебував на лікарняному, тому звільнення відбулось вже після його виходу на роботу. Вважає, що звільнення позивача проведено у відповідності до вимог трудового законодавства. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час там місце розгляду справи повідомлена належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом Національного авіаційного університету № 679/к від 16 листопада 2009 року [PERSON] переведено на посаду директора Навчально-спортивного оздоровчого центру Національного авіаційного університету. Наказом виконуючого обов'язки ректора [PERSON] № 357/к від 25 квітня 2016 року [PERSON] звільнено з роботи за прогул без поважних причин 04 січня 2016 року та 05 січня 2016 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільнення за вчинення прогулу (у тому числі і за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, [PERSON] зазначає, що його звільнення суперечить нормам трудового законодавства. Факт відсутності на роботі 04 та 05 січня 2016 року не оспорює. Свою відсутність на роботі позивач пояснює тим, що 24 грудня 2015 року подав до канцелярії університету заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на період з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року. Заява була зареєстрована в канцелярії університету в цей же день. У судовому засіданні сторона позивача підтвердила, що з наказом про надання йому відпустки за свій рахунок позивач не ознайомлювався та про його наявність йому не було відомо. Крім того, він керувався п. 1.3 наказу виконуючого обов'язки ректора № 283/0д від 08 жовтня 2015 року, яким визначено, що працівники, що не віднесені до категорії науково-педагогічних працівників повинні планувати відпустки з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року за рахунок щорічних оплачуваних або без збереження заробітної плати (за вибором працівника) відповідно до Колективного договору. Оцінка поважності причин неявки на роботу здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Поважними причинами варто визнавати такі причини, що виключають вину працівника. Наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком, відмови працівника від переміщення, якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров'я. Поважними можуть бути визнані і причини сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власникові невиходом на роботу. Свою неявку на роботу 04 та 05 січня 2016 року [PERSON] пояснює лише тим, що він зареєстрував у канцелярію заяву з проханням надати йому відпустку без збереження заробітної плати. При розгляді справи було встановлено, позивач [PERSON] на день звільнення являвся членом профспілкової організації Національного авіаційного університету, проте адміністрація Національного авіаційного університету не зверталась до профкому з приводу надання згоди на звільнення [PERSON] У зв'язку з цим, Солом'янський районний суд м. Києва звернувсядо Первинної профспілкової організації Національного авіаційного університету з приводу одержання або відмови профспілкового органу в наданні згоди на звільнення працівника Національного авіаційного університету - [PERSON] Зазначене питання (про надання згоди на звільнення [PERSON] з роботи за прогул без поважних причин) було предметом розгляду профспілкового комітету. Рішенням профспілкового комітету від 28 листопада2016 року надано згоду на звільнення [PERSON] у зв'язку з прогулом без поважних причин 04 січня 2016 року та 05 січня 2016 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 84-85). Суд також вважає, що зазначені позивачем причини прогулів не є поважними з урахуванням наступного. Статтею 26 Закону України «Про відпустки» передбачено, що за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. З наведеної норми закону вбачається, що для отримання такої відпустки одного бажання позивача було недостатньо. Рішення надати чи не надати працівнику з тієї чи іншої причині відпустку відноситься до компетенції роботодавця. Згідно з протоколом № 11 засідання профспілкового комітету від 28 листопада 2016 року, [PERSON] - проректор з корпоративного управління пояснив, що була гостра виробнича необхідність присутності [PERSON] на роботі. Це пов'язано з завершенням бюджетного року, підготовкою звітності щодо результатів роботи Навчально-спортивного оздоровчого центру Національного авіаційного університету, формування аналітичної довідки за рік щодо неприйнятного стану матеріально-технічної бази центру та неналежних умов для фізичної культури і спорту в університеті. Все це було викладено в службовій записці № 02Ш/105 від 24 грудня 2015 року, адресованій виконуючому обов'язки ректора [PERSON], зареєстрованій в журналі реєстрації вхідної-вихідної кореспонденції. Згідно з ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обрані виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу. Закон надає право обирати вид дисциплінарного стягнення власникові, але зобов'язує його враховувати при цьому низку факторів: ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну порушенням шкоду, обставини за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника. Суд вважає, що такі фактори були враховані при звільненні [PERSON], оскільки він не повідомив про свій невихід на роботу та про відсутність на роботі. Сам факт наявності наказу виконуючого обов'язки ректора № 283/0д від 08 жовтня 2015 року про те, що працівники, які не віднесені до категорії науково-педагогічних працівників повинні планувати відпустки з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року не є поважною причиною невиходу на роботу. Не звільняє працівника від обов'язку виходити на роботу і подання заяви про надання відпустки, до видання наказу про відпустку. Оцінивши доводи сторін та надані докази, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відповідало закону, тому вимоги про визнання наказу про звільнення протиправним, його скасування та поновлення позивача на роботі не підлягають задоволенню. У зв'язку з цих, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідною від інших вимог. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed