Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

23.02.2018 року адвокат [PERSON], як представник [PERSON], звернулася до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши, що [PERSON] з 2001 року по червень 2017 року працювала на різних посадах у ПАТ «Азот». 01.06.2017 року позивач була звільнена з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 575-вх від 01.06.2017 року за угодою сторін. На день звільнення відповідачем не було проведено з нею розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату за лютий-травень 2017 року на загальну суму 11804,91 гривень. Оскільки на момент звернення до суду заборгованість по зарплаті [PERSON] не виплачена, то відповідач має сплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38666,80 гривень за період по 28.02.2018 року. За таких обставин представник позивача просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 11804,91 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 38666,80 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 28.02.2018 року провадження у справі відкрито. В судове засідання представник позивача, - адвокат [PERSON] надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини викладені у позові, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Справу розглянуто за відсутності представника ПАТ «Азот», який був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду невідомі. У відзиві від 03.04.2018 року ПАТ «Азот» позов [PERSON], не визнало. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. Зокрема у листопаді 2016 року внаслідок зміни коньюктури ринку відповідач вимушений був зупинити виробництво. Із 07.03.2017 до 17.06.2017 було перекрито постачання природного газу для потреб підприємства. Лише із червня 2017 ПАТ «Азот» поступово почало відновлювати виробництво в умовах гострої нестачі оборотних коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2017 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611\~872475, 30 гривень. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.08.2017 було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611\~872475, 30 гривень. Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 17.11.2017 накладено арешти на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 13890439,05 грн.. При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Отже відповідач вважав, що у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] відсутня вина ПАТ «Азот». Також відповідач просив врахувати, що станом на 26.03.2018 року заборгованість ПАТ «Азот» перед [PERSON] по заробітній платі зменшилася та становить 7118,79 грн., а не 11804,91 грн.. Позивачка помилково вказала дату свого звільнення 01.06.2017 року, оскільки була звільнена з роботи 08.06.2017 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 575 від 01.06.2017 року. А тому обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід починати з 09.06.2017 року, який є наступним днем після звільнення. В разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 7-10) [PERSON] з 16.05.2001 працювала на різних посадах в ПАТ «Азот». Остання посада економіст планово-економічного бюро цехів з виробництва карбаміду (М-2, М-6) та цехів К-1, К-2, К-4, К-5, К-6. Наказом № 575-вк від 01.06.2017 року [PERSON] з 08.06.2017 року була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджено відповідним записом в трудовій книжці. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 28.03.2018 року № 332 (а.с. 40), - станом на 26.03.2018 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за березень 2017 року 3611,37 гривень, квітень 2017 року 3507,42 гривні, а усього 7118,79 гривень. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП). Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за березень та квітень 2017 року в сумі 7118,79 гривень. За таких обставин заборгованість по заробітній платі в сумі 7118,79 гривень необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON]. Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день її звільнення суд не приймає. У позові [PERSON] наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом по 28.02.2018 включно. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2017 року (наступний день після звільнення) по 28.02.2018 (в межах заявлених позовних вимог) суд виходить з наступного Згідно довідки ПАТ «Азот» від 28.03.2018 року № 331 (а.с. 61) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: квітень 2017 року 6079,68 грн. за 19 робочих днів; травень 2017 року 7695,53 грн. за 20 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 353,21 гривні, із розрахунку (6079,68 грн. + 7695,53грн.) / (19 + 20) = 353,21 гривні. За період з 09.06.2017 по 28.02.2018 року (в межах позовних вимог) пройшло 183 робочих днів, а саме червень 2017 року 15 робочих днів; липень 2017 21 робочий день; серпень 2017 22 робочих дні; вересень 2017 21 робочий день; жовтень 2017 21 робочий день; листопад 2017 року 22 робочих дні; грудень 2017 року 20 робочих днів; січень 2018 року 21 робочий день; лютий 2018 року 20 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня [PERSON] та\~даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Розясненні [PERSON] України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2017 року по 28.02.2018 року включно становить 64637,43 гривні (із розрахунку 353,21 грн. х 183 днів). В той же час [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з ПАТ «Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що утворилась станом на 28.02.2018 в сумі 38666,80 гривень. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу суд не може вийти за межі позовних вимог [PERSON] та самостійно їх збільшувати. За таких обставин із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38666,8 гривень. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 353,21 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2017 по 28.02.2018 в сумі 38666,80 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом за вимоги про стягнення середнього заробітку було сплачено судовий збір в сумі 704,80 гривень, що підтверджено квитанцією від 26.02.2018 року (а.с. 17).\~ Оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку задоволено, то із відповідача на її користь необхідно стягнути понесені судові витрати у виді судового збору. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: partial