Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~23 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 04 липня 2008 року. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Основною причиною розпаду сімї позивач зазначає втрату почуттів любові та поваги один до одного, що призвело до непорозумінь між сторонами. З січня 2015 року припинені подружні відносини між ними, підстав для примирення не має. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить його інтересам, тому він звернувся до суду з даним позовом і просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши письмову заяву про те, що позов підтримує, просив розглянути справу без його участі (а. с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомила (а. с. 16, 21, 23, 26). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. В силу ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до \~ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та Панасовська (дошлюбне прізвище) [PERSON] зареєстрували шлюб 04 липня 2008 року у Ковпаківському районному у м. Суми відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, про що складено відповідний актовий запис за № 721. Після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БП № 139174 (а. с. 19). Від подружнього життя сторони дітей не мають. Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розпаду сімї є втрата почуттів любові та поваги один до одного, що призвело до фактичного припинення подружніх відносини між сторонами. Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяви позивача, він не має наміру зберегти шлюб. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У звязку із тим, що від відповідача не надійшло заяви про зміну прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved