Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

22 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 12.09.2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №206. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просив суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року сторонам був призначений строк для примирення - три місяці. 11 березня 2015 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду провадження по справі було відновлено. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, примирення між ними не відбулося. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст..55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст..56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 12 вересня 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], актовий запис №206. (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 17 березня 2005 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою ( свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Сторони проживають окремо з жовтня 2014 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, за час наданий для примирення, останнє не відбулося. Відповідач байдуже ставиться до питання збереження сім'ї, про що свідчить його повторна неявка в судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки суд прийняв міри по його збереженню, які не привели до позитивного результату. На підставі викладеного,

Outcome: approved