Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

23 січня 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 липня 2000 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Садівської сільської ради Луцького району Волинської області, актовий запис № 02. Від спільного шлюбу у них народилося шестеро дітей: син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. На даний час шлюбні відносини між ними припинені. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 14 липня 2000 року виконавчим комітетом Садівської сільської ради Луцького району Волинської області, актовий запис № 02. \~ \~ \~ \~28\~березня2019 року позивач через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач 28 березня 2019 року через канцелярію суду також подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 липня 2000 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Садівської сільської ради Луцького району Волинської області, актовий запис № 02, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 143533 від 22 січня 2019 року (а.с.5). Від спільного шлюбу у них народилось шестеро дітей: син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO],син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 6,7,8,9,10). \~ \~ \~ \~ \~ Подружнє\~життя сторін\~не склалося.\~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позов визнала, не заперечує щодо розірвання шлюбу, що стверджується її письмовою заявою від 28 березня 2019 року. Отже, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved