Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

23 березня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON], про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В прохальній частині позову позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], РНОКПП [NUMBER], на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року за станом на 31.03.2018 року в розмірі 45146 грн. 67 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2007 року по 04 грудня 2013 року. Від спільного життя мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], на утримання яких з відповідача рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2013 року стягненні аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 18 червня 2013 року до досягнення старшою дитиною повноліття. З моменту набрання рішення суду про стягнення аліментів законної сили відповідач жодного разу не сплатив аліменти, тому заборгованість за станом на 01 березня 2018 року складає 45146,67 грн., всього пеня за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року за станом на 31.03.2018 року складає (59824+24776+720) 85320 грн.. дана сума пені за прострочення сплати аліментів за вказані періоди на думку позивача підлягає стягненню з відповідача на її користь (а.с. 1,2). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с. 18). В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, пояснив, що перебуває в скрутному матеріальному становищу. Вислухавши пояснення позивача, думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2013 року по справі №206/4083/13-ц, 2/206/983/13 позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO] - аліменти на утримання двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 18 червня 2013 року - до досягнення старшою дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 гривень (а.с. 4). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року по цивільній справі №206/3501/13-ц, 2/206/822/13, позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Шлюб, зареєстрований 20 грудня 2007 року Виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 26, між [PERSON] та [PERSON], від шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] розірвати. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. (а.с. 3). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам наданого державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра, [PERSON], розмір заборгованості [PERSON] по не виплаченим аліментам з червня 2013 року по лютий 2018 року, станом на 01.03.2018 року складає 45600,00грн. (а.с. 5). Однак позивачем в позовній заяві зазначена сума заборгованості по не сплаті аліментів відповідачем менша, оскільки нею в розрахунку заборгованості наданого державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра, була виявлена помилка. На думку позивача була допущена помилка в розрахунку, так як за червень 2013 року вказано розмір заборгованості в розмірі 800 грн., а аліменти стягненні з 18 червня 2013 року, тому фактично заборгованість складає (45600-800+(800:30х13) 45146,67 грн. Так, стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов'язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно із ч.1\~ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов'язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15. 05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена\~ст. 196 СК\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Однак, таких обставин відповідачем суду не доведено, а судом в ході судового розгляду не встановлено. До аргументів відповідача, що про наявність заборгованості він нічого не знав, суд ставиться критично, оскільки така необізнаність відповідача не може бути підставою для відмови у позові про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за певний період, оскільки є формальною і такою, що не відповідає правам та законним інтересам дитини. Доводи відповідача про скрутне фінансове становище не підтверджені належними доказами, та самі по собі не можуть бути виключною підставою для звільнення його від сплати пені, так само, як і наявність в нього іншої дитини. Згідно з приписами ч.4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Постанова [PERSON] Верховного Суду від 25.04.2018 р. справа № 572/1762/15-ц ( реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків , які викладені в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. та в наступних\~постановах\~того ж суду, щодо застосування\~ст.196 СК України. Так, за правовим висновком [PERSON] Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями\~ст. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону. Статтею 180 СК України\~встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+(AnХ1%ХQn), де: Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З матеріалів справи і зокрема, розрахунку державного виконавця та уточненого розрахунку позивачем\~\~видно, що за період з 18 червня 2013 р. по лютий 2018 року включно боржник допустив несплату аліментів на загальну суму 45146,67 грн. Отже, виходячи з цих обставин справи, наведених вимог закону, суд перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, встановивши його правильність приходить до висновку, що розмір пені за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно становить 85320,00 грн. Однак, враховуючи, що загальний розмір нарахованої пені перевищує її межі визначені ч.1 ст.196 СК України, то до стягнення підлягає 45146,67 грн., що не перевищує 100% заборгованості боржника. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved