Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

22.07.2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Проте з моменту розірвання шлюбу у 2011 році вони бачились всього декілька разів. Відповідач не піклується про дитину, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі. Оскільки відповідач не виконує покладені на нього законом батьківські обов`язки відносно свого сина, тому позивач з метою захисту прав сина змушена звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Пояснив, що його викликали на засідання органу опіки та піклування, прибути він не зміг, бо був на роботі. Заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина відсутня. Представник третьої особа в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав. Заслухавши пояснення відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.11.2008 року сторони у справі зареєстрували шлюб. [INFO] у сторін у справі народився син [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 15.04.2011 року шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с. 8). Позивач [PERSON] проживає разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] (а.с. 19). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06.02.2018 року ухвалено змінити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 08.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06.02.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 944 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та 5 568 грн. 80 коп. додаткових витрат на дитину (а.с. 10). Відповідно до довідки Калинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 від 29.06.2021 року батько учня 6-і класу [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , під час навчального процесу не брав участі у вихованні дитини, життям дитини у класного керівника не цікавиться, не відвідував батьківських зборів та позакласних заходів. Вихованням дитини займалась лише матір учня [PERSON] (а.с. 20). Згідно акта обстеження умов проживання від 23.06.2021 року [PERSON] , [INFO] , повідомив, що його вихованням займається матір. Дитина майже не спілкується зі своїм батьком, останній раз він бачив батька близько 2-х років тому (а.с. 21). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Калинівської міської ради № 55 від 13.07.2021 року, затвердженого рішенням Калинівської міської ради № 356 від 14.07.2021 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування встановив, що дитина перебуває на утриманні матері [PERSON] , яка самостійно займається вихованням дитини, створює усі умови для його фізичного та розумового розвитку. Батько дитини [PERSON] під час навчального процесу не брав участі у вихованні дитини, життям хлопчика не цікавиться. Під час перебування дитини в ДНЗ, батько дитини дитсадок не відвідував. Згідно пояснень сусідки [PERSON] , батько дитини з моменту розлучення з [PERSON] жодного разу до дитини не приїздив та не цікавиться її життям. [PERSON] відмовився прибути на засідання комісії з питань захисту прав дитини, в телефонному режимі відмовився надавати будь-які пояснення. На засіданні комісії син [PERSON] повідомив, що останній раз бачився з батьком близько 2-х років тому, останній раз розмовляв по телефону близько 3-х місяців тому. Зі слів дитини, під час спілкування з сином, [PERSON] дозволяв собі нецензурну лексику по відношенню до матері хлопчика та виявив сумнів, що [PERSON] взагалі являється йому рідним сином. Дитина не має жодних почуттів до свого батька (а.с. 15). Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає можливим згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства (частина третя). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята). Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 152 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (частина друга). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи слідує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, а саме: проживає окремо, не спілкується з дитиною. Відповідач повністю усунувся від обов`язку щодо виховання сина, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не створив умов для проживання дитини, отримання ним освіти. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав та не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо вихованню дитини, а позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved