Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

22.11.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що вона є власником квартитри за адресою - [ADDRESS] . На житловій площі зазначеної квартири зареєстровано проживання відповідача [PERSON] .. Відповідач фактично не проживає в зазначеній квартирі, не користується нею, його особистих речей в житловому приміщенні також немає. Інтересу до квартири, як постійного місця проживання відповідач не проявляє, плати за комунальні послуги не сплачує. Реєстрація місця проживання відповідача в належній їй же на праві власності квартирі перешкоджає у здійсненні законних прав, щодо користування, розпорядження особистим майном. Будь-яких перешкод у проживанні відповідачу в спірній квартирі не чинила, його місцезнаходження їй невідоме, у зв`язку з чим просила визнати [PERSON] такими, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито 03.10.2019 року з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження закрито 30.03.2020 року. У судовому засіданні позивачка відсутня, подав до суду клопотання про розгляд справи за її ж відсутності, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] підтримує, проти судового розгляду справи за його відсутності в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, судові повістки надіслані на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі даних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартитри за адресою - [ADDRESS] , що підтверджено даними договору куплі-продажу квартири від 17.06.1996 року та рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2011 року(а.с.12-13,19-24). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач на житловій площі належній йому на праві приватної власності непроживає з листопада 2007 року, витрат по утриманню житлового приміщення не несе.. Зазначені позивачкою обставини, як підстави позову не можуть бути перевірені судом через відсутність у судовому засіданні відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на те, що відповідач у справі не є членом сім`ї позивачки, за твердженням останньої не проживає в належному їй житловому приміщенні з листопада 2007 року без поважних на те причин, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, місцеперебування його невідоме, відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved