Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

22 грудня 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області, третя особа: Фастівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на будинок, мотивуючи вимоги тим, що будинок №19 (кол. №11) по вул. Шкільній (кол. вул. Грисюка) в с. Дорогинка Фастівського району Київської області належав [PERSON] на підставі рішення Фастівського районного народного суду від 15.08.1986 року, як спадщина після смерті його батька [PERSON]. Після отримання в спадок будинок, [PERSON] запропонував позивачці та її чоловікові купити у нього вищевказаний будинок. В травні 1990 року позивач та її чоловік переїхали на проживання до [INFO] і постійно там проживають по даний час. Позивач зазначає, що кошти за будинок вони віддавали [PERSON] поступово, а в 1992 році позивач взяла кредит в господарстві (КСП ім. Кірова) в розмірі 5 500 грн. і остаточно розрахувалась за будинок. Однак, у звязку із хворобливим станом [PERSON] за його життя вони так і не оформили купівлю будинку у нотаріуса. 05.12.1993 року [PERSON] помер. Будинок, в якому проживає позивач із чоловіком не входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] так, як останній отримав за нього грошову компенсацію. Також позивач зазначає, що за весь час, з 1990 року вона навіть і думки не мала, що користується і володіє будинком безпідставно, оскільки достовірно знала, що протягом усього часу її проживання в даному будинку, у [PERSON] рідних і близьких чи членів родини не було. На підставі зазначеного, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 19 по вул. Шкільній в с. Дорогинка Фастівського району Київської області в порядку ст.. 344 ЦК України. 27 грудня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав лист в якому зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи-Фастівської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не зявився, був повідомлений вчасно і належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило. На вимогу суду, за клопотанням позивача, надали письмову інформацію про те, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 05.12.1993 року в нотаріальній конторі відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Так судом встановлено, що відповідно до рішення Фастівського районного народного суду від 15 серпня 1986 року визнано за [PERSON] право власності на будинок №19 (кол. №11) по вул. Шкільній (кол. вул. Грисюка) в с. Дорогинка Фастівського району Київської області, як спадщина після смерті його батька [PERSON] /а.с.7/. Згідно виписки з протоколу №1 зборів уповноважених членів колгоспу ім. Кірова, які відбулися 14.02.1990 року вбачається, що на зборах вирішено - виділити [PERSON] 0,15 га земельну ділянку для купівлі житлового будинку в с. Дорогинка по вул. Грисюка, 17 в гр. [PERSON] /а.с.14/. Відповідно до довідки № 31 від 05.04.2000 року виданою управлінням КСП ім. Кірова, [PERSON] 28.12.1992 року брала кредит в сумі 5 500 грн. через господарство /а.с.5/. 05 грудня 1993 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 10.12.1993 року відділом ЗАГС Московського району м. Київ, серія I-БК № 297035 /а.с.16/. Згідно довідки № 734 від 11.12.2018 року виданою Дорогинською сільською радою Фастівського району Київської області позивач [PERSON] проживає з чоловіком [PERSON] за адресою: с. Дорогинка, вул. Шкільна, 19, Фастівського району Київської області з травня 1990 року по даний час /а.с.17/. Відповідно до довідки №733 від 11.12.2018 року Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області вбачається, що після смерті [PERSON], який проживав за адресою: [INFO] до сільської ради за оформленням спадщини ніхто не звертався /а.с.18/. Зазначена обставина підтверджується листом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області № 1084/0-16 від 27.12.2018 року про те, що спадкова справа після смерті 05.12.1993 року гр. [PERSON] у Фастівській районній державній нотаріальній конторі відсутня /а.с.31/. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю. Статтею 81\~ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач, шляхом надання письмових доказів, довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном протягом більше, ніж 20 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свобод чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК, рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності. При таких встановлених судом обставинах, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок № 19 по вул. Шкільній в с. Дорогинка Фастівського району Київської області за набувальною давністю.

Outcome: approved