Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

22 грудня 2020 року [PERSON] , яка є представником [PERSON] , звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання дійсним договору купівлі-продажу № 0478 від 11 травня 2000 року, який посвідчено Очаківською філією південної товарної біржі. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 11 травня 2000 року сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі, однак не посвідчено нотаріально, позивачу відмовлено в праві розпорядитися вказаним вище житловим будинком. Посилаючись на те, що сторонами виконані всі умови договору, а відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, представник просила визнати оспорюваний правочин дійсним. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Остання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи судовою повісткою, в судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив. Третя особа - Очаківська філія Південної товарної біржі, про причини неявки свого представника не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 травня 2000 року між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу частки нерухомого майна №0478, на підставі якого позивач набув у власність житловий будинок [ADDRESS] . За умовами договору позивач сплатив продавцю повну вартість нерухомого майна в сумі 58 369 грн, а [PERSON] передав будинок у власність [PERSON] (а.с. 6). У травні 2000 року договір було зареєстровано Очаківським міжміським бюро технічної інвентаризації, на ім`я [PERSON] видане реєстраційне посвідчення за №373 (а.с. 7). Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963р.), який діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону суперечила змісту чинної на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. З урахуванням викладеного, а також того факту, що сторони, укладаючи договір, діяли у відповідності до вимог закону, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, і своїми діями підтвердили факт укладення угоди та виконання її умов, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та визнання укладеної між сторонами угоди дійсною.

Outcome: approved