Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

22.12.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 17 липня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області. З відповідачем мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності між ними спільних інтересів, протилежних понять щодо розуміння сім`ї та відносин між чоловіком та дружиною. Через важку психологічну атмосферу в сім`ї вона змушена була орендувати житло і переїхати жити окремо з надією, що чоловік змінить свою поведінку та відношення до сім`ї. Однак змін на краще не відбулося. Намагання зберегти сім`ю ні до чого не призвело. Вказує, що відповідач почав вдаватися до залякування та погроз, намагається її контролювати, здійснює постійний психологічний тиск. З жовтня 2020 року вони не проживають разом, не ведуть спільно свої господарства, не мають спільного бюджету. На даний час шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що спільне проживання та примирення і збереження сімґї є неможливим. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача [PERSON] подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали, позов просять задоволити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає, погоджується на розірвання шлюбу (а.с.27). У підготовчому засіданні встановлено, що сумісне життя подружжя є неможливим, збереження сім`ї суперечать інтересам сторін, які тривалий час не живуть однією сім`єю, не підтримують подружніх взаємин, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, суд позов задовольняє. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 840,80 грн., що підтверджується документально (а.с.2). З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності зі ст.ст. 141,142 ЦПК України слід повернути позивачу з державного бюджету 420,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову, решту судового збору в розмірі 420,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача 1500 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved