Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

24.04.2014 р. представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій просив витребувати нежитлові нежитлові підвальні приміщення, 82,2 кв.м. та 197 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви на підставі встановлених наступних фактичних обставини і відповідних до них правовідносин. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.01.2014 р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Одеської міської ради про переведення прав та обов'язків покупця відмовлено в повному обсязі. Судом встановлено, що 25.02.2011 року між [PERSON] та Одеською міської радою був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого, [PERSON] купив індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих підвальних приміщень під № 305 та № 306, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та в цілому складаються з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 82,2 кв.м. та нежилих приміщень підвалу, загальною площею 197,5 кв.м., відображених у паспортах. Зазначені приміщення належали виконавчому комітету Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 01.11.2007 року за № 1197. Відчуження об'єкта комунальної власності здійснювалось згідно з рішенням Одеської міської ради від 09.10.2008 року № 3430-V «Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2008 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради» від 09.04.2009 року. 03.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу зазначеного приміщення, згідно умов якого, [PERSON] купив, а [PERSON] продав нежилі підвальні приміщення під № 305, № 306, що розташовані за адресою: [ADDRESS], за що сплатив грошову суму в розмірі 671254,80 гривень. Вказаний договір був укладений у простій письмовій формі. Факт підписання вказаного договору не заперечувався відповідачем, однак при цьому заперечувався факт його дійсності з огляду на передбачений законодавством обов'язок нотаріального посвідчення та державної реєстрації вказаного договору. У зв'язку з тим, що під час здійснення даних дій, відповідач [PERSON] не набув права власності на вищевказане спірне майно, отже не мав права на відчуження даного майна, суд відмовив [PERSON] Крім того, судом встановлено, що 07.12.2011 р. рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 24-28/17-3614-2011 було задоволено позов Одеської міської ради до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 305 та № 306, розташованих у [ADDRESS] та стягнення 13491,15 гривень. Дане рішення набрало законної сили та ніким не оскаржувалось. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. ч. 5, 8 ст. 60 і ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Прийняття рішень щодо відчуження комунального майна відбувається виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Як встановлено судом, рішення про передачу у власність нежитлових приміщень № 305, 306 за адресою: [ADDRESS], Одеською міською радою не приймалось. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі шляхом витребування нежитлових підвальних приміщень, №№ 305 і 306, загальною площею 82,2 кв.м. та 197 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] від громадянина [PERSON] на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,2 мінімальної заробітної плати, та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Сума судового збору відповідно ціни позову становить 3654 грн. 00 коп. З урахуванням сплачної суми судового збору Одеською міською радою у розмірі 243, 6 грн., яка підлягає стягненню на її користь з [PERSON], крім того в дохід держави з відповідача стягується сума у розмірі 3410 грн. 40 коп.

Outcome: approved