Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

23 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстрованого між сторонами 14 липня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №33. Позивач [PERSON]. вказала, що за час сумісного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що подружжя не зійшлися характерами. Намагання та зусилля позивача зберегти сім'ю ні до чого не привели. За таких обставин [PERSON] вимушена звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві (а.с.13). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, що ним визнається позов та він не заперечує проти його задоволення, оскільки дійсно їх з позивачем сім'я фактично розпалася, подружжя не зійшлося характерами, намагання зберегти сім'ю ні до чого не привели (а.с.15). Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.12-15). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 14 липня 2005 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, про що зроблено актовий запис №33 (а.с.3,4). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] і [PERSON] припинилися з червня 2014 року, подружжя не зійшлося характерами, намагання зберегти сім'ю ні до чого не привели. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю, подружжя проживають окремо одне від одного. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дитини між сторонами на час розгляду даної справи немає. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час розгляду справи судом сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, під час розгляду справи не порушила питання про відновлення свого дошлюбного прізвища «[PERSON]» (а.с.2,3). Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушено.

Outcome: approved