Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

22.02.2018 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис № 282. В обґрунтування вимог позивач пояснила, що прожила з відповідачем у спільному шлюбі 4 роки, останній рік не можуть разом проживати та виконувати сімейні обовязки. Збереження сімї та подальше спільне проживання є неможливим. 02.03.2018 ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с.18,21). На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, згідно свідоцтва про шлюб серії I-ТП №104245, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають шлюбі, зареєстрованому 10 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис № 282 (а.с.3). 06.08.2014 року у сторін народилася дочка [PERSON] (а.с.5). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно із вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як вбачаються зі змісту позовної заяви, спору про місце проживання дитини між сторонами немає. З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо подальшого збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає до задоволення. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved