Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

23 травня 2019року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач вказує, що він є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Окрім самого позивача та його дружини у вищевказаному будинку прописаний, але з 2014року не проживає брат дружини [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що реєстрація у належному йому будинку,особи без фактичного проживання і без її у часті в сплаті комунальних платежів, приводить до сплати ним комунальних платежів у підвищеному розмірі і заважає отримувати субсидію у розмірі, що відповідає фактичній кількості проживаючих у будинку осіб. Посилаючись на вищевикладене позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право проживання та користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутність та вказав, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у загальному порядку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Із матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок виданим виконавчим комітетом Гур`ївської сільської ради 02.04.1990року. Окрім самого [PERSON] та його дружини [PERSON] , у вищевказаному будинку як наймач житлового приміщення зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №682 від 13.11.2018року. Відповідач не проживає у вищевказаному будинку з 2014року, що підтверджується вищевказаною довідкою Гур`ївської сільської ради та актом обстеження за фактом проживання від 13.11.2018року складеним комісією у складі депутата Гур`ївської сільської ради, власника будинку та жителів села Гур`ївка. Із наведеного видно, що відповідач зареєстрований, але фактично не проживає у будинку за адресою [ADDRESS] , з 2014року. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено ст. 379 ЦК України. Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України). Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі на протязі більш ніж півроку не проживають в будинку, який належить позивачу, участі в його утриманні та сплаті комунальних платежів не приймають то позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Outcome: approved