Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 23 вересня 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі-Відповідач) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначала, що з 01 листопада 2013 року вона працювала у Відповідача на посаді начальника виробничо-економічного відділу. 01 вересня 2015 року Відповідач звільнив її з роботи у звязку зі скороченням штату працівників, проте не врахував її переважне право на залишення на роботі, як працівника з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, і з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, також не врахував її сімейний стан, а саме, те, що на її утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, а її чоловік не працює. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, а також пояснив, що звільнення позивачки [PERSON] проведено без дотримання двомісячного строку попередження працівника про наступне вивільнення, та не уповноваженою особою Відповідача [PERSON], оскільки рішенням господарського суду від 03 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним призначення останнього генеральним директором СП ТОВ «Світловодськопобут». На підтвердження своїх повноважень представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надав [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 лютого 2016 року про те, що в зазначеному реєстрі його зареєстровано керівником СП ТОВ «Світловодськпобут». Крім цього, [PERSON] надав копію рішення господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03 лютого 2016 року, та якими визнано недійсним з 03 квітня 2015 року звільнення [PERSON] з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» у звязку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі п.5 ст.41 КЗпП України, та визнано недійсним з 03 квітня 2015 року призначення генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] В судовому засіданні представник Відповідача не заперечував проти позову та пояснив, що звільнення позивачки [PERSON], яка є його дружиною, проведено з порушенням положень Статуту підприємства, та вимог Закону, без дотримання двомісячного строку попередження працівника про наступне вивільнення, та не уповноваженою особою [PERSON], оскільки рішенням господарського суду від 03 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним призначення останнього генеральним директором СП ТОВ «Світловодськопобут». Третя особа [PERSON] про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому порядку, у судове засідання повторно не зявився, причини своєї неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані докази, встановивши обставини справи, суд дійшов таких висновків. Установлено, що на підставі наказу №3/к від 04 січня 2011 року генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] прийнято на посаду інспектора, на підставі наказу №237/к від 01 листопада 2013 року провідного інженера виробничо-технічного відділу [PERSON] переведено на посаду начальника виробничо-економічного відділу. Наказом генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] №64 від 16 червня 2015 року в звязку з виробничою необхідністю, та упорядкуванням штатного розкладу, скорочено з 02 вересня 2015 року в штатному розкладі посаду начальника виробничо-економічного відділу. Наказом генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] №101/к від 30 червня 2015 року начальника виробничо-економічного відділу [PERSON] звільнено по п.1 ст.40 КЗпП України, зі скороченням штату, з 01 вересня 2015 року. З письмового попередження від 01 липня 2015 року видно, що [PERSON] попереджена про наступне вивільнення з 02 вересня 2015 року. Наказом генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] №121/к від 01 вересня 2015 року [PERSON] звільнено з посади з 01 вересня 2015 року у звязку зі скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами 1, 3 ст. 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. У постанові судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 р. у справі № 6-40цс15 зроблено правовий висновок про те, що оскільки обовязок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду докази про те, що він пропонував позивачу до часу звільнення будь-які вакантні посади (іншу роботу), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. З копії паспорта [PERSON] видно, що вона має неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З копії трудової книжки чоловіка позивачки [PERSON] видно, що його звільнено з роботи 09 липня 2015 року. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним при наявності двох і більше утриманців, особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві. Відповідачем не надано до суду будь-яких матеріалів, які б свідчили, що перед прийняттям рішення про звільнення з роботи начальника виробничо-економічного відділу [PERSON] зі скороченням штату, працедавцем досліджувалося питання про наявність або відсутність переважного права [PERSON] на залишення на роботі, як працівника з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, і з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також Відповідачем не враховано при звільненні позивачки її сімейний стан, а саме те, що у неї як працюючого працівника на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, а її чоловіка звільнено з роботи, вказане свідчить про недоведеність Відповідачем підстав для звільнення позивача по п.1 ст.40 КЗпП України. Крім цього, з копії [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що 12 лютого 2016 року в зазначеному реєстрі зареєстровано керівником СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] З копії рішення господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03 лютого 2016 року, видно, що з 03 квітня 2015 року визнано недійсним звільнення [PERSON] з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» у звязку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі п.5 ст.41 КЗпП України, та визнано недійсним з 03 квітня 2015 року призначення генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] Оскільки Відповідачем в судовому засіданні не доведено відсутність переважного права позивачки на залишення на роботі при звільненні у звязку зі скороченням штату працівників, і рішення про звільнення позивачки прийнято не уповноваженою особою, суд визнає звільнення позивачки незаконним, а тому її позовні вимоги про поновлення на роботі як незаконного звільненого працівника слід задовольнити. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, працівнику, незаконно звільненому з роботи і поновленому на роботі, виплачується за рішенням органу, який розглядає трудовий спір, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення. Середньомісячний заробіток визначається згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (змінами, внесеними постановами КМУ). Пункт 4 Розділу 3 вказаного Порядку містить перелік виплат, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством. Зокрема, передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. З довідки СП ТОВ «Світловодськпобут» від 28 грудня 2015 року видно, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 342,08 грн., середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 7354,72 грн. Період вимушеного прогулу позивачки рахується з 01 вересня 2015 року і по день ухвалення рішення. Суму компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає у розмірі 43273,12 грн. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 7354,72 грн. підлягає негайному виконанню. Судові витрати відповідно до вимог статті 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved