Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

23 травня 2016 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18 квітня 2011 року помер її дідусь [PERSON], після смерті якого залишилось нерухоме майно, а саме, житловий будинок по вул. Вернигоренка, 68, в с. Кандибине Новоодеського району Миколаївської області та земельна ділянка площею 10,50 га, яка розташована в межах території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Його спадкоємцями були вона за правом представлення, оскільки її мати, а для спадкодавця донька [PERSON] на той час померла, а також [PERSON] (син спадкодавця) та [PERSON] (дружина спадкодавця). Позивач разом з [PERSON] успадкували в установленому законом порядку житловий будинок, а свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку не отримали у звязку з втратою спадкодавцем за життя оригіналу Державного акту про право власності на спадкову земельну ділянку, а тому в цьому їм було відмовлено. Спадкоємець [PERSON] свідоцтво про право на спадкування своєї частки житлового будинку не отримав. Зазначила, що за життя [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт на її імя щодо належного їй майна, до якого входить і 1/3 частка земельної ділянки, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]. 01 травня 2014 року бабуся [PERSON] померла. Вказує на те, що своєчасно звернулася до нотаріальної контори для успадкування майна після смерті бабусі, але їй в цьому з вищезгаданих причин було відмовлено, а тому з посиланням на ці обставини та статті 1216, 1218, 1220, 1262, 1266 ЦК України просила визнати за нею право власності на 2/3 частки спірної земельної ділянки. Позивач у судове засідання не зявилася, але її представник надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи неодноразово та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання жодного разу не зявився, але надав суду письмове заперечення щодо заявлених вимог. У наданому суду запереченні просив повністю відмовити позивачу у задоволенні позову мотивуючи тим, що він є інвалідом 3-ї групи, а отже незважаючи на наявність заповіту, що був складений його матірю на користь позивача, є спадкоємцем і має право на обовязкову частку в її долі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами частин 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. \~Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи і судом встановлено наступне. 12 листопада 1957 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], якій присвоєно прізвище «Крумаленко» (а. с. 6, 42). Від цього шлюбу народились діти, а саме: 02 січня 1959 року син [PERSON], а 22 лютого 1965 року донька [PERSON] (а. с. 43, 47). 31 грудня 1983 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і їй присвоєно прізвище «Циганок» (а. с. 44, 45). Від цього шлюбу у подружжя [PERSON] народились діти, а саме: 10 березня 1985 року син [PERSON], а 28 березня 1988 року донька [PERSON], тобто позивач у справі (а. с. 11, 12) 10 серпня 2005 року померла мати позивача [PERSON] (а. с. 9, 48). 18 квітня 2011 року помер дідусь позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок по вул. Вернигоренка, 68 в с. Кандибине Новоодеського району Миколаївської області та земельну ділянку площею 10,50 га, що призначена для ведення фермерського господарства, яка розташована в межах території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, що за життя належали спадкодавцю (а. с. 7, 42, 58, 66). Спадкоємцями майна [PERSON] є його дружина [PERSON], син [PERSON], тобто відповідач у справі та за правом представлення онука [PERSON], тобто позивач у справі, які в установлений законом строк звернулись із заявами до нотаріуса для успадкування майна у встановленому законом порядку (а. с. 34, 35, 40, 41). Онук спадкодавця, тобто син померлої [PERSON] [PERSON], в установлений законом термін до нотаріальної контори для успадкування майна у порядку представлення не звертався, а 25 березня 2012 року помер (а. с. 10). 22 листопада 2012 р. державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом кожному по 1/3 частці на житловий будинок, а [PERSON] не отримав вказане свідоцтво на свою частку у будинку (а. с. 68, 70). Проте, 02 грудня 2013 р. державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, посилаючись на відсутність у спадкоємця оригіналу Державного акту на цю земельну ділянку (а. с. 15). Таким чином, спадкоємці померлого [PERSON], а саме його дружина [PERSON], син [PERSON] та онука [PERSON], незважаючи на те, що з обєктивних причин не отримали свідоцтва про право на спадщину за законом набули право за законом на спірну спадкову земельну ділянку площею 10,50 га, в рівних долях, а саме по 1/3 частці. 26 жовтня 2013 р. [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] все належне їй майно (а. с. 117). 01 травня 2014 року [PERSON] померла (а. с. 8 і 113 звор. стор.). [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріуса для успадкування майна після смерті бабусі (а. с. 112). Отже, [PERSON] набула за заповітом право на 1/3 частку спадкової земельної ділянки, що належала спадкодавцю [PERSON], яку вона успадкувала від померлого чоловіка [PERSON]. З огляду на викладене, ураховуючи відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку, що є перешкодою для успадкування майна померлих у встановленому законом порядку, тобто у нотаріуса, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо визнання права власності на 2/3 частки спірної земельної ділянки за позивачем у порядку спадкування за законом і заповітом. Решта 1/3 частки спірної земельної ділянки залишається за відповідачем, яка була успадкована ним після смерті батька ([PERSON]О.). За правилами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). Суд критично оцінює твердження відповідача [PERSON] про його право на обовязкову частку у спадщині матері [PERSON], тобто 1/3 частки спірної земельної ділянки з посиланням на наявність інвалідності та не вважає його спадкоємцем. Так, положенням ст. 1241 ЦК України визначено, що незалежно від змісту заповіту право на обовязкову частку мають непрацездатні діти спадкодавця, до яких відносяться, зокрема, інваліди третьої групи. У матеріалах спадкової справи (заведеної після смерті [PERSON]С.) є копія довідки МСЕК про встановлення 09 грудня 2013 р. відповідачу [PERSON] третьої групи інвалідності (а. с. 120). Разом з тим, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] вперше був оглянутий МСЕК та отримав інвалідність третьої групи 09 грудня 2014 року, а не 09 грудня 2013 року, і саме з 09 грудня 2014 року отримує пенсію по інвалідності (а. с. 107,\~129, 133). На пропозицію суду усунути розбіжності в цьому відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, які би спростовували ці факти (а. с. 136). Викладене свідчить про те, що як на момент смерті матері [PERSON], тобто 01 травня 2014 року, так і протягом встановленого законом строку прийняття спадщини відповідач не мав статус інваліда, тобто непрацездатного, а відтак, то не набув право на обовязкову частку у спадковому майні, а отже не є спадкоємцем.

Outcome: approved