Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

22.08.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за нею право власності на виділений в окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням окремої поштової адреси для здійснення реєстрації під окремим реєстровим номером житловий будинок загальною площею 24кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . з господарськими будівлями і дворовими спорудами, та що позначений на плані земельної ділянки літ.«А-1ж». В обґрунтування своїх вимог позивач стверджує, що рішенням Болградського районного суду від 18.10.2017 року за нею визнане право власності на нежитлову будівлю продовольчого магазину, за адресою: [ADDRESS] , однак, на земельній ділянці, де розташована ця нежитлова будівля магазину, ще розташований також і житловий будинок, позначений на схематичному плані земельної ділянки у технічному паспорті під літ .«А-1ж», з господарськими будівлями і дворовими спорудами, у зв`язку з чим виникла необхідність в отриманні для вказаного житлового будинку окремої поштової адреси. Рішенням виконкому Болградської міської ради Одеської області від 13.05.2020 року, житловому будинку, який розташований поруч з магазином, була присвоєна окрема поштова адреса: [ADDRESS] . А приміщення магазину залишилось за попередньою адресою. Необхідність присвоєння різних поштових адрес, обумовлена, як роз`яснили їй, позивачу, у міськраді, тим, що вона не має права отримати один державний акт на земельну ділянку, на якій розташована і житлова будівля і нежитлова комерційного призначення. Для цього Болградським БТІ на підставі рішення виконкому міськради виготовилено технічні паспорти окремо на нежитлову будівлю магазину за адресою: [ADDRESS] , і на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Однак, в неї, позивача, на даний момент відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджував би її право власності окремо на житловий будинок, у зв`язку з чим вона отримала відмову Державного реєстратора у реєстрації права власності, і тому вона, позивач, змушена звернутися до суду для захисту свого права власності. Позивач у судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача - Болградської міської ради Одеської області - надіслав заяву, якою просить розглянути справу без його участі та якою повідомив, що відповідач позов визнає. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК та ст.16 ЦК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних майнових чи немайнових прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу). Поняття та зміст права власності, межі його здійснення. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved