Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

24.06.2017 року позивач звернувся до відповідача із позовною заявою про захист прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 березня 1994 року, виданого Синельниківським ресорним заводом та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2016 року, належить квартира №51 у буд. №26 у м. Синельникове Дніпропетровської області. Особовий рахунок відкрито на його імя. У травні 2007 року представники СМКП ЖЕК-2 звернулись до нього із пропозицією підписати договір про надання житлово-комунальних послуг зі зміною переліку послуг та цін на них. В свою чергу, [PERSON] погодився його підписати, але за умови, що до вищевказаного договору будуть внесені зміни стосовно надання оплатних послуг, що підтверджується листом, адресованим відповідачу, повторне його звернення відбулося 17.01.2011 року. У звязку із відсутністю між сторонами договору на УБПТ та угоди про зміну розміру тарифу на послуги, а також відсутність надання послуг взагалі, позивач вважає, що відповідач не має жодних підстав для стягнення з нього заборгованості. У травні 2017 року [PERSON] звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради Дніпропетровської області щодо автоматичного перерахунку житлової субсидії на новий термін, але йому 19.05.2017 року відмовлено, з посиланням на наявність простроченої понад два місяці заборгованості з оплати послуг з утримання житла станом на 01.05.2017 року у сумі 2684 грн. 00 коп. Вважає, що вказана сума є безпідставно нарахованою заборгованістю, яка утворилась в період з 2007 року по 2011 рік. Позивач зазначає, що в звязку із цим він значиться як недобросовісний боржник, тому не може отримати довідку про склад сімї, постійно повідомляється про наявність заборгованості, що відображається на його нервовому стані, викликає депресивно-пригнічене відношення до життя, позбавлений можливості отримати призначення субсидії на оплату комунальних послуг. Посилаючись на ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 16, 257 ЦК України, [PERSON] просить суд визнати заборгованість до СМКП «ЖЕК-2» у розмірі 2684,43 грн. безпідставною та такою, яка підлягає скасуванню;зобовязати СМКП «ЖЕК-2» списати з особового рахунку заборгованість у розмірі 2684,43 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просив суд відшкодувати йому завдані СМКП «ЖЕК-2» збитки в сумі 839 грн. 00 коп., а також моральну шкоду у сумі 10000 грн., зумовлену тривалим лікуванням. У судовому засіданні позивач уточненні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач надав суду письмові заперечення, пояснення по справі під час її розгляду, та просив суд відмовити в задоволенні позову. До початку судового засіданні від начальника СМКП «ЖЕК-2» [PERSON] надійшла заява у якій зазначено про проведення реорганізації підприємства. У судове засідання представник відповідача не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що\~\~відповідач є власником квартири №51, розташованої у буд. №26 по вул. Миру у м. Синельникове Дніпропетровської області (а.с.5-6), якому, як споживачу послуг в період з 2007 року по 2011 рік нараховано відповідачем, але до стягнення не предявлено, заборгованість з оплати послуг із утримання житла у сумі 2684 грн. 43 коп., наявність якої перешкоджає [PERSON] отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. 17.09.2007 року [PERSON] подано до СМКП «ЖЕК-2» заяву про укладення договору на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.7). Повторно, 01.02.2008 року [PERSON] на адресу відповідача направлено заяву з вимогою укласти договір за наданими ЖЕКом послуги та 17.01.2011 року подано заяву з вимогою укласти договір та зазначенням про відмову від сплати за послуги, які він не замовляв, доки не укладено відповідний договір (а.с. 8-9). Неодноразовим зверненням позивача до відповідача із пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних послуг передувало непогодження [PERSON] із переліком встановлених СМКП «ЖЕК-2» послуг та цін на них. Відповідач СМКП «ЖЕК-2», в наданих суду письмових запереченнях зазначив, що послуги надавались споживачу [PERSON], згідно затверджених тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідно до Рішень виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 29.03.2007 року №89, від 29.12.2009 року №347, від 13.04.2011 року №95, про що надав суду відповідні копії та замовлень по буд. 26, розташованому по вул. Миру у м. Синельникове Дніпропетровської області за період 12 місяців 2011 року, а також акти оцінки обслуговування обєктів з профілактичної дезінфекції від 26.06.2007 року, від 17-18.07.2007 року, 27.09.2007 року, 04.2008 року, від 30.05.2008 року, 18.07.2008 року, від 25.-26.05.2009 року, 29-30.07.2009 року, 29.10.2009 року, 09.2010 року, 10.2010 року, 07.07.2010 року, 17-18.08.2011 року, за вказаною вище адресою, та підтвердив проведення періодичної перевірки та прочистки димових вентканалів, згідно Актів від 30.05.2007 року, 25.05.2008 року, 26.10.2009 року, 25.10.2010 року, 31.10.2011 року. Документи, надані відповідачем за період з 2012 року по 2017 рік, суд не приймає до уваги, виходячи з того, що останні є підтвердженням виконання СМКП «ЖЕК-2» наданих послуг споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS], після укладення з останнім договору від 29.02.2012 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Суд зазначає, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Не зважаючи на те, що у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність договору суперечить вимогам ЦК України і Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так його укладення є обовязком споживача, який окрім іншого наділений правом складення разом із представником СМКП «ЖЕК-2» акту-претензії, у разі виявлення неналежного надання послуг останнім. Відповідно до ч. 1-5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Згідно Виписок з особового рахунку борг [PERSON] по вул. Миру, 26/51 у м.Синельникове Дніпропетровської області, нарахований за послуги по експлуатації будинку та прибудинкової території станом на 01.01.2011 року становив 1639 грн. 92 коп., станом на 01.01.2015 року 2629 грн. 93 коп., станом на 01.07.2017 року 2916 грн. 43 коп. Матеріали справи не містять підтверджень з приводу складення позивачем [PERSON] та представником СМКП «ЖЕК-2», акта-претензії у спірний період з 2007 по 2011 рік. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Позивач [PERSON], вважаючи безпідставним нарахування заборгованості з оплати послуг у сумі 2684 грн. 43 коп. за відсутності відповідного договору із утримання житла, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 26/51, просив суд скасувати вказану заборгованість та зобовязати відповідача списати її, однак такий спосіб захисту не передбачений законом. Так, суд зазначає, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тобто з огляду на зазначене, позбавлений можливості самостійно обрати необхідний спосіб захисту для сторони у справі. Окрім того, суд вирішуючи позовні вимоги [PERSON] з приводу завдання останньому матеріальних збитків на суму 839 грн. 00 коп. та у звязку із цим моральної шкоди у сумі 10000 грн., не можуть бути задоволені виходячи із відсутності належних та допустимих доказів у справі. Враховуючи, те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, позов задоволенню не підлягає, стягнення судових витрат згідно ст. 88 ЦПК, не передбачено. На підставі викладеного, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed