Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

21 травня 2020 року (дата на поштовому конверті) позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 20 липня 2017 року він та [PERSON] уклали договір позики б/н, за умовами якого [PERSON] отримав від нього в борг 3000 доларів США до 20 липня 2018 року під 5% річних, які повинні були сплачуватись до 25 числа кожного місяця. На підтвердження отримання коштів [PERSON] надав власноручну розписку. Договір укладено за згоди дружини [PERSON] . Також 20 липня 2017 року з [PERSON] укладено інший договір позики б/н на 2000 доларів США в термін до 20 липня 2018 року під 5% річних з щомісячною виплатою до 25 числа місяця. Про що [PERSON] також надав власноручну розписку, а його дружина [PERSON] дала на це згоду. 07 березня 2018 року з [PERSON] укладено договір позики б/н на 1000 доларів США, з терміном сплати до 20 липня 2018 року під 5% річних з щомісячною виплатою до 25 числа місяця. Про що [PERSON] надала власноручну розписку, а її чоловік [PERSON] дав на це згоду. Грошові кошти відповідачі брали для власних господарських цілей, тому відповідати за борговими зобов`язаннями мають солідарно. Всі вказані договори містять п. 7, який визначає штрафні санкції за несвоєчасне повернення коштів у вигляді встановленого індекса інфляції за весь час прострочення, а також додатково 100% річних від простроченої суми. А за несвоєчасну сплату процентів стягується 100 грн. за кожний день прострочення. Відповідно до п. 2 договорів фактом повернення позики мала бути відмітка на розписці, повернення розписки або розписка про одержання грошей. Цього зроблено не було. Після спливу строку повернення грошових коштів і до звернення із позовом не повернута сума основного боргу, відсотки та штрафні санкції. Просить суд стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 9\~200 доларів США, з яких 6\~000 доларів США сума основного боргу та 3\~200 доларів США сума заборгованості за процентами. Ухвалою суду від 05.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачі повідомлені належним чином про розгляд справи. Відзиву на позов, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, інших заяв чи клопотань не направили. Ухвалою суду від 17.09.2020 року постановлено здійснювати подальший розгляд справи з викликом сторін. Відповідачі про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що викладені в позові, просив його задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, безпосередньо дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. 20 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики, що є ідентичними за змістом, за умовами яких позикодавець [PERSON] передає, а позичальник [PERSON] приймає у власність 3\~000 дол. США за договором б/н та 2\~000 дол. США за договором № 2 (а.с. 10, 12). Факт одержання позики підтверджується розпискою, написаною позичальником в момент передачі йому суми позики (п. 1.1. Договору). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 5% місячних. Проценти сплачуються щомісяця 25 числа. Проценти сплачуються готівкою у доларах (або гривнях по курсу). У разі часткового повернення позики проценти нараховуються на неповернуту суму позики. Позику, а також проценти позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 20.07.2018 року (п.п. 1.2-2 Договору). Чоловік (дружина) кожної із сторін згоден (згодна) з укладенням цього договору (п. 9.2 Договору), про що в кожному з договорів міститься підпис [PERSON] . Про часткове повернення позики позикодавець на вимогу позичальника робить відмітку на розписці або видає розписку в одержанні грошей. Аналогічний порядок застосовується і щодо фіксації виплати процентів за позикою. Після повернення всієї суми позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку (п.п. 2.2-2.3.2 Договору). Отримання 20 липня 2017 року [PERSON] у [PERSON] в борг 3\~000 доларів США за договором від 20.07.17р. та 07 березня 2018 року - 2\~000 доларів США за договором № 2 від 20.07.17р. підтверджується відповідними розписками (а.с. 11, 13). 07 березня 2018 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 1, умови якого є ідентичними з вищевказаними договорами, за яким позикодавець [PERSON] передає, а позичальник [PERSON] приймає у власність 1\~000 дол. США (а.с. 14). З розписки, складеної 07 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] передав [PERSON] 1\~000 доларів США під 5% в місяць, а [PERSON] зобов`язується повернути ці кошти до 20.07.2018 року (а.с. 15). [PERSON] надав згоду на укладення договору, про що свідчить його підпис. Відповідно до\~статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2\~статті 1047 ЦК України\~передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Постановою від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи договори, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Отже, відповідачі, надаючи позивачеві розписки, тобто боргові документи, що видаються боржником кредитору після передання грошової суми, за кожним договором зобов`язалися повернути грошові кошти у розмірі 3\~000 доларів США, 2\~000 доларів США та 1\~000 доларів США, отримані ними в борг, у строк до 20.07.2018. Таким чином, зазначені розписки відображають зміст умов договорів позики. Зазначені в розписках дати їх надання - 20.07.2017 року до договору б/н від 20.07.2017, 07.03.2018 до договору № 2 від 20.07.2017 та 07.03.2017 року до договору № 1 від 07.03.2017 року відповідно посвідчують факти передання грошових сум. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони договорів домовились про сплату процентів від суми позики в розмірі 5% місячних. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позику, а також проценти відповідачі зобов`язались повернути позичальникові готівкою в строк до 20.07.2018 року (п. 2 Договорів). аналогічні терміни визначені в усіх розписках. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одним із способів припинення зобов`язання відповідно до\~статті 599 ЦК України\~є його виконання, проведене належним чином. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом статті\~ 526, частини першої статті\~530, статті\~610\~та частини першої статті\~612 ЦК України\~належне виконання позичальником зобов`язання за договором позики передбачає, у тому числі, дотримання визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Враховуючи те, що факт отримання відповідачами позик від [PERSON] є доведеним, останній вправі порушувати питання про захист свого права та повернення позики та відсотків. Разом з цим, з розписки до договору № 2 від 20.07.2017 вбачається та підтверджено позивачем в судовому засіданні, що [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 2\~000 доларів США 07 березня 2018 року. Таким чином сума відсотків по кожному з договорів складає: -за договором від 20.07.17р. 150 доларів США (відсоток за місяць)х12 місяців (з серпня 2017 року по липень 2018 року включно)=1800 доларів США -за договором № 2 від 20.07.17р. 100 доларів США (відсоток за місяць)х4 місяці (з квітня 2018 року по липень 2018 року) )=400 доларів США -за договором № 1 від 01.03.18р. 50 доларів США (відсоток за місяць)х4 місяці (з квітня 2018 року по липень 2018 року) )=200 доларів США. Відповідно до частини третьої\~статті 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта\~статті 65 СК України\~встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга\~статті 65 СК України). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя\~стаття 65 СК України). Правовий аналіз частини четвертої\~статті 65 СК України\~дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. За положеннями\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів,\~а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Сама по собі наявність згоди подружжя на укладення договору позики не вказує на його цільове призначення та відповідно не свідчить про те, що отримані за цим договором кошти використані\~в інтересах сім`ї, інших доказів позивачем не надано. Тому позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачів суму особистих боргових зобов`язань за договорами позики. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial