Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

23.10.2013 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.11.2007 року відповідач отримав кредит в сумі 4000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку кредиту, однак відповідач порушив зобов`язання: кредит не повернув, заборгованість станом на 30.09.2013 року склала в сумі 22290,84 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 5973,53 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 11592,09 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3425,66 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1049,56 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 22290,84 грн., а також судові витрати. 12.12.2013 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з заявою про розгляд справи без участі представника позивача. 08.11.2016 року до суду звернувся відповідач з заявою про застосування позовної давності, прохав в задоволенні позову відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Представник позивача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач позов не визнав, суду пояснивши, що у 2009 році він уклав договір з позивачем та отримав картку з кредитним лімітом 4000 грн., однак не був ознайомлений з Правилами та умовами надання банківських послуг та тарифами банку, сплачував кредит, однак платіжні документи не збереглися, де поділася картка не пам'ятає, яку суму кредиту погасив не пам'ятає, кредитний ліміт збільшувався до 6000 грн. та 6600 грн., до нього претензій за цей час не було пред'явлено, прохає застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню в зв`язку з пропуском строку позовної давності, так як остання проплата відповідно до руху коштів за рахунком її довірителя мала місце 27.09.2009 року, при цьому посилається на судову практику та позицію Верховного Суду України. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 07.11.2007 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, що підтверджується копією заяви відповідача (а.с.7). Відповідно до цього договору позивач зобов'язується надати відповідачу грошові кошти на кредитній картці з лімітом у 4000 грн. зі сплатою 3 процентів на місяць на залишок заборгованості, погашення кредиту може провадитись шляхом внесення коштів на карту клієнта або шляхом списання коштів з дебетової карти. Позивач відповідно до договору своє зобов`язання перед відповідачем про надання грошових коштів в сумі 4000 грн. виконав, надавши останньому грошові кошти в сумі 4000 грн., що підтверджується поясненнями відповідача. 19.03.2008 року кредитний ліміт був збільшений позивачем до 6000 грн., що підтверджується рухом коштів по рахунку. 06.11.2008 року кредитний ліміт був зменшений позивачем до 5900 грн., що підтверджується рухом коштів по рахунку. 25.12.2008 року кредитний ліміт був збільшений позивачем до 6600 грн., що підтверджується рухом коштів по рахунку. 10.01.2009 року кредитний ліміт був зменшений позивачем до 5810 грн., що підтверджується рухом коштів по рахунку. Відповідач не вносив кошти на рахунок для погашення кредиту, що підтверджується рухом коштів по рахунку. 27.09.2009 року здійснено операцію з повернення штрафу за просрочку більше 30 днів в сумі 935,55 грн., що підтверджується рухом коштів по рахунку. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той же строк. Таким чином строк дії договору № б/н від 07.11.2007 року, укладеного між сторонами, становить з 07.11.2007 року до 07.11.2009 року. Заборгованість станом на 30.09.2013 року склала в сумі 22290,84 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 5973,53 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 11592,09 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3425,66 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1049,56 грн. На момент розгляду справи судом відповідач заборгованість не погасив. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика, параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України, умовами договору № б/н від 07.11.2007 року, укладено між сторонами та Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір №б/н від 07.11.2007 року, укладений між сторонами. Відповідно до цього договору позивач зобов'язується надати відповідачу грошові кошти на кредитній картці з лімітом у 4000 грн. зі сплатою 3 процентів на місяць на залишок заборгованості, погашення кредиту може провадитись шляхом внесення коштів на карту клієнта або шляхом списання коштів з дебетової карти. Відповідно до договору при порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, в зв`язку з чим банк вимушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. +5 % від суми позову. Судом встановлено, що відповідно до договору № б/н від 07.11.2007 року останній діяв до 07.11.2009 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний відповідно до кредитного договору вносити кошти на рахунок для погашення заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам, комісії щомісячними платежами, порушив зобов`язання по його поверненню частинами, відсотків за його користування, комісії так як вносив кошти нерегулярно і в недостатній сумі, чим допустив неналежне виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування, комісії та неустойки у виді штрафів. Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник не виконав свого обов'язку щодо повернення позики в повному обсязі, відсотків за її користування, комісії та неустойки у виді штрафів, що передбачені законом у разі невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що відповідно до договору останній діяв до 07.11.2009 року, а тому позивач дізнався про його порушене право на повернення кредиту, відсотків за його користування, комісії 08.11.2009 року і з цієї дати починає свій відлік трирічний строк позовної давності щодо основного зобов`язання відповідача про повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії, який сплив 08.11.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 абзацу 2 ст.259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Договір між сторонами про збільшення позовної давності у письмовій формі не укладався. Позивач звернувся з позовом до суду 23.10.2013 року, а саме після закінчення трирічного строку позовної давності. Відповідно ст.266 ЦК України за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Судом встановлено, що до винесення рішення у справі відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, прохав відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. А тому суд відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, так як сплив строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, відмовляє в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене кредитним договором: повернення позики, відсотків за її користування, комісії, порушене відповідачем внаслідок його невиконання обов'язку, передбаченого кредитним договором, не підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення кредиту, відсотків за його користування, комісії та неустойки у виді штрафів в зв`язку зі спливом строку позовної давності. А тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 229,40 грн., не підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed