Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

24.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит про захист прав споживача, про стягнення банківського вкладу Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит про захист прав споживача, про стягнення банківського вкладу, який у процесі розгляду справи було уточнено. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 10 липня 2013 року між нею, як споживачем фінансових банківських послуг та АТ БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ був укладений Договір № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.1. Договору, вона розмістила банківський вклад в АТ Банк Фінанси та Кредит у сумі 22 500,00 Євро. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що процентна ставка за вкладом становить 9,10% процентів річних. Згідно п.1.1. Договору клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок 2635.1.034556.003 у сумі 22 500,00 Євро на строк з 10 липня 2013 року по 15 липня 2014 року. 17.02.2015 року, [PERSON], відповідно до п.4.1. Договору, шляхом подання письмової заяви до АТ Банк Фінанси та Кредит про видачу депозитного вкладу, сповістила Банк про намір отримання грошових коштів та процентів згідно умов Договору. Разом з тим, 25.02.2015 року у зв'язку з не наданням відповіді АТ Банк Фінанси та Кредит на письмову заяву та невиконання умов договору щодо видачі депозитних грошових коштів, до Філії ЗРУПАТ Банк Фінанси та кредит та Банк Фінанси та Кредит був поданий адвокатський запит щодо надання інформації про підстави невиконання Банк Фінанси та Кредит відповідних умов Договору про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний в іноземній валюті про видачу депозитного вкладу та процентів на підставі поданої заяви від 17.02.2015 року. 05.03.2015 року (Вих. № 793) Банк Фінанси та Кредит була надана відповідь на адвокатський запит. За змістом відповіді, вона є необґрунтованою та такою, що не пояснює причин невиконання умов Договору. На неодноразовими усними зверненнями до компетентних осіб БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ щодо видачі депозитного вкладу, співробітники Банку відмовляли у їх отриманні, посилаючись на відсутність у Банку коштів на видачу вкладу, а також валюти Євро, у звязку із чим позивач просила суд стягнути з ПАТ Банк Фінанси та Кредит банківський вклад у розмірі 22500,00 Євро . У судове засідання позивач не зявився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач - представник ПАТ Банк Фінанси та Кредит в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать лист з відміткою про отримання повідомлення. Суду були надані письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності позивач та відповідача на підставі наявних в матеріалах доказів. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 10 липня 2013 року між [PERSON], як споживачем фінансових банківських послуг та АТ Банк Фінанси та Кредит був укладений Договір № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті(а.с.5) Відповідно до п. 1.1. Договору, [PERSON] розмістила банківський вклад в АТ БАНК Фінанси та Кредит у сумі 22 500,00 Євро. Внесення коштів Відповідачу підтверджується квитанцією від 10 липня 2013 року №5+4160466. Таким чином, загальна сума депозитного вкладу становить 22500,00 Євро. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що процентна ставка за вкладом становить 9,10% процентів річних. Згідно п.1.1. Договору клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок 2635.1.034556.003 у сумі 22 500,00 Євро на строк з 10 липня 2013 року по 15 липня 2014 року. Окрім того, пунктом 4.1. Розділ 4. Порядок повернення вкладу та дострокового розірвання договору, передбачено, що після закінчення строку , визначеного п.1.1. цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку №2635.1.034556.003 повертаються Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою бо перерахування на його власний поточний/картковий рахунок або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. Клієнт зобов'язаний надати Банку не пізніше дати закінчення строку Вкладу, визначеного п.1.1 цього Договору. 17.02.2015 року, [PERSON], відповідно до п.4.1. Договору, шляхом подання письмової заяви до АТ Банк Фінанси та Кредит про видачу депозитного вкладу, сповістила Банк про намір отримання грошових коштів та процентів згідно умов Договору. Разом з тим, 25.02.2015 року у зв'язку з не наданням відповіді АТ Банк Фінанси та Кредит на письмову заяву та невиконання умов договору щодо видачі депозитних грошових коштів, до Філії ЗРУ ПАТ Банк Фінанси та Кредит та Банк Фінанси та Кредит був поданий адвокатський запит щодо надання інформації про підстави невиконання Банк Фінанси та Кредит відповідних умов Договору про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К Пенсійний в іноземній валюті про видачу депозитного вкладу та процентів на підставі поданої заяви від 17.02.2015 року. 05.03.2015 року (Вих. № 793) АТ Банк Фінанси та Кредит була надана відповідь на адвокатський запит. За змістом відповіді, вона є необґрунтованою та такою, що не пояснює причин невиконання умов Договору. Як зазначає позивач, на неодноразові усні зверненнями до компетентних осіб АТ Банк Фінанси та Кредит щодо видачі депозитного вкладу, співробітники Банку відмовляли у їх отриманні, посилаючись на відсутність у Банку коштів на видачу вкладу, а також валюти Євро. Відповідно до\~ ст. 1058 ЦК України\~ за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського внеску незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського внеску незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до\~ ст. 525 ЦК України\~ одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1\~ ст. 1060 ЦК України\~ договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною 2\~ ст. 1060 ЦК України\~ встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~ Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516)). Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Зважаючи на вищенаведені норми законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення за вимогою позивача належного останньому вкладу за договором № 8314/370-13 від 10.07.2013 року, однак це зобов'язання належним чином виконане не було. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Згідно\~ ст. 317 ЦК України\~ змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у\~ ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оцінюючи докази по справі, суд критично ставиться до заперечень представника відповідача про те, що як на момент виникнення спору, так і на даний час діють постанови Правління НБУ, якими обмежено порядок видачі грошових коштів в іноземній валюті, в тому числі й з депозитних (вкладних) рахунків, оскільки будь-які розпорядження НБУ, викладені в постановах чи інших документах є за своїм характером підзаконними нормативними актами та не можуть суперечити закону або змінювати його зміст. В разі, якщо підзаконні нормативно-правові акти не відповідають нормі Закону, то їх застосування до вирішення спірних правовідносин є недопустимим. Право Національного банку України, використовуючи адміністративний метод банківського регулювання, встановлювати заборону та обмеження щодо вчинення банківськими установами певних дій (операцій) закріплено у\~ Законі України Про банки та банківську діяльність. Так, згідно ч. 1\~ ст. 66 ЗУ Про банки та банківську діяльність\~ передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Разом з тим, як вже зазначалося, положення\~ ЦК України\~ передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що Постанови Правління НБУ Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України №160 від 03.03.2015 року, на які посилається відповідач, є такими, що обмежують право особи на вільне розпорядження належними їй на праві власності грошовими коштами, а тому не може бути підставою для правомірності дій Банку щодо відмови повернення вкладнику депозиту. Слід зазначити також, що укладаючи договір банківського вкладу, банк брав на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобов'язань. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: Суд зазначає, що на підставі\~ статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року). Згідно зі\~ ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини: суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 3\~ ст. 533 ЦК України\~ встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно\~ ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність\~ вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~ постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 22500 Євро. Щодо письмових заперечень відповідача на позовні вимоги з посиланням на те, що укладені договори є строковими і грошові кошти мають бути видані вкладнику по закінченню строку, суд не може визнати ці обставини правомірною підставою невиконання зобов'язань по договорам, оскільки відповідно до положень ч.2\~ ст.1060 ЦК України\~ за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства, передбачає право вкладника вимагати повернення внесеного ним депозиту у повному обсязі у будь-який момент. Цей же закон передбачає обов'язок Банку видати депозит на першу вимогу вкладника. Таким чином, Постанова Національного банку України, на яку посилається в запереченні відповідач, не може скасовувати права, надані особі\~ Конституцією України\~ та законами України, та не може застосовуватись у разі її невідповідності вимогам закону. Відповідно до умов вищевказаних договорів, позивачка вправі вимагати дострокового повернення здійсненого нею вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк отримавши від неї відповідну заяву, повинен видати вклад та нараховані відсотки у повному обсязі, відповідно до умов Договору. Позивачкою надані докази того, що вона зверталася до відповідача з вимогою про повернення їй грошових коштів за договорами банківського вкладу, але кошти їй відповідачем повернуті не були. Зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки на момент розгляду справи відповідач своїх зобов'язань за договорами банківського вкладу у повному обсязі не виконав, а тому порушені права вкладника підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 14\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~ статті 192 ЦК, частина третя\~ статті 533 ЦК;\~ Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю). Відповідно до\~ ст. 192 ЦК України\~ іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3\~ ст. 533 ЦК України\~ використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є\~ Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю\~ . Статтею 99 Конституції України\~ встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.\~ \~ Відповідно до\~ ст. 192 ЦК України\~ іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно зі\~ ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність\~ кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті\~ 47\~ та\~ 49\~ цього\~ Закону\~ визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. З огляду на зазначене, [PERSON] надавала відповідачу вклад в іноземній валюті (Євро) і позивач просить стягнути суму саме у валюті, а тому стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству. На дані правовідносини поширюється норми\~ Закону України Про захист прав споживачів\~ та\~ \~ відповідно до ст. ст.\~ 10,\~ 21,\~ 22,\~ 23 Закону України Про захист прав споживачів\~ і позивач мав право звернутися із цим позовом до відповідача і при цьому, відповідно до п. 17 ч. 1\~ ст. 5 Закону України Про судовий збір\~ звільнений від сплати судового збору. Відповідно до\~ ст. 88 ЦПК України\~ з відповідача підлягає стягненню судовий збір в повному обсязі\~ \~ в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved