Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

23 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням а саме будинком за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що разом з нею на спірній житловій площі зареєстровані [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] , які більше року не проживають у спірному будинку та не має своїх особистих речей. Позивач вказує на те, що факт перебування відповідачів на реєстраційному обліку за даною адресою перешкоджає їй як власникові у здійсненні права власності у повному обсязі. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 24.04.2019 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове\~з`явився представник\~ позивача [PERSON] Оань [PERSON] , який позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON] та [PERSON] є власниками 43/100 частин будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 25 квітня 2012 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідач більше року у спірному будинку не проживає, предметів особистого вжитку та майна не має. До того ж всі витрати по комунальним платежам здійснює позивач, відповідач за комунальні платежі не сплачує. Згідно довідки адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області вбачається, що відповідач [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] зареєстровані за спірною адресою. Обставини про не проживання відповідача у квартирі позивача підтверджуються заявами від 25.03.2019 року, складеним сусідами [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Судом достовірно встановлено, що відповідач не несе ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги (воду, тепло, каналізацію і т.д.) позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду.\~Стаття 405 ЦК України\~передбачає право користування житлом членами сім`ї власника житла,\~\~які проживають разом\~\~з\~\~ним. При цьому, відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачає, що положення\~ст.7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, вона не має змоги користуватися та розпоряджатися належним майном за своїм розсудом, а також по теперішній час несе збитки по сплаті житлово-комунальних послуг за відповідача, яка не мешкає тривалий час у даному житлі З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved