Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

23 березня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем від 29.11.2006 року, відповідач отримала кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.\~ Своїм підписом у заяві про надання їй банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами Приватбанку.\~ Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, на думку позивача, станом на 25.02.2021 року має заборгованість на загальну суму 11987,87 грн., з них: 11380,29 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 607,58 грн. заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також судові витрати. Після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, ухвалою від 01 квітня 2021 року позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві та долученому до позовної заяви клопотанні просив розглянути справу у його відсутність. На задоволенні позову наполягає та згоден на заочний розгляд справи /а.с.2-3, 4/. Тому, справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не подала /а.с.54/. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 листопада 2006 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку.\~ Таким чином, [PERSON] уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 29.11.2006 року, за яким отримала кредит в сумі 9100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.18/. Як вбачається з відмітки в зазначеній заяві, відповідач отримала кредитну картку 25.12.2006 року /а.с.18/. Відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, 25.12.2006 року відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 9100 грн. 15.11.2012 року розмір кредитного ліміту збільшено до 15000 грн., а 18.12.2019 року до 25000 грн. /а.с.16/.\~ АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», яке, в свою чергу, є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.34-35/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний\~\~погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати\~\~комісії на умовах,\~\~передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.19-24/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 25.02.2021 року, відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 11987,87 грн., з них: 11380,29 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 607,58 грн. заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.\~ /а.с.7-10, 11-13, 14-15/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.\~\~ Згідно з п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання\~ зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений\~ договором.\~ Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18), де суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування до останнього дня строку дії картки, тобто до останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).\~ Як вбачається з наданої позивачем довідки, відповідачу було видано декілька кредитних карток, остання з яких [NUMBER] діяла до 02/20 (до 29 лютого 2020 року). Тобто, разом з закінченням строку дії картки закінчився строк кредитування та припинилось право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача, позивачем нараховано відсотки по 31 січня 2021 року включно.\~ Тому суд вважає, що в період з 01 березня 2020 року по 31 січня 2021 року відсотки позивачем нараховано без відповідних правових підстав, а тому і подальше автоматичне їх списання з рахунку відповідача (п.5.6 Умов та правил), що потягло за собою збільшення заборгованості за тілом кредиту, є безпідставним. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29 лютого 2020 року у відповідача була заборгованість лише за тілом кредиту в розмірі 12783,83 грн. Заборгованість за відсотками була відсутня. При цьому, після вказаної дати, починаючи з 19.03.2020 року по 25.02.2021 року на кредитний рахунок відповідача надійшло 22 платежі (шляхом поповнення картки готівкою через термінал самообслуговування, погашення частини заборгованості з інших рахунків, в тому числі автоматичного погашення з інших рахунків відповідача) на загальну суму 6015,20 грн. Тому, з урахуванням зазначених платежів, залишок заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 25.02.2021 року склав 6768,63 грн. (12783,83 грн. 6015,20 грн.). Тому саме цей розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Outcome: partial