Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

24.03.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що у період з 20.07.2003 року по 27.10.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого [INFO] народилась [PERSON] . Починаючи з 01.08.2007 року, з часу окремого проживання [PERSON] та [PERSON] , останній участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, не цікавиться ні навчанням, ні вихованням дитини, не піклується про її здоров?я, фізичний та духовний розвиток. [INFO] померла матір дитини - [PERSON] , після смерті якої дитина залишилась проживати разом з бабусею та дідусем - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 31.05.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позов. в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного. Представник відповідача зазначає, що з часу окремого проживання [PERSON] та [PERSON] , за усною домовленістю між ними, відповідач у добровільному порядку надавав матері дитини матеріальну допомогу на утримання дитини до листопада 2015 року. З листопада 2015 року тимчасово не мав можливості надавати матеріальну допомогу до березня 2016 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про стягнення аліментів з тієї підстави, що дитина постійно проживає з бабусею та дідусем. На підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.03.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження, у розмірі 800 грн. щомісяця. Представник відповідача зазначає про наявність негативних та конфліктних відносин між відповідачем та померлою [PERSON] , а також її батьками - [PERSON] та [PERSON] , останні чинять психологічне насильство над дитиною, створюють перепони у спілкуванні відповідача з донькою, навіюють дитині негативне ставлення до батька. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2021 року зобов?язано посадових осіб виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області надати суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , 2005 року народження. Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги повністю, просили позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала повністю, просила відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12). Згідно вказаного вище свідоцтва, батьками [PERSON] , 2005 року народження, є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.11.2020 року Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 11). Неповнолітня [PERSON] , 2005 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім?ї: дід [PERSON] та бабуся [PERSON] . Наведене вбачається з довідок, виданих виконавчим комітетом Софіївської селищної ради, № 2477 від 10.12.2020 року, № 2478 від 10.12.2020 року, № 381 від 19.08.2020 року (а.с. 16-18). Згідно висновку про психологічне обстеження розвитку особистості [PERSON] , складеного 11.12.2020 року директором та практичним психологом Софіївської опорної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, [PERSON] навчається в освітньому закладі з першого класу. Високий рівень розвитку когнітивної та емоційно-вольової сфери особистості, її інтелектуальні та творчі здібності, що розвивала з раннього дитинства бабуся, стали хорошим підґрунтям успішності [PERSON] в процесі освоєння навчальними предметами. Дівчинка добре володіє знаннями, уміннями та навичками у навчальній діяльності, проявляє в усьому зацікавленість. Вдало володіє уміннями аналізувати, систематизувати, виділяти головне. Дослідження емоційно-вольової сфери показали підвищений рівень особистісної тривожності, що пояснюється хвилюваннями за успішне виконання поставлених перед нею завдань. Дівчина добре адаптована в учнівському колективі, комунікабельна, толерантна, має правильну самооцінку. Соціометрія показала, що соціальні зв?язки широкі, однокласники обирають її як лідера (а.с. 19). Згідно характеристики, виданої класним керівником та директором шкільного закладу, [PERSON] проживає з дідусем та бабусею. За період навчання [PERSON] завжди вчасно приходить на заняття, без поважних причин не пропускає уроки. Учениця завжди ходить до школи охайна, забезпечена необхідними предметами сезонного одягу та шкільного приладдя. за характером стримана, нерішуча, образлива. З однокласниками уміє добре себе тримати, товариська. У вихованні дитини беруть участь бабуся із дідусем. Дівчина з батьком не спілкується. Батько участі у вихованні дитини не бере (а.с. 20). Обстеженням умов проживання неповнолітньої [PERSON] , 2005 року народження, встановлено, що остання проживає у будинку [ADDRESS] , який складається з 4 житлових кімнат. Санітарний стан в будинку зразковий, охайно, чисто, є необхідна побутова техніка, для кожного наявне окреме спальне місце. У дівчинки окрема кімната, облаштоване місце для навчання, є комп?ютер, доступ до інтернету. Сім?я дружна, стосунки дівчинки з дідусем та бабусею довірливі. Підтримуються сімейні традиції. Наведене відображено у відповідному акті обстеження умов проживання (а.с. 22). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.03.2017 року, постановленим у цивільній справі № 752/6489/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження, у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 29.05.2014 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 64-67). З довідки державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 16.01.2018 року вбачається, що у грудні 2017 року [PERSON] здійснено виплату боргу по аліментам за період з 29.05.2014 року у сумі 34 300 грн., заборгованість по аліментам відсутня (а.с. 72). Постановою від 24.02.2021 року державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] закрито, у зв?язку із смертю стягувача (а.с. 90). Також, відповідачем в розпорядження суду надано копії квитанцій та платіжних доручень про виплату аліментів на утримання [PERSON] за період з січня 2018 року по день розгляду справи судом (а.с. 73-87). Рішенням Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області № 85 від 23.07.2021 року затверджено висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 115-116). Відповідно до змісту вказаного висновку, у ході вивчення матеріалів встановлено, що на першому році життя [PERSON] , за усною домовленістю між матір?ю дівчинки та її батьками, [PERSON] і [PERSON] , було перевезено із м. Києва до смт. Софіївки на постійне місце проживання до діда та баби, де вона й досі проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько дівчинки [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає у Польщі, офіційно працевлаштований за трудовим договором. дізнавшись, що матір дівчинки померла, [PERSON] , після закінчення дії трудового договору, у лютому 2021 року прибув до України з наміром налагодження стосунків із донькою та з метою вирішення питання щодо переїзду [PERSON] з ним на постійне місце проживання до Польщі. Зустріч з дитиною батькові була організована на нейтральній території (адміністративна будівля селищної ради) за сприяння начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Софіївської селищної ради та працівників КЗ «Софіївський ЦСССДМ» Софіївської селищної ради. Зустріч пройшла у напруженій атмосфері у зв?язку із присутністю баби з дідом, які були категорично налаштовані проти спілкування батька і доньки. Службою у справах дітей виконавчого органу селищної ради до КЗ «Софіївський ЦСССДМ» Софіївської селищної радинаправлено листа щодо надання психологічної допомоги у встановленні відносин дівчини і батька спеціалістом-психологом. Вищевказану допомогу надати не вдалося через заперечення діда і баби та здійснюваний ними тиск на [PERSON] . [PERSON] були вжиті заходи щодо оформлення пенсії по втраті годувальника. Заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] відсутня. Оскільки [PERSON] в силу своїх можливостей та обставин, що склалися після його розлучення з [PERSON] , не ухилявся від виконання батьківських обов?язків щодо виховання та утримання дитини, випадків жорстокого поводження його з дитиною не зафіксовано, не вдавався до будь-яких видів експлуатації дитини, не примушував її до жебракування, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , 2005 року народження. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 09.11.2020 року у справі № 753/9433/17. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. У даному конкретному випадку, суд виходить з того, що у якнайкращих інтересах неповнолітньої дитини буде збереження її зв`язкуз батьком. Враховуючи конкретні обставини даної цивільної справи, суд надходить до висновку про доцільність з метою захисту інтересів насамперед неповнолітньої [PERSON] , 2005 року народження, та запобігання розірвання назавжди родинних зв?зків між неповнолітньою та її батьком, відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Суд виходить з того, що у даному випадку факт ухилення батька неповнолітньої [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] від виконання своїх батьківських обов?язків, виходячи із тих обставин, що склалися між ним та матір?ю дитини, і її батьками, не стверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Навпаки, матеріали цивільної справи містять докази сплати аліментів, тим самим матеріального утримання доньки; вжиття заходів для налагодження контакту та спілкування з донькою. Суд не вбачає в діях [PERSON] ухилення від виховання дитини, винної поведінки чи свідомого нехтування батьком своїми обов`язками. Відтак, за встановлених обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed