Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

22.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн., щомісячно, починаючи з 17.09.2013 року і до досягнення сином повноліття. Однак, відповідач аліменти практично не сплачує, згідно розрахунку Білоцерківського міського відділу ДВС заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2020 року становить 58998,58 грн., тому відповідно до ст. 196 СК України просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 58998,58 грн. Також, враховуючи, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача у розмірі 800,00 грн. є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, просила змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених рішенням суду від 04.11.2013 року та стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини. 24.11.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що на момент стягнення аліментів сину було 4 роки, а на даний час йому 12 років, тому і витрати збільшилися. Син повністю на її утриманні, відповідач аліменти сплачує, але не регулярно і не у повному обсязі, додатково не допомагає. Вона на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за меншою дитиною до досягнення нею трирічного віку. З моменту відкриття виконавчого провадження постійно спілкується із державними виконавцями щодо вчинення виконавчих дій, однак результатів немає, подавала заяву про проведення перерахунку заборгованості за її виписками по рахунку, на який відповідач сплачує аліменти, але наразі результатів немає, а останній розрахунок вона не оскаржувала. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, щодо зміни способу стягнення аліментів не заперечує, а щодо стягнення пені просив відмовити у задоволені даних вимог, та зазначив, що після стягнення аліментів вони із позивачем проживали разом і він їй надавав кошти у рахунок аліментів. Про відкриття виконавчого провадження йому було відомо, до державного виконавця він з`являвся і подав відомості про роботу, чеки і розписки позивача про отримання нею коштів, що було враховано при проведенні останнього розрахунку. Борг утворився в зв`язку із тим, що він мав не постійних заробітків, сталася криза у країні, потім карантин, наразі він офіційно працевлаштований і сплачує аліменти по мірі можливості. Крім того, він має іншу сім`ю і дитину, яких теж потрібно забезпечувати. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 27.06.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач разом із сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а проживають за адресою: [ADDRESS] . 13.01.2018 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи ( а.с.1,6 -10,13,14). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року, яке набрало законної сили 15.11.2013 року, у справі № 357/13174/13-ц, провадження № 2/357/3991/13, ( а.с.9-10), шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошові сумі у розмірі 800,00 грн., щомісячно, починаючи з 17.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 21.01.2014 року постановою державного виконавця Петровською І.В. органу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження, на підставі заяви стягувача та виконавчого листа у справі № 357/13174/13-ц, провадження № 2/357/3991/13, виданого 15.11.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, щодо примусового стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами виконавчого провадження ( а.с.46-54). Також, судом встановлено, що відповідач - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] , 11.09.2018 року уклав шлюб із [PERSON] та [INFO] у них народився син - [PERSON] . Відповідач з 19.11.2020 року працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтерагросталь» на посаді різноробочого та у період з 19.11.2020 року по 31.03.2020 року його дохід склав - 26747,62 грн., що підтверджено матеріалами справи (а.с.1,24,42,62-64). З копії матеріалів виконавчого провадження (а.с.46-54) вбачається, що сторони були повідомлені про відкриття виконавчого провадження, відповідач надавав письмові пояснення державному виконавцю щодо майнового стану, відомості щодо сплати аліментів та держаним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом - виконавчим листом № 357/13174/13-ц, провадження № 2/357/3991/13, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 15.11.2013 року, згідно із яким заборгованість по аліментах станом на 01.03.2021 року становить 3187,55 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Передбачена ст. 184 СК України тверда грошова сума - це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закону) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі (ст. 2 Закону). Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 1282-XII ( в ред. від 03.07.1991 року), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року в частину першу статті 4 Закону було внесено зміни та вказано, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17.05.2016 року за № 1368-VIII, зміни до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 19.10.2016 року) та було передбачено, що державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. У Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» змінами встановлено, що до переліку грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, які підлягають індексації, відноситься і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Також, у законі визначається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. 06.11.2013 року Верховним Судом України у цивільній справі № 6-113цс13, було надано висновок про те, що розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п.8 ст.8 ЦПК України у порядку, передбаченому ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн., яка підлягає індексації, що проводиться в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів державним виконавцем, який визначає їх розмір на відповідний період, однак вказані дії не вчинялися та до суду не надано доказів щодо здійснення відповідачем щомісячного відрахування аліментів з урахуванням індексації. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, за змістом ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Отже, сума аліментів визначених у розмірі 800,00 грн. є недостатньою для утримання та забезпечення належного рівня життя дитини - [PERSON] , [INFO] , необхідного для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та суттєво обмежує права дитини на даний час. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). ( Правова позиція ВСУ у справі № 143 цс 13 від 05.02.2014 року). Таким чином, враховуючи вищезазначене та визнання відповідачем позову у даній частині вимог, суд приходить до висновку, про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року у справі № 357/13174/13-ц, провадження № 2/357/3991/13, з [PERSON] на користь [PERSON] на сина - [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 800,00 грн., щомісячно, на 1/4 частину заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, його рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку. Щодо вимог позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд виходить з наступного. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, відповідач зобов`язаний рішенням суду сплачувати аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошові сумі у розмірі 800,00 грн., щомісячно, починаючи з 17.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача йому було відомо про відкрите виконавче провадження, він подав державному виконавцю письмові пояснення та відомості щодо сплачених аліментів, однак він сплачував аліменти не щомісячно та не у повному розмірі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та довідкою-розрахунком, наданими на ухвалу суду від 19.01.2020 року ( а.с.53-54). Відповідач заперечуючи проти стягнення пені зі сплати аліментів зазначає, що заборгованість утворилась, адже у них із позивачем була усна домовленість про сплату аліментів без пред`явлення до виконання виконавчого листа, оскільки після розірвання шлюбу вони проживали разом і він надав кошти у рахунок аліментів особисто позивачу, також він довгий час не мав офіційного місця роботи, його заробітки були не постійним і був час коли він взагалі не працював. Позивач у судовому засіданні підтвердила, що відповідач надав їй особисто кошти у рахунок аліментів, що підтверджено розпискою від 15.11.2020 року на суму 16500,00 грн., які враховані державним виконавцем, про зазначено у довідці - розрахунку в графі за листопад 2020 року (а.с.51,54). Також, позивач підтвердила, що відповідач надсилав аліментів на її банківський рахунок та відповідачем подавалися державному виконавцю квитанції для визначення розміру боргу, однак державним виконавцем не досліджувалися виписки з її рахунку, які наявні у неї. З довідки - розрахунку за період з 01.11.2013 року по 30.09.2020 року (а.с.53-54) вбачається, що з листопад 2013 року по травень 2015 року відповідач не сплачував аліменти; з червня 2015 року по грудень 2015 року аліменти сплачувалися у меншому розмірі ніж визначено рішенням суду; за 2016 рік аліменти були сплачені за липень та серпень у меншому розмірі та сплачені за грудень; за 2017 рік - сплачено за січень, лютий, жовтень, листопад та грудень; за 2018 рік - сплачено з січня по вересень та за грудень; 2019 рік - аліменти сплачено за винятком червня місяця; за 2020 рік - сплачено аліменти за березень, квітень, червень, серпень місяці. Також, з довідки вбачається, що відповідач у деякі місяці сплачував аліменти у більшому від 800,00 грн. розмірі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначному розмірі, однак допустив заборгованість, тому позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені). Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с. 15-17), прийшов до висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за період з 01.11.2013 року по 30.09.2020 року становить - 587449,88 грн., згідно наведеного вище у рішенні розрахунку. При розрахунку пені, суд приймає до уваги саме довідку - розрахунок, що міститься у матеріалах виконавчого провадження (а.с.53-54), яка на момент розгляду справи є дійсною та з якої вбачається, що розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на вересень 2020 року становить 15287,55 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, що розмір пені, який підлягає стягненню, не може бути більшим 100 відсотків заборгованості, суд,

Outcome: partial