Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

22 грудня 2014 року ПАТ «Київенерго» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електроенергію. Свої вимоги мотивує тим, що на ім'я [PERSON] позивачем відкрито особовий рахунок одержувача електроенергії [NUMBER], і на підставі цього йому проводилось постачання електроенергії. Позивач споживав електроенергію, проте плату за неї не вносив, у зв'язку з чим виник борг. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у сумі 1525 гривень 05 копійок станом на 01 листопада 2013 року; інфляційну складову в сумі 272 гривні 98 копійок та три проценти річних у сумі 136 гривень 25 копійок. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Пояснив суду, що між ним та ПАТ «Київенерго» не укладено договору про постачання електроенергії, тобто між ними не існує жодних правовідносин, тому він не має нести зобов'язань перед позивачем. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 39). Згідно наданої загальної картки на ім'я позивача відкрито особовий рахунок [NUMBER] і встановлено електролічильник № 1392913, тип НІК 2102-02 28 квітня 2009 року (а.с. 11-14). АЕК «Київенерго було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Київенерго», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків АЕК «Київенерго» (а.с. 10). Позивач просить стягнути з відповідача, як з особи, на яку відкрито особовий рахунок про постачання електроенергії, заборгованість за користування електроенергію. Відповідач зазначає, що між сторонами не виникли цивільно-правовові відносини, оскільки між ними не укладено жодного договору з приводу постачання електроенергії. Такі доводи відповідача не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для відмови в задоволені позову з огляду на таке. Встановлено, що в спірний період відповідач користувався електроенергією, у нього також був встановлений лічильник. Відносини сторін, як споживача електроенергії та енергопостачальника регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. Згідно з п. 3 цих Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладені договору про користування електричною енергією. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що саме відповідач не бажав укладати договір, проте ПАТ «Київенерго» як енергопостачальник, що обслуговує будинок в якому знаходиться квартира позивача, зобов'язаний був постачати йому електроенергію і за відсутності згоди на укладення договору. Також зазначає, що відповідач використовував електричну енергію, оскільки не порушував питання про відключення йому електричної енергії, що свідчить про наявність між ними цивільних прав і обов'язків. Відповідно до пункту 20 Правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Пунктом 42 цих Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. На підтвердження суми заборгованості за спожиту електроенергію, позивач надав суду розрахунок заборгованості з якого вбачається, що плата за електроенергію нараховувалась відповідачу з урахуванням пільги, як учаснику бойових дій з 04 лютого 2005 року (а.с. 7, 11-14). У судовому засіданні досліджено надані розрахунки. Відповідач не спростовує правильність нарахування заборгованості, оскільки вважає, що у нього не виникло обов'язку сплачувати за електроенергію за відсутності договору. Суд погоджується з наданим розрахунком, у якому зазначено помісячно кількість спожитої електроенергії, дотація (пільга), тариф і визначена сума до сплати. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не вносить плату за спожиту електроенергію поза межами строку позовної давності. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. При розгляді справи в порядку п. 4 ст. 10 ЦПК України судом зверталась увага на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовом, проте відповідач так і не звернувся до суду з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності. З огляду на викладене, позов в частині стягнення заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 1525 гривень 05 копійок підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення вимоги про стягнення заборгованості, задоволенню підлягає і вимога позивача про стягнення трьох процентів річних і інфляційних втрат за останні 3 роки на час звернення з позовом, як про те просить позивач. Така вимога ґрунтується на положеннях ст. 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність боржника за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 названої статті визначено, що боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У межах заявлених вимог сума трьох процентів річних за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року становить 136 гривень 25 копійок, а інфляційні втрати складають 272 гривні 98 копійок. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок судового збору.

Outcome: approved