Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

24.02.2017 року Запорізький державний медичний університет (надалі- ЗДМУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що наказом 01.08.2005р. [PERSON] було зараховано студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету (наказ №348-с). З відповідачем було укладено Угоду №2005004 від «01» вересня 2005р. про підготовку фахівця в вищою освітою. [PERSON] укладеної угоди відповідач проходила навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов'язання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання. У 2011 року відповідач отримала повну вищу освіту за спеціальність «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря (диплом спеціаліста АР № 41149823). Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала Направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення 2011), однак до місця працевлаштування - Чернігівська ЦРЛ Запорізької області, на посаду лікаря- офтальмолога, не прибула (лист, вих. №02-ВК/0096 від 13.01.2014р.). Необхідний термін роботи відповідач не відпрацювала, з приводу працевлаштування не зверталась, порушивши п. 3.2 Наказу МОЗ України від 19.09.1996 року № 291 «Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІУ рівня акредитації», що одночасно свідчить про її відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі, а тому зобовязана відшкодувати вартість навчання в університеті, що складає 71833,44 грн., в порядку, встановленому законодавством України. Позивач просить суд стягнути із [PERSON] вартість за навчання у ХНМУ в сумі 71833,44 грн. та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали позову, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наказом № 348-с ЗДМУ від 01.08.2005 року [PERSON]Н, було зараховано в число студентів І курсу медичного факультету ЗДМУ (а. с. 8) 01.09.2005 року між [PERSON] та університетом в особі ректора [PERSON] була укладена угода № 2005004 про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до якої відповідач взяла на себе зобовязання прибути після закінчення університету на місце працевлаштування і відпрацювати не менше трьох років. (а. с. 7) У 2011 року відповідач отримала повну вищу освіту за спеціальність «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря (диплом спеціаліста АР № 41149823). Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала Направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення 2011), однак до місця працевлаштування - Чернігівська ЦРЛ Запорізької області, на посаду лікаря- офтальмолога, не прибула (лист, вих. №02-ВК/0096 від 13.01.2014р.). Необхідний термін роботи відповідач не відпрацювала, з приводу працевлаштування не зверталась, Частина 1 ст.509 ЦК України наголошує, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. [PERSON] до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК). [PERSON] зі ст. 623 ЦК боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. [PERSON] ч.1 ст.4 ЗУ «Про вищу освіту» громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі в межах стандартів вищої освіти, якщо певний освітньо- кваліфікаційний рівень громадянин здобуває вперше. Частиною 2 статті 52 ЗУ «Про освіту» передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року N 77/96 визначено: п. 2: особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному г секторі народного господарства не менше ніж три роки; у разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. [PERSON] Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. N 992:п. 4: керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з Додатком N 1;п. 6: згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою; п. 8: випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років; п. 14: у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обовязку прибути на роботу за призначенням.\~У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. [PERSON] Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» № 77 від 23 січня 1996 року із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 342/96 від 16 травня 1996 року, особи які навчаються за рахунок державних коштів, укладають угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства на менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до листа МОЗ України, вих.№11.02-10/50 від 25.04.2012р., позов до суду ініціює сторона угоди, тобто вищий навчальний заклад (пункт 1 частини 2 статті її, пункт 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України). З матеріалів справи судом з достовірністю встановлено, що відповідач дійсно навчалася у ЗДМУ у період часу з 01.08.2005 року до 24.06.2011 року та [PERSON] було присвоєно кваліфікацію «Лікар» за спеціальністю «Лікувальна справа». За наслідками перевірки Університету, проведеної Державною фінансовою інспекцією у Запорізькій області, складено [PERSON] від 15.07.2015р., яким визначено, що в результаті невиконання випускниками, у тому числі й відповідачем, умов Угод в частині повноти відпрацювання в замовника за місцем призначення не менше трьох років після закінчення ЗДМУ та невжиття заходів по відшкодуванню витрат на підготовку спеціалістів, які не відпрацювали обумовлений термін, державному бюджету завдано збитків 1 392 312,29 грн., чим порушено п.п.6,8,14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. N 992, п.п.6,13,21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997р., № 367, ст.2 Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року N 77/96, п.1 ч.2 ст.11, п.8 ч.2 ст.16, ч. 1 ст.509, ст.610, п.4 ч.1 ст.611, ст.629, ч.4 ст.631 ЦК України. [PERSON] перевірки втрати державного бюджету з підготовки відповідача за державним замовленням, у зв'язку з його не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі, становить 71833,44 грн.( додаток 73 - розрахунок вартості навчання одного студента бюджетної форми навчання, додаток 75 про розмір стипендії випускників, додаток 76 - розрахунок суми втрат державного бюджету). Отже, відповідач, який не прибув на місце працевлаштування, зазначене в направленні, чи до будь-якого іншого закладу державного сектору економіки, чи звільнився за власним бажанням, відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, а саме - повернення витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого відповідач здобув освіту у вищому навчальному закладі - Запорізькому державному медичному університеті, з огляду на що суд вважає, що позовні вимоги\~ про стягнення вартості навчання\~підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь\~позивача\~потрібно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved