Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

23.09.2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 71937 грн. за договором позики, позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.09.2012 року позивач позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 9000 доларів США, зі строком повернення 01.09.2013 р. В підтвердження викладеного відповідач власноруч написав розписку. Проте в узгоджений строк відповідач не повернув борг. Просив стягнути з відповідача суму боргу в гривневому еквіваленті за курсом долару 799,37 грн. за 100 доларів, та понесені судові витрати. 15.10.2013 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.09.2012 року він написав розписку [PERSON] про те, що він отримав в борг гроші в сумі 9000 доларів США, хоча зазначену суму він насправді не отримував, розписку написав під психологічним тиском [PERSON] Вважає, що даний правочин має бути визнаний судом недійсним на підставі ст..231 ЦК України. Просить визнати договір позики від 26.09.2013 року укладений між ним та [PERSON] недійсним. 16.10.2013 року ухвалою суду дані позови об'єднані в одне провадженя. Позивач за первинним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши свого представника. В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Зустрічний позов не визнав, просив в ньому відмовити за необґрунтованістю. Додатково пояснив, що [PERSON] надав у борг [PERSON] 21000 доларів США у 2011 році. В рахунок погашення боргу [PERSON] у 2012 році передав [PERSON], автомобіль та частину грошей, сума бюогру, що залишилася склала 9000 доларів США. Тобто відбулася новація. 26.09.2012 року [PERSON], написав розписку про те, що він взяв в борг 9000 доларів США у [PERSON] та забов'язався повернути їх 1.09.2013 року, проте не повернув, тому [PERSON] змушений був звернутися до суду. Ніякого тиску на [PERSON] [PERSON] не чинив. Відповідач за первинним позовом [PERSON] у судовому засіданні первинний позов не визнав, пояснив, що дійсно у квітні 2012 року брав в борг у [PERSON] 9000 доларів США на сільгоспроботи, але через неврожай не зміг повернути гроші та просив відстрочку, але [PERSON] погрожував йому і ці погрози він сприймав реально. У вересні 2012 року [PERSON] примусив його в рахунок погашення боргу віддати автомобіль, крім того він повернув 3000 доларів США, про що не писав жодної розписки. Але вже 26.09.2012 року під тиском [PERSON] він був змушений написати розписку про те, що він отримав в борг 9000 доларів США та забов'язується повернути 1.09.2013 року. В наслідок цих подій він погано себе почував та звертався до медичного закладу. Після цього тиску з боку [PERSON] не було і він вважав, що розписка втратила свою актуальність, тому до правоохоронних органів не звертався. Тільки після отримання виклику до суду у жовтні 2013 року зрозумів, що [PERSON] намагається стягнути гроші. Тому 14.10.2013 року звернувся в міліцію із заявою. На даний час кримінальне провадження в стадії розслідування. Просить відмовити в задоволенні первинного позову та задовольнити зустрічний позов і визнати договір позики недійсним. Представник відповідача за первинним позовом [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні первинний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Просила його задовольнити з підстав викладених в позові. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представників, покази свідків, приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Так, 26.09.2012 року сторони уклали договір позики грошових коштів у простій письмовій формі, відповідно до якого позивач надав відповідачу в борг 9000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 01.09.2013 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача. На час звернення позивача в суд з позовом, борг не повернув. Відповідно до інформації Національного Банку України офіційний курс гривні до долару США станом на 2.09.2013 року встановлю 799,3000 грн. за 100 доларів США. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 71937 грн. підлягають задоволенню, оскільки відповідач не повернув отримані в борг гроші в установлений договором строк, а саме 01.09.2013р. Відповідно до вимог ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового забов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно тексту розписки Договором сторони не передбачили розмір процентів за користування грошовими коштами позивача, а також процентів які нараховуються на прострочену суму у разі прострочення відповідачем оплати товару, та позивач не вимагає стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми в порядку ст..625 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку, що первинний позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Стосовно зустрічного позову суд вважає, що він задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою-шостою ст..203 цього кодексу. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України які містяться в п.8 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ визнання правочинів недійсними», відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України,саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст..231 ЦК України правочин вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони, або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона забов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом і не спростовується сторонами, відповідач [PERSON] дійсно брав у борг 9000 доларів США у відповідача [PERSON] та власноручно написав розписку, в якій зазначив строк повернення грошей 1.09.2013 року. Дані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сином та дружиною відповідача, які додали, що [PERSON], в рахунок повернення боргу передав [PERSON] автомобіль та 3000 доларів США. Факт психологічного тиску з боку позивача на відповідача, а саме погрози застосувати насильство, свідкам відомо зі слів чоловіка та батька. Свідок [PERSON], який є сусідом свідка [PERSON], в судовому засіданні показав, що в осені 2012 року [PERSON] говорив йому про те, що віддає свій автомобіль в рахунок боргу [PERSON], але цього буде мало. Гроші позичав у [PERSON] батько та не міг повернути в строк. Відповідно до талону-повідомлення №1 14.10.2013 року Голопристанським РВІ прийнято заяву про злочин, проте з даного документу не зрозуміло від кого подана заява та про що. Відповідно до листа прокуратури Голопристанського району від 20.11.2013 року на ім'я [PERSON] вбачається, що кримінальне провадження № 12013230150003056 спрямовані до СВ Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області з вказівками про слідчі дії, проте даний лист не містить інформації щодо якого факту розпочато кримінальне провадження. Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічний позов не обґрунтований, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження чинення тиску на нього з боку [PERSON] при написанні розписки. Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене,

Outcome: approved