Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

23 червня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Добропільської міської ради та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на будинок [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON], який за час свого життя побудував будинок та проживав в ньому за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно - азначений будинок. З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак на теперішній час не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв'язку з тим, що на правоустановчому документі на будинок - договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, посвідченому 20.08.1957 року Добропільською державною нотаріальною конторою Донецької області, зареєстрований в реєстрі за № 2051, відсутня відмітка про реєстрацію його у відповідному відділі комунального господарства або у відповідному бюро технічної інвентаризації. Зазначає, що вказаний договір не може пройти на сьогоднішній день реєстрацію, так як власник будинку помер. Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 21 жовтня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її батька [PERSON], на спадковий будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов підтримали, просили вимоги задовольнити з підстав зазначених в позові. Представника відповідача Жидкова В.М., що діє на підставі довіреності, проти задоволення позову не заперечувала. Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються норми Цивільного кодексу України 2004 року. Так, в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина, до її складу входив будинок [ADDRESS] 18 травня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до Добропільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на майно померлого [INFO] її батька [PERSON] (а.с. 28). Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 21 жовтня 2013 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її батька [PERSON] на спадковий будинок [ADDRESS], відмовлено на підставі того, що на правовстановлюючому документі на зазначене спадкове майно, відсутні відмітки про реєстрацію його у відповідному відділі комунального господарства або у відповідному бюро технічної інвентаризації. (а.с. 11). Таким чином, подавши заяву до нотаріальної контори позивач [PERSON] прийняла спадщину у вигляді будинку [ADDRESS], однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. У зв'язку з тим, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Разом з тим, аналізуючи норми цивільного законодавства, очевидним є те, що отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємців, будь-які терміни для отримання свідоцтва чинним законодавством не встановлені, а його неотримання не позбавляє спадкоємців права на спадкове майно. Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, та має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотариальному порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що в судовому засіданні доведено позивачем неможливість оформлення спадкових прав у нотариальному порядку, та визнання за позивачем права власності на житловий будинок є єдиним способом захисту його прав отримати спадщину. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов'язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця), а тому за позивачем слід визнати право власності на будинок [ADDRESS], який належав померлому [PERSON] на праві приватної власності.

Outcome: approved