Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

24.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за договором про надання траншу № SME0005058 від 22.10.2007 року, яка станом на 19.03.2015 року становить 6\~161\~575, 06 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, зазначену на плані зовнішніх меж земельної ділянки літерами «А», «Б», «В», «Г» та «Д» та розташовану за адресою м. Одеса, вулиця Тімірязєва, 65/2. Кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:33:004:0110. Цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва. Загальна площа Предмета іпотеки складає 0,0515 га, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. А також стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] акціонерного товариства «Альфа -Банк», 01001, м. Київ, вулиця Десятинна, 4\\6 п/р 37398000000002, МФО 300346, код ЄДРПОУ 23494714, витрати по сплаті судового збору у сумі 3\~654 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 22.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено Рамкову угоду № SMERS00227 та Договір про надання траншу № SME0005058, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 185\~000 дол. США В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку було передано земельну ділянку, зазначену на плані зовнішніх меж земельної ділянки літерами «А», «Б», «В», «Г» та «Д» та розташовану за адресою м. Одеса, вулиця Тімірязєва, 65/2. Позивач стверджує, що на теперішній час відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконує, в результаті чого має заборгованість за кредитом. Вищевказане і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання зявився представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Альфа-Банк» - [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у задоволенні позову просив відмовити з підстав наявності виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення та відкритого виконавчого провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, звернувся до суду з клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з його хворобою, однак належних доказів цього суду не надав. В матеріалах справи містяться його письмові заперечення, в яких останній просить в задоволенні позову банка відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобовязаннями щодо кредитного договору. В судовому засіданні встановлено, що 22.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено Рамкову угоду № SMERS0022, згідно п. 1.2 якої Кредитор може відкрити Клієнту кредитну лінію та транш. Того ж дня 22.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (та [PERSON] було укладено Договір про надання траншу № SME0005058, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 185\~000 дол. США. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором 22.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки № SMERS00227/1, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку майно, що належить Іпотекодавцям на праві власності. Предметом іпотеки за даним Іпотечним договором є земельна ділянка, зазначена на плані зовнішніх меж земельної ділянки літерами «А», «Б», «В», «Г» та «Д» та розташовану за адресою м. Одеса, вулиця Тімірязєва, 65/2. Кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:33:004:0110. Цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва. Загальна площа Предмета іпотеки складає 0,0515 га. Сторони оцінили предмет іпотеки в 15\~212\~730, 10 гривень, що по курсу НБУ на дату укладення Іпотечного договору становило 299\~550, 51 дол. США . Позивач стверджує, що Позичальник не виконує належним чином зобов'язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Сума боргу є значною та щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Згідно розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, станом на 19.03.2015 р. прострочена заборгованість Боржника становить: -За кредитом в розмірі 100\~575, 12 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 2\~352\~858, 28 гривень; -По відсотках в розмірі 10\~684, 93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 249\~963, 57 гривень -Пеня в розмірі 152\~122, 22 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 3\~558\~753, 21 гривень. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до 4.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.І ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. З ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Разом з тим судом встановлено, що в пункті 6.2 Іпотечного договору № SMERS00227/1 сторони досягли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважається застереження, що міститься в пункті 6.3 цього Договору. Судом встановлено, що 31 серпня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, [PERSON], вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3109, на підставі якого звернув стягнення на предмет іпотеки, яким є нерухоме майно, а саме земельна ділянка, загальною площею 0,0515 га, що розташована за адресою місто Одеса, вулиця Тімірязєва, номер 65/2, яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], в рахунок заборгованості, що виникла в наслідок невиконання / неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору за період з 20 січня 2014 року по 08 липня 2014 року, у загальному розмірі 1\~235\~702, 18 гривень. На підставі вищевказаного виконавчого напису, першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавчі провадження ВП № 45993169 та ВП № 46043323 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторони у судовому засіданні повідомили про те, що вказані виконавчі провадження на теперішній час не закінченні, знаходяться на виконанні, а виконавчий напис не скасований. У правовій позиції, викладеній у справі №6-1219цс16 (постанова від 14.09.2016р.) Верховний Суд України звернув увагу на наступне. Аналізуючи положення статей\~33,\~36,\~37,\~39 Закону України «Про іпотеку», статей\~328,\~335,\~376,\~392 ЦК України\~Верховний Суд дійшов висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.\~ Таким чином суд вважає, що позивач ПАТ «Альфа-Банк», звернувшись до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису, використав у позасудовому порядку своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. У п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~). Окрім того, суд вважає, що задоволення даного позову призведе до подвійного стягнення, оскільки, звертаючись до суду з даним позовом, Банк нараховує заборгованість за кредитним договором за весь час прострочення з урахування боргу, в рахунок якого вже було видано виконавчий напис. Також суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача щодо того, що після відкриття виконавчого провадження за даним рішенням вони мають намір відкликати виконавчий напис нотаріуса, так як дане твердження не грунтується на законі. Суд бере до уваги те, що боржники не виконали зобов'язання за кредитним договором, не погасили основний борг, нараховані проценти та неустойку за кредитним договором, у зв'язку з чим банк має законні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, що виникла після винесення виконавчого напису нотаріуса. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» задоволенню не підлягають, через їх безпідставність. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодування не підлягають. Враховуючи викладене вище, та

Outcome: dismissed