Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

23.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду міста [PERSON] із позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 24.06.1988 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 313. В обґрунтування позову позивач вказав, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, але відповідач ухиляється від розірвання шлюбу через державний орган реєстрації актів цивільного стану. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розірвати шлюб. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлена своєчасно та належним чином, в судове засідання не зявилася, заперечень проти задоволення позову до суду не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленного належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлює заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що 24.06.1988 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 313. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, але відповідач ухиляється від розірвання шлюбу через державний орган реєстрації актів цивільного стану. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Сторони припинили подружні відносини з 2015 року. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення про окреме проживання та припинення подружніх відносин сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Крім того, згідно з ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON], не повідомила суд про бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому суд вважає за доцільне залишити їй шлюбне прізвище Перемежна.

Outcome: approved