Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

22 листопада 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ «Інтеркоттон», в якому зазначила, що 27 серпня 2012 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду продавця-консультанта, 01 серпня 2013 року згідно наказу № 62-к від 01.06.2013 року була переведена на посаду керуючого магазином. 17 жовтня 2013 року позивачка подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, однак 31 жовтня 2013 року згідно наказу № 95-к від 31 жовтня 2013 р. її було звільнено із займаної посади у зв'язку із невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. Також відповідач не ознайомив позивачку із наказом про звільнення, не отримував від неї жодних пояснень, не провів розрахунок при звільненні, іншої роботи їй запропоновано не було. Крім того, без згоди позивачки їй була відправлена трудова книжка, яку [PERSON] отримала поштою 11 листопада 2013 року. На підставі наведеного позивачка просила : - визнати її звільнення з посади керуючого магазином у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ незаконним; - скасувати наказ про звільнення № 95-к від 31 жовтня 2013 р.; - зобов'язати ТОВ «Інтеркоттон» змінити формулювання причини звільнення на звільнення за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпПУ і змінити дату звільнення з 31 жовтня 2013 року на день вирішення справи в суді; - стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні [PERSON], адвокат [PERSON], яка була допущена до участі в справі як особа, що надає правову допомогу, позовні вимоги підтримали та збільшили вимогами стягнення з відповідача 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу. З огляду на подані доповнення до позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркоттон» у поданому суду запереченні зазначило, що ним частково визнаються вимоги [PERSON], а саме: - визнання звільнення з посади керуючого магазином на підставі п.2 ст. 40 КЗпПУ незаконним; - скасування наказу ТОВ «Інтеркоттон» № 95-к від 31 жовтня 2013 року про звільнення [PERSON]; - зміни формулювання причини звільнення на звільнення [PERSON] за власним бажанням; - стягнення на користь позивачки заробітної плати за час вимушеного прогулу. Інші вимоги, заявлені позивачкою, товариство не визнає, зокрема : - вимогу змінити дату звільнення [PERSON] з 31 жовтня 2013 року на день вирішення справи в суді; - вимогу стягнення з товариства 1000 грн. моральної шкоди; - вимогу стягнення витрат на правову допомогу. Суд, заслухавши позивачку, адвоката [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ТОВ «Інтеркоттон» продавцем-консультантом з 27 серпня 2012 року. Відповідно до наказу № 62 -к від 01.06.2013 року її було переведено на посаду керуючого магазином. 31 жовтня 2013 року [PERSON] звільнено із посади у зв'язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, про що свідчить запис у трудовій книжці позивачки. Як свідчать надані відповідачем виписки по рахунку розрахунок на 31 жовтня із позивачкою був проведений. 08 листопада 2013 року товариство поштою направило для [PERSON] трудову книжку, при цьому їй була нарахована заробітна плата в сумі 600 грн. за період 01 по 08 листопада 2013 року як за вимушений прогул з вини відповідача. Зазначені кошти (за винятком податку та інших обов'язкових платежів) [PERSON] отримала 25 грудня 2013 року на картковий рахунок. 05 грудня 2013 року, визнаючи в частині позов [PERSON], ТОВ «Інтеркоттон» було винесено наказ № 102-к, яким наказ № 95-к від 31 жовтня 2013 року (щодо звільнення позивачки з посади) скасовано та звільнено [PERSON] із посади керуючого магазином за власним бажанням згідно ст.. 38 Кодексу законів про працю України. За період по 05 грудня 2013 року для [PERSON] відповідачем була нарахована заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 2200 грн., про що свідчить надана товариством довідка. Позивачці листом було запропоновано надати трудову книжку для внесення в неї відповідних записів, однак [PERSON] не погодилася на дану пропозицію, трудової книжки для відповідача не надала. Позивачка вважає, що днем звільнення має бути день вирішення справи в суді, і , відповідно час по день звільнення має вважатися вимушеним прогулом, та відповідач має оплатити час вимушеного прогулу. Статтею 116 Кодексу законів України про працю визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. На думку суду відповідачем для [PERSON] має бути виплачена сума заробітку за час вимушеного прогулу із 01 листопада 2013 року по 05 грудня 2013 року, що становитиме 1900 грн. (Розрахунок : кількість робочих днів - 25, середньоденна заробітна плата - 100 грн., за мінусом виплачених за період з 01листопада по 08 листопада - 600 грн.). Суд враховує, що відповідачем добровільно скасований наказ про звільнення [PERSON] з ініціативи адміністрації та виданий наказ про звільнення її за власним бажанням як вона і просила, трудова книжка знаходиться у позивачки, яка відмовилася надати її відповідачу для внесення відповідних записів, а саме тому стягненню підлягає сума заробітку за час вимушеного прогулу по 05 грудня 2013 року. [PERSON] поданий розрахунок витрат робочого часу адвоката під час надання правової допомоги (в загальному 13 год. 20 хв.), а також квитанції про оплату за загальну суму в розмірі 6014 грн. 40 коп. Суд вважає розрахунок витрат робочого часу адвоката значно завищеним, а тому справедливим буде вважати витрати робочого часу адвоката при наданні правової допомоги позивачці протягом 3-х годин, також адвокат була присутня у судовому засіданні протягом 30 хв., і цей час (3 год. 30 хв.) підлягає оплаті із розрахунку 450 грн. за 1 годину роботи. Також підлягає оплаті вартість проїзду адвоката із м. Хмельницький до м. Ізяслав в сумі 36 грн. 65 коп. (згідно квитка на проїзд), а всього відшкодуванню належить 1611 грн. 65 коп. Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що відповідачем були допущені порушення трудових прав позивачки, при цьому враховує характер правопорушення, ступінь вини роботодавця, глибину моральних страждань [PERSON], тому , виходячи із засад розумності та справедливості, визначає розмір морального відшкодування у розмірі 500 грн. На підставі ст.ст. 116, 237-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial