Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

22 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , її батько, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області, 17.07.2019 р. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] видане Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області 11.04.1958 року, свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] видане Радомишлянським райвідділом ЗАГС Житомирської області 04.01.1986 року. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить земельна ділянка площею 0,7891 та, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,5046 та, та площею 0,2845 та, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і були розташовані на території Кустинської сільської ради Радехіського району Львівської області, і які належали [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №092467 виданого Радехівською районною державною адміністрацією 10.03.2000 року, на підставі розпорядження голови РДА від 05.05.1999 року №225 і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 6159 . Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документа, а саме державного акта на право власності на земельну ділянку. Відсутність у позивача правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію її майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку. Станом на сьогоднішній день вона вимушена звернутися в суд з даним позовом. Просить визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 0,7891 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,5046 га, та площею 0,2845 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і були розташовані на території Кустинської сільської ради Радехіського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.2-3). У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій просять справу слухати без їх участі, позов підтримують повністю та просять його задоволити (а.с.40). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника Лопатинської селищної ради (а.с.37). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане Радехівським РВ ДРАЦС ГТУЮ 17.07.2019 р. (а.с.7). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] видане Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області 11.04.1958 року, свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] видане Радомишлянським райвідділом ЗАГС Житомирської області 04.01.1986 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , видане повторно Радехівським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 17.07.2019 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00023416253 від 17 липня 2019 р. (а.с.8-11). З довідки №472 від 01.08.2019 року, виданої Кустинським старостинським округом, вбачається, що [PERSON] постійно по день смерті ( [INFO] ), проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним проживала [PERSON] (дочка) без реєстрації (а.с.12). Відповідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №092467, виданого 10.03.2000 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 05.05.1999 р. №225 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6159, вбачається, що земельна ділянка, площею 0,7891 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.15). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved