Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

23.12.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] 09.02.2013 року було укладень договір позики відповідно якого позивач-позикодавець передав у борг відповідачу позичальникові грошові кошти у розмірі 3000,00 грн., та які відповідач зобовязувався повернути протягом 6 місяців згідно до розписки від 09.02.2013 року. Доказом укладення договору позики та передачі грошей відповідачу є розписка, написана власноруч [PERSON] та скріплена його підписом. Однак, в порушення умов договору позики відповідач суму позики у розмірі 3000,00 грн. відповідно до розписки у визначений строк не повернув, борг повністю не сплачено до теперішнього часу. Від зустрічей відповідач ухиляється. Просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 3000,00 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути позовні вимоги за його відсутністю, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та судових витрат , підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.02.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] запозичив у [PERSON] гроші у сумі 3000,00 грн. та зобовязався повертати впродовж місяців по 500 гривень щомісячно до 10 числа кожного місяця (а.с.6). Позивач [PERSON] свої обов'язки виконав та передав гроші [PERSON], що підтверджено власноруч написаною розпискою відповідача. (ас.6) Згідно з ч.1 ст.1046 ЦПК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2ст.1047 ЦПК України в підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики. Свої зобов'язання по поверненню грошей відповідач не виконав . Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач зобов'язання, щодо повернення грошей не виконав, позов [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 3000,00 грн. підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 487,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved