Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

23 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер хрещений та названий батько [PERSON] - [PERSON] 11 січня 2020 року позивач звернувся до Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою, у якій повідомив про те, що приймає спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , оскільки вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Для того, щоб [PERSON] вважався спадкоємцем [PERSON] , необхідно встановити факт їхнього проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкритої спадщини. Окрім позивача у встановлений законом термін жодна особа не заявила про свої права на спадкування після смерті [PERSON] 19 листопада 1994 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . На даному весіллі позивач познайомився з [PERSON] , який був земляком, однокласником і близьким другом покійного тестя [PERSON] - [PERSON] . Ще на вказаному весіллі [PERSON] запропонував позивачу називати його батьком, оскільки останній виріс без рідного батька, а у [PERSON] дітей ніколи не було. Після їхнього з [PERSON] знайомства вони почали підтримувати дуже близькі стосунки, як батько та син. Вперше у своєму житті позивач відчув батьківську любов і турботу про себе зі сторони [PERSON] . На той час [PERSON] постійно мешкав у м. Кишинів, республіка Молдова і вони постійно спілкувались у телефонному режимі. [PERSON] дуже часто відвідував [PERSON] та його сім`ю у м. Вінниці, а позивач його - у м. Кишиневі. 13 жовтня 1995 року [PERSON] та [PERSON] приймали участь у обряді хрещення [PERSON] у Свято-Миколаївському соборі м. Вінниці, і з того часу [PERSON] став не лише названим, а й хрещеним батьком позивача. Коли [PERSON] приїжджав з Молдови у м. Вінницю, він постійно гостював у родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Коли на Новий 2013 рік [PERSON] вкотре гостював у родині позивача, він, порадившись з останнім вирішив повернутися на батьківщину, а оскільки йому не було де жити, [PERSON] запропонував оселитися у його родині і жиги спільно, як батько і син. На таку пропозицію [PERSON] погодився і на початку 2013 року переїхав на постійне місце проживання до будинку [ADDRESS] частин якого на той час належало дружині позивача - [PERSON] на підставі договору дарування від 10 вересня 1986 року і у якому [PERSON] мешкав разом зі своєю сім`єю. З того часу позивач, його названий батько [PERSON] , його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] почали проживати однією сім`єю. З 2013 року та до самої смерті [PERSON] вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, який формувався із [PERSON] та [PERSON] заробітної плати та пенсійного забезпечення [PERSON] . Вони спільно витрачали кошти на придбання продуктів харчування та несли інші спільні витрати, пов`язані з купівлею одягу, предметів домашньої обстановки та вжитку для спільного користування, спільно несли витрати на утримання помешкання, у якому вони проживали та його поточний ремонт, надавали один одному усіляку допомогу та підтримку. Приготуванням їжі займалися [PERSON] та [PERSON] , яку вони спільно споживали за сімейним столом. Оскільки у [PERSON] після переїзду з Молдови були наявні грошові кошти, вони прийняли спільне рішення вкласти їх у придбання житла у новобудові по [ADDRESS] . Вибором забудовника і участю у всіх технічних питаннях займався особисто позивач. 22 липня 2013 року на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Невдовзі після отримання права власності на вказану квартиру [PERSON] з [PERSON] за спільні кошти почали проводити у квартирі ремонтні роботи. Ремонт квартири здійснювали поступово у зв`язку з браком коштів та власними силами, тому він досі не закінчений повністю. Після закінчення ремонтних робіт планувалося здавати квартиру в оренду. 10 квітня 2014 року [PERSON] отримав дозвіл на імміграцію в Україну, а 18 липня 2014 року - посвідку на постійне місце проживання в Україні. [INFO] [PERSON] помер. Обрядом його поховання та поминальними обідами у день поховання, на 9 та 40 днів займався [PERSON] за власні кошти та члени його сім`ї. Всі документи про видачу тіла, дозволу на поховання, свідоцтва про смерть, зняття з реєстрації виписувалися на ім`я позивача та видавались йому як члену сім`ї. Після смерті [PERSON] позивач продовжує утримувати квартиру [ADDRESS] та систематично оплачує рахунки за надані житлово-комунальні послуги. Встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю з 2013 року з [PERSON] , який помер [INFO] надає позивачу право на спадкування після смерті [PERSON] на підставі ст. 1264 ЦК України. З огляду на вищевикладене, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, у якій просив суд встановити факт його проживання однією сім`єю з січня 2013 року з [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27 липня 2020 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 64). 19 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла витребовувана судом завірена належним чином копія спадкової справи відкрита внаслідок смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 88-95). Запитом суду від 16 вересня 2020 року з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради витребовувались відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та те, хто був зареєстрований з останнім станом на день смерті (а.с. 79). 24 вересня 2020 року на адресу суду надійшла витребовувана судом інформація з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання [PERSON] та те, хто був зареєстрований з останнім станом на день смерті (а.с. 80-81). Ухвалою суду від 27 жовтня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 98). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача Вінницької міської ради Никонюк О.В. у судовому засіданні зазначив, що при вирішення справи по суті покладається на розсуд суду. Допитані у судовому засіданні, як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надаючи свої пояснення підтвердили той факт, що [PERSON] проживав однією сім`єю з січня 2013 року з [PERSON] , який помер [INFO] . Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, врахувавши пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно дозволу на імміграцію в Україну від 10 квітня 2014 року гр. Республіки Молдова [PERSON] , [INFO] , який народився в с. Плисків, Погребищанського р-ну, Вінницької обл. на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням), дозволено постійне проживання в України (а.с. 25). У зв`язку із чим [PERSON] 18 липня 2014 року було видано посвідку на постійне місце проживання, а місце проживання його було зареєстровано з 29 липня 2014 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25 зворотній бік, 26). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Плисківської сільської ради Погребищанського р-ну, Вінницької обл. (а.с. 9). У зв`язку із смертю [PERSON] , в силу ст. 1220 ЦК України, відкрилась спадщина. На день смерті [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 липня 2013 року (а.с. 16). Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Враховуючи те, що [PERSON] на день смерті являвся громадянином Республіки Молдова, а його нерухоме майно знаходиться на території України, а також те, що останнє місце його проживання було зареєстровано на території України, тому, відповідно до положень вищевказаної статті Закону, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство України. Як вбачається із спадкової справи № 03/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної 11 січня 2020 року другою Вінницькою Державною нотаріальною конторою (а.с. 89-95) у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач - [PERSON] . Інші особи, які б звернулись із вказаними заявим, спадкова справа не містить. Судом також встановлено, що за зареєстрованою адресою місця проживання [PERSON] , відомості про реєстрацію місця проживання інших осіб відсутні, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 23 вересня 2020 року (а.с. 81). Таким чином, судом встановлено, що особами, які бажають прийняти спадщину після смерті [PERSON] є позивач - [PERSON] . Будь-яких інших осіб, які бажають прийняти спадщину, судом не встановлено. Щодо вимоги позивної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд зазначає наступне. Як вбачається із довідки, виданої асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальним комітетом мікрорайону «Лівобережний» від 18 лютого 2013 року, [PERSON] , 1950 року народження, проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , 1969 р.н., [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 13 жовтня 1995 року [PERSON] та [PERSON] приймали участь у обряді хрещення позивача у Свято-Миколаївському соборі м. Вінниці, що підтверджується свідоцтвом про хрещення від 13 жовтня 1995 року, і з того часу [PERSON] став хрещеним батьком (а.с. 14). Знайшло підтвердження матеріалами справи, що обряд поховання [PERSON] та поминальними обідами у день поховання, на 9 та 40 днів здійснював позивач, що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с. 34-36). В матеріалах справи містяться фотографії (а.с 44-52), оригінали яких досліджено судом під час розгляду справи по суті, з яких вбачається, що позивач [PERSON] з [PERSON] дійсно в різні роки проводять дозвілля, святкують релігійні свята, традиції. Вказане також узгоджується показами свідків, які і зазначали про вказані вище обставини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі З СК України). У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц зроблено висновок, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статі 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини а батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведений належними і допустимими доказами факт його проживання однією сім`єю з [PERSON] у період з січня 2013 року по день його смерті - [INFO] . Щодо вимоги позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно, суд зазначає наступне. У своєму позові позивач посилаючись на ст. 392 ЦК України, просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, судом не встановлено, що станом на день розгляду справи в суді, право власності на вказану вище квартиру оспорюється або не визнається, оскільки докази на підтвердження цієї обставини матеріали справи не містять. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позовної заяви про встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю з січня 2013 року з [PERSON] , який помер [INFO] , а у задоволенні вимоги позову про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial