Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

22.04.2021 позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач просив суд розірвати шлюб із відповідачем у зв`язку з тим, що з початку сімейного життя, а саме з 2015 року сімейні стосунки між ними були напружені, що призводило до сварок та як наслідок до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Окрім того, розбіжність характерів та різність поглядів на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння між ними, байдужість до життя та проблем кожного та втрата любові призвели до того, що з березня 2020 року подружжя проживає окремо. 11.05.2021 ухвалою Київського районного суду м. Одеси справу № 947/12378/21 передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. 14.09.2021 за результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А. Ухвалою суду від 16.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 12.10.2021 до суду від позивача надійшла заява у якій він просить суд розглянути позовні вимоги у його відсутність та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 09.11.2021 сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, з наступних підстав. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 25 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1041. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] (свідоцтво про народження від 14 січня 2016 року, серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції) та [INFO] син [PERSON] (свідоцтво про народження від 13 квітня 2017 року, серія [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області). Судом встановлено, що сімейні відносини припинені остаточно. Збереження родини стало неможливим, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, що у відповідності зі ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 СК України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 навів висновки про те, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідачем до суду не було подано заперечень щодо проживання спільних дітей разом з матір`ю, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про залишення проживання дітей разом з матір`ю. З огляду на викладе, суд на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved