Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

22 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Торчинської селищної ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], про визнання права власності за набувальною давністю. Свій позов мотивує тим, що на підставі рішення апеляційного суду Волинської області від 05.09.2012 року встановлено, що вона з 1996 року постійно та відкрито володіє і веде управління будинком №32 з господарськими спорудами по вул. Козацькій в смт. Торчин та земельною ділянкою, яка належала на праві власності [PERSON] при його житті. Вказаним рішенням встановлено, що після смерті попереднього власника цього будинку [PERSON] вона заплатила за зазначений будинок гроші [PERSON] у 1995 році, його сину, як спадкоємцю. З 1996 року вільно, постійно та відкрито користується спірним житлом та земельною ділянкою. Договору купівлі-продажу будинку із [PERSON] не укладено, а в 2004 році останній помер. Користуючись будинком постійно 20 років вона не може оформити права власності, оскільки на даний час його реєстрація здійснена за [PERSON], право власності якого скасоване на підставі рішення апеляційного суду Волинської області. Таким чином, просить визнати за нею право власності на будинок №32 по вул. Козацькій в смт. Торчин із усіма господарськими будівлями та спорудами в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав наведених у ньому, просила суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок. Представник третьої особи на стороні відповідача в судовому засіданні позов заперечив, просив відмовити в його задоволенні, додатково суду пояснив, що підстав для визнання за позивачкою права власності на житловий будинок за набувальною давністю немає. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу без нього. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок №32 по вул. Козацькій в смт. Торчин належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] Спадкоємцями після їх смерті стали діти [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] стверджує, що вона у 1995 році придбала вказаний житловий будинок у [PERSON] брата третьої особи [PERSON], оформивши письмовий договір без нотаріального посвідчення, внаслідок чого вона вселилася в дане житло та проживає у ньому з сімєю без реєстрації та будь-яких документів, які б підтверджували її право власності або право користування жилим будинком та земельною ділянкою. Судом встановлено, що [PERSON] помер 18 листопада 2004 року. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 02 листопада 2007 року за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, а саме : житловий будинок №32 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Козацькій в смт. Торчин Луцького району. 14 грудня 2007 року зареєстроване право власності на вказаний будинок у КП Волинському ОБТІ. Згідно рішення Торчинської селищної ради від 22 січня 2008 року [PERSON] безоплатно виділено земельну ділянку, що перебуває в його користуванні, загальною площею 0,1000 га: в тому числі для житлового будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1000га в смт. Торчин по вул. Козацькій,32. Однак 05 вересня 2012 року рішенням апеляційного суду Волинської області скасовано рішення Луцького міськрайонного суду від 02 листопада 2007 року в позові [PERSON] до Торчинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Вказаним рішенням апеляційного суду Волинської області встановлено, що підстав для визнання за [PERSON] права власності на спірний будинок немає, оскільки його позов заявлено передчасно без надання доказів, що він звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків та не надав суду відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, із аналізу рішення апеляційного суду можна дійти висновку, що [PERSON] не позбавлений можливості на реалізацію своїх спадкових прав шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори. Крім того, на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 09 грудня 2008 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виселено з житлового приміщення по вул. Козацькій, 32 в смт. Торчин Луцького району без надання іншого житлового приміщення. Вказане судове рішення набрало законної сили 16 січня 2009 року, а отже є чинним на даний час. Вироком Луцького міськрайонного суду від 03 червня 2011 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст 162 КК України, а саме, за незаконне проникнення до спірного житла, шляхом зірвання навісного замка будинку, вселення та без законних на те підстав проживання у ньому. Відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Як розяснив в своїй постанові №5 від 07.02.2014р. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, враховується, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється\~Земельним кодексом України, зокрема\~статтею 119. Наведені вище обставини свідчать, що володіння позивачкою спірним будинком добросовісним та безперервним не можна вважати, оскільки [PERSON] відомо, що спадкоємцем спірного житлового будинку після смерті спадкодавців є син [PERSON], який у встановленому законом порядку може набути права власності на спадкове майно та не втратив інтересу до спірного житла, про що свідчать його звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Доказів про те, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті спадкодавців суду не надано, а також не здобуто доказів того, що житловий будинок є безхазяйною річчю. Крім того, позивач була притягнута до кримінальної відповідальності за незаконне проникнення та вселення до будинку, що свідчить про недобросовісність володіння майном. Разом із тим позивач в судовому засіданні не довела, що безперервно володіє будинком, оскільки як вбачається із вище досліджених доказів, вона разом із сімєю на підставі судового рішення виселялася із спірного житла і що між нею та третьою особою [PERSON] існують спірні відносини, предметом яких є житловий будинок №32 . \~ Встановивши зазначені обставини та докази в їх підтвердження, суд дійшов висновку, що правових підстав для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на житловий будинок№32 по вул. Козацькій в смт. Торчин із усіма господарськими будівлями та спорудами немає, а тому в задоволенні возову слід відмовити.

Outcome: dismissed