Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

23.01.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 12 227,05 грн. та судових витрат, відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України. Згідно ухвали суду від 11.12.2018 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Київського районного суду м.Харкова від 19.10.2016 р. у справі про адміністративне правопорушення № 640/15080/16-п, [PERSON] , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.09.2016 р. у м. Харків, вул. Героїв Праці, 2. Постановою встановлено, що у результаті порушення [PERSON] . Правил дорожнього руху, був пошкоджений транспортний засіб та завдано матеріальної шкоди іншому учаснику цієї дорожньо-транспортної пригоди марки «Mitsubishi» з державним номерним знаком [NUMBER] , власником такого транспортного засобу є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 07.07.2015 р. Моторне (транспортне) страхове бюро України отримало від [PERSON] Повідомлення про ДТП від 19.09.2016 р. Відповідно до п. 40.3. ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за дорученням позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , було проведене незалежне автотоварознавче дослідження пошкодженого у ДТП транспортного засобу «Mitsubishi» з державним номерним знаком [NUMBER] . Відповідно до Звіту від 31.10.2016 р. № 228В/2016 вартість матеріального збитку, завданого потерпілому, в результаті пошкодження при ДТП належного йому транспортного засобу складає 11 698, 97 грн. 07 грудня 2016 р. до позивача від потерпілого [PERSON] надійшла заява про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП від 14.09.2016 р. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, власника транспортного засобу «DAEWOO» з державним номерним знаком [NUMBER] , не була застрахована в жодній страховій компанії, що підтверджується копією Витягу з Централізованої бази МТСБУ, згідно із яким Поліс на ТЗ № [NUMBER] на дату ДТП не знайдено. Позивач розглянув повідомлення та заяву потерпілого та відповідно до пп. а) п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, видав Наказ від 03.02.2017 р. № 973 про виплату потерпілому, [PERSON] , відшкодування спричиненої відповідачем шкоди та Довідку від 25.12.2016 р. № 1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. Загальна сума регламентних виплат МТСБ України по цій страховій справі складає 12 227, 05 грн., з них: страхове відшкодування в сумі 11 698, 97 грн, сплачене на користь потерпілого відповідно до платіжного доручення від 07.02.2017 р. № 973рв та послуги аварійного комісара, що складають суму у розмірі 528,08 грн., сплачені позивачем відповідно до платіжного доручення від 02.01.2017. № 647рв. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, у разі неявки в судове засідання відповідача проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками, причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не подавав. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно постанови Київського районного суду від 19.10.2016 у справі №640/15080/16, 14.09.2019 [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», д.н. [NUMBER] у м.Харкові по вул.Героїв Праці, 2А, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля, в результаті чого допустив з автомобілем «Mitsubishi Pagero Wagon» з д.н.з [NUMBER] зіткнення, чим порушив п.12.1, п. 13.1 ПДР України. [PERSON] визнаний винними у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. (а.с. 8) Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3. ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Відповідно до звіту суб`єкту оціночної діяльності - ФОП [PERSON] від 31.10.2016 р. №228В/2016 вартість матеріального збитку, завданого потерпілому [PERSON] , в результаті пошкодження при ДТП належного йому транспортного засобу складає 11 698, 97 грн.(а.с. 12-34) Згідно заяви до МТСБУ [PERSON] від 29.11.2016, останній звернувся на підставі ст.ст. 35, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 14.09.2016.(а.с. 35) Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. З постанови Київського районного суду м.Харкова від 19.10.2016 вбачається, що винними у вчиненні ДТП, що сталася 19.09.2016 по вул.Героїв Праці, 2А у м . Харкові визнано [PERSON] . Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Автомобіль винуватця [PERSON] не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 36.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик,

Outcome: approved