Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

22.12.2014р. суду надійшов даний позов. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту, укладеним 25.09.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК») і [PERSON], станом на 21.10.2014 року в сумі 65655,15 гривень, а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що на підставі укладеного 25.09.2006р. кредитного договору № hat0GA00001025 відповідачу було надано кредит в 126250 гривень на придбання будинку, в порядку та на умовах, встановлених договором, із встановлених ним же порядком та строками погашенням кредиту. Проте, відповідач порушила умови договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи (а.с. 38). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с.18, 23-24), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позову з доданими до нього документами і в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Обов'язком, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч.3 ст.27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 25.09.2006р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК») і [PERSON] укладений кредитний договір № hat0GA00001025, предметом якого стало надання кредиту готівкою через касу в сумі 126250 гривень на придбання будинку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, в порядку та на умовах, визначених Договором, зі сплатою штрафу (пені) в разі порушення строків погашення кредиту, кредит надається на строк з 25.09.2006 року по 24.09.2010 року (а.с. 7-8). Відповідно до п.1.3 розділу 1 Договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань виступає іпотека - будинок. Банк вважає наявною у відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 21.10.2014 року становить 65655,15 гривень. Викладене підтверджує розрахунком (а.с. 4-6). Однак позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Кредитний договір був укладений з позичальником [PERSON], однак відповідачем зазначено [PERSON] Позивачем не доведено належними доказами того, що відповідач [PERSON] і позичальник [PERSON] є однією і тією ж особою, що перша має перед ним зобов'язання за наведеним договором. Крім того, за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10.10.2008р., яке набрало законної сили, кредитний договір № hat0GA00001025, укладений 25.09.2006р. розірвано, стягнуто заборгованість за договором в розмірі 98870,68 гривень та в зарахування зазначеної звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки (а.с. 26-27). Додатковим рішенням того ж суду від 19.11.2009р., яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 28). Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно до норм ч.3 ст.653 ЦК України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Тому, зважаючи на те, що вищевказаний договір було розірвано в судовому порядку і стягнуто наявну заборгованість, в рахунок заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, є не зрозумілим механізм утворення заборгованості в сумі 65655,15 гривень та її обгрунтованість. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed