Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

24.06.2019 позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову, вказує на те, що він є основним квартиронаймачем даної квартири. Наймачем є також його мати [PERSON] . Також в якості члена сім`ї наймача в квартирі, яка відноситься до державного житлового фонду, зареєстрований і його рідний брат, відповідач по даній справі [PERSON] . У червні 2011 відповідач забрав всі свої особисті речі та добровільно залишив місце своєї реєстрації. Наскільки йому відомо, причиною цього була наявність в останнього грошових боргів. Після цього жодного дня в квартирі відповідач не проживав, з ним чи з матір`ю не спілкувався. Тобто протягом вже більше восьми років поспіль відповідач відсутній за місцем реєстрації. За вказаний період жодних перешкод йому в користуванні житлом не чинилось. Формальна реєстрація відповідача створює для нього багато незручностей. 25.06.2019 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь судом отримана 10.07.2019. 26.06.2019 провадження в зазначеній справі відкрито, призначено до підготовчого судового засідання на 11.07.2019. 11.07.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 23.07.2019. Адвокат позивача Багнюк І.В. у вступному слові позовні вимоги підтримав з мотивів, які викладені у позові. Позов просив задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, а також через оголошення на сайті суду. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити. Встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення №253 від 20.04.1967 основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] . Також ордер було видано на членів його сім`ї : дочку [PERSON] , внука [PERSON] та внука [PERSON] . Після смерті [PERSON] основним квартиронаймачем вказаної вище квартири став [PERSON] , що вбачається з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 26.09.2006 за №237 . Так як встановлено, у вказаній квартирі є зареєстрованим брат позивача [PERSON] , [INFO] , з однак останній не проживає у такій квартирі з 2007 року по час обстеження (акти за №17, від 28.01.2019, №52, від 13.03.2019, №111, від 14.06.2019 про відсутність особи за місцем реєстрації КП « ЖЕО» Дрогобицької міської ради). Крім цього, допитані судом свідки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] не бачили в квартирі [ADDRESS] з 2007 року, жодних перешкод у користуванні житлом йому не чинилося. Як відомо, він мав борги, тому й залишив місце своєї реєстрації. Права на жилу площу в житловому приміщенні за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сімей охороняються законом. Приписами ч. 1 ст.\~71\~ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Питання визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, в силу ст.\~72\~ЖК України вирішується виключно в судовому порядку. За змістом ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. З роз`яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (стст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).. Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни понад шість місяців, не сплачує комунальних послуг, його особисте майно в квартирі відсутнє, не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірною квартирою. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову на відповідача , тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved