Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

23 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зі [PERSON] , зареєстрований 20 листопада 1999 року Первомайською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №40. В обґрунтування позову вказувала, що сімейне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, проживають окремо, втратили взаємоповагу один до одного, спільного господарства не ведуть, майже не спілкуються. Вказала, що спору щодо місця проживання спільної дитини та поділу майна подружжя не має. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала з підстав викладених в ній, просила шлюб розірвати, оскільки збереження шлюбу вважає не можливим. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю та проти його задоволення не заперечував. Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення, складання повного тексту відкладено. Заслухавши вступні слова позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що 20 листопада 1999 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Первомайською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №40 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8). З пояснень сторін убачається, що спору щодо місця проживання спільної дитини та поділу майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем в позовній заяві та у судовому засіданні зазначено про залишення їй прізвища, яке вона набула при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. При ухваленні рішення судом ураховано повне визнання позову відповідачем, яке прийнято судом, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved