Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

22.10.2018р. до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON], де просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що є власницею будинку [ADDRESS], в якому зареєстровані та проживали її донька [PERSON] та брат [PERSON], які у даному житловому приміщенні не проживають понад рік, а тому втратили право на його користування. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, направивши на адресу суду через електронну пошту листи, де просять справу розглянути в їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] відповідно до Договору дарування будинку серії АВА № 698303, посвідченого 21 червня 1999 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Панкеевою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1775, право власності на який зареєстровано 13 липня 1999 року у Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за реєстром № 105, є власником жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до Довідки виконавчого комітету Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 1537 від 12.10.2018р., за адресою: [ADDRESS], в передбаченому законом порядку зареєстровані: позивач [PERSON], 1969р. народження у якості власника; [PERSON], 1967р. народження, у якості чоловіка; [PERSON], 1995р. народження, у якості доньки; [PERSON], 2002р. народження у якості доньки; [PERSON], 1971р. народження у якості брата; [PERSON], 1947р. народження у якості матері. Факт не проживання відповідача [PERSON] у період з 25.07.2015р. по теперішній час, та відповідача [PERSON] у період з 20.05.1998р. по теперішній час, за вищевказаною адресою, підтверджується Довідкою виконавчого комітету Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 1536 від 12 жовтня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] добровільно покинули будинок [ADDRESS], вибувши [PERSON] з 25.07.2015р. до Туреччини, а [PERSON] з 20.05.1998р. до Російської Федерації, де постійно проживають по даний час, суд вважає, що останні втратили право на користування спірним житлом, оскільки не проживають в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідачами не надано доказів відносно створення позивачем перешкод для їх законного користування спірним житлом. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідачі не зверталися. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. Відповідачі позовні вимоги визнають, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved