Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

23 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з постачання природнього газу за адресою [ADDRESS] , володільцем якого є відповідач. Станом на день звернення до суду за відповідачем рахується заборгованості за вищенаведені послуги у розмірі 12\~782,29 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечила, а також зробила заяву про застосування строку позовної давності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з постачання природнього газу за адресою [ADDRESS] , володільцем якого є відповідач. Станом на день звернення до суду за відповідачем рахується заборгованості за вищенаведені послуги у розмірі 12\~782,29 грн. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідач не оплачує надані їй житлово-комунальні послуги, наведена позивачем сума заборгованості є обґрунтованою. Що стосується зробленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Одночасно, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. В Україні карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 з 12 березня 2020 року і він діяв на момент звернення позивача до суду 23 квітня 2021 року. Отже, в даному випадку, зважаючи на приписи п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, загальний трьохрічний строк позовної давності слід обраховувати до 12 березня 2020 року, адже після цієї дати він продовжувався у зв`язку з введенням карантину, аж до звернення позивача до суду 23 квітня 2021 року. Такий строк почав свій відлік з липня 2017 року, коли у позивача виникла заборгованість (а.с.8). Зважаючи на вищевикладене, оскільки станом на день введення карантину 12 березня 2020 року, строк позовної давності не був пропущений позивачем, адже він спливав лише у липні 2020 року, а наразі він вважається продовженим, до закінчення карантину, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені у межах позовної давності та їх слід задовольнити повністю, як обґрунтовані. У зв`язку із повним задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2\~270,00 грн., сплачений ним при зверненні до суду. На підставі наведеного та

Outcome: approved