Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

24.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] , про визнання права на земельну частку (пай). Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що [INFO] в с. Степанівка Веселинівського району Миколаївської області померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 6,731 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоряний» с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області. Після смерті [PERSON] право на спадщину за законом у першу чергу отримали її діти: [PERSON] , [PERSON] та позивач. На час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем та фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном. [PERSON] та [PERSON] жодних дій для прийняття спадщини не вчинили, а тому відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважаються такими, що відмовились від спадщини. Звернувшись 04.04.2019 року до Веселинівської державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач отримав відмову з посиланням на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкодавця та існують розбіжності в написанні імені спадкодавця та імені власника сертифіката. У зв`язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач просить визнати за ним право на вищевказану земельну частку (пай), успадковану ним після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 26.04.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Зазначеною ухвалою, за клопотанням представника позивача, від Веселинівської державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи № 28/2019, заведеної після смерті [PERSON] . Відповідач Миколаївська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області подав письмову заяву до суду в якій у вирішенні спору щодо визнання за [PERSON] у порядку спадкування права на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] поклався на розсуд суду та поставив під сумнів факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , через різницю в написані прізвища спадкодавця та позивача. У зв`язку з цим, позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні збільшив позовні вимоги, про що подав заяву про уточнення позовних вимог в якій крім визнання за ним у порядку спадкування права на земельну частку (пай) просив встановити факт родинних відносин між ним та померлою [PERSON] встановивши, що [PERSON] була його матір`ю, а він її сином. За клопотанням представника позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що позивача [PERSON] та його родину знають. Підтвердили що у позивача була матір [PERSON] . За життя відносини між позивачем та [PERSON] були як матері та сина. Ухвалою суду від 03.06.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, викладені [PERSON] у позовній заяви обставини підтвердили, позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити повністю. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, встановив наступне. [INFO] в с. Степанівка Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON] , смерть якої була зареєстрована 31.07.1997 року Миколаївською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 15.06.2018 року /а.с. 7/. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше [INFO] року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла раніше [INFO] року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства, а саме нормами Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. За життя [PERSON] заповіту не склала, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримали діти спадкодавці: [PERSON] , тобто позивач по справі, та [PERSON] та [PERSON] , тобто треті особи по справі. Згідно довідки Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 11.04.2019 року № 188, [PERSON] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] з 1979 року по 31.07.1997 року . За цією адресою проживали та були зареєстровані співмешканець [PERSON] та син [PERSON] з [INFO] до сьогоднішнього дня /а.с.9/. Матеріалами спадкової справи № 28/2019 встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] у порядку ст. 549 ЦК УРСР шляхом управління та володіння спадковим майном. Зазначене підтверджується заявою [PERSON] , яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 71 від 04.04.2019 року /а.с. 36/ та довідкою - роз`ясненням завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори та в.о. завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори від 04.04.2019 року за вих. № 149/02-14 /а.с. 44/. Крім того, зазначений факт сторонами не оспорюється. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с. 7/ прізвище спадкодавця «[PERSON]», а згідно паспортних даних позивача його прізвище - « [PERSON]». Через наявні розбіжності в написанні прізвища спадкодавця та спадкоємця відповідач по справі Миколаївська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області ставить під сумність факт родинних відносин між померлою [PERSON] та позивачем [PERSON] , а тому позивач просить встановити факт родинних відносин. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема п. 1 вказаної статті передбачає встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] знайшов своє підтвердження в досліджених в судовому засіданні документах, а саме: копії свідоцтва про народження спадкодавці, де її прізвище, ім`я та по батькові зазначені російською мовою - « [PERSON] » /а.с. 8/; копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 24.04.1969 року, де його прізвище, ім`я та по батькові зазначені російською мовою - « [PERSON] », а його матір`ю зазначена російською мовою - « [PERSON] » /а.с. 14/; копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого повторно 24.05.2019 року, де його прізвище, ім`я та по батькові зазначені українською мовою - « [PERSON] », а матір`ю зазначена українською мовою - « [PERSON] »; довідці Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 11.04.2019 року № 188, відповідно до якої [PERSON] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] та разом з нею був зареєстрований та проживав її син [PERSON] /а.с.9/. Крім того, факт родинних відносин між позивачем та померлою підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що позивач [PERSON] та спадкодавця [PERSON] за життя, підтримували родинні стосунки та взаємовідносини між ними були як матері і сина. За таких обставин, суд вважає, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а отже, позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, як вбачається з довідки - роз`яснення завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори та в.о. завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори від 04.04.2019 року за вих. № 149/02-14, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в КСП «Зоряний» в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки наданий позивачем сертифікат на право на земельну частку (пай) не відповідає вимогам законодавства, а саме: виданий після смерті спадкодавця - 16.11.1998 року та на ім`я - « [PERSON] » /а.с. 11/. Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, [PERSON] за життя була членом колгоспу ім. Ворошилова, в подальшому реорганізованого в Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоряний» с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області. 13.07.1994 року колективному сільськогосподарському підприємству «Зоряний» Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області видано державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] , який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 238 /а.с.18-21/. В подальшому, 16.11.1998 року на ім`я « [PERSON] » Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоряний», розміром 6,93 в умовних кадастрових гектарах. Зазначений сертифікат був зареєстрований 19.11.1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER] /а.с. 22/. Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», (надалі - Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, моментом набуття права на земельну частку законодавством є момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству Державного акту на право колективної власності на землю та включення члена цього колективного сільськогосподарського підприємствадо списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Не зважаючи на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті [PERSON] та містить розбіжності в написані її імені, факт належності її права на земельну частку (пай) підтверджується: копією архівного примірника державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER] , виданого КСП «Зоряний» Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області 13.07.1994 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 238 /а.с.18-21/; копією розпорядження Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області від 14.09.1998 року № 418-р «Про затвердження розрахунків вартості і розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП «Зоряний» /а.с. 49/; копією уточненого списку членів КСП «Зоряний», які мають право на земельну частку (пай), що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, де під [NUMBER] значиться [PERSON] /а.с. 50/; інформаційною довідкою відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.04.2019 року № 0-14-0.202-75/108-19 про те, що 13.07.1994 року КСП «Зоряний» Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області видано державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] , який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за [NUMBER] [PERSON] значиться в списках осіб, які мають право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Зоряний» за [NUMBER]. Розмір середньої частки (паю) по колишньому КСП «Зоряний» Миколаївської сільської ради складає 6,731 умовних кадастрових гектарів /а.с.17/. Оскільки спадкодавець [PERSON] на момент отримання КСП «Зоряний» Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області державного акту на право колективної власності на землю була членом зазначеного КСП та була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), вона набула право на земельну частку пай у розмірі 6,731 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до вимог закону, що діяв на той час. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, що померла [PERSON] мала право на земельну частку (пай) та враховуючи те, що позивач прийняв спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку та неможливість оформлення ним своїх спадкових прав у нотаріуса,суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved