Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

23 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій просив суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики (розписки) від 19.10.2017 у розмірі 1 825 681 грн 44 коп; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 159 659 грн 59 коп; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних втрат у розмірі 315 842 грн 89 коп; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 10 590 грн 90 коп. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідно до договору позики від 19.10.2017 [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США та зобов`язався їх йому повернути в строк до 20.12.2017. З моменту укладення договору позики [PERSON] було частково погашено заборгованість за зазначеним договором. Однак, відповідач свої зобов`язання в повному обсязі, у встановлений договором строк, не виконав. Так, 24.12.2019 між ним та відповідачем було укладено договір про розстрочку погашення заборгованості за вищевказаним договором відповідно до якого станом на 24.12.2019 сума заборгованості становила 89 844 доларів США. [PERSON] було частково повернуто грошові кошти у розмірі 24 887 доларів США, проте 24.09.2020 договір про розстрочку погашення заборгованості за договором позики було розірвано, у зв`язку з постійним порушенням боржником умов договору та умов графіку повернення заборгованості. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.11.2020 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою від 04.12.2020 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 24.12.2020 відповідач [PERSON] подав до Червонозаводського районного суду м. Харкова відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив зазначив, що грошових коштів від [PERSON] за розпискою від 19.10.2017 в борг він не отримував та взагалі не пам`ятає, що писав таку розписку. Крім того, зазначив, що необхідності отримувати грошові кошти в борг від [PERSON] у нього не було. Отже, за спірною борговою розпискою від 19.10.2017 не відбулося реального отримання грошових коштів, оскільки жодних правовідносин не існувало і не існує. Щодо стягнення трьох процентів річних зазначив, що у зв`язку з наявністю договору від 24.12.2019 про розстрочку погашення заборгованості за договором позики термін виконання зобов`язання за договором позики у формі розписки від 19.10.2017 було змінено з 20.12.2017 на 28.12.2020, про що зазначено в п.п.2.2. даного договору. Враховуючи той факт, що термін повернення позики за договором розстрочки погашення заборгованості за договором позики від 19.10.2017 спливає 28.12.2020, а відповідач не отримував вимоги про повернення суми в повному обсязі, як передбачено в п.п.2.2. вищевказаного договору, а отже час прострочення виконання зобов`язання настав по частинах, як це передбачено договором про розстрочення. Тому у позивача не має жодних правових підстав для стягнення трьох процентів річних з грошової суми 1 825 681 грн. Щодо стягнення інфляційних витрат вказав, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. 24.12.2020 відповідач через канцелярію суду подав зустрічний позов, відповідно до якого просив визнати договір позики від 19.10.2017, оформлений у виді боргової розписки, укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, [PERSON] навів аналогічні підстави, що і у відзиві на позовну заяву [PERSON] . Ухвалою від 28.12.2020 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики, оформленого борговою розпискою, недійсним, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. 28.12.2020 представник [PERSON] адвокат Іващук П.В. подав до Червонозаводського районного суду м. Харкова відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи відповідача щодо існування між ним та позивачем суто робочих стосунків з питань отримання [PERSON] правової допомоги від [PERSON] як адвоката, не відповідає дійсності з огляду на таке. Між [PERSON] та [PERSON] існували тривалі та довірительні стосунки з 2007 року. Так, [PERSON] після надання [PERSON] у борг 100 000 доларів США згідно розписки від 19.10.2017 продовжував надавати йому грошові кошти в борг, зокрема, у розмірі 10 000 доларів США згідно розписки від 03.02.2018, який останнім було частково сплачено у добровільному порядку. Крім цього, позивач та відповідач дружили сім`ями, [PERSON] є хрещеним батьком доньки [PERSON] , багато разів відпочивали разом за кордоном та підтримували дружні стосунки. Твердження відповідача про те, що він не пам`ятає чи писав розписку від 19.10.2017 про отримання у борг 100 000 доларів США від [PERSON] спростовується наступним. Так, грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США відповідачем було взято у борг в 2017 році, після чого майже протягом трьох років останній частково погашав заборгованість, про що свідчать розписки. Також, 24.12.2019 між сторонами по справі було укладено договір про розстрочку погашення заборгованості за договором позики від 19.10.2017, відповідно до якого вони підтверджують, що у [PERSON] на день укладання зазначеного договору мається заборгованість у розмірі 89 844 доларів США. Дана заборгованість також підтверджуються актом звіряння взаєморозрахунків від 24.12.2019. Втім, під час дії договору про розстрочку погашення заборгованості, [PERSON] було частково повернуто грошові кошти у розмірі 24 887 доларів США, що також підтверджується особистими розписками відповідача. Доводи відповідача, що у нього не було необхідності отримувати кошти в борг від [PERSON] та розписка від 19.10.2017 має безгрошовий характер, спростовуються наступним. Так, [PERSON] повідомляв [PERSON] , що грошові кошти йому необхідні для закупівлі кукурудзи, яку він протягом найближчих 2 місяців планує вигідно продати на чому добре заробити та повернути йому борг у встановлений розпискою строк. Крім того, у [PERSON] була заборгованість перед [PERSON] за договором позики у розмірі 53 000 доларів США, яка стягнута з [PERSON] рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2018. Доводи відповідача щодо ненадання доказів походження коштів спростовуються наступним. Так, [PERSON] є адвокатом з 2007 року та займається індивідуальною адвокатською практикою. Крім того [PERSON] є приватним підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність також з 2007 року, має постійних дохід від таких видів діяльності в середньому більше 900 000 грн на рік. Походження грошових коштів переданих у борг не є предметом дослідження по даній справі. Щодо заперечень відповідача щодо нарахованих трьох процентів річних, на думку представника позивача цим відповідач визнає факт укладання договору позики у формі розписки від 19.10.2017, до якого і було укладено договір розстрочення. 14.01.2021 представник [PERSON] адвокат Іващук П.В. подав до Червонозаводського районного суду м. Харкова відзив на зустрічний позов, в якому просив відмовити у його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю, посилаючись на доводи викладені у відповіді на відзив від 28.12.2020. 16.01.2021 представником [PERSON] адвокатом Іващуком П.В. через канцелярію суду подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики від 19.10.2017 у розмірі 1 770 375 грн 65 коп, три проценти річних у розмірі 159 659 грн 59 коп. та судовий збір у розмірі 10 590 грн 90 коп. 20.01.2021 представником відповідача за первісним позовом адвокатом Касаткіним А.М. була подана заява про забезпечення доказів, яка протокольною ухвалою від 03.02.2021 була залишена без розгляду за клопотанням заявника. 24.12.2021 відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, яке ухвалою від 03.02.2021 було задоволено. Ухвалою від 17.08.2021 скасовано вищевказану ухвалу про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання на 30.08.2021. 24.12.2020 відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано клопотання про призначення по справі судової технічної експертизи давності документу, в задоволенні якого ухвалою від 30.08.2021 було відмовлено Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.08.2021 було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 20.09.2021. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Іващук П.В. заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву, просив відмовити у його задоволенні. При цьому просив не враховувати при прийняті рішення його заяву про застосування строку позовної давності, яка надійшла до суду 14.01.2021. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Касаткін А.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON] з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, зустрічний позов [PERSON] просив задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до статті 3\~ЦК\~України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Згідно з частинами 1, 3 статті 13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суди, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 19.10.2017 між сторонами по справі укладено договір позики, який було оформлено розпискою, згідно якого [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 100 000 доларів США на строк до 20.12.2017 (а.с. 190). Як убачається із розписок від 22.11.2019, 04.12.2019 та 24.12.2019 [PERSON] здійснив повернення боргу на загальну суму 7 000 доларів США за договором позики від 19.10.2017 (а.с. 17-19). 24.12.2019 між сторонами по справі укладено договір про розстрочку погашення заборгованості за договором позики від 19.10.2017, згідно якого сторони підтверджують, що у [PERSON] на день укладення даного договору є заборгованість перед [PERSON] у розмірі 89 844 доларів США. Даний договір укладено з метою надання позичальнику розстрочки для погашення заборгованості строком на 12 місяців, відповідно до графіку зазначеного у п.п. 2.2. договору (а.с. 20-21). Сума заборгованості у розмірі 89 844 доларів США також підтверджується актом від 24.12.2019 звіряння взаєморозрахунків за договором позики від 19.10.2017 (а.с. 22). 03.02.2020, 07.02.2020, 18.02.2020, 24.02.2020, 26.02.2020, 02.03.2020, 20.03.2020, 26.03.2020, 30.04.2020, 22.07.2020, 24.10.2020, 30.12.2020 [PERSON] здійснив повернення боргу на загальну суму 26 844 доларів США за договором позики від 19.10.2017 та договором про розстрочку погашення заборгованості за договором позики від 19.10.2017, що підтверджується розписками. (а.с. 23-33, 183). Таким чином борг відповідача перед позивачем станом на 30.12.2020 складає 63 000 доларів США. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. За таких обставин, досліджуючи договір позики, який міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що даний договір є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідачем за первісним позовом та його представником не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача за первісним позовом та доведення обставин на які вони посилалися в якості заперечень проти позовних вимог та обґрунтування зустрічних позовних вимог. Крім того, як було зазначено вище, ухвала суду про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, яка була призначена за клопотанням [PERSON] , буда скасована саме у зв`язку з ухиленням останнього від надання експертам необхідних матеріалів. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення між сторонами 19.10.2017 договору позики та факт фактичного отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] в сумі 100\~000 доларів США. Враховуючи викладене, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання договору позики, оформленого борговою розпискою, недійсним, задоволенню не підлягають з підстав недоведеності викладених обставин. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на зазначену норму, а також зміст розписки [PERSON] , суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у іноземній валюті за договором позики що за офіційним курсом НБУ на день розгляду справи складає 26,61 грн за 1,00 долар США. Отже, з відповідача стягненню підлягають кошти в сумі 1 676 430,00 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних від простроченої суми, в межах позовних вимог - за зазначений у позові період прострочення з 21.12.2017 по 18.11.2020 що складає 1063 дні. Отже, неустойка у виді 3 % річних, що підлягає нарахуванню відповідачу у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання по поверненню позики, складає: 1\~676\~430,00*3 %/100%/365*1063 = 146 469,46 грн. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача за первісним позовом та його представника про те, що 24.12.2019 між сторонами було змінено термін виконання зобов`язання, оскільки на час укладення договору про розстрочку погашення заборгованості, строк виконання основного зобов`язання вже сплинув, а вказаний договір був укладений з метою врегулювання питання повернення вже існуючої заборгованості. Крім того, [PERSON] зазначений договір також не виконувався, що в подальшому стало підставою для його розірвання в односторонньому порядку. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню: неповернута позика в сумі 1 676 430,00 грн, а також три проценти річних в сумі 146 469,46 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 10 510,00 грн судового збору (а.с. 1, 54). У зв`язку із частковим задоволенням позову суд, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов на суму 1\~822 899,46 грн, що складає 94,45 процента від загальної ціни позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 9 926,70 грн, що відповідно складає 94,45 процента від загальної суми судового збору, сплаченого позивачем під час звернення до суду з позовною заявою. На підставі викладеного,

Outcome: partial