Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

23 січня 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до Затурцівської сільської ради Локачинського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, зокрема, на право на земельну частку (пай), площею 4,21 в умовних кадастрових гектарах. Він в передбачений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, через те, що не був юридично обізнаним з вимогами законодавства щодо прийняття спадщини. Крім того, мала місце відсутність сприяння нотаріуса для здійснення особистого розпорядження спадкодавця після відкриття спадкової справи (17.04.2007 року) за заявою його мачухи [PERSON] . Просить визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач у судовому засіданні свою заяву підтримав із підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, він пояснив, що знав про смерть батька, однак не бажав вчиняти будь-яких дій щодо прийняття спадщини, доки жила його мачуха [PERSON] . Представник відповідач у судовому засіданні вирішення справи поклав на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] від 21.06.2000 року (а.с. 4). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема, право на земельну частку (пай), площею 4,21 в умовних кадастрових гектарах, що стверджується сертифікатом серії ВЛ № 0263776 від 18.12.2000 року (а.с. 5, 6). Родинні стосунки позивача і спадкодавця підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 22.12.1962 року, з якого вбачається, що його батьком записаний [PERSON] (а.с. 7). Постановою нотаріуса від 24.12.2019 року позивачу, як спадкоємцю за законом після смерті батька [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтва на право на земельну частку (пай), площею 4,21 в умовних кадастрових гектарах, у зв`язку з тим, що ним у встановлений законом строк, а саме: до 19.12.2000 року не було подано заяви про прийняття спадщини. Крім того, у постанові зазначено, що 17.04.2007 року на підставі заяви [PERSON] була відкрита спадкова справа до майна померлого [PERSON] (а.с. 8, 9). Судом, за клопотанням позивача, було витребувано із Волинського обласного державного нотаріального архіву матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON] №153/2007, з якої вбачається, що спадкодавцем на випадок своєї смерті складено заповіт, яким він усе своє майно заповів дружині [PERSON] , яка в свою чергу після смерті [PERSON] звернулась до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, і 11.05.2007 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий пай (а.с. 37-39). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною другою статті 1269 ЦК встановлено, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. При розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду слід перевірити наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у нотаріальної конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10. 2018 року у справі № 681/203/17-ц. Відповідно достатті 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON] сплинув 19.12.2000 року, а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернувся 24.12.2019 року, тобто, строк подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено більше ніж на 19 років. На даний час позивач, вважаючи себе спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , не може оформити спадщину в зв`язку з тим, що пропустив строк для її прийняття. Причиною пропуску вищевказаного строку позивач зазначає, зокрема, юридичну необізнаність з вимогами законодавства щодо прийняття спадщини. Натомість, як вказує Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 року № 345/3960/17: «Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, відсутність у позивача необхідних юридичних знань не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає, що звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з 19.06.2000 по 24.12.2019 йому не було відомо про смерть батька, а також доказів існування причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог. Навпаки у судовому засіданні позивач вказав, що знав про смерть батька, однак не бажав вчиняти будь-яких дій щодо прийняття спадщини, доки жила його мачуха [PERSON] . Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Разом з тим, із матеріалів спадкової справи вбачається, що 17.04.2007 року (протягом 6 місячного терміну) із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулась його дружина [PERSON] . У даній заяві нею було зазначено, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не має (а.с. 37). Таким чином, у нотаріуса були відсутні підстави вчиняти дії щодо розшуку спадкоємців після смерті [PERSON] . Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приймаючи до уваги не надання позивачем доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно та істотно перешкодили реалізації ним права на прийняття спадщини після смерті батька шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Відповідно до частини другої ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн не розподіляється, а покладається на нього.

Outcome: dismissed