Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

22 лютого 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому вказує, що 18 січня 2018 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого відповідачка зобов'язалася повернути грошову позику в розмірі 1400,00 грн. в строк до 07.02.2018 року. Хоча термін повернення боргу минув, однак відповідачка відмовляється виконувати зобов'язання, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. На підставі вищенаведеного позивачка просить суд постановити рішення про стягнення з [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 1400 грн. 00 коп., судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. та витрат по оплаті правової допомоги в сумі 650 грн. Позивачка в судове засідання на розгляд справи не з'явилася, але нею подано заяву в якій вказує, що вона просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі та проти заочного розгляду справи і винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19) та оголошенням опублікованим на WEB-сайті Любарського районного суду, однак від неї не надійшло повідомлення про причину неявки, відзив на позов не подала, а тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. 18 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно якої остання зобов'язалася повернути борг позивачці у сумі 1400 грн. у строк до 07 лютого 2018 року. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст.ст.599, 610 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушення зобов'язання є його невиконання. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Із правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15 встановлено, що згідно ст.1046 ЦК України по договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В підтвердження укладення договору позики і його умов, згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути пред'явлена розписка позикодавця або інший документ, який підтверджує передачу йому - позичальнику певної грошової суми або певної кількості речей. Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що по договору позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, розписка як документ, підтверджуючий боргове зобов'язання, повинна містити умову отримання позичальником в борг коштів з зобов'язанням їх повернення і дату отримання коштів. В судовому засіданні встановлено, що борговий документ (розписка) знаходиться у позивача з зазначенням суми боргу та вказано термін до якого зазначені кошти повинні бути повернуті, що свідчить про невиконання зобов'язання відповідачем, а саме про неповернення боргу позивачу, а відтак суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved