Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

23 листопада 2016 року позивач Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі голови райадміністрації В.М. Очеретіна, звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом в інтересах малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], до [PERSON], про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, В обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на те, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 19 травня 2016 року до районної служби у справах дітей надійшло повідомлення від районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про родину [PERSON]. З повідомлення стало відомо, що при відвідуванні родини [PERSON], стан матері був збуджений, свій настрій вона пояснювала складностями переоформлення паспорту та державної допомоги одинокій матері. На момент візиту, у молодшої дитини, [PERSON], 2010 року народження, на лобі наявні ознаки ушкодження - синець невідомої етіології. Зі слів самої матері, донька впала із самокату під час прогулянки на вулиці. Від роботи соціальної служби громадянка [PERSON], відмовилась. 29 червня 2016 року на прийомі в службі у справах дітей громадянка [PERSON], залишила заяву про тимчасове влаштування її малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] до дитячого закладу у зв'язку з важким матеріальними становищем та проходженням профілактичного лікування у психіатричній лікарні. 29 червня 2016 року малолітні діти, [PERSON] та [PERSON] були тимчасово влаштовані до інфекційного відділення № 3 комунального закладу «Міська лікарня № 4 ім. Мацука». 19 липня 2016 року малолітні діти були влаштовані до комунальної лікувально-профілактичної установи «Дошкільний санаторій «Айболіт». Згідно довідки з міжрайонної психіатричної медико-соціальної експертної комісії м. Маріуполя від 24 червня 2015 року, громадянка [PERSON] має другу групу інвалідності загального захворювання. Згідно довідки з міської психіатричної лікарні № 7 м. Маріуполя від 12 липня 2016 року, громадянка [PERSON] з 2012 року перебуває на обліку в психіатричної лікарні з діагнозом: шизофренія параноїдна безперервна. Родина [PERSON], мешкає у приватному будинку, у малолітнього [PERSON] є окреме ліжко, малолітня [PERSON] спить разом з бабусею [PERSON], місце для занять відсутнє, дитячий одяг є. Згідно інформації центру первинної медико-санітарної допомоги № 5, родина [PERSON], перебуває на обліку як часто хворі діти. Мати одна виховує дітей, не працює, у родині нехватка коштів. У зв'язку з тим, що мати дітей періодично перебуває на лікуванні у психіатричної лікарні № 7, вихованням дітей займається бабуся. Згідно з районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді родина [PERSON], перебувала під соціальним супроводом центру з 18 лютого 2016 по 22 червня 2016 року. До співпраці з фахівцями Центру [PERSON] ставилась безвідповідально, рекомендації виконувала тільки коли це було їй зручно та вигідно, часто не бажала спілкуватись та не виходила на зв'язок, тому провести роботу не було можливим. Згідно інформації з КЗ «Маріупольський навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа № 14» стало відомо, що мати дітей, [PERSON], часто хворіє, не приділяє достатньо уваги своєму сину [PERSON]. Малолітній [PERSON] навчається у другому класі та не вміє читати, рахувати, домашні завдання ніколи не виконує. Періодично поведінка [PERSON] викликає хвилювання оточуючих за життя та здоров'я її близьких, вона може застосувати фізичну силу як до дітей так і до своєї матері. Коли стан здоров'я [PERSON] покращується, вона не пам'ятає, що і коли робила. Сім'я [PERSON], знаходиться на обліку служби у справах дітей. Службою організовано та проведено з сім'єю виховально-профілактичні заходи по усуненню причин та умов сімейного неблагополуччя. Незважаючи на усі проведені з сім'єю виховально-профілактичні заходи центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, службою у справах дітей та ліцей-школою, [PERSON] на них не реагує, свого життя не змінює, не покращує умови для проживання, малолітні діти не отримують належного навчання. Усі ці фактори негативно впливають на розвиток, виховання та здоров'я малолітніх дітей в родині матері. Просили суд відібрати малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у матері, [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав, та передати їх Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації, для подальшого влаштування. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів на користь державного закладу або опікуна, куди буде влаштовано дітей, У судовому засіданні, представник позивача - Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що [PERSON] проживає разом з двома неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON], та своєю матір'ю похилого віку. Зокрема, [PERSON] перебуває на обліку з приводу психічного захворювання, та має другу групу інвалідності. Коли в неї бувають приступи, вона не займається дітьми, залишає їх на бабусю, яка в силу свого похилого віку не може навіть їх погодувати. Крім того, у зв'язку з психічним захворюванням, відповідач буває агресивною, та спричиняє фізичне насилля як до дітей, так і до матері. Коли [PERSON] лягає на лікування до психіатричної лікарні, вона сама звертається в Службу у справах дітей з заявою про влаштування дітей на час її лікування, посилаючись, зокрема, на тяжке матеріальне становище. Так, з листопада 2016 року діти перебувають у Дитячому центрі «Добрий самарянин». За весь цей час мати не виявляла бажання забрати дітей. На даний час дітей можна влаштувати до інтернату, проте лише зі статусом дітей, відібраних від матері. Враховуючи психічний стан відповідача [PERSON], вважає за доцільне відібрати у неї її неповнолітніх дітей без позбавлення батьківських прав. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи неодноразово повідомлялася своєчасно та належним чином, тому суд за наявності згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, до судового засідання не з'явився, від якого на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності представника Служби, вирішення позову покладав на розсуд суду. Представник третьої особи - Лівобережного районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги Органу опіки та піклування Лівобережної рай адміністрації підтримала та не заперечувала проти їх задоволення. Зокрема пояснила, що родина [PERSON] перебувала на контролі в їхньому центрі, з нею проводилася профілактична робота. Проте [PERSON] недбайливо ставилася до порад фахівців, до служби не з'являлася. При виході за адресою проживання [PERSON] співробітниками Центру соціальних служб, у будинку були виявлені антисанітарні умови, хлопець взагалі спить на підлозі, дівчинка - з бабусею, діти цілими днями голодні. [PERSON] вдома не буває, де вона знаходиться невідомо. Коли дітей забирали з дому, вони не плакали, а охоче збирались. Центр християнської направленості, в якому перебувають діти з листопада 2016 року, надав письмові відомості щодо порядності матері. Проте у телефонній розмові була надана інформація, що [PERSON] майже не навідує дітей за час їх перебування у центрі, часто буває неадекватною. Крім того, відповідач застосовує фізичну силу до дітей, тому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи - КЗ «Маріупольський навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа № 14», [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що вона у складі комісії неодноразово виходила за місцем проживання [PERSON] та її неповнолітніх дітей. У будинку антисанітарні умови, каналізації немає, ванни та туалету також немає, стоїть біотуалет, від якого неприємний запах по всьому будинку. Холодильник завжди пустий, діти цілими днями голодні, мами днями не буває вдома. Бабуся сама з дому нікуди не ходить. Школа надавала гуманітарну допомогу їх родині. Крім того, [PERSON] знущається з дітей та бабусі. Просила суд задовольнити позов та відібрати у відповідача [PERSON] неповнолітніх дітей, що буде відповідати інтересам насамперед самих дітей. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 27 жовтня 2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO], батьками зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON], про що зроблено актовий запис № 909. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 23 вересня 2010 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO], батьками зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON], про що зроблено актовий запис № 864. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як вбачається з матеріалів справи, а саме подання НВК «Ліцей-школа № 14» начальнику Орджонікідзевського ВП Маріупольського ВП ГУ НПУ в Донецькій області за № 32 від 08 лютого 2016 року, у 1-Б класі НВК «Ліцей- школа № 14» навчається [PERSON], 2008 року народження. Мати дитини - [PERSON], 1980 року народження, ніде не працює, батько загинув. 08 лютого 2016 року [PERSON] не прийшов до школи. 08 лютого 2016 року також до шкоди надійшов сигнал від голови КСН [PERSON], зі слів якої стало відомо, що [PERSON] часто б'є та ображає своїх дітей, а також похилу матір. У зв'язку з цим 08 лютого 2016 року комісія у складі класного керівника [PERSON], педагога-організатора [PERSON], практичного психолога [PERSON], а також представників батьківського комітету, відвідали родину [PERSON]. Так, родина [PERSON] проживає у приватному будинку, будинок недоглянутий, дірки у стелі, павутина, сильний запах сечі. В будинку проживають бабуся, [PERSON], 1940 року народження, яка ледве ходить, мати - [PERSON] та двоє дітей - [PERSON] та [PERSON]. Молодшій дівчинці 4 роки, проте до садочку вона не ходить, оскільки нічим платити. Мама знаходилась в дуже агресивному стані, розмовляти ні з ким не хотіла, психувала, постійно ходила по кімнатам та робила вигляд, що прибирає, а їй заважають. Зі слів бабусі, [PERSON], її дочка, [PERSON],перебуває на обліку у психіатричному диспансері, у неї періодично бувають приступи, її забирають в лікарню та проліковують. [PERSON] шепотом повідомив, що мама його б'є та просив забрати його звідти. Також зі слів дітей та бабусі стало відомо, що мама систематично ввечері уходе кудись та додому приходить лише вранці або через декілька днів. Тому [PERSON] не прийшов до школи, оскільки його нікому було привести. Зазначені факти підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 08 лютого 2016 року за підписом [PERSON], [PERSON], [PERSON] (працівники школи), [PERSON], [PERSON], [PERSON] (члени батьківського комітету). У зв'язку з занепокоєністю педагогічного колективу НВК «Ліцей-школа № 14» долею [PERSON], адміністрацією НВК «Ліцей-школа № 14» аналогічні повідомлення 08 лютого 2016 року були направленні начальнику Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації, директору Орджонікідзевського районного центру соціальної служби для сім'ї дітей та молоді Маріупольської міської ради для відповідного реагування. За повідомленням Служби у справах дітей Орджонікідзевської райадміністрації директору НВУ «Ліцей-школа № 14» від 16 лютого 2016 року за № 08-23-144, 11 лютого 2016 року терміново було здійснено комісійний вихід до родини [PERSON]. Зі слів бабусі, [PERSON], було з'ясовано, що мати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON],- [PERSON], 09 лютого 2016 року госпіталізована до лікарні. 12 лютого 2016 року малолітні діти були влаштовані до Маріупольського дошкільного санаторію для оздоровлення. ССН було рекомендовано Орджонікідзевському районному центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді після виписки [PERSON] з лікарні взяти її родину під соціальний супровід. 29 червня 2016 року [PERSON] особисто звернулася до Лівобережної районної адміністрації з заявою про влаштування її дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до дитячого закладу до 01 вересня 2016 року у зв'язку з тяжким матеріальним становищем та проходженням профілактичного лікування у психіатричній лікарні. За даною заявою дітей було влаштовано до Маріупольського територіального медичного об'єднання здоров'я дитини та жінки, проте за заявою [PERSON] 19 липня 2017 року діти були влаштовані до дитячого санаторію «Айболіт», що підтверджується актами про факт передачі дитини за № 05/694 та 05/695 від 19 липня 2016 року. Згідно довідки, виданої адміністрацією КЗ «ЦПМСД № 5» від 04 липня 2016 року, діти [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS], знаходяться під наглядом в центрі № 5 з дня народження. Батько дітей трагічно загинув, дітей виховує мати. Діти перебувають на «Д» обліку, як такі, що часто хворіють. Мати займається лікуванням дітей, проте враховуючи, що вона періодично знаходиться на лікуванні у міській лікарні № 7, дітей доглядає бабуся. Оскільки мама не працює, в родині немає достатніх матеріальних коштів для лікування та створення необхідних умов для гармонійного виховання дітей. Згідно повідомлень Лівобережного районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 29 липня 2016 року, 18 серпня 2016 року та 08 грудня 2016 року, родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом центру з 18 лютого 2016 року по 22 червня 2016 року. Протягом супроводу родині надавалась допомога: [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до КЛПУ «Дошкільний санаторій м. Маріуполя», за сприянням фахівців Центру було відновлено документи, що посвідчують особу [PERSON] та відновлено державну допомогу матерям, які самостійно виховують дітей, надавалась гуманітарна допомога від благодійних фондів у вигляді продуктів харчування та медичних препаратів. З метою стабілізації психоемоційного стану родині було запропоновано послуги Центру підтримки сім'ї, а саме заняття арт-терапії для дітей та консультації психолога. Проте [PERSON] до співпраці з фахівцями центру ставилася безвідповідально, рекомендації виконувала тільки коли їй це було зручно та вигідно, часто не бажала спілкуватись на не виходила на зв'язок. 24 жовтня 2016 року НВК «Ліцей-школа № 14» знову було направлено повідомлення до голови Лівобережної районної адміністрації та начальника Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації з проханням у терміновому порядку сприяти влаштуванню малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], до школи-інтернату на державне забезпечення, посилаючись на наступне. 10 жовтня 2016 року [PERSON] не прийшов до школи. Комісія у складі заступника директора з НВР [PERSON], практичного психолога [PERSON] та соціального педагога [PERSON] відвідала сім'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідним актом. Бабуся розповіла, що мати, [PERSON], вже 2 ночі не була вдома, калитку зчинила, а ключ забрала з собою, тому бабуся не змогла відправити [PERSON] до школи. 11 жовтня 2016 року сусідка привела [PERSON] до школи. 17 жовтня 2016 року адміністрація школи дізналася, що [PERSON] поклали до лікарні. 18 жовтня 2016 року комісія у тому дж складі повторно відвідала родину [PERSON]. Зі слів сусідки дізналися, що 16 жовтня 2016 року [PERSON] взяла квиток на потяг до Києва, проте з потягу її зняла поліція та відправила до лікарні. Протягом тижня документи на [PERSON] та дітей приносили сусіди, які знаходили на вулиці. Під час своїх нападів [PERSON] дуже небезпечна, вона може застосувати фізичну силу як до дітей, так і до матері. У зв'язку з тим, що [PERSON] часто хворіє., [PERSON], учень 2 класу, педагогічно запущена дитина, він не вміє читати, рахувати, домашні завдання ніколи не виконує, оскільки з ним нікому займатися вдома. Молодша дитина, [PERSON], до дитячого садка не ходить, оскільки її нікому водити. Вона находиться вдома з бабусею, яка ледве ходить. Тому просили вирішити долю дітей. Аналогічні листи 01 листопада 2016 року були направлені адміністрацією НВК «Ліцецй-школа № 14» до Лівобережного районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Маріупольської місцевої прокуратури № 2, голові КСН «Азовець», а 07 листопада 2016 року директор НВК «Ліцей-школа» звернувся з доповідною запискою до начальника Управління освіти Маріупольської міської ради. Як вбачається з акту оцінки потреб дитини та сім'ї від 23 листопада 2016 року, складеного у складі комісії: представника ЛРЦСССМ ММР [PERSON], спеціаліста ССД [PERSON], представників НВК «Ліцей-школа № 14» [PERSON] та [PERSON], голови КСН «Азовець» [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON], за результатами оцінки потреб сім'ї [PERSON] було встановлено, що потреби дітей задовольняються посередньо, в будинку брудно, старший хлопчик спить на матраці на підлозі, мати перебуває на лікуванні у психоневрологічному диспансері, вихованням дітей не займається, бабуся в силу похилого віку за станом здоров'я не має можливості займатися вихованням дітей самостійно. З доглядом за дітьми допомагає сусідка. Тому комісією було зроблено висновок, що дітей необхідно вилучати з родини. Але 29 листопада 2016 року [PERSON] особисто звернулася з заявою до Благодійної організації «Добрий самарянин» з проханням прийняти її дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], оскільки за станом здоров'я на даний час вона не може здійснювати догляд за дітьми. За повідомленням Дитячого центру «Добрий самарянин» від 11 травня 2017 року, діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 30 листопада 2016 року перебувають у їхньому центрі за заявою матері. За підтвердженням, виданим Маріупольською ЗОШ № 34 від 02 грудня 2016 року, [PERSON], [INFO], було зараховано до 2 класу Маріупольської ЗОШ № 34. Згідно довідки МСЕК серія 10 ААБ № 391354, [PERSON], [INFO], за повторним оглядом від 24 червня 2015 року, надано другу групу інвалідності за загальним захворюванням, з урахуванням первісного надання 2 групи з 01 грудня 2014 року, та рекомендовано лікування у психіатра. Яв вбачається з довідки КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м. Маріуполя» за № 2342 від 15 вересня 2017 року, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2012 року з діагнозом: шизофренія параноідальна безперервна. Останнє стаціонарне лікування було з 14 липня 2017 року по 08 серпня 2017 року. З 10 серпня 2017 року по 04 вересня 2017 року - відвідувала денний стаціонар. На теперішній час приймає амбулаторне лікування. [PERSON] дієздатна. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка є завідуючою відділенням стаціонару КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м. Маріуполя», пояснила, що [PERSON] вона знає у зв'язку з проходженням нею лікування в їхній лікарні. На обліку у психіатричній лікарні [PERSON] перебуває з 2012 року з діагнозом: шизофренія параноідальна. Протягом останнього року вона тричі проходила лікування, останній раз з 14 липня 2017 року по 08 серпня 2017 року, 04 вересня 2017 року - покинула денний стаціонар. Примусового лікування не було, вона завжди лікується добровільно. [PERSON] вона бачила лише в період загострення, коли вона буває агресивною та становиться неадекватною. В нормальному стані вона [PERSON] не бачила, тому не знає, чи може вона виконувати материнські обов'язки. Проте під час лікування [PERSON] завжди говорить про дітей, та вважає, що вона здатна виховувати дітей самостійно. Але вдома вона не приймає ліки, тому загострення наступає знову й знову. У зв'язку з даним захворюванням та наданою [PERSON] другою групою інвалідності, її повне одужання неможливе. Згідно ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Наявні в матеріалах письмові докази та встановлені у судовому засіданні обставини справи свідчать про ухилення відповідача [PERSON] від виконання покладених на неї законом батьківських обов'язків в силу психічної хвороби, оскільки остання не забезпечує належний мінімальний догляд за дітьми, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, після влаштування дітей до державного закладу відвідувала їх не систематично. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача малолітніх дітей без позбавлення її батьківських прав у зв'язку з ухиленням від виконання обов'язків по їх вихованню, що наразі буде відповідати інтересам дітей. Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 4 статті 170 СК України, при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням зазначених норм, відповідач [PERSON] зобов'язана утримувати своїх дітей незалежно від факту відібрання дітей (тимчасового поміщення до державного закладу) та сплачувати визначені судом аліменти. Проте 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст. 2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобов'язань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON], на користь фізичної особи (опікуна/піклувальника) або державної установи, до якої будуть влаштовані малолітні діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 08 липня 2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття; аліменти за період з моменту звернення позивача до суду 23 листопада 2016 року по 07 липня 2017 року включно стягнути в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved