Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

22.02.2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.09.2007 року, від спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не виконує належним чином батьківські обов'язки, не турбується про матеріальне забезпечення сина, його розвиток та стан здоров'я, не зустрічається з ним та не приймає участі у його вихованні. Тому, позивач просила в судовому порядку позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою від 26.03.2018 року було звільнено позивача від сплати судового збору в порядку ст. 136 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17.05.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав. Представники Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, в судовому засіданні позов підтримали та зазначили, що позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідає інтересам дитини. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників справи, думку малолітнього [PERSON], покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, з матеріалів справи ( а.с. 2,3, 18,23) вбачається, що [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON],[INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], з 26.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2011 року. Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Згідно із свідоцтвом про шлюб ( а.с. 17), позивач 16.07.2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON], в зв'язку з чим змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Зі свідоцтв про народження ( а.с. 29-30) та посвідчень ( а.с. 31-32) вбачається, що позивач має ще двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та сім 'я [PERSON] має статус багатодітної. З матеріалів справи ( а.с. 12-15) вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], у 2010 році був зарахований в ДНЗ № 18 «Ясочка», його вихованням займались мама та вітчим, а тато за весь період перебування дитини у закладі не приходив та життям [PERSON] в дитсадку не цікавився. На даний час дитина навчається у 4 класі БЗШ № 3 ім. Т.Г. Шевченка, мама та вітчим приділяють належну увагу вихованню дитини, беруть активну участь у житті школи та класу, відвідують батьківські збори та цікавляться успіхами дитини, а батько [PERSON] батьківські збори не відвідує, навчальними успіхами та досягненнями сина не цікавиться. За адресою: [ADDRESS], створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, позивач сумлінно та добросовісно виконує батьківські обов'язки, стежить за успішністю сина, за його побутовими умовами, харчуванням, одягом, активно цікавиться життям сина, допомагає йому із заняттями, забезпечує матеріально, дотримується належних матеріально - побутових умов проживання та санітарно - гігієнічних норм за місцем проживання сина, батько дитини участі у вихованні та розвитку дитини не приймає. З довідки - розрахунку по аліментам від 11.10.2017 року за № 786 та копії виконавчого листа ( а.с. 4, 10) вбачається, що на підставі виконавчого листа № 2-1216/2011, виданого 11.04.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 1/4 частина всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 31.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, і станом на 01.10.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 51103,50 грн. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.04.2017 року ( а.с. 5-9) [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення ( злочину), передбаченого ч.1 ст. 164 КК України і призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 годин. Згідно із висновком від 24.11.2017 року № 4734/1-7 ( а.с.11), орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини ( ст..151 СК України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач відзив із запереченнями проти позову та жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача не подав. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в бездіяльності відповідача вбачається свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків в обсязі необхідному для повноцінного розвитку сина, розвитку його особистості та уявлення про навколишній світ, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та нормального самоусвідомлення. Згідно ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує судовий збір з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved