Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

23.07.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 12503 грн. 50 коп. додаткових витрат на їх дочку [PERSON], [INFO], у звязку з її навчанням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.09.2014 року їх спільна з відповідачем дочка навчається на денній формі в Житомирському Державному університеті ім. І. Франка (далі Університет), який розташований в м. Житомир. Оплата за навчання складає 11000 грн. за період 2014-2015 навчального року. Крім того, вона за вказаний період понесла додаткові витрати, повязані з оплатою за проживання в гуртожитку в розмірі 2500грн., проїзду дитини до місця навчання 985грн.19 коп., придбання ноутбука 7500грн., мобільного телефону 2340грн. та оплатою за користування інтернетом 682грн. Таким чином, починаючи з вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, фактично зазнала витрат, викликаних особливими обставинами розвитком здібностей дитини, в розмірі 25007 грн. 19 коп., половину з яких просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідача позов не визнав, мотивуючи тим, що він сплачував позивачу аліменти на утримання дочки, не має офіційного місця роботи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітньої (на день розгляду справи) [PERSON], [INFO] /а.с.6/, яка з 01.09.2014 року навчається в Університеті за контрактом та повністю знаходиться на утриманні позивача /а.с. 8, 9/. Закінчує навчання в червні 2018 року(а. с. 10). Освітні послуги [PERSON] надаються на платній основі і загальна їх вартість за період з 01.06.2014 р. по 30.06.2018 р. становить 44\~000 грн. /а.с./. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 17.03.2015 року на підставі виконавчого листа №2-АЕ-47 виданого 29.04.1998 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки в розмірі ? частки від всіх видів його заробітку щомісячно /а.с.35/. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідач здоровийта працездатний, постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває, інших утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що він, також як і позивач, повинен брати участь в додаткових витратах на дочку у звязку з її навчанням. Після закінчення одинадцятого класу до досягнення повноліття спільна дочка сторін [PERSON], навчається в Університеті на платній основі, який розміщений в іншому населеному пункті, проживає в гуртожитку/а.с. 11, 12/, у звязку з чим позивач понесла додаткові затрати, зокрема, на оплату навчання в сумі 11000 грн. (період навчання 01.09.2014р.-30.06.2015р.) /а.с.11/, та проживання в гуртожитку 2500 грн./а.с.12/. Витрати понесені позивачкою на оплату проїзду дитини до місця навчання 985грн.19 коп., придбання ноутбука 7500грн., мобільного телефону 2340грн. та оплатою за користування інтернетом 682грн. не є додатковими витратами на дитину у розумінні\~ст.185 СК України, оскільки не пов'язані з розвитком дитини, її оздоровленням чи навчанням, а тому задоволенню не підлягають. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, брати участь у додаткових витратах на неї, відтак половина фактично понесених позивачем витрат в сумі 6750 грн. (11000грн. - вартість навчання + 2500грн. проживання в гуртожитку за період 01.09.2014р.-30.06.2015р. : 2) підлягає стягненню з відповідача. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial