Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

23 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Словянське тролейбусне управління» Словянської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON], у розмірі 200\~000 грн. та судових витрат по сплаті правової допомоги. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на те, що 11 липня 2014 року під час виконання трудових обовязків у наслідок падіння з висоти загинув її чоловік [PERSON] Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області 10 вересня 2014 року було складено відповідний акт форми Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом. Факт смерті [PERSON] було зафіксовано у лікарському свідоцтві по смерть № 544 від 12 липня 2014 року на підставі якого відділом державної реєстрації актів цивільного стану було видано відповідне свідоцтво про смерть. Словянським відділенням виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України їй була виплачена одноразова допомога на сімю загиблого, однак, моральна шкода їй не виплачувалася. Загибеллю чоловіка їй було заподіяно моральну шкоду, яка має бути відшкодована за рахунок відповідача власника підприємства. Із [PERSON] вони проживали однією сімєю із січня 2011 року по день загибелі у належному [PERSON] будинку та 04 листопада 2013 року уклали шлюб. За життя чоловік був надійною опорою та підтримкою для неї. Його загибель стала сильним потрясінням. У звязку зі втратою близької людини вона пережила стрес, душевні та психічні страждання, залишилася без матеріальної та моральної підтримки, рідних осіб у м. Словянську не має. Погіршився стан здоровя у звязку з чим з 07 травня 2015 року по 19 травня 2015 року вона проходила лікування у лікарні. Після смерті [PERSON] його сини вигнали її з будинку, оскільки вона є переселенцем з м. Горлівки, у теперішній час вимушена докладати зусиль для організації свого життя та орендувати квартиру. Згідно акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку слідує, що огородження робочої площадки автопідіймача АТ-70М, з якого сталося падіння її чоловіка, було пошкоджено в результаті бойових дій під час проведення антитерористичної операції у м. Словянську. Таким, чином розмір моральної шкоди, завданої з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Оскільки автопідіймач належить відповідачу та експлуатується ним у своїй виробничій діяльності, відповідач має нести відповідальність за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У позовній заяві, як на правову підставу позову, посилається на ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], діючий на підставі договору на представництво інтересів від 23 вересня 2015 року, підтримали заявлені позовні вимоги, пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд їх задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача 200000 грн. моральної шкоди, понесеної позивачем унаслідок винних дій відповідача, який не забезпечив безпечних і нешкідливих умов праці, як того вимагає ст. 153 КЗпП України та Закон України «Про охорону праці», а також, витри на оплату правової допомоги. Представник відповідача КП «Словянське тролейбусне управління» Словянської міської ради [PERSON], уповноважений на ведення справи довіреністю № 01/01-15 від 01 січня 2015 року директором підприємства, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити повністю, через необгрунтованість та незаконність заявлених позовних вимог. Суду надано заперечення проти позову, згідно яких відповідно акту територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 09 вересня 2014 року про проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 11 липня 2014 року та акту № 1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом від 10 вересня 2014 року, зафіксовані обставини нещасного випадку. А саме: під час проведення робіт самовільно з робочої площадки автопідіймача електромонтерами контактної мережі [PERSON] і [PERSON] велись роботи, по зустрічній полосі проїжджої частини вул. Современна проїхав великогабаритний воєнний транспорт, який був гружений фундаментними залізобетонними блоками і мав негабаритні розмірі, внаслідок чого військовий транспорт зачепив і натягнув провислий провід контактної мережі, який в свою чергу викинув з робочої площадки автопідіймача електромонтерів. Роботи з робочої площадки автопідіймача не велись, всі електромонтери контактної мережі були повідомлені про заборону виконання робіт з площадки автопідіймача. Основна причина нещасного випадку: невиконання вимог інструкцій з охорони праці, що виразилось у самовільному підйомі на робочу площадку автопідіймача, невиконання вимог п. 3.3.1. інструкції з охорони праці № 28, невиконання інструкції керівника робіт щодо заборони виконання робіт з площадки підйомника. Таким чином, документом, який не був оскаржений та спростований чи поставлений під сумнів, встановлено, що шкоди померлому було завдано не внаслідок дій джерела підвищеної небезпеки, а внаслідок винної поведінки самого [PERSON] та великогабаритного воєнного транспорту. Тому позовні вимоги є безпідставними. Крім того, позивачем не надано до суду жодного доказу, який свідчив би про те, що моральна шкода була завдана саме відповідачем і тим більше при наявності його вини. Посилаючись на наведені обставини просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення відповідача дослідивши письмові докази у справі та допитавши свідків, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 липня 2014 року помер [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 918 від 14 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Згідно акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 11 липня 2014 року о 12 год. 45 хв., складеним комісією, утвореною наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області, причинами виникнення нещасного випадку є: - технічна: незадовільний стан засобів виробництва, а саме пошкодження тролейбусних ліній контактної мережі, які були пошкоджені в результаті бойових дій антитерористичної операції у м. Словянськ, - основна організаційна: невиконання вимог інструкцій з охорони праці, що виразилось у самовільному підйомі на робочу площадку автопідіймача. Невиконання вимог п.3.3.1. інструкції з охорони праці № 28 «Для електромонтерів контактних мереж», затвердженої наказом директора КП «СТрУ» № 184 від 12.11.2011 року, невиконання інструкцій керівника робіт щодо заборони виконання робіт з робочої площадки підйомника, недостатній контроль дотримання працівниками правил з охорони праці при виконанні робіт, чим порушений п. 2.19 посадової інструкції начальника служби енергогосподарства. Згідно висновків комісії, викладених у акті, смерть [PERSON] наступила в результаті отриманої ним комбінованої травми голови та грудної клітини з ушкодженням головного мозку і правої легені. Даний нещасний випадок визнано таким, що повязаний з виробництвом, складається акт за формою Н-1, взяти на облік в КП «Словянське тролейбусне управління». Аналогічно викладеним у акті проведення спеціального розслідування, обставини нещасного випадку викладені й в акті № 1, який затверджений заступником начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області(а.с. 20-21) Дослідивши дані докази у судовому засіданні за участю сторін справи, суд бере їх до уваги та визнає достовірними та такими, що відображають обставини нещасного випадку, який стався з [PERSON], та у наслідок якого [PERSON] помер, а також, причини нещасного випадку. Дані акти ніким не оскаржені, щодо наявності в них недостовірної або не повної інформації суду доказів не надано. Крім того, як докази по справі, позивачем та його представником суду надано: копію інструкції по охороні праці № 28 для електромонтерів контактних мереж, затверджену Наказом директора КП «СТРУ» 12 листопада 2011 року № 184, Посадову інструкцію електромонтера контактної мережі, затверджену директором КП, інструкцію по охороні праці № 86 при виконанні робіт на висоті, затверджену наказом КП «СТрУ» № 46 від 05 березня 2012 року. Приписами ст. 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З урахуванням положень цієї статті щодо належності доказів та ст. 11 ЦПК України щодо меж судового розгляду, суд не приймає до уваги такі представлені позивачем та його представником докази по справі, оскільки, вважає їх такими, що не стосуються предмету доказування та не містять в собі відомостей, які вказували б на наявність у позивача моральної шкоди, наявність вини відповідача у спричиненні такої шкоди, та їх причинний звязок. Крім того, як доказ понесення позивачем моральних страждань, внаслідок винних дій відповідача, судом не можуть бути прийняті й показання свідків - працівників КП «Словянське тролейбусне управління», допитаних у судовому засіданні, які пояснили таке. Допитаний, як свідок [PERSON], надав пояснення, що в день коли стався нещасний випадок, було дано вказівку збирати дроти контактної мережі, які знаходилися на проїжджій частині вул. Современна у м. Словянську, та змотувати їх в бухти. Неподалік, воєнні розбирали та вантажили залізобетонні блоки. Як саме стався випадок він не бачив. Вранці усю робочу групу було проінструктовано, що вишка автопідіймача зламана, з неї працювати не можна, використовувати лише як транспорт. Про проходження інструктажу розписувався в журналі інструктажів. Аналогічні пояснення надав, допитаний як свідок [PERSON], електромонтер контактної мережі КП, про те, що ранковий інструктаж перед початком робіт був проведений, вказівки проводити роботи на висоті не було, були попереджені про те, що борти вишки автопідіймачу були зламані. Водій [PERSON], допитаний як свідок, суду пояснив, що воєнні поросили його переставити машину, оскільки їм не вистачало місця для розвороту, що він і зробив. Військовий тягач зачипив щось, та люди впали, як само та де вони знаходилися у цей момент він не бачив, оскільки весь час знаходився у машині. Виїхав з бригадою, оскільки зламаний борт не впливає на рух транспортного засобу, вишка не використовувалася. Аналогічні пояснення щодо обставин, що мали місце 11 липня 2015 року при виконанні робіт працівниками КП «Словянське тролейбусне управління», надали допитані як свідки [PERSON], [PERSON], та головний інженер підприємства [PERSON] Будь-яких пояснень стосовно предмета спору, а саме наявності моральної шкоди, понесеної позивачем, вини у такій шкоді відповідача, суду надати свідки не могли. Так само, не містили у собі значення по суті спору, пояснення надані синами загиблого: [PERSON] та [PERSON], допитаними як свідки. Суду пояснили, що позивачкою не спілкуються, через сварку. При цьому, позов заявлений з посиланням на ст. 1187 ЦК України, яка не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки, стаття визначає засади відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Проте, як було встановлено у ході розгляду цивільної справи, причиною нещасного випадку внаслідок якого помер [PERSON] є не виконання ним інструкції з охорони праці, що виразилося у самовільному підйомі на робочу площадку автопідіймача. Наданими по справі виписками з історії хвороби [PERSON] та висновками експертної комісії за 2005 та 2007 роки не підтверджено факт понесення позивачем будь-яких моральних страждань, знаходження її на лікуванні після смерті чоловіка, а також фактичних витрат, повязаних з лікуванням. Медичних висновків про призначення [PERSON] лікування суду не надано. Як і не містять у собі інформації щодо предмета доказування, рецепти на лікування [PERSON], виписані 08 квітня 2015 року. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності у цивільному процесі, а саме, що кожна сторона зобовязана довести ті\~обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, доводи позивача про понесення нею моральних страждань, та наявність вини відповідача у заподіянні смерті її чоловіка, такими, що не підтверджуються відповідними\~доказами. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, та п. 3 ч. 2 даної статті Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 4401 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (не майнової) шкоди. У ході судового розгляду судом не встановлено порушення прав позивача у звязку з протиправною поведінкою відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає позов не обґрунтованим та недоведеним, а отже, таким, що не підлягає задоволенню. Оскільки, суд дійшов висновку про необґрунтованість на недоведеність заявлених позовних вимог, не підлягає задоволенню вимога про стягнення понесених судових витрат на оплату правової допомоги.

Outcome: dismissed