Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

24.06.2019 позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить зняти відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про зняття його з реєстрації місця проживання, позивачка [PERSON] посилається на наступне. Так, позивачка є власником кімнати [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2018 р. за № 47488. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб, у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані громадяни: донька - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 23.12.2015, відповідач: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки з відповідачем життя в одній кімнаті стало нестерпним, вважає що більше немає сенсу йому бути зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що [PERSON] втратив право право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] у зв`язку з тим, що вони стали зовсім чужими людьми і життя в одній кімнаті є нестерпним. Крім того, він не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною вимогою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. 01.07.2019 ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва роз`єднано у самостійні провадженн вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визнання місця проживання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину та зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.07.2019 зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатовій І.А. Ухвалою судді від 16.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази, просила позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою, та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, проти позовних вимог не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником кімнати [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації 30.01.2018 за № 47488. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва № 3862877 від 21.06.2019, про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , з 26.02.2018 по теперішній час. Позивачка просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] , посилаючись на те, що вони стали зовсім чужими людми і життя в одній кімнаті є нестерпним, крім того відповідач комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу розпоряджатись власністю та завдає позивачу додаткових витрат з оплати комунальних послуг. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, за змістом даної норми закону зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом знаття з реєстрації місця проживання. Крім того, відповідно до п. 34 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Зазначене свідчить що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57-цс11, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковою для всіх судів України. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed