Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

22 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві в сумі 160 000 грн. без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що на протязі двадцяти восьми років працював машиністом електровозу на підприємстві відповідача: ш. «Октябрьська». Рішенням МСЕК від 10.10.2019 позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі, хронічному обструктивному захворюванню легень та встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 10 лютого 2020 року відповідачу продовжено процесуальний строк для подання відзиву. 13 лютого 2020 року судом отримані клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зобов`язання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, та визнання явки позивача обов`язковою, які за результатами розгляду ухвалою суду від 20 лютого 2020 року залишені без задоволення. 13 лютого 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт спричинення відповідачем моральної шкоди, надані документи підтверджують лише факт виникнення професійного захворювання та не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Вказав, що втрату професійної працездатності позивачу встановлено первинно та лише на один рік та обсяг втрати професійної працездатності у позивача не визнаний сталим, а отже сума моральної шкоди є необґрунтованою та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Зазначив, що позивач з власної ініціативи, нехтуючи здоров`ям, з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної ініціативи виконував дану роботу, що і призвело до значної втрати його здоров`я. Вказав, що позивач жодного доказу щодо порушення його законних прав та завдання моральної шкоди не надав. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.05.1991 до 28.05.2019 працював машиністом електровоза на підприємстві відповідача: шахті «Октябрьська» та був звільнений з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.14-17). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.06.2019 року, складеного на підприємстві відповідача, встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань - вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально- периферичної ангіодистонії, ускладненої енцефалопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня із зазначенням їх причин вібрація загальна, пил переважно фіброгенної дії (а.с. 7-13). Відповідно до пункту 16 згаданого Акту професійні захворювання позивача виникли за таких обставин: працюючи на шахті «Октябрьська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» підземним машиністом електровоза, [PERSON] здійснює керування електровозами під час доставки матеріалів вантажів на дільниці, розставляє вагони на місцях вантаження та розвантаження, доставляє людей до місця роботи і назад, зчіплює та розчіплює вагони, переводить стрілки в дорозі, усуває неполадки в роботі, вантажить у вагони кріпильні та інші матеріали, труби, рейки, різне обладнання, розвантажує та складає. При цьому внаслідок недосконалості робочого місця, мавших місце порушень режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації та аерозолів фіброгенної дії (а.с. 7-13) Внаслідок зазначених вище хронічних професійних захворювань, Позивач 10.10.2019 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% внаслідок професійних захворювань, з яких 40% по вібраційній хворобі, 20% по обструктивному захворюванню легень з 23.09.2019 до 01.10.2020, з переоглядом 01.09.2020, встановлено третю групу інвалідності та визначено потреби в забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортному лікуванні, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 12 ААА №054940 від 10.10.2019 (а.с.6). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема випискою-епікризом, з якого вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладі охорони здоров`я з діагнозом: вібраційна хвороба, хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 18-21) . Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.\~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.\~Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.\~Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває загальну слабкість, втому та болі. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 28 років, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що\~позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями до 01 жовтня 2020 року, а також визнано особою з інвалідністю (3 група), і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 85\~000 грн. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 850 грн.

Outcome: partial