Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

22.11.2016 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги якого були збільшенні в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просить суд: присудити на користь позивача кошти на утримання (аліменти) доньки [PERSON], [INFO], стягнути їх з відповідача [PERSON] в розмірі 1500,00грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення донькою повноліття; присудити на користь позивача кошти на утримання (аліменти) сина [PERSON], [INFO], стягнути їх з відповідача [PERSON] в розмірі 1500,00грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття, а також стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката в розмірі 1920,00грн. (а.с.51-53). Вимоги позиву обґрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 06.10.2006р. до 28.07.2016р. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем, відповідач не бере участі в утримані та вихованні свої дітей. Донька сторін займається спортом, а син потребує регулярних занять у логопеда, що потребує додаткових витрат. Відповідач не працює, однак має регулярний дохід у вигляді щомісячних платежів від реалізації земельної ділянки. Інших дітей відповідач не має, як і непрацездатних батьків, аліменти нікому не сплачує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав, та додатково пояснив, що сторони намагалися дійти згоди про мирне вирішення проблеми, але відповідач має боргові зобов'язання. Відповідач має кошти, в тому числі від продажу земельної ділянки, автомобіль та підприємство, оформлені не на нього, однак з часу розірвання шлюбу, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Щодо долучених стороною квитанцій на придбання техніки, повідомив, що це було подарунком від відповідача та його батьків на день народження доньки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнала, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, надала письмові заперечення на позов (а.с.65-68), в яких зазначила, що відпровідач бере участь у вихованні та утриманні дітей, купує необхідні речі. Позивач чинить відповідачу перешкоди у здійсненні його батьківських прав. Відповідач працює в ТОВ «Будтех Стейт» на посаді фінансового директора з 25.01.2017 року та йому щомісячно нараховується заробітна плата в розмірі 3250,00грн. Максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50% заробітної плати платника. Подане стороною позивача рішення суду жодним чином не підтверджує отримання відповідачем постійного доходу від реалізації земельної ділянки. Дохід від реалізації власного нерухомого майна не є доходом, який враховується при визначені розміру аліментів. Крім того, під час шлюбу подружжя набуло у власність однокімнатну квартиру, яку позивач здає в оренду та отримує щомісячний дохід в розмірі 4500,00грн., використовуючи його на власний розсуд. Відповідач пропонував укласти договорі, за яким відступити в інтересах дітей своє право власності на ? спільного майна подружжя на користь позивача, щоб позивач в свою чергу відмовиться від стягнення аліментів в судовому порядку, при цьому зазначав, що буде продовжувати добровільно утримувати дійте. Однак відповідач відмовилась від пропозиції. Крім того, вимога про стягнення з відповідача витрат на прав допомогу документально не підтверджена та не доведена. В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях та додатково зазначила, що відсутні докази не надання відповідачем матеріальної допомоги дітям. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, сторони з 06.10.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.14), рішенням Дніпровським районним судом м. Києві від 28.07.2016р. шлюб, зареєстрований 06.10.2016 року між сторонами - розірвано (а.с.15). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.35), [PERSON], [INFO] (а.с.36). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Сторони проживають окремо, малолітні діти сторін проживають з позивачем, що підтверджується довідкою №00-0590, виданою 13.10.2016р. ТОВ «Рада» (а.с.34) та не заперечується сторонами в судовому засіданні. Згідно довідки, виданої СК «Спарта» 28.11.2016р, [PERSON] відвідує секцію Таеквон-До у СК «Спарта» з 1 червня 2016року, щомісячна вартість занять складає 400,00 грн. (а.с.57) Відповідно до довідки, виданої 18.08.2016р. Центом сімейної психології «Фелічіта», [PERSON] відвідує Центр сімейної психології «Фелічіта» з 04.04.2016р. і по теперішній час, чотири рази на тиждень. Вартість консультації складає 180,00грн.(а.с.16). Згідно довідки, виданої 07.12.2016р. ПП Школа-дитячий садок «Олімп», [PERSON] відвідує заняття по підготовці до школи з жовтня 2016 року з помісячною оплатою - 600,00грн. (а.с.58) Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Будтех Стейт» 27.02.2017р., [PERSON] дійсно працює в ТОВ «Будтех Стейт» з 25.01.2017р. по теперішній час за основним місцем роботи на посаді фінансового директора, Заробітна плата за період з 25.01.2017 року (не повний місяць) по 27.02.2017р. склала 3428,76грн. (а.с.69). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Представником позивача не наведено обґрунтування стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, як і доказів отримання відповідачем не регулярного, мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі, які б підтверджували наявність обставин, передбачених ст. 184 СК України, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від доходу батька. Нерегулярним доходом може вважатися заробіток, який є нерегулярним як за періодами так і за розміром, проте відповідач має постійну роботу, заробітну плату отримує регулярно. Наявність між відповідачем та третьою особою договірних відносин щодо реалізації відповідачем земельної ділянки з розстроченням платежів до 24.03.2020р. (а.с.54) не є доказом виконання сторонами умов цього договору у відповідності до його умов. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню дітей, що могло би бути підставою для відмови в позові. Що стосується наданих представником відповідача фіскальних чеків на придбання техніки для дітей (а.с.70), що на думку сторони відповідача є підтвердженням належного виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню дітей, то даний товар було придбано в день народження доньки сторін, до чеків не долучено доказів того, що оплата за товар була проведена саме відповідачем, при цьому представник позивача в судовому засіданні (зі слів позивача) стверджував, що подарунок на народження доньки було здійснено не лише відповідачем, а і його батьками. Також суд враховує, що одноразовий дарунок не може вважатися доказом утримання дітей з боку відповідача. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дітьми, так і матеріальне становище відповідача, який офіційно працевлаштований, отримує регулярну заробітну плату, однак не надає грошової допомоги на утримання дітей, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, суд приходить до висновку, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання малолітніх дітей повинен бути встановлений у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, для належного утримання та розвитку дітей сторін. При визначенні розміру аліментів судом також враховано, що позивач з підстав, визначених ст.185 СК України, має право звернутися до відповідача з позовом про стягнення частини коштів, витрачених нею як додаткові витрати на дітей, пов'язані з розвитком їх здібностей, лікуванням, тощо, подавши при цьому докази на підтвердження розміру фактичних витрат. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частинами 1, 2 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 Цивільного процесуального кодексу України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як убачається зі змісту позовної заяви, представник позивача просить стягнути на користь останньої витрати на правову допомогу в сумі 1920,00грн. 18.11.2016 року та 16.02.2017р. [PERSON] з Адвокатським об'єднанням «Воронов та партнери» уклали договори про надання правової допомоги та юридичних послуг (а.с. 8, 62). На підтвердження здійснення оплати позивачем за цими договорами суду надано виписку за рахунком про сплату [PERSON] 1920,00грн. (а.с.64) Як убачається зі змісту вказаних вище договорів, предмет договору не містить конкретизації, в якій саме справі довіритель доручає, а повірений зобов'язується вчинити від імені довірителя юридичні дії по збиранню та підготовці матеріалів для захисту прав та інтересів довірителя та сам захист прав і представництво інтересів. З виписки по рахунку також не вбачається, за представництво інтересів у якій саме справі та за яку саме юридичну допомогу сплачувалися кошти. Крім того, відповідно до п.2.1 зазначених договорів, об'єм, характер та вартість робіт узгоджується сторонами цього договору шляхом підписання Протоколу узгодження договірної ціни. Такий протокол стороною позивача не подавався та в матеріалах справи відсутній, як і акт прийняття-передачі виконаних робіт, з якого можливо було б ідентифікувати види виконаних робіт та витрачений час. Зазначення в позовній заяві видів роботи адвоката, а також вартості та тривалості робіт не є належним розрахунком витрат на правову допомогу. Також є сумнівним твердження в позовній заяві про те, що на підготовку та подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на двох аркушах фахівцем в галузі права може бути витрачено дві години. З огляду на викладене, відповідно до ст. 84 ЦПК України, вимога про стягнення з відповідача 1920,00грн. за надання правової допомоги не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20грн., від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial