Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

23.09.2016 року представник позивача звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Надра», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, Відділ Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та просить виконавчий напис від 16 травня 2014 року, що зареєстрований у реєстрі нотаріуса за №3410, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною, визнати таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «НАДРА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №96/П/76/2008-840. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем 11.03.2008 р. було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого Позичальник передала в іпотеку, а Банк прийняв нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS]. 02 червня 2015 року ВДВС Святошинського районного управління юстиції у місті Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №3410 від 16.05.2015 р., який було здійснено приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Верповською О.В. При ознайомленні з виконавчим написом, який знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, було встановлено, що ним пропонується задовольнити вимоги Банку та звернути стягнення на квартиру [ADDRESS]. Крім того у виконавчому написі вказано, що заборгованість [PERSON] перед відповідачем станом на 24.03.2014 р. складає 272 807 доларів США 87 центів, що еквівалентно 2 782 685 грн. 47 коп. залишок заборгованості за кредитом - 1 574 628,16 гривень; сума заборгованості по відсоткам - 928 632,60 гривень; пеня - 119 700,23 гривень; штраф - 158 724,48 гривень; Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис були відсутні докази безспірної заборгованості боржника перед кредитором; Іпотекодавцем не було отримано письмову вимогу про усунення порушень виконання зобов'язань, тому, вчинення виконавчого напису нотаріусом є неправомірним та передчасним; протягом дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки; нотаріусом не взято до уваги, що відповідачем порушено норми ч. 3 ст. 509 ЦК України щодо подвійної відповідальності за одне й те ж правопорушення за рахунок одночасного стягнення штрафу та пені, що є неправомірним. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином (а.с. 31,41,95). Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна просила в задоволенні позовних вимог - відмовити, справу просила розглядати у її відсутності (а.с.44). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України за наявними у справі доказами. Судовим розглядом встановлено, що 11 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «НАДРА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №96/П/76/2008-840. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем 11.03.2008 р. було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого Позичальник передала в іпотеку, а Банк прийняв нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS]. 02 червня 2015 року ВДВС Святошинського районного управління юстиції у місті Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №3410 від 16.05.2015 р., який було здійснено приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Верповською О.В. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Спір між сторонами виник з тих підстав, що на думку позивача виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, а саме, у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис були відсутні докази безспірної заборгованості боржника перед кредитором; Іпотекодавцем не було отримано письмову вимогу про усунення порушень виконання зобов'язань, тому, вчинення виконавчого напису нотаріусом є неправомірним та передчасним; протягом дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки; нотаріусом не взято до уваги, що відповідачем порушено норми ч. 3 ст. 509 ЦК України щодо подвійної відповідальності за одне й те ж правопорушення за рахунок одночасного стягнення штрафу та пені, що є неправомірним. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Порядок вчинення виконавчих написів нотаріусами врегульований Законом України «Про нотаріат»; Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595; постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України». Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, відповідно до якого «нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172» (пункт 3 глави 16 Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України). Відповідно до пункту 1 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України «для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання». Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Здійснення виконавчого напису нотаріусом в даних правовідносинах регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» встановлює умови вчинення виконавчих написів. В силу даної норми, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів (п. 1.1 глава 16 розділ ІІ Порядку). Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума заборгованості, яка була прийнята нотаріусом та зазначена в виконавчому написі, включає в собі заборгованості по кредиту, відсотках за період з 11.03.2008 року по 24.03.2014 року. Відповідність розрахунків заборгованості, з урахування строків позовної давності, нотаріусом не перевірялася. Виконавчий напис видано саме на суму, яка була вказана стягувачем. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вимогу про повернення всієї суми заборгованості ПАТ «КБ «Надра» направив [PERSON] 02.04.2014 року, однак, доказів отримання останньою даної вимоги ні нотаріусу, ні суду надано не було, позивач ж отримання такої вимоги заперечує (а.с. 1-4,50). Усі ці обставини нотаріусом не враховувались. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved