Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

22.12.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 2 050 доларів США (а.с. № 2- 3), яка ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.12.2014р. була залишена без руху та позивачу надано було строк для усунення недоліків, що ним й було виконано 13.01.2015р. (а.с. № 10-12). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві від 13.01.2015р. та в ході судового розгляду справи посилався на те, що 06.04.2012р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав останньому грошові кошти в сумі 2\~050 доларів США, які останній зобовязався повернути до 01.06.2012р., що підтверджується розпискою від 06.04.2012р. Зі слів відповідача, гроші потрібні були йому для участі на грошових ринках в системі Forex та Mmcіs, на підтвердження чого відповідач надавав сертифікат про навчання в учбовому центрі Університету персональних інвестицій у 2011 році у м. Києві. [PERSON] грошові кошти не повернув, а тому позивач просив позов задовольнити та стягнути 2050 дол. США. Позивач та його представник адвокат [PERSON] (діє на підставі договору юридичного обслуговування № 14-08 від 16.03.2015р. - а.с. № 30-31) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги № 31 від 07.04.2015р. - а.с. № 26) в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що кошти були передані відповідачу з метою спільного отримання прибутку від участі [PERSON] на грошових ринках в системі Forex та Mmcіs. Відповідач вважає, що фактично він не укладав із позивачем договір позики, так як вони домовлялися про інше про сумісну діяльність, від якої повинні були б розподілити прибуток у разі його наявності. Факт отримання від позивача грошових коштів в розмірі 2050доларів США відповідач підтвердив. Суд, вислухав сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що 06.04.2012р. відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 2050доларів США, які зобовязався повернути до 01.06.2012р., що підтверджується копією розписки (а.с. № 8). Достовірність розписки від 06.04.2012р. відповідачем та його представником не оспорювалась, так само як підпис відповідача на цій розписці там сам факт отримання грошей. З огляду на те, що сторони не заперечували проти передачі та отримання грошових коштів, то відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом України у спорі про стягнення боргу за договором позики під час розгляду 18.09.2013р. справу № 6-63 цс 13, було визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. В розписці відсутні відомості про ціль використання коштів, але сторони під час судового засідання не заперечували те, що метою їх використання була участь [PERSON] на грошових ринках в системі Forex та Mmcіs, з метою отримання прибутку від цієї діяльності. Проте, позивач заперечував, що дані кошти ним були передані відповідачеві саме для їх сумісної підприємницької діяльності. Мету, для якої відповідачеві потрібні були кошти, позивач знав лише зі слів самого відповідача. Відповідач, хоча й посилався на те, що грошові кошти були отримані ним для спільного отримання прибутку з позивачем, проте належних і допустимих доказів цьому суду не надав, а тому судом його заперечення оцінені критично, через їх недоведеність. Допитаний у якості свідка (заявлений був стороною відповідача) [PERSON] (а.с. № 56, 57, 59-61) в судовому засідання підтвердив, що дійсно знайомив сторони, проте з якою метою позивач передавав відповідачеві грошові кошти йому достеменно не відомо. Свідок припускав, що з огляду на те, що сторони перебували у групі, члени якої обмінювалася звязками та ідеями з питань бізнесу, то ймовірно, позивач надав відповідачеві грошові кошти саме для втілення в життя якихось бізнес планів. Показання допитаної в якості свідка [PERSON] (а.с. № 44, 45, 46-49) про те, що [PERSON] мав намір ділити з позивачем прибуток від гри на біржових торгах у разі вдалої гри і саме такими були умови угоди між сторонами, суд оцінює критично, бо по-перше вона є матір,ю відповідача, а по-друге, показання цього свідка ніякими іншими доказами не підтверджуються, а текст розписки говорить про існування між позивачем та її сином саме відносин, які характерні для договору займу. Таким чином, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт отримання відповідачем грошових коштів саме для спільної з позивачем підприємницької діяльності, оскільки видана ним розписка, або будь-який інший документ не свідчать про це, та сам позивач заперечував таку мету надання відповідачеві грошових коштів. Натомість, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем укладено саме договір позики, за умовами якого останній одержав у борг грошові кошти. Текст розписки від 06.04.2012р., в якій немає ніяких особливих відміток про іншу природу взаємовідносин, ніж боргові, в силу ст. ст. 57-59 ЦПК України є належним та допустимим доказом укладанням між [PERSON] та [PERSON] саме договору займу грошових коштів. Так, у розписці зазначено, що відповідач узяв на себе зобовязання повернути саме борг: «обязуюсь возвращать данную сумму долга полностью или частями» (зазначено російською мовою). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами та згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи що до теперішнього часу [PERSON] не виконав належним чином умови договору позики і не повернув позивачу грошового боргу в сумі 2 050 доларів США, то суд вважає за можливе стягнути дану суму на користь позивача [PERSON] При цьому, суд вважає за можливе застосувати положення абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», а саме вважає за можливе стягнути суму заборгованості в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення суду. Відповідно до повідомлення Національного Банку України про офіційні курси гривні до іноземною валюти від 02.07.2015р. (з 14.00год. 02.07.2015р. до 14.00год. 03.07.2015р.) за 100дол. США - 2100,64грн. (а.с. № 58). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу 2050доларів США, що є еквівалентом 43 063грн. 12коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 323 грн.25коп., що підтверджується квитанцією (а.с. № 1). Крім того, суд вважає за можливе достягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 107грн. 38коп. виходячи з наступного. Враховуючи що розмір судового збору, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 1% від ціни позову, то по даній справі сплаті підлягав судовий збір 430грн. 63 коп. виходячи з суми боргу 43\~063грн.12коп. натомість позивачем було сплачено 323грн. 25коп., а тому достягненню в доход держави підлягає сума 107грн. 38коп. (430грн. 63 коп. 323грн. 25коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved