Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

23 листопада 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.04.2016 року між позивачкою та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений депозитний договір, згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок та прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 86 500,00 грн. Згодом позивачка дізналася про ухвалення рішення про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». Позивачка неодноразово зверталася до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявами про її включення до переліку вкладників, яким будуть відшкодовані їх вклади, проте жодної відповіді не отримала. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про стягнення вкладу в сумі 86 500,00 грн., відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 14 020,13 грн., а також інфляційних витрат у сумі 20 884,56 грн., стягнення трьох відсотків річних у сумі 3 495,45 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. (а.с.а.с. 1 - 7, 22 - 28). Позивачка, її представник у судовому засіданні підтримали позов. Представник відповідача до суду не з'явився, подав відзив на позов. Представник третьої особи до суду також не з'явився, був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2016 року між позивачкою та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» №980-027-000003696, згідно з яким ПАТ «Банк Михайлівський» відкрило депозитний рахунок №26201520877102 та прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 86 500,00 грн. (а.с.а.с. 8, 9). 12 липня 2016 року правлінням Національного банку України було ухвалене рішення №124-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». 01 грудня 2016 року позивачка звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою №01.12.2016/12181-ФК про включення інформації про неї до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та повернення вкладених коштів. 13 вересня 2017 року позивачка звернулася до третьої особи із заявами про надання інформації про стан її рахунку, роз'яснення причин неповернення їй коштів та надання виписки з рахунку. Відповідно до частин 1, 2 статті 1060 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Разом з тим частина 1 статті 1074 ЦК визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Отже, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23.02.2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI), який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону №4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. У відповідності з пунктом 6 статті 2 Закону №4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону №4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. За правилами, встановленими частиною 1 статті 26 Закону №4452-VI , Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Частиною 2 статті 26 Закону №4452-VI визначено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунку до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною). Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунку здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною). За змістом частини 6 статті 26 Закону №4452-VI у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №4452-VI, Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Таким чином, у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення від 12.07.2016 року №124-рш про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк Михайлівський», у відповідача виникло зобов'язання по виплаті позивачці коштів в розмірі неповернутої суми вкладу, а тому позов у частині стягнення з відповідача гарантованого відшкодування грошових коштів у сумі 86 500,00 грн. підлягає задоволенню. Розв'язуючи позов у частині стягнення з відповідача інфляційних і трьох відсотків річних, суд виходить з такого. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Як вбачається із змісту укладеного договору від 25.04.2016 року, до нього не були включені положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання, отже, вимога позивачки про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних обґрунтована й підлягає задоволенню. Три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов'язань складає 3 495,45 грн. відповідно до наступного розрахунку: (86 500,00 х 3 % ? 365) х 493 = 3 495,45, де: - 86 500,00 - сума вкладу; - 365 - кількість днів у році; - 495 - кількість календарних днів від 15.07.2016 року по 19.11.2017 року. Сума інфляційних за несвоєчасне виконання обов'язків складає 16 899,78 грн. відповідно до розрахунку: (99,7/100 х 101,8/100 х 102,8/100 х 101,8/100 х 100,9/100 х 101,1/100 х 101,0/100 х 101,8/100 х 100,9/100 х 101,3/100 х 101,6/100 х 100,2/100 х 99,9/100 х 102/100 х 101,2/100 х 86 500,00) - 86 500,00 = 17 830,38, де: - 99,7 - індекс інфляції у серпні 2016 році; - 101,8 - індекс інфляції у вересні 2016 році; - 102,8 - індекс інфляції у жовтні 2016 році; - 101,8 - індекс інфляції у листопаді 2016 році; - 100,9 - індекс інфляції у грудні 2016 року; - 101,1 - індекс інфляції у січні 2017 року; - 101,0 - індекс інфляції у лютому 2017 року; - 101,8 - індекс інфляції у березні 2017 року; - 100,9 - індекс інфляції у квітні 2017 року; - 101,3 - індекс інфляції у травні 2017 року; - 101,6 - індекс інфляції у червні 2017 року; - 100,2 - індекс інфляції у липні 2017 року; - 99,9 - індекс інфляції у серпні 2017 року; - 100,0 - індекс інфляції у вересні 2017 року; - 101,2 - індекс інфляції у жовтні 2017 року; - 86 500,00 - сума позики. Позов у частині відшкодування позивачці збитків у вигляді упущеної вигоди, а також моральної шкоди задоволенню не підлягає з таких підстав. Так, висунувши вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивачка обґрунтувала її приписами Закону України від 12.05.1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів». Між тим, позивачка не звернула увагу на положення пункту 5 частини 1 статті 4 вказаного закону, у відповідності з яким моральна шкода може бути відшкодована споживачеві винятково в разі заподіяння шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), що, безумовно, виключає можливість задоволення позову в цій частині. Що стосується вимоги про відшкодування збитків, то позивачка не обґрунтувала її жодним належним та допустимим доказом. Відповідно до функцій відповідача, визначених статтею 4 Закону №4452-VI, на нього покладено обов'язок здійснювати заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідацію банку. Отже, відповідач гарантує виплату вкладникові коштів в граничному розмірі, передбаченому статтею 26 Закону №4452-VI, у тому числі за рахунок коштів самого фонду, які надаються банку у вигляді цільової позики на ці потреби. Запровадження тимчасової адміністрації і ліквідація банку не позбавляє особу можливості реалізації права на судовий захист, Фонд набуває право кредитора банку на відшкодовані вкладникам кошти та надану банку цільову позику. Порядок виплати коштів, встановлений Законом №4452-VI, судовим рішенням, у разі задоволення позову, не змінюється, оскільки воно підлягає виконанню з дотриманням положень цього Закону. Таке рішення не зобов'язує Фонд проводити виплати і задовольняти вимоги кредиторів, здійснення яких заборонене статтею 36 цього Закону, або ж порушувати встановлену ним черговість виплат. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача вклад у сумі 86 500,00 грн., три відсотки річних у сумі 3 495,45 грн. та інфляційні в сумі 16 899,78 грн. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 249,00 грн.

Outcome: partial