overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

22 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 29766 грн. 62 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався через оголошення у пресі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання по договору належним чином не виконував у звязку з чим станом на 31 січня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 29766 грн. 62 коп., з якої 855 грн. 17 коп. заборгованість за кредитом, 22967 грн. 80 коп. заборгованість по процентам, 4050 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1393 грн. 65 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 4-5). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір та витрати, повязані з оголошенням у пресі про виклик відповідача у судове засідання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

22 лютого 2017 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, вказавши наступне. Вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2015 року, який за рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2017 року розірвано. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивачка вказує на те, що відповідач працює, має стабільний заробіток, у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на неповнолітню дитину, чим ставить її в скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена була звернутися до суду з цим позовом, де просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його прибутків, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до її повноліття. На користь третіх осіб з відповідача стягнення не проводяться. Позивачка в судове засідання не з'явилась по заяві про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явився по заяві про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2015 року, який за рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2017 року розірвано ( а.с. 2). Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с. 3, 4). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вищевказаного, суд вважає можливим стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів прибутку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до її повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

22 лютого 2018 року [PERSON], в інтересах якого діє законний представник [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст..71, 72 ЖК України, оскільки відповідачі не проживають у квартирі понад шість місяців. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідачі позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки ОЖБК від 09.02.2018 року №537 (а.с.5) за адресою [ADDRESS] зареєстровані власник [PERSON], мати [PERSON], батько [PERSON], сестра [PERSON] [PERSON], що діє в інтересах малолітнього [PERSON] як його законний представник звернувся з позовом, в якому просив визнати [PERSON] мати позивача та [PERSON] сестру позивача такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, з тих підстав, що вони не проживають у вказаній квартирі з 2013 році. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача, а саме [PERSON], посилається на правовідносини, які склалися між ним та відповідачами, а не на правовідносини, що склалися між позивачем [PERSON] та відповідачами. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на положення ст. 71, 72 ЖК України, норми яких на спірні правовідносини не поширюються, оскільки наведені правові норми регулюють питання користування жилими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду. Відповідно до п.39 Постанови №5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

22 лютого 2018 року [PERSON](далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON](далі - відповідач), з урахуванням уточненої позовної заяви поданої до суду 12 березня 2018 року, про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття любові та поваги один одного, розбіжність у поглядах на взаємовідносини подружжя в сім'ї,шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться з вересня 2017 року. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому 12.03.2018 подала до суду заяву, в якій повідомила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, при цьому 11.04.2018 також подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 06 грудня 2008 року сторони уклали шлюб(а. с. 6). У подружжя є дитина малолітній син [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Через втрату почуття любові та поваги один одного, розбіжність у поглядах на взаємовідносини подружжя в сім'ї, позивач та відповідач фактично припинили шлюбні стосунки. Спільне господарство ними не ведеться з вересня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхньої малолітньої дитини. Враховуючи наведене вище, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1ст. 142 ЦПК України позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а такожстягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

22 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла 14 грудня 2017 року була його матірю. Встановлення даного факту заявнику необхідно для успадкування майна померлої. Перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину є те, що за наявними документами неможливо довести факт родинних відносин заявника із спадкодавцем, зокрема, через різне написання прізвища у свідоцтві про його народження та в свідоцтві про розірвання шлюбу між батьками. З огляду на викладене, [PERSON] просить його заяву задовольнити. Заявник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи Першої Вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник заінтересованої особи Жмеринської міської ради в судове засідання також не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне. 14 грудня 2017 року померла [PERSON], яка була матірю [PERSON]. Після її смерті приватним нотаріусом [PERSON] на підставі заяви [PERSON] було заведено спадкову справу № 8 /2018, в якій містяться копія заповіту від 1 лютого 1997 року, яким спадкодавець заповіла усе своє майно сину [PERSON]. Через розбіжність у написанні прізвища заявника, зокрема у свідоцтві про народження його прізвище зазначено «Гурилев», в свідоцтві про розірвання шлюбу між батьками їх прізвище було зазначено [PERSON] та Гурильова відповідно, в паспорті заявника його прізвище зазначено також як [PERSON], а в заповіті складеному спадкодавцем прізвище спадкоємця зазначено «Гурилев» заявник не може реалізувати свої спадкові права. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], яка померла 14 грудня 2017 року підтверджується: копією свідоцтва про народження заявника, де його батьками зазначені: [PERSON], мати [PERSON], місце народження м. Чернівці, копією паспорта, в якому співпадають число місяць та рік народження, а також місце народження, копією заповіту, від 1 лютого 1997 року, в якому [PERSON], заповіла усе своє майно сину [PERSON], копією свідоцтва про розірвання шлюбу батьків заявника, де їх прізвище до розірвання шлюбу було зазначене як [PERSON] та Гурильова, а після розірвання шлюбу матір заявника відновила дошлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

22 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 вересня 2008 року виконкомом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 10, вказавши, що сімейне життя між ними не склалося. Відповідач належним чином не цікавиться сімейними проблемами, життям дітей, періодично зловживає спиртними напоями, внаслідок чого виникають сварки, які негативно впливають на психологічних стан дітей. Близько 6 місяців тому він поїхав проживати до своїх батьків і лише одного разу навідував свою сімю. Від шлюбу мають двох дітей: дочка [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Строк на примирення не бажає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « Очеретнюк». Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Строк на примирення не бажає. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2008 року. Шлюб зареєстрований виконкомом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 10. Від шлюбу мають двох дітей: дочка [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]. Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони миритись не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, суд вирішує справу по суті, - тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

22 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27 травня 2016 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до лютого 2018 року. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння.Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, на розірванні шлюбу наполягала, просила відновити їй дошлюбне прізвище Славіна. Відповідач [PERSON] позов визнав, на розірванні шлюбу також наполягав, наслідки визнання позову йому роз'яснені. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 27 травня 2016 року зареєстрували шлюб у виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, про що складено відповідний актовий запис за №04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвам про народження дитини (а. с. 6). Як встановлено судом, основою розпаду сімї послугувало те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, що приводило до постійних сварок та привело до втрати почуттів кохання один до одного. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно відновити дошлюбне Славіна. Відповідно до вимог\~ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 352,40 грн., з державного бюджету позивачу необхідно повернути судовий збір в сумі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

22 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 16 листопада 2007 року в Добренській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. В даному шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів сторін, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри. Відповідач зловживає спиртними напоями, що є причиною частих сварок та конфліктів, що негативно впливає на виховання та психологічний стан дітей. Шлюбні відносини припинилися і відновлені бути не можуть, через що дальше збереження сімї стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просить розірвати шлюб з відповідачем та залишивши їй шлюбне прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з мотивів, викладених в заяві, підтримала повністю. Вважає, що дальше збереження сімї з відповідачем є неможливим, шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати та залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що сімя ще може бути збережена. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сімю і для цього не приймають ніяких заходів, що в даний час вони не підтримують сімейних відносин, наданий подружжю строк для примирення позитивного результату не дав, позивач просить шлюб розірвати, вважаючи, що сімя розпалась, відповідач у завершальне судове засідання не зявився, що свідчить про фактичне визнання позову, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором позивача суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Суд не стягує з відповідача понесених позивачем судових витрат на сплату судового збору, оскільки остання від такої вимоги відмовилася.

Outcome: approved