Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

22 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після смерті матері залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON] є позивач [PERSON] Постановою завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області від 28.11.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок з господарським побудовами, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в матеріалах справи є заява її представника, в якій вона просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без її участі. Представник відповідача - Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської областів судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву № 18/02-18 від 18.01.2017 року про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (а.с. 11-15). Згідно довідки приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 11371 від 02.12.2016 року, реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не проводилась (а.с. 20). З довідки виконавчого комітету Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 1429 від 13.12.2016 року вбачається, що домоволодіння в [ADDRESS], згідно запису погосподарської книги № 7, рахунок № [NUMBER], станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Головою двору є [PERSON], [INFO] (а.с. 11). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно заповіту від 14 січня 1998 року [PERSON] заповіла все своє майно дочці [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.05.1962 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.02.1988 року [PERSON] є матір'ю [PERSON] (а.с. 17). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Старосанжарської сільською радою Новосанжарського району Полтавської області24.05.2016 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). В повідомленні завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 6/01-16 від 06.01.2017 року вказано, що після померлої 23.05.2016 року [PERSON] заведена спадкова справа № 135/2016 від 09.06.2016 року. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] (а.с. 34, 35). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved