Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

23 липня 2015 року до суду звернулася [PERSON] «Автодор» з вказаним позовом, в якому зазначали, що між позивачем та [PERSON] 24 грудня 2009 року було укладено договір схову автомобіля марки «Iveco», згідно якого позивач прийняв на зберігання транспортний засіб на платну автостоянку, а саме за зберігання вантажного автомобіля встановлено добову вартість у розмірі 18 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 липня 2011 року прийнято та затверджено мирову угоду, якою [PERSON] визнав факт, що [PERSON], укладаючи договір схову діяв від його імені та за його дорученням. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати коштів за зберігання транспортного засобу у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав. Просив стягнути з відповідача плату за зберігання 15858 грн., неустойку 31180,79 грн., судовий збір 470,39 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, про що надав письмову заяву. Відповідач у судове засідання не прибув повторно, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином - засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 936 Цивільного Кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. У відповідності до ч. 3 ст. 946 цього Кодексу, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Статтею 947 цього Кодексу передбачено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно ч. 1 ст. 549 цього Кодексу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Судом достовірно встановлено, що між позивачем та [PERSON] 24 грудня 2009 року було укладено договір схову (зберігання) автомобіля [NUMBER]. Згідно договору позивач зберігав транспортний засіб на платній автостоянці. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2011р. по справі № 2-2343/11 прийнято та затверджену мирову угоду, якою [PERSON] визнав факт, що [PERSON], укладаючи договір схову діяв від його імені та за його дорученням. Згідно Наказу [PERSON] «АВТОДОР» за № 18 від 24 жовтня 2012р. встановлено з 01 листопада 2012 р. тарифи по зберіганню транспортних засобів на платній автостоянці, що розташована по вул. Г. Бресту в мікрорайоні № 57 у м. Кременчуці, за зберігання вантажного автомобільного транспорту встановлено добову вартість у розмірі 18 грн. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 квітня 2013 року по справі № 524/1404/13-ц, що набрало законної сили, позов [PERSON] «Автодор» задоволено. Стягнуто \~з [PERSON] на користь [PERSON] «Автодор» \~кошти у розмірі 4950грн. 00коп. плати за зберігання транспортного засобу, 10936грн. 28коп. неустойку та у повернення сплачених судових витрат 229грн. 40коп. судового збору. Проте, з 15 лютого 2013 р. [PERSON] плату за зберігання транспортного засобу до каси [PERSON] «Автодор» не вносить, внаслідок чого станом на 15 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 15858 грн. Крім того, за затвердженою мировою угодою [PERSON] зобовязувався сплатити суму боргу, що виникла у період з 24 грудня 2009 р. по 12 липня 2011 р. (включно) рівними частками до 01 січня 2012 р., проте, взяті на себе зобовязання належним чином не виконав в строк до 01 січня 2012 р. суму у розмірі 1179, 75 грн. не сплатив, дана заборгованість на момент звернення до суду з відповідною позовною заявою залишається не сплаченою. Станом на 15 липня 2015 року розмір неустойки становить 31180,79 грн. відповідно до п. 3 затвердженої мирової угоди, яким визначено, що у разі порушення [PERSON] строків перерахування коштів, зобовязати його сплатити [PERSON] «Автодор» неустойку у розмірі 3% від суми прострочення за кожен день прострочення. Фактично між сторонами виникли зобовязання і між сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобовязання, строки дії, права, обовязки та відповідальність сторін. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати коштів за зберігання транспортного засобу у встановлені строки. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості, розмір якої станом на 15 липня 2015 року становить 15858 грн., неустойка 31180,79 грн. та у повернення сплаченого судового збору в розмірі 470,39 грн. Розрахунок заборгованості обчислено позивачем вірно. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем [PERSON] не сплачена. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved