Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

23.08.2019 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про відшкодування потерпілому заподіяної шкоди до ПрАТ «СК «Юнівес». 29.08.2019 року суддею Дарницького районного суду м. Києва Комаревцевою Л.В. постановлено ухвалу про передачу справи до Голосіївського районного суду м. Києва. 11.01.2021 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено, що 13.06.2016 року по вулиці Княжий Затон, буд. № 16-Д у місті Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Тойота» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] та «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності, що призвела до пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.07.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АІ № 8387608, від 06.09.2015 року з лімітом відповідальності 50 000, 00 грн. за шкоду, заподіяну майну, та розміром франшизи 500, 00 грн. 20.09.2016 року ПрАТ «СК «Юнівес» виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 16 083, 52грн., а 01.12.2016 року доплатило ще 8 357, 01 грн. За даними висновку судової автотоварознавчої експертизи від 27.03.2018 року № 20909/17-54, вартість відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригода, яка мала місце 13.06.2016 року, автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, становить 43 919, 46 грн. Відтак, різниця між фактично виплаченим розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] становить 19 232, 26 грн., які просив стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору та на проведення експертного дослідження у розмірі 3 714, 00 грн. 21.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого ПрАТ «СК «Юнівес» заперечує проти позову з тих підстав, що страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до звітів про оцінку вартості матеріальних збитків від 11.09. та 19.11.2016 року. 27.04.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач зазначив, що підстави для спростування позовних вимог, на які посилається відповідач не підтверджені належними доказами. У судовому засіданні сторони відсутні. Позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про завершення розгляду справи за його відсутності, просив задовольнити заявлені вимоги з зазначених у позовній заяві підстав. Відповідач ПрАТ «СК «Юнівес» явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Врахувавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13.06.2016 року по вулиці Княжий Затон, буд. № 16-Д у місті Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Тойота» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] та «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , що призвела до пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.07.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АІ № 8387608, від 06.09.2015 року з лімітом відповідальності 50 000, 00 грн. за шкоду, заподіяну майну, та розміром франшизи 500, 00 грн. 20.09.2016 року ПрАТ «СК «Юнівес» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 16 245, 78 грн., а 01.12.2016 року доплатило ще 8 441, 42 грн. За даними висновку судової автотоварознавчої експертизи від 27.03.2018 року № 20909/17-54, вартість відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригода, яка мала місце 13.06.2016 року, автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, становить 43 919, 46 грн. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначає, що різниця між фактично виплаченим розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] становить 19 232, 26 грн., які просив стягнути на його користь з відповідача. За правилами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. ст. 3, 6, п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди; страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого; у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, за змістом вказаних норм матеріального права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці міжфактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку (правовий висновок ВП ВС у справі № 755/18006/15-ц). Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, заподіювач шкоди, який застрахував свою відповідальність, має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату товарної вартості автомобіля у разі її наявності. З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди особою, винною у її вчиненні укладено договір обов`язкового страхування своєї цивільної-страхової відповідальності, сплачено страховий платіж, поліс був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, а відтак відповідно до полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами має право на відшкодування його відповідальності перед позивачем страховою компанією. Вказана у висновку судової автотоварознавчої експертизи від 27.03.2018 року № 20909/17-54, вартість відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригода визначена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 43 919, 46 грн., не перевищує ліміт відповідальності, визначений у полісі обов`язкового страхування серії АІ 8387608 від 06.09.2015 року, тому відповідно до ст. 22 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме вказану суму повинен був виплатити позивачу страховик з відрахуванням 500, 00 грн. франшизи. 20.09.2016 року ПрАТ «СК «Юнівес» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 16 245, 78 грн., а 01.12.2016 року доплатило ще 8 441, 42 грн., що разом становить 24 687, 20 грн. Недоплаченою залишається сума у розмірі (43 919, 46 грн. - 24 687, 20 грн. - 500, 00 грн. франшиза) = 18 732, 26 грн. З огляду на викладене вище, позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «СК «Юнівес» про відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, підлягають частковому задоволенню судом у розмірі 18 732, 26 грн. Крім того, за правилами ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають судові витрати по сплаті судового збору та за проведення експертного дослідження у розмірі 768, 40 та 3 714, 00 грн. відповідно. На підставі викладеного,

Outcome: partial