Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

23.10.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування якого зіслався на те, що 14.03.2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 4700 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних. Банк свої зобовязання виконав та надав кредитні кошти відповідачу, який в свою чергу умови договору не виконує, у звязку з чим станом на 31.08.2017 року виникла заборгованість у розмірі 52706 грн. 30 коп. Тому, Банк просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість, а також судові витрати. Відповідач позов не визнав та подав до суду зустрічний позов обґрунтовуючи його тим, що банк починаючи з 01.09.2014 року та 01.04.2015 року в односторонньому порядку без його відома підвищив відсоткову ставку, таким чином порушивши його право як споживача банківських послуг, тому просить кредитний договір розірвати у звязку з істотною зміни обставин якими вони керувалися при укладенні договору, а також зобовязати банк повернути йому кошти, які були сплачені у звязку з підвищенням відсотків. Представник банку подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказав, що [PERSON] підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання послуг, він зазначив, що ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, втому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку (www.privatbank.ua). Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата видачі наказу), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Дані зміни узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки [PERSON] було направлено 15.08.2014 року та 15.03.2015 року, однак будь-яких заяв з боку останнього про розірвання кредитного договору не надходило. Не звертався і [PERSON] до банку з вимогами, щодо несправедливих умов кредитування, а протягом тривалого часу виконував зобовязання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. В судове засідання представник банку не зявився, а в поданій до суду заяві просив справу слухати без його участі позовні вимоги задовольнити, а в зустрічному позові просив відмовити, у звязку з безпідставністю. Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити зустрічний позов, а в первісному позові просив відмовити. Суд заслухавши пояснення та доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.03.2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4700 грн. на платіжну картку зі сплатою 30% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За положеннями ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. На підставі п.2.1.1.12.6.1. при порушенні Позичальником будь-якого зобовязання з передбачених п.2.1.1.12.6.2., п.2.1.1.12.8.1. даних Умов і Правил (сплата кредиту, процентів, винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу) Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню. Відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення кредиту, чим порушив вимоги, встановлені кредитним договором. Даний договір ніким не оспорюваний, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. На момент звернення з позовом заборгованість за кредитом не погашена і станом на 31.08.2017 року, за позицією позивача, складала 52706 грн. 30 коп., а саме: 4699 грн. 57 коп. заборгованість за кредитом; 41730 грн. 73 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3289 грн. 99 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2486 грн. 01 коп. штраф (процентна складова). Крім того, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Виходячи з викладеного та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15). Відтак, позовна вимога в частині стягнення пені задоволенню не підлягає. Що стосується зустрічного позову, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, банк має право вносити зміни в тарифи. При цьому банк зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про непогодження з внесеними змінами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Як вбачається з розрахунку заборгованості, підвищення відсоткової ставки відбулося в період з 01.09.2014 року до 34,80% та 01.04.2015 року до 43,20% на рік. З матеріалів справи вбачається, що банком [PERSON] на його мобільний телефон було відправлено СМС повідомлення про підвищення відсоткової ставки, 15.08.2014 року та 15.03.2015 року. Дані обставини позивачем за зустрічним позовом та його представником спростовані належними та допустимими доказами не були. Позивач просив суд розірвати спірний кредитний договір та зобовязати відповідача повернути йому зайво сплачені кошти у звязку з підвищенням відсоткової ставки. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у порядку передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.15постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012року, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, на інші суттєві обставини, суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того,що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин,а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Згідно з ч.2 ст.652 ЦК якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, виходячи з аналізу вищенаведених правових норм та досліджених у судовому засіданні обставин справи суд приходить до висновку, що збільшення відсоткової ставки не є безумною підставою для задоволення вимог позивача для розірвання кредитного договору та зобовязання відповідача повернути йому зайво сплачені кошти у звязку з підвищенням відсотків, а лише може впливати на визначення розміру платежів, тому в позові з цих підстав слід відмовити.

Outcome: partial