Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

22 жовтня 2013 року позивач звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою , що втратила право користування належним їй житловим будинком , розташованим по [ADDRESS] та скасування її реєстрації місця проживання в цьому будинку мотивуючи свої вимоги тим, що в цьому будинку проживає її син [PERSON] та її онук [PERSON]. Шлюб між сином та відповідачем розірвано і відповідач з березня місяця 2012 року не проживає в цьому будинку. Представник позивача , підтримуючи позов , зазначає , що відповідач є його колишньою дружиною. Будинок , розташований по [ADDRESS] в 1997 році придбала його мати - [PERSON] та надала йому та його колишній дружині для проживання. В цьому будинку вони проживали з 1998 року. В 2009 році дружина була прописана в цьому будинку. В травні місяці 2012 року вони припинили спільне проживання , дружина пішла проживати на квартиру. Шлюб між ними розірвано 21.06.2013 року, а 17 серпня 2013 року він створив нову сім'ю. Відповідач з позовом не згодна в повному обсязі та пояснює , що після одруження з [PERSON] , в 1998 році його мати надала їм для проживання житловий будинок по [ADDRESS] , який придбала перед їх весіллям В цьому будинку вони проживали з 1998 року до травня 2012 року. За ці 14 років вони з колишнім чоловіком добудовували цей будинок , побудували літню кухню , лазню , веранду які є їх спільною сумісною власністю. Припинити своє проживання в цьому будинку вона була змушена внаслідок розпаді їх сім'ї та створення колишнім чоловіком нової сім'ї , яка стала проживати в цьому будинку. Дослідивши надані докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належні та допустимі. В судовому засіданні достовірно встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідач та [PERSON] , перебуваючи у шлюбі , проживали в будинку по [ADDRESS] з 1998 року. Згідно свідоцтва серії САВ № 387583 від 13.04.2009 року , виданого виконкомом Приморської сільської ради на підставі рішення від 27.02.2009 р. , власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно технічного паспорту , виготовленому 22.12.2008 р. Кілійським МБТІ та РОН , житловий будинок по [ADDRESS] , належний [PERSON] , складається з літ. А - житловий будинок, літ. Б - літня кухня, № 1-6 - надвірні споруди. Місце проживання [PERSON] та відповідача в спірному будинку зареєстровано 06 липня 2009 року, що підтверджується записами в їх паспортах. Згідно довідки, виданої виконкомом Приморської сільської ради , [PERSON] проживала в будинку по [ADDRESS] з квітня місяця 1998 року (згідно даних погосподарської книги № 9 Приморської сільської ради на 1996-2000 року, особовий рахунок [NUMBER]) по квітень 2012 року. Проживання в будинку по [ADDRESS] [PERSON] припинила в квітні - травні 2012 року та не проживає в ньому в наслідок розпаду їх сім'ї , а потім в зв'язку із створенням її колишнім чоловіком нової сім'ї , яка стала проживати в цьому ж будинку. Встановлено також , та не заперечується представником позивача , що за час його проживання у шлюбі з відповідачем в житловому будинку по вул. Лермонтова 6-а , вони здійснювали його добудову , зокрема побудували веранду, літню кухню , лазню. Згідно ст. 71 ч. 1 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч.2 ст.71 ЖК України у випадку, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутніми з поважних причин більше шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймодателем а у випадку спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм, член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній без поважних причин. В зв'язку із цим , приймаючи до уваги ті обставини , що проживання відповідача в будинку позивача обумовлено особистими стосунками із колишнім чоловіком , її відсутність в будинку з травня 2012 року не може бути визнано відсутністю без поважних причин. Судом також встановлено, та це не заперечується сторонами, що у складі домоволодіння , належного позивачу, є нерухоме майно , яке було створено [PERSON] та відповідачем , яке залишилося та знаходиться в будинку позивача , оскільки між відповідачем та колишнім чоловіком не досягнуто згоди щодо його розподілу. Наявність в жилому будинку майна, належного відповідачу свідчить про те , що вона не припинила користування житловими приміщеннями цього будинку. В зв'язку із зазначеним , суд вважає , що підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловими приміщеннями жилого будинку, належного позивачу, відсутні, в зв'язку з чим ця позовна вимога підлягає залишенню без задоволення. Позовна вимога про скасування реєстрації місця проживання відповідача в житловому будинку , належному позивачу, є похідною вимогою, в зв'язку з чим також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed