Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

23 серпня 2018 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначила, що 03 серпня 2001 року через Універсальну біржу «Південь» між ними було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS]. При укладанні договору вони домовилися щодо всіх його істотних умов, вона сплатила вартість домоволодіння, після чого він передав його їй. Відповідач ухиляється від її пропозицій нотаріально посвідчити договір. Маючи намір продати будинок вона звернулася до нотаріуса, який роз'яснив, що договір купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі, не є правовстановлюючим документом, тому запропонував звернутися до суду. Посилаючись на викладене вище, позивачка просила суд визнати дійсним, з моменту укладення, договір купівлі - продажу житлового будинку розташованого по [ADDRESS] укладений між нею та відповідачем 03 серпня 2001 року зареєстрований Універсальною біржею «Південь». В підготовче судове засідання позивачка не з'явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.14). Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, до суду подав заяву у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с.15). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 03 серпня 2001 року між сторонами було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрований того ж дня на Універсальній біржі «Південь» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 2650, за яким позивачка купила у відповідача житловий будинок за [ADDRESS] житловою площею 40,9 кв.м. позначеного на плані літерою А, який складається в цілому з: літньої кухні (кам'яної) - Д, сараю (кам'яного) - Г, погрібу (кам'яного) - Б, вбиральні (дерев'яної) - В, огорожі (цементної) № 1-4, споруд (цементних) № 5-6 (а.с.7). В подальшому, 06 серпня 2001 року Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за позивачкою було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення, записаного в реєстрову книгу за № 1та реєстровим № 92 (а.с.8). 01 серпня 2018 року завідувачем Березнегуватською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачці було відмовлено у прийняті в якості правовстановлюючого документу на житловий будинок договору купівлі - продажу зареєстрованого Універсальною біржею «Південь» (а.с.9). Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно реєстрація Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за позивачкою права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на серпень 2001 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п.5 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Сторонами не заперечується, що покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу житлового будинку, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в МБТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже позивач, на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність», набула право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володіє ним, в такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, оскільки позивачка придбала житловий будинок у порядку передбаченому діючим на той час законодавством, її позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved