Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 22 липня 2020 року керівник Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області подав в інтересах держави в особі позивача, Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), позов до [PERSON] , у якому прохав стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті 19169 гривень 25 копійок, що еквівалентно 632 євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку 27.07.2017, в дохід Державного бюджету України (отримувач Коломийське УК/Коломийськ, код отримувача ЄДРПОУ 37904227, номер рахунку (І)УК у м. Рівне, р/р 31214216017002 в банк Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код ЄДРПОУ 38012714, призначення платежу: 22160100; плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машині і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні); стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Житомирської області сплачений судовий збір у розмірі 3842 гривні на розрахунковий рахунок № 35215069011049, МФО 820172, ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ 02909950. Позов обґрунтований тим 27.07.2017 працівниками Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області на пункті ГВК на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці» проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. У ході перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки «ДАФ», модель АО85ХС480, д.н.з. [NUMBER] , серія і номер свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , який належить [PERSON] . Автомобілем (тягачем) здійснювалося перевезення піску. Завантаження піску здійснювалося в с. Хриплин Івано-Франківської області. Товар прийнято від ПП «Енергобудпостач». За наслідками контролю фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0001705 від 27.07.2017, у якому зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів. При цьому, 27.07.2017 Управлінням Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, у якій зазначено про перевищення в зазначеному вище автомобілі нормативно-вагових параметрів. Фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області також 27.07.2017 складено Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за № 38 згідно з актом №0001705 від 27.07.2017, яким [PERSON] визначено суму плати за проїзд у розмірі 636 євро, що еквівалентно 19169,25 грн. Однак вказана плата за проїзд відповідачем у встановленому законом порядку та строк, визначений у повідомленні від 29.09.2017, самостійно сплачена не була. 12 березня 2021 року представником відповідачки, адвокатом Галушком Сергієм Станіславовичем поданий відзив на позовну заяву, у якому ставиться питання про відмову в задоволенні позову керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом та стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат. Відзив обґрунтований тим, що позивач не надав, а матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] є автомобільним перевізником, автомобільним самозайнятим перевізником чи перевізником в розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та абзацу 17 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. [PERSON] ні на цей час, ні станом на липень 2017 року не здійснювала будь-якої підприємницької діяльності та відповідно не була суб`єктом господарювання. Підприємницьку діяльність вона припинила у січні 2010 року. Водночас представник відповідача вказує, що відповідачка народилася у 1933 році та станом на липень 2017 року мала вік 84 роки, а водійських прав ніколи не мала. У червні 2017 року відповідач передала належний їй вантажний автомобіль DAF, д.н.з. [NUMBER] , у позичку Товариству з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване управління №630», що підтверджується договором позички транспортного засобу №01/06/17 від 01.06.2017, актом передачі-приймання транспортного засобу в тимчасове безоплатне користування від 01.06.2017 та актом приймання-передачі транспортного засобу в тимчасове безоплатне користування від 30.11.2017. Зазначає, що у липні 2017 року фактичним перевізником було Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване управління №630», яке на належних підставах володіло вантажним автомобілем DAF, д.н.з. [NUMBER] , та здійснювало ним вантажні перевезення будівельних матеріалів, а цей автомобіль не перебував у володінні його власника, [PERSON] . Вважає, що з огляду на вказане, у позивача немає підстав ототожнювати відповідача (власника автомобіля) з автомобільним перевізником, а тому [PERSON] не є належним відповідачем по справі та не може нести відповідальність за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Крім того, вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідача судового збору саме в сумі 3842,00 грн., оскільки такий його розмір не доведений позивачем, а останнім сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн. 26 березня 2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті подано відповідь на відзив, у якій ставиться питання про задоволення повністю позовних вимог керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 19169,25 грн. У відповіді на відзив позивач посилається на те, що 27.07.2017 працівниками Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області на пункті габаритно-вагового контролю на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці» проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. У ході перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки ДАФ, д.н.з. [NUMBER] , серія і номер свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , який належить [PERSON] . Автомобілем (тягачем) здійснювалося перевезення піску. Завантаження піску здійснювалося в с. Хриплин Івано-Франківської області. Товар прийнято від ПП «Енергобудпостач». 27.07.2017 під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу [PERSON] було встановлено, що він є великоваговим, оскільки допущено перевищення нормативно-допустимих параметрів на загальну масу перевищення становило 4,350 тон від нормативу (нормативно допустима на загальну масу 40 тон, фактична становила 44,350 тон), на здвоєну вісь перевищення становило 12 тон від нормативу (нормативно допустима на строєну вісь 16 тон, фактична склала 28 тон). Під час проведення перевірки 27.07.2017 водій транспортного засобу надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіля ДАФ, д.н.з. [NUMBER] , де власником була саме [PERSON] , жодних договорів позички не було у водія під час перевірки, а відповідно до положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документ, який засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, для авто перевізника є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів. Позивач вказує, що без заперечень та зауважень щодо суб`єкта, що перевіряється, тобто [PERSON] , був підписаний водієм [PERSON] акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №015261 від 27.07.2017 та акт №0001705 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. При цьому представником відповідача не спростовується та матеріалами справи підтверджується, що зазначені документи під час заходу контролю представнику Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області не надавалися, хоча водії повинні мати і пред`являти такі документи. Водій [PERSON] під час рейдової перевірки 27.07.2017 не надав представнику Управління документів, які містили відомості про перевізника та свідчили про позику транспортного засобу позивача, в даному випадку, саме відповідач як власник транспортного засобу має нести відповідальність за перевищення нормативно-вагових параметрів, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення. Щодо договору позички транспортного засобу, долученого до відзиву представником відповідача на транспортний засіб ДАФ, д.н.з. [NUMBER] , позивач із посиланням на частину 4 статті 828 Цивільного кодексу України зазначає, що вказаний договір нотаріально не посвідчений, а отже укладений без додержання норм чинного законодавства України і є нікчемним. Враховуючи наведене вказує, що перевізником у спірних правовідносинах є відповідач [PERSON] , яка зазначена в актах проведення перевірки, а відповідачем на надано допустимих доказів щодо передачі в законне використання транспортного засобу ТзОВ «Спеціалізоване управління №630» на момент рейдової перевірки 27.07.2017, а відтак і правові підстави для володіння транспортним засобом ТзОВ «Спеціалізоване управління №630» на момент перевірки відсутні. Вказує, що представником відповідача не додано доказів оскарження відповідачем у відповідності до вимог пункту 41 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю акту №0001705 від 27.07.2017, акту №015261 від 27.07.2017, довідки від 27.07.2017 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунку, ні дій працівників Укртрансбезпеки. 26 березня 2021 року керівником Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області подана відповідь на відзив, у якій ставиться питання про задоволення позову керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 19169,25 грн. У відповіді на відзив прокурор посилається на те, що 27.07.2017 працівниками Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області на пункті ГВК на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці» проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. У ході перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки «ДАФ», модель АО85ХС480, д.н.з. [NUMBER] , серія і номер свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , який належить [PERSON] . Автомобілем (тягачем) здійснювалося перевезення піску. Завантаження піску здійснювалося в с. Хриплин Івано-Франківської області. Товар прийнято від ПП «Енергобудпостач». За наслідками контролю фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0001705 від 27.07.2017, у якому зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів. При цьому, 27.07.2017 Управлінням Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, у якій зазначено про перевищення в зазначеному вище автомобілі нормативно-вагових параметрів. Фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області також 27.07.2017 складено Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за № 38 згідно з актом №0001705 від 27.07.2017, яким [PERSON] визначено суму плати за проїзд у розмірі 636 євро, що еквівалентно 19169,25 грн. Згідно з актом №015261 від 27.07.2017 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом автомобіль, що перевірявся, належить відповідачу [PERSON] . Листом від 29.09.2017 за №26/4024-17 Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області надіслало на адресу [PERSON] копії вказаного акту № 0001705, довідки, розрахунку № 38, чеку зважування №06244 від 27.07.2017 з вимогою внести у добровільному порядку плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Однак, відповідач в добровільному порядку не сплатила плату за проїзд у зазначеній сумі. Прокурор у відповіді на відзив також вказує на те, що особа перевізник встановлюється за документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, перелік яких визначено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, відповідно до доданих до позовної заяви документів, а саме, акту №0001705 від 27.07.2017, в графі суб`єкт, що перевіряється, зазначено відповідача [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] до відзиву на позов не додано докази надання водієм чи власником транспортного засобу співробітникам Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області документів на підтвердження існування договірних відносин між відповідачем та ТОВ «Спеціалізоване управління №630» при здійсненні документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу та неприйняття їх до уваги посадовими особами. Крім того, представником відповідача не додано докази оскарження відповідачем, у відповідності до вимог пункту 41 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машині і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, акту, затвердженого постановою КМУ №879 від 27.06.2007, акту №0001705 від 27.07.2017, акту № 015261 від 27.07.2017, довідки від 27.07.2017 та розрахунку. Вважає, що твердження представника відповідача щодо того, що автомобіль марки ДАФ, модель АО85ХС480, д.н.з. [NUMBER] , що перевірявся, використовувався третьою особою не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому не повинен враховуватися судом при вирішенні справи по суті. Таким чином, вважає, що перевізником у спірних правовідносинах є відповідач [PERSON] , яка зазначена в актах Укртрансбезпеки. Крім того вказує, що відповідач після виявлення вказаних порушень продовжувала здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом, що перебуває у її власності, підтвердженням чого є рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12.08.2020 у справі № 363/2604/19 про стягнення з відповідача на користь держави плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 40162 гривні, яке набрало законної сили. Під час розгляду справи в судовому засіданні представник прокуратури, представник позивача та представник відповідача притримувалися позицій, вказаних у поданих позовній заяві, відзиві на позов та відповідях на відзив. \~ 29 липня 2020 року до Вишгородського районного суду Київської області за вх. № 12207 (вих. № 31-94-3826вих20 від 22.07.2020) надійшла позовна заява керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі позивача Державної служби України з безпеки на транспорті до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Вишгородського районного суду Київської області Чіркову Г.Є. 09 вересня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшло повідомлення Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області про те, що [PERSON] , дата народження: [INFO] , відповідно до даних станом на 30 січня 2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43). 09 вересня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшло повідомлення Вишгородської міської ради щодо реєстрації [PERSON] , дата народження: [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09 вересня 2021 року відкрите загальне позовне провадження у цій цивільній справі, призначено підготовче засідання на 25 листопада 2020 року (а.с. 45). Оголошення про виклик відповідача опубліковане на офіційній вебсторінці Судової влади України 27 жовтня 2020 року (а.с. 49, 50). 24 листопада 2020 року за вх. № 19808 до Вишгородського районного суду Київської області надійшло клопотання [PERSON] про передачу справи до іншого суду з тих підстав, що з 04 грудня 2019 року місце проживання останньої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2020 року цивільну справу № 363/2889/20 за позовом керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі позивача Державної служби України з безпеки на транспорті до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом передано на розгляд до Кобеляцького районного суду Полтавської області на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України для розгляду за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 58). 23 грудня 2020 року за вх. № 11224 до Кобеляцького районного суду Полтавської області з Вишгородського районного суду Київської області надійшла цивільна справа № 363/2889/20 за позовом керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі позивача Державної служби України з безпеки на транспорті до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом передано на розгляд до Кобеляцького районного суду Полтавської області. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Кобеляцького районного суду Полтавської області Макарчуку С.М. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24 грудня 2020 року ця цивільна справа прийнята до провадження у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання на 22 січня 2021 року (а.с. 65-66). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 січня 2021 року у зв`язку з поверненням суду повідомлення про дату, час і місце судового засідання, направленого на адресу відповідача, за закінченням терміну зберігання, підготовче судове засідання відкладене на 10 лютого 2021 року (а.с. 78, 81-83). 10 лютого 2021 року за вх. №№ 1384/21 і 1385/21 до суду надійшли заяви представника відповідача, адвоката Галушка Сергія Станіславовича, відповідно до яких останній вказував, що 08 лютого 2021 року відповідачкою укладений з ним договір про надання правничої допомоги, у зв`язку з чим прохає надати для ознайомлення матеріали справи, а судове засідання відкласти з метою підготовки відзиву на позов та збирання необхідних доказів (а.с. 91, 92). Підготовче судове засідання 10 лютого 2021 року, з урахуванням думки представника прокуратури та представника позивача, відкладене на 26 лютого 2021 року. 26 лютого 2021 року за вх. № 2012/21 до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання представника позивача, [PERSON] , про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному (а.с. 100). 26 лютого 2021 року за вх. № 2031/21 до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання представника відповідача про те, що останній не заперечує проти відкладення судового засідання на більш пізню дату (а.с. 101). 26 лютого 2021 року за вх. № 2043/21 до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання представника прокуратури Голуба С. про перенесення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття представника позивача (а.с. 102). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 лютого 2021 року підготовче судове засідання відкладене на 12 березня 2021 року (а.с. 104-106). У підготовчому судовому засіданні 12 березня 2021 року представником відповідача до суду поданий відзив на позовну заяву, копії якого були вручені представнику прокуратури та представнику позивача до початку судового засідання, у зв`язку з чим, за клопотаннями представника прокуратури й представника позивача ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області підготовче судове засідання відкладене на 05 квітня 2021 року із встановленням строку подання відповіді на відзив 15 днів з дня його вручення та із визначенням відповідачеві строку на подання заперечень на відповідь на відзив 5 днів з дня його вручення (а.с. 124-126). 26 березня 2021 року за вх. № 3062/21 до Кобеляцького районного суду Полтавської області із Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки надійшла відповідь на відзив (а.с. 130-134), копія якого була направлена відповідачеві (а.с. 129). 26 березня 2021 року за вх. № 3039/21 до Кобеляцького районного суду Полтавської області із Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області надійшла відповідь на відзив (а.с. 138-141), копія якого була направлена відповідачеві (а.с. 142-б, 143). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2021 року у справі закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 09 квітня 2021 року (а.с. 151-152). 08 квітня 2021 року за вх. № 3549 до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання представника відповідача, у якому останній прохав розгляд справи відкласти на більш пізню дату у зв`язку з відбуттям у службове відрядження (а.с. 156). Судове засідання 09 квітня 2021 року, з урахуванням думки представника прокуратури та представника позивача, відкладене на 27 лютого 2021 року. У судовому засіданні 27 квітня 2021 року заслухано пояснення учасників справи, судом досліджено подані учасниками та долучені до матеріалів справи письмові докази, оголошено перерву до 13 травня 2021 року з метою підготовки учасників справи до дебатів, підготовки та надання розрахунків судових витрат та реквізитів для зарахування сум, що заявлені до стягнення. 05 травня 2021 року за вх. № 4389 до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про уточнення розрахункового рахунку для стягнення плати за проїзд за розрахунком № 38 від 27.07.2017, складено відносно [PERSON] (а.с. 165-166). 13 травня 2021 року за вх. № 4603/21 до Кобеляцького районного суду Полтавської області з Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області до суду надійшла заява про уточнення розрахункового рахунку для стягнення сплаченого судового збору в сумі 2102 гривні (а.с. 169). У судовому засіданні 13 травня 2021 року, до початку судових дебатів, представником відповідача поданий розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката клієнта Чуприни Лідії Михайлівни (а.с. 171), копія якого раніше була надана представникові прокуратури та представникові позивача. Заслухавши учасників справи, дослідивши у судовому засіданні подані докази та надавши їм належну оцінку, суд робить наступні висновки. Щодо існування підстав для звернення до суду із цим позовом саме прокурора суд зазначає, що суд згідно зі статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 3 та 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно зі статтею 170 Цивільного кодексу України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. З позовною заявою до суду в інтересах держави звернувся прокурор, який своє звернення обґрунтовує тим, сума плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом залишилася не стягнутою з відповідача та добровільно не погашеною по теперішній час, а Державна служба України з безпеки на транспорті, будучи достовірно обізнаною про наявність порушень інтересів держави, маючи відповідні повноваження, що визначені статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення про державну службу України з безпеки на транспорті протягом тривалого часу не вжила належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення з відповідача заборгованості з плати за проїзд автомобільними дорогами. Прокурор у позовній заяві зазначає, що з листа Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області вбачається, що Укртрансбезпека не зверталася з позовом до [PERSON] про стягнення плати за проїзд у сумі 636 євро через відсутність фінансування на сплату коштів судового збору за подання позову до суду, тобто, маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулася, жодних інших заходів з метою забезпечення надходження коштів до Державного бюджету України не вжила. У частині 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» і частині 3 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускаються при наявності дозволу. Територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті спільно із службами автомобільних доріг в областях та територіальними підрозділами Національної поліції України здійснюються заходи габаритно-вагового контролю за допомогою пересувних габаритно-вагових комплексів. У разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру передбачено відповідність та нараховується плата за проїзд автомобільними дорогами, яка розраховується за відповідною формулою. Згідно з пунктом 5 Положення про державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 (зі змінами), Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює нарахування та вживає заходи щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. Суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами, як це передбачено частиною другою статті 19 Конституції України, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається. У зв`язку з цим, визначений законом предмет позову, з яким суб`єкт владних повноважень може звернутися до суду при здійсненні ним владних управлінських функцій, не підлягає розширеному тлумаченню. Таким чином, Укртрансбезпека може звертатися до суду з позовом до фізичної або юридичної особи включно у випадках, коли це прямо передбачено законом та з метою виконання покладених на неї завдань і функцій. В свою чергу Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затверджено підзаконним нормативно-правовим актом, а саме постановою Кабінету Міністрів України. Це твердження підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.06.2018 року у справі № 820/1203/17. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі Ф.В. проти Франції» від 31.03.2005 року заява 61517/00, пункт 27). Водночас існує категорія справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію: «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад. При захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи. Як вбачається з Постанови Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №924/1237/17) захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 926/16/19; від 05.02.2020 по справі № 820/2475/18 тощо). З огляду на вказане, суд вважає, що в даному випадку звернення прокурора з вищезазначеним позовом було необхідне, так як ані Конституцією України, ані законами України Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів, а Укртрансбезпека не здійснювала захисту інтересів держави належним чином в межах наданих їй повноважень. Що стосується заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 695 від 21 липня 2017 року затверджений графік проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті у період з 24.07.2017 по 30.07.2017 (а.с. 21). Відповідно до пункту 10 графіку, який є додатком до цього наказу передбачено проведення Управлінням Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області\~\~ у період з 24.07.2017 по 30.07.2017 рейдових перевірок на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці» (площадки ГВК, км. 170+500 с. Матвіївці) (а.с. 22). 26 липня 2017 року Управлінням Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області\~ старшому державному інспектору ВДК Валовіній О.З., головному спеціалісту відділу НАП [PERSON] видане направлення на перевірку № 006735 для проведення комплексної, рейдової (направлення не містить визначення, якої саме) перевірки автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці», км 170+500, с. Матвіївці, автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці» ГВК Закону України «Про автомобільний транспорт», Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, Правил перевезення вантажів, ЄУТР з 27 липня по 27 липня (без зазначення року) (а.с. 20). Зазначені обставини та надані позивачем докази учасниками справи у судовому засідання не оспорювалися. Відповідно до Акту № 015261 від 27 липня 2017 року, складеного старшим державним інспектором ВДК Валовіною О.З та головним спеціалістом ВНАП Йосипенко С.І., підписаного водієм транспортного засобу [PERSON] та посадовою особою [PERSON] , місце перевірки: автодорога Н-10 «Стрий-Чернівці» п. ГВК; дата і час перевірки: 10:55, 27.07.2017; проведена перевірка транспортного засобу марка: ДАФ, номерний знак: [NUMBER] , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: [NUMBER] , водій: [PERSON] , документ, що посвідчує особу водія: посвідчення водія [NUMBER] , видане 15.02.2017, центр 3249, що належить: [PERSON] , [ADDRESS] , під час перевірки виявлено порушення: накладна № 07 від 27.07.2017, кому видано: РБУ-1, від кого прийнято: ПП «Енергобудпостач» (пісок), у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень 44 350 кг при нормативно допустимих 40 000 кг без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України. Порушена ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 24) Зазначений акт містить прочерки у графах щодо номеру дорожнього листа, серії і номеру ліцензійної картки та строку її дії, пояснень водія про причини порушень. Відповідно до Акту № 0001705 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27 липня 2017 року, складеного за підписом старшого державного інспектора ВДК Валовіної О.З. та підписаного водієм транспортного засобу [PERSON] , на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці» проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки ДАФ, модель АО85ХС480, спеціалізований вантажний самоскид, номерний знак [NUMBER] , суб`єктом перевірки зазначено: [PERSON] , [ADDRESS] , водій [PERSON] ,\~ вантаж: пісок, маршрут руху: с. Хриплин м. Івано-Франківськ м. Коломия, 60 км; повна фактична маса транспортного засобу становить 44,35 т при нормативно допустимій 40 т; нормативно допустиме осьове навантаження становить 11/11/16; 16 т, а фактичне 7,05/9,3/14,4/13,6 т. (а.с. 25). У вказаному акті відповідні графи щодо номеру телефону, ідентифікаційного коду згідно з ЄДРПОУ не заповнені. Аналогічні результати перевірки також відображено в Довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27 липня 2017 року, водій [PERSON] , автомобіль марки DAF, модель АD85XC480, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 26). Суд зауважує, що бланк Акту № 015261 не розрізняє власника і суб`єкта господарювання та містить одну графу з найменуванням «що належить (найменування суб`єкта господарювання, його місцезнаходження, прізвище, ініціали та адреса фізичної особи суб`єкта господарювання)», а бланк та Акту № 0001705\~ графу з найменуванням «суб`єкт, що перевіряється (повне найменування із зазначенням прізвища, імені та по батькові водія транспортного засобу)(юридична адреса)(місце проживання)». Сторонами не оспорюється, що [PERSON] (дата народження: [INFO] ; місце народження: с. Золотарівка Кобеляцького району Полтавської області; паспорт [NUMBER] , виданий 04.01.1998 Кобеляцьким РВ УМВС України Полтавської області) є власником автомобіля марки DAF, модель АD85ХС480, реєстраційний номер [NUMBER] . Також сторонами не оспорюється, що автомобіль, що перевірявся 27.07.2017 року та який у позовній заяві зазначено як автомобіль ДАФ, модель АО85ХС480, реєстраційний номер [NUMBER] , є саме цим автомобілем. Водночас, суд зауважує, що ані стороною позивача, ані стороною відповідача оригінал чи копія свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу суду надана не були, питання про дослідження цього документа чи його витребування для огляду в суді учасниками справи не ставилося. 27 липня 2017 року Управлінням Укртрансбезпеки у Івано-Франківський області у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року здійснено розрахунок № 38 суми, яку зобов`язана сплатити [PERSON] , як плату за проїзд автомобільними дорогами, у розмірі 636,00 євро, що станом на момент складання акту еквівалентно 19 169 гривень 25 копійок (а.с.27, 33-34). Сторона відповідача не заперечувала проти результатів габаритно-вагового контролю належного відповідачці автомобіля марки ДАФ та математичної правильності проведення розрахунку завданої шкоди. Відповідне повідомлення про необхідність сплати 636 євро як плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, без зазначення реквізитів для перерахунку коштів, із додатками (розрахунок № 38 від 27.07.2017, чек зважування № 06244 від 27.07.2017, акт № 0001705 від 27.07.2017, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.07.2017) за вих. № 26/4024-17 від 29.09.2017 було направлено [PERSON] на адресу [ADDRESS] (а.с. 30). Доданий до позовної заяви Список № 7550 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Івано-Франківськ-16, відправник Укртрансбезпека (а.с. 31) свідчить лише про направлення такого повідомлення, однак не може слугувати підтвердженням його отримання. Водночас, зазначений додаток до позовної заяви не містить відомостей щодо дати здійснення відповідного відправлення. Таким чином, відомостей про отримання відповідачем вказаного повідомлення стороною позивача до позовної заяви не додано, під час судового засідання такі відомості не зазначалися і будь-якими доказами чи хоча б посиланням на їх існування не підтверджувалися. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] була зареєстрована 30.01.1997 року як фізична особа-підприємець, а 26.01.2010 зареєстровано припинення підприємницької діяльності [PERSON] (а.с. 115). Таким чином, судом встановлено, що станом на 27.07.2017 [PERSON] офіційно не здійснювала підприємницьку діяльність та не була зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності. Що стосується наданих представником відповідача копій Договору № 01/06/17 від 01.06.2017, укладеного між фізичною особою [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване управління № 630» (а.с. 116), Акту передачі-приймання транспортного засобу в тимчасове, безоплатне користування від 01.06.2017 (а.с. 117) і Акту приймання-передачі транспортного засобу з тимчасового, безоплатного користування від 30.11.2017 (а.с. 117, зворотна сторона), суд зазначає наступне. Твердження представника позивача про нікчемність зазначеного Договору у зв`язку з тим, що він всупереч вимогам частини 4 статті 828 Цивільного кодексу України не був нотаріально посвідченим, не заслуговують на увагу. Вказаний Договір у встановленому законом порядку не оспорювався, недійсним не визнавався. Відповідно до частини 4 статті 828 Цивільного кодексу України, договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Законодавство України не містить визначення, що є наземним самохідним транспортним засобом. Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що наземні транспортні засоби пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України дай тимчасовою користування, зареєстровані в інших країнах. Підпунктом «ь» статті 1 Європейської угоди, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення (дата приєднання України 07.09.2005) встановлено, що під «автомобілем» мається на увазі будь-який самохідний транспортний засіб, що використовується для перевезення на дорогах людей або вантажів або буксирування дорогами транспортних засобів, що використовуються для перевезення людей або вантажів; цей термін не включає сільськогосподарські трактори. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким чином, всі автомобілі (і вантажні, і легкові) належать до самохідних транспортних засобів, а, отже, договір позички таких транспортних засобів не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Так само, Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 24.03.2021 у справі № 450/3002/17, яка стосувалася дорожньо-транспортної пригоди за участю двох легкових автомобілів марки «Лексус» та марки «Мерседес», вказував, що договір позички наземного самохідного транспортного засобу, у якому хоча б одна сторона є фізичною особою, не підлягає нотаріальному посвідченню. Представник відповідача не доводив, а матеріалами справи спростовується, що під час проведення габаритно-вагового контролю належного відповідачці вантажного автомобіля працівникам Укртрансбезпеки водієм надавався вказаний Договір, а відтак він не міг бути врахований при складенні відповідних Актів 27.07.2017. Однак, згідно зі статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Зважаючи на те, що зазначена норма закону не зобов`язує водія пред`являти документ, що засвідчує використання автомобільним перевізником транспортного засобу на законних підставах, а договір недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, факт непред`явлення цього Договору під час складання зазначених вище Актів не може свідчити про неналежність чи недопустимість його як доказу того, що транспортний засіб не перебував у володінні відповідача на час проведення габаритно-вагового контролю 27.07.2017. Водночас, будь-яких інших договорів перевезення, цивільно-правових договорів з водієм [PERSON] , які б укладалися з відповідачкою, чи будь-яких інших доказів на підтвердження того, що вказаний водій перебував у будь-яких відносинах (трудових, цивільно-правових тощо) із відповідачкою, сторона позивача суду не надала. Натомість, представником відповідача надана довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване управління № 630» № 2 від 26.03.2021, відповідно до якого [PERSON] працював водієм в ТОВ «СУ №630» з 03.07.2017 по 31.08.2017 (а.с. 147), яка стороною позивача не спростовувалася. Також суд критично оцінює надану представником відповідача копію товарно-транспортної накладної № РБМ-10 від 27.07.2017 (автомобіль DAF AD 85 XC 480, [NUMBER] , автомобільний перевізник: ТОВ «Спеціалізоване управління №630», водій [PERSON] [NUMBER] , замовник ТОВ «РБУ-1» код 35912786, вантажовідправник Приватне підприємство «Енергобуд», вантажоодержувач ТОВ «РБУ-1», пункт навантаження с. Хриплин Івано-Франківської області, пункт розвантаження м. Коломия, кількість місць 23 масою брутто 37,4 тони, найменування вантажу «пісок») (а.с. 148), оскільки, як вбачається з акту № 015261 працівникові Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області 27.07.2017 при здійсненні габаритно-вагового контролю водієм автомобіля була надана накладна № 07 від 27.07.2017 (кому відпущено: РБУ-1; від кого прийнято: ПП «Енергобудпостач» (пісок)) (а.с. 25), тобто, подана представником відповідача у копії товарно-транспортна накладна № РБМ-10 від 27.07.2017 не може слугувати належним доказом у цій справі, так як не перевірялася (не надавалася) при здійсненні габаритно-вагового контролю 27.07.2017. Разом з тим, стороною позивача не надано накладну № 07 від 27.07.2017 (в оригіналі чи в копії), відповідних клопотань про її витребування чи дослідження в суді учасниками справи не ставилося, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити, хто саме зазначений у цій накладній суб`єктом господарювання та перевізником. Натомість, у поданих позовній заяві та відповідях на відзив, а також у судовому засіданні, сторона позивача неодноразово вказувала, що представником Укртрансбезпеки відомості про суб`єкт перевірки та перевізника у складених Актах зазначені з огляду на те, що саме відповідачка є саме власником транспортного засобу. При цьому, за змістом тверджень представника позивача у судовому засіданні, [PERSON] зазначена перевізником саме через те, що вона є власником, оскільки водієм при перевірці могли бути подані різноманітні документи, з яких встановити дійсного перевізника не можливо. Посилання прокурора у відповіді на відзив на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12.08.2020 у справі № 363/2604/19, яке втім суду не було надане й ухвалене щодо подій, що мали місце за інших обставин та в інший час, не може слугувати підставою для визнання встановленим і доведеним того факту, що відповідачка була саме перевізником під час події, яка є предметом судового розгляду в цій справі. З огляду на те, що станом на час проведення габаритно-вагового контролю [PERSON] не була суб`єктом господарювання та не була фактичним володільцем транспортного засобу, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у складених 27.07.2017 Актах вона зазначена саме як перевізник і діяла саме як перевізник у розумінні законодавства України, суд виходить із тверджень сторони позивача, що відповідачка зазначена саме як власник транспортного засобу, що перевірявся, не здійснювала на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами або перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв, а тому посилання сторони позивача на те, що [PERSON] є перевізником є нічим іншим, як припущенням. Водночас, наявність реєстраційних документів на автомобіль марки ДАФ у водія [PERSON] на момент проведення габаритно-вагового контролю, що не оспорювалося стороною позивача і на що наголошувала сторона відповідача, свідчить про наявність на той час законних підстав (не залежно від їх характеру) для володіння транспортним засобом [PERSON] , а тому останній володів транспортним засобом на правовій підставі, тобто за згодою власника чи іншого володільця, і був безпосереднім володільцем цього транспортного засобу на час проведення габаритно-вагового контролю 27.07.2017. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини 1 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Частиною 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що визначено частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. Загалом, за змістом статей 7681 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи, повинні бути належними, допустимими та достовірними, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Правовідносини, пов`язані із автомобільними перевезеннями та руйнуванням автомобільних доріг внаслідок цього, урегульовані спеціальними нормами законодавства, а саме Цивільним Кодексом України, Законами України «Про автомобільний транспорт», Законом України «Про автомобільні дороги», «Про дорожній рух», Постановами Кабінету Міністрів України «Про здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» від 08 листопада 2006 року №1567, «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27 червня 2007 року №879 та іншими. Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищує нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 (зі змінами) «Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування». Відповідно до статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 за №2344-ІІІ загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування. Відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 за №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 за №3353-XII визначено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 16 «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 за №198, передбачено, що перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначаються окремими актами законодавства. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5. Правил дорожнього руху (пункти 2, 3 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30). Пунктом 22 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною - 2,6 м., за висотою від поверхні дороги - 4 м. (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією марштурах - 4,35 м.), за довжиною 22 м. (для маршрутних транспортних засобів - 25 м.), фактичну масу понад 40 т. (для контейнеровозів - понад 44 т., на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т.), навантаження на одиночну вісь - 11 т. (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т.), здвоєні осі - 16 т., строєні - 22 т. (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т., здвоєні осі - 18 т., строєні - 25 т.), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Згідно з пунктом 4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, - рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Підпунктом 4 пункту 2, пунктом 3 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, передбачено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.\~ Відповідно до пункту 30 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, - плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) x В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра. Згідно з пунктом 31-1 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», - якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки. Окрім того, суд зауважує, що згідно з пунктом 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні»,9 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. Також пунктами 26, 27 цього Порядку передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Статтями 1, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Документами для здійснення перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди. Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів чи (та) пасажирів транспортними засобами, а автомобільний самозайнятий перевізник це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв. Згідно зі статтею 48 цього ж Закону, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Правила оформлення документів на перевезення, зокрема товарно-транспортної накладної регулюються правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363. Відповідно до пункту 11 правил товарно-транспортна накладна оформлюється суб`єктом господарювання Замовником транспортних послуг, на підставі договорів перевезення. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа. Дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль… Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 червня 2018 року в справі № 820/1203/17 та неодноразову Верховний Суд у інших своїх рішеннях зазначає, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати. При цьому, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Тому, враховуючи надані документи, норми права, які регулюють спірні відносини, та наведені вище попередні висновки суду щодо наданих суду доказів, суд робить висновок, що [PERSON] не є особою, яка повинна відшкодувати майнову шкоду, про яку ставиться питання у позові, оскільки: - вона не була суб`єктом господарювання на час проведення габаритно-вагового контролю 27.07.2017; - вона не була перевізником у розумінні законодавства України, яке регулює спірні правовідносини; - вона не перевищувала встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень; - вона не здійснювала завантаження транспортного засобу та не є відправником чи одержувачем вантажу; - вона не була безпосереднім володільцем (що не спростовує право власності) транспортного засобу, який перевірявся, на час здійснення габаритно-вагового контролю; - вона не є безпосереднім завдавачем шкоди у розумінні Цивільного кодексу України; - законом не передбачене внесення плати за проїзд великоваговими транспортними засобами (а відтак, і стягнення такої плати) будь-якою іншою особою, окрім перевізника. Таким чином, враховуючи норми статей 79, 80, 81 Цивільного процесуального кодексу України, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено і не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування вимог, а саме того, що саме з [PERSON] підлягає стягненню плата за проїзд автомобільними дорогами. Лише тільки належність транспортного засобу відповідачці не може бути підставою для настання цивільної відповідальності та стягнення з неї плати за проїзд автомобільними дорогами, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, покладення на [PERSON] цивільно-правової відповідальності за шкоду завдану перевищенням габаритно-вагових нормативів буде помилковим. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки відсутні підстави вважати, що [PERSON] була перевізником, адже таких доказів матеріали справи не містять, а також враховуючи що остання не є особою, яка повинна відшкодувати майнову шкоду, її слід визнати неналежним відповідачем у цій справі. Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач хоча й набув права стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами, однак в не довів, що саме з відповідача підлягає стягненню вказана плата. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому вимога позивача про стягнення судових витрат також не підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 цього Кодексу, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частин 2, 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідачкою у зв`язку з розглядом цієї справи понесені судові витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 3500 гривень 00 копійок, які підтверджені відповідним розрахунком витрат на правничу допомогу із детальним описом робіт (а.с. 171), договором № 13 про надання правничої допомоги від 08.02.2021 (а.с. 172), актом № 1 приймання-передачі правничих послуг від\~ 13.05.2021 (а.с. 173) та квитанцією до прибуткового касового ордера № 13/1 від 13.05.2021 на суму 3500 гривень 00 копійок (а.с. 170), а тому зазначені витрати підлягають стягненню на користь відповідача з позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved