Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

23.05.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у якому також зареєстрований відповідач. Зазначила, що [PERSON] її колишній чоловік, шлюб з яким було розірвано 24.02.2015 року, а тому відповідач не являється членом її сім`ї. З січня 2015 року відповідач не проживає у її квартирі, витрати по утриманню житла не несе. Факт реєстрації [PERSON] у належній їй квартирі призводить до несення витрат у завищеному розмірі. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати просить залишити за відповідачем. До початку судового засідання позивачкою подано до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без її участі, позов підтримує у повному обсязі, будь-яких заперечень щодо заочного розгляду справи у неї немає (а.с. 29). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується судовими повістками (а.с. 17, 26) та судовим оголошенням, розміщеним на офіційному веб-порталі судовоої влади України (а.с. 25), відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Заява про розгляд справи за відсутності, про відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25575253 від 15.03.2010 року та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 09.03.2010 року (а.с. 7). Як вбачається з будинкової книги [NUMBER] для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , у даному житловому будинку також зареєстрований, зокрема, відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-12). Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2015 року (а.с. 13). Як вбачається з повідомлення Луцького ВП ГУНП у Волинській області № 3/2454/58/04-19 від 16.05.2019 року, співробітниками відділу ді було встановлено, що [PERSON] з 2015 року та по даний час дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Судом встановлено, що [PERSON] не є членом сім`ї позивачки. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , порушує права власника вказаного житла вільно володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також змушує останню нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, тому є всі передбачені законодавством підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин його відсутності з 2015 року, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача також необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved