Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

22.04.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про вселення в житлове приміщення. Позивачка зазначає, що з 17.04.2001 по 30.07.2019 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбних відносин у позивачки народились діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , всі члени родини позивачки були зареєстровані та проживали в буднику за адресою: [ADDRESS] . За твердженнями [PERSON] , вона разом із колишнім чоловіком утримувала будинок спільним коштом, робила в ньому ремонт, сплачувала за спожиті житлово-комунальні послуги, зберігала в житлі особисті речі та речі дітей. [PERSON] помер [INFO] . Позивачка вважає, що вона як особа, котра на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем, прийняла спадщину, оскільки не заявила про свою відмову від неї (за правилами ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу (ЦК) України). [PERSON] зазначає, що вона таким чином набула права на майно, яке перебуває в будинку, на частину будівлі, добудовану до існуючої житлової площі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В березні 2021 року мати померлого чоловіка позивачки - [PERSON] у спірному житловому будинку замінила замки вхідних дверей і позбавила [PERSON] та її дітей доступу до належного їм майна, почала перешкоджати позивачці та її дітям проживати в згаданому будинку. Відповідачка неодноразово в ультимативній формі вимагала, щоб [PERSON] разом з дітьми припинили свою реєстрацію в житловому будинку та виїхали звідти, відповідачка має намір продати спірний будинок. З приводу таких дій [PERSON] позивачка зверталась до територіального органу Національної поліції, відомості про можливу подію кримінального правопорушення (самоправство) були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування на теперішній час не завершено. Позивачка змушена звернутись за захистом своїх прав до суду і просить вселити в житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , її саму та її дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Під час судового розгляду цивільної справи позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивачка додатково пояснила, що з квітня 2019 року вона фактично не проживала в спірному будинку (хоча і вона, і її діти залишаються зареєстрованими там), її покійний чоловік [PERSON] погано до неї ставився, влаштовував сварки, вчиняв домашнє насильство, погрожував позивачці та дітям; з вересня 2020 року [PERSON] мешкає разом з новим чоловіком - [PERSON] (в будинку за адресою: [ADDRESS] ), має малолітню доньку [PERSON] від цього чоловіка, шлюб вони з [PERSON] не реєстрували, [PERSON] значно краще ставиться до неї та дітей, ніж покійний [PERSON] , якщо суд вирішить справу про вселення позивачки з дітьми до будинку за адресою: [ADDRESS] , вони з новим чоловіком зможуть знайти спільну мову та узгодити, де саме буде мешкати їхня донька [PERSON] . Позивачка повідомила, що [PERSON] помер [INFO] , після смерті чоловіка вона не зверталась до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини, у [PERSON] ще є молодший брат, котрий на теперішній час мешкає в Росії, він також не звертався із заявою щодо прийняття спадщини, всю спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати - [PERSON] .. Відповідачка [PERSON] надала до суду відзив на позов, заперечувала проти задоволення вимог позивачки, вважала їх необґрунтованими та безпідставними. Під час судового розгляду справи відповідачка пояснила, що в 1996 році вона та її покійний чоловік [PERSON] (батько [PERSON] ) отримали земельну ділянку для будівництва житлового будинку, розміщену за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок на цій ділянці відповідачка та [PERSON] будували за власні кошти, натомість їхній син [PERSON] відбував кримінальне покарання у місцях позбавлення волі з 1995 р. по 1999 р., з 2000 р. по 2002 р., власних коштів не мав і у будівництво житла не вкладав. [PERSON] в 2002 році після відбування позбавлення волі одружився з [PERSON] (позивачкою), яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON] ., син з дружиною виявили бажання мешкати в недобудованій будівлі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер у 2003 році, після завершення будівництва літньої кухні 06.05.2005 відповідачка оформила на своє ім`я право власності (право на спадщину). Рішенням виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області від 22.11.2004 № 459 літню кухню, побудовану на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] , визнано житловим будинком. У 2006 році відповідачка вийшла заміж вдруге та після реєстрації повторного шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Рішенням виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області від 20.08.2008 № 300 [PERSON] було надано дозвіл на капітальний ремонт спірного житлового будинку (добудовані до будинку невеликі приміщення). Син відповідачки [PERSON] ніде не працював, через нещасний випадок мав встановлену інвалідність ІІІ групи, отримував пенсію; невістка відповідачки [PERSON] не мала постійних джерел доходів, отримувала соціальну допомогу малозабезпеченій родині. [PERSON] та [PERSON] не вкладали власних коштів у спірний житловий будинок. [PERSON] не отримував свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , таке свідоцтво отримала лише відповідачка. На час смерті [PERSON] він не мав на праві власності жодних об`єктів нерухомого майна, а відтак, позивачка не могла успадкувати після смерті [PERSON] ні цілого житлового будинку, ні відповідної частини. За твердженнями відповідачки, ще за життя [PERSON] позивачка фактично припинила з ним шлюбні стосунки, з власної волі покинула місце проживання (спірний житловий будинок) і почала жити однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншим чоловіком - [PERSON] , від якого народила дитину, позивачка з дітьми і дотепер мешкають в будинку її нового чоловіка, розташованому по [ADDRESS] . Відповідачка зауважила, що після смерті сина вона пропонувала [PERSON] разом з дітьми повернутись жити в будинок, вона відмовилась і вирішила жити в будинку нового чоловіка по [ADDRESS] . [PERSON] впродовж певного часу виїздила до Росії, до молодшого сина, а спірний будинок здавала наймачам, щомісячну плату в розмірі 800 грн. відповідачка та позивачка ділили між собою порівну. Будинок після смерті [PERSON] перебував у занедбаному стані, відповідачка змінила замки на вхідних дверях лише з метою забезпечити схоронність майна, а не з метою перешкодити позивачці та її дітям відвідувати спірний будинок. [PERSON] вважає спірний будинок своє власністю, має намір продати його та виїхати на постійне проживання до молодшого сина, в Росію, зауважує, що певні дії позивачки заважають їй користуватись та розпоряджатись власністю. На думку відповідачки, [PERSON] не приймала спадщини після смерті [PERSON] , не має права користуватись вказаним житловим будинком. Представник органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області (третьої особи) Голєв С.І. під час розгляду справи пояснив, що [PERSON] зверталася до відповідних посадових осіб служби у справах дітей 31.03.2021, повідомляла в своїй заяві, що її з дітьми вигнали з будинку колишнього чоловіка; заявниці було роз`яснено, що в цій ситуації існує спір про право цивільне, рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду, оскільки служба в справах дітей не має повноважень вирішувати спори щодо вселення в житло чи виселення з житла. Представниця третьої особи [PERSON] за дорученням суду надала висновок органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області від 09.09.2021 № 31, згідно з яким рішення у спорі між позивачкою та відповідачкою має бути ухвалене з урахуванням принципів розумності, добросовісності та справедливості, з урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Представниця Головного управління Національної поліції у Донецькій області (третьої особи) Барабан В.В. під час розгляду справи пояснила, що позивачка зверталася з відповідною заявою до правоохоронних органів, на підставі заяви [PERSON] відомості про можливу подію кримінального правопорушення (самоправство) були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування на теперішній час не завершено. В подальшому представниця третьої особи просила продовжувати розгляд справи без її участі відповідно до положень ст. 223 ЦПК України (заява від 04.08.2021 № 1700/23-2021). Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення позивачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] , з`ясувавши думку з приводу заявлених позовних вимог представників органу опіки та піклування Лиманської міської ради, ГУ НП у Донецькій області, допитавши свідків, заявлених сторонами, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, з 27.07.2005 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Позивачка 17.04.2001 уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане 17.04.2001 Відділом РАЦС Кіровського міського управління юстиції Донецької області). Від шлюбних відносин з [PERSON] у позивачки народились діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] у м. Лиман Донецької області у віці 43 років (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Лиманським МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області). [INFO] у позивачки народилась малолітня донька [PERSON] , батьком цієї житини є [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 09.07.2020 Лиманським МВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)). Згідно з актом, складеним органом місцевого самоврядування в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] (без зазначення дати складання), позивачка [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за цією адресою фактично не проживають, мешкають за адресою: [ADDRESS] . Згідно з домовою книгою в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Згідно з довідкою від 22.04.2021 № 1228, виданою виконкомом Лиманської міської ради Донецької області, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] .. Такі ж відомості про реєстрацію усіх вказаних осіб в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зазначені у довідці виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 13.11.2020 № 3467. За твердженнями позивачки, [PERSON] неодноразово в ультимативній формі вимагала, щоб [PERSON] разом з дітьми припинили свою реєстрацію в житловому будинку та виїхали звідти, відповідачка має намір продати спірний будинок. З приводу таких дій [PERSON] позивачка зверталась до Служби у справах дітей Лиманської міської ради, до територіального органу Національної поліції. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, з 26.02.1979 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, отримує пенсію за віком. Зі змісту письмових доказів, наданих відповідачкою, вбачається, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим 05.11.1996 Краснолиманською міською радою Донецької області, [PERSON] у спільну власність разом із [PERSON] була передана ділянка площею 0,15 г, розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, для ведення підсобного господарства. Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданим 21.04.2005 виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради Донецької області, право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване на ім`я [PERSON] (1/2 частина об`єкта нерухомості) та на ім`я [PERSON] (1/2 частина об`єкта нерухомості). [PERSON] був чоловіком відповідачки та батьком покійного [PERSON] , [INFO] , відповідачка була матір`ю покійного [PERSON] , [INFO] , ця обставина визнається і не заперечується обома сторонами справи. [PERSON] помер [INFO] у м. Красний Лиман Донецької області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 28.01.2003 Відділом РАГС Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області). Після смерті чоловіка відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.05.2005 державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., № за реєстром 1698; спадкове майно становили приватизована земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 1000 кв. м, приватизована земельна ділянка для ведення підсобного господарства площею 500 кв. м., Ѕ частина житлового будинку (з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд), розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на набуту у спадщину після смерті [PERSON] Ѕ частину житлового будинку було зареєстровано на ім`я [PERSON] (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.05.2005 № 7327357, сформований КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ). Рішенням Виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області від 22.12.2004 № 459 за заявою [PERSON] було визнано будівлю літньої кухні, розташовану за адресою: [ADDRESS] , житловим будинком, оскільки вказана споруда відповідала будівельно-архітектурним, протипожежним та санітарним вимогам для житлових будинків. Головним архітектором Краснолиманського району Дюриц А.Ф. надано [PERSON] дозвіл від 22.12.2005 на оформлення документів на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Головним архітектором Краснолиманського району Дюриц А.Ф. надано [PERSON] дозвіл від 29.08.2008 № 61 на капітальний ремонт житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (з внутрішнім переплануванням будинку та прибудовою жилої кімнати і підсобного приміщення); інженером - архітектором Литвин З.Ф. складено акт обстеження вказаного житлового будинку від 29.08.2008 з висновком щодо можливості здійснити прибудову жилої кімнати та підсобного приміщення. Після смерті чоловіка відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 127537, виданий 19.08.2005 Краснолиманською міською радою Донецької області, та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 127536, виданий 19.08.2005 Краснолиманською міською радою Донецької області; згідно з цими документами право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, й на земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані на ім`я [PERSON] . [PERSON] 11.04.2006 уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 11.04.2006 Відділом РАЦС Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області). Згідно з актом, складеним 16.11.2020 органом місцевого самоврядування в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивачка [PERSON] та її діти за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживають з квітня 2019 року, особистих речей в будинку не мають, будинок з 2005 року належить на праві власності [PERSON] ,1957 р. н.. Відповідачкою 26.11.2020 здійснено технічну інвентаризацію будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (договір від 23.11.2020 № 882/кл, укладений між [PERSON] та КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ), виготовлено технічний паспорт на житловий будинок. Інформація щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б» «В», вбиральня літ. «Г», душ літ. «Е», огорожа № 1, колонка № 2) на ім`я [PERSON] внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг з Реєстру від 27.01.2021 № 241984782). Крім того, за клопотаннями позивачки та відповідачки, суд здійснив допит свідків. Зокрема, свідок [PERSON] повідомила, що з [PERSON] перебуває у дружніх відносинах з 2005 року, також за життя знала особисто покійного чоловіка позивачки [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми жили в будинку по [ADDRESS] , цей будинок «виділили» [PERSON] його батьки, там спочатку була лише одна кімната, в подальшому будинок було добудовано; між [PERSON] та [PERSON] часто відбувались конфлікти, з 2019 року [PERSON] мешкає в будинку свого нового чоловіка [PERSON] , у них там «нормальні» умови проживання. Свідок [PERSON] під час допиту в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] він на теперішній час перебуває у фактичних шлюбних відносинах, вони мають спільну малолітню доньку, також виховують двох інших дітей [PERSON] ; раніше [PERSON] була в шлюбі з покійним [PERSON] (вона припинила шлюбні відносини з [PERSON] , пішла від чоловіка в травні 2019 року, а [PERSON] помер влітку 2019 року); [PERSON] спочатку винаймала житло у свідка, потім між ними склалися особисті стосунки, вони почали жити разом однією родиною з літа 2019 року. Свідок [PERSON] під час допиту в суді надав показання, згідно з якими [PERSON] мешкала разом зі своїм покійним чоловіком [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , припинила шлюбні відносини з [PERSON] , пішла від чоловіка за 2 чи 3 місяці до його смерті ( [PERSON] помер влітку 2019 року); з того часу [PERSON] не поверталась до спірного будинку, принаймні свідок її там не бачив; після смерті [PERSON] будинок був у занедбаному стані, була відімкнена електроенергія, чия в цьому вина - свідкові не відомо; кому належав будинок до смерті [PERSON] - свідок не знає, документів на житловий будинок він ніколи не бачив, знає, що будівництво на земельній ділянці у 1996 році розпочинав «дядько [PERSON] », батько [PERSON] , саме йому та його дружині міська рада виділяла для будівництва земельну ділянку. Свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає в будинку по [ADDRESS] , добре знає свого сусіда [PERSON] (мешкає по [ADDRESS] ), з квітня 2019 року [PERSON] «привів додому нову дівчину», це була [PERSON] , з того часу вони стали жити разом однією сім`єю; колишній чоловік [PERSON] [PERSON] жив один в будинку на [ADDRESS] , хворів, будинок був у занедбаному стані, мати [PERSON] - [PERSON] жила на той час в Росії, допомагала сину грошима, придбавала дрова для опалювання житла, [PERSON] помер Влітку 2019 року, мати організовувала його поховання, сплатила накопичені покійним борги за житлово-комунальні послуги. Відповідачкою на стадії підготовчого провадження було заявлено клопотання щодо виклику до суду як свідка [PERSON] ; свідок за викликом до суду не прибула, про наявність поважних причин для цього суд не повідомила; відповідачка відмовилась від допиту заявленого нею свідка, позивачка не наполягала на допиті свідка [PERSON] .. Відтак, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, притаманні цивільному судочинству в Україні (ст. 12,13 ЦПК України), судом була прийнята відмова відповідачки від допиту згаданого особи як свідка. Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу (ЦК) України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи (ч.1 ст. 325 ЦК України). Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (ч.1 ст. 374 ЦК України). Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Під час розгляду цивільної справи відповідачкою [PERSON] доведено, що з 05.11.1996 право власності на земельну ділянку, на котрій було в подальшому зведено спірний житловий будинок, належало в рівних частинах саме їй та її покійному чоловікові [PERSON] ; відтак, саме цим особам в рівних частинах належало право власності на спірний житловий будинок та господарські будівлі, зведені на цій земельній ділянці. Після смерті чоловіка відповідачки [PERSON] набула спадкових прав на Ѕ частину відповідних земельних ділянок та на Ѕ відповідних земельних ділянок та житлового будинку і таким чином стала одноосібно власницею садиби та землі в цілому. Її син [PERSON] (покійний чоловік позивачки) не приймав спадщини після смерті свого батька [PERSON] .. Відповідні майнові права відповідачки на землю зареєстровані 19.08.2005, права на будинок - зареєстровані 24.05.2005. Отже, саме [PERSON] з того часу є власницею житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, розташованих на приватизованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , позивачки та її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не є сама по собі тією обставиною, що підтверджує наявність у вказаних осіб права власності на цей об`єкт нерухомого майна, а є лише підтвердженням наявності у згаданих осіб зареєстрованого місця проживання в Україні. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України). [PERSON] є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями (ч.1 ст. 381 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу (СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як встановлено судом під час розгляду цивільної справи, [PERSON] перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 17.04.2001, з квітня 2019 року припинила фактично шлюбні відносини з чоловіком (що підтверджено показаннями свідків), разом з дітьми почала мешкати в будинку за адресою: [ADDRESS] . Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з цим припинилась його цивільна право - та дієздатність (ч.4 ст. 25 ЦК України). [PERSON] та її діти не проживають спільно з [PERSON] , не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків; [PERSON] та її діти мешкають в родині іншого чоловіка [PERSON] (що підтверджено актами органу місцевого самоврядування та показаннями свідків). Отже, загадані особи, котрі були спорідненими з відповідачкою на підставі шлюбу, на теперішній час не є членами сім`ї [PERSON] .. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] до певного часу як власник житла надавала право користування ним [PERSON] та дітям позивачки, визначивши житлове приміщення, яке вони мали право займати. На теперішній час домовленість між відповідачкою (власницею житла) та позивачкою щодо продовження користування житловим приміщенням, належним [PERSON] , відсутня. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Хоча позивачка вважає, що вона як особа, котра на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем, прийняла спадщину, оскільки не заявила про свою відмову від неї, суд не сприймає ці твердження [PERSON] як правову підставу для наявності у неї права власності на відповідну частину житла. Адже дослідженими в судовому засіданні актами органу місцевого самоврядування та показаннями свідків доведено, що [PERSON] та її діти з квітня 2019 року (а відповідно - і на день смерті колишнього чоловіка позивачки 30.07.2019) не мешкали постійно з [PERSON] .. До того ж, [PERSON] за життя (на момент смерті) не належали майнові права на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , тому він не міг передавати певні майнові права у спадок своїй дружині та дітям, а останні не могли приймати у спадок ті права, що не належали спадкодавцеві. Отже, суд не вбачає правових підстав, ґрунтованих на законі або договорі, котрі б зумовлювали необхідність вселення позивачки та її дітей в житлове приміщення, належне на праві власності відповідачці, без згоди відповідачки, для якої згадані особи перестали бути членами сім`ї. Позивачка з дітьми фактично мешкає в іншому житловому приміщенні, належному її новому чоловікові, в будинку наявні цілком задовільні умови для проживання самої позивачки та її дітей, що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] ), відтак, право позивачки та її дітей на житло не є порушеним. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, водночас суд роз`яснює [PERSON] її право звернутись до суду з позовом до власниці майна (житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ) [PERSON] про відшкодування витрат, здійснених позивачкою за власний рахунок для поліпшення вказаного об`єкта нерухомого майна, про наявність яких позивачка стверджувала впродовж розгляду справи, але вид та розмір яких позивачкою не було доведено належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (за подання позову) та 454,00 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) (квитанції ТВБВ № 10004/0149 від 22.04.2021 № 85, № 86). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на відмову суду в задоволенні позову, судові витрати в справі віднести на рахунок позивачки [PERSON] ..

Outcome: dismissed