Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

23 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є сином [PERSON] , що помер [INFO] , а також братом [PERSON] , що померла [INFO] . Після смерті батька відкрилась спадщина на все належне йому майно. Спадщина складається з: 1/3 частки квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни від 01.09.1998 року, зареєстрованого на товарній біржі «Регіональна біржа нерухомості», за реєстром №1-84, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу №440п за реєстром №513-231, в якому не зазначено розмір часток співвласників. Позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем та подав до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, однак постановою від 13.12.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з невідповідністю договору міни вимогам законодавства, що діяло на час укладення цього договору. Після смерті [PERSON] , її дочка - [PERSON] звернулася до Восьмої дніпровської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини на частку квартири, однак 06.12.2018 року їй також було відмовлено у видачі свідоцтва з підстав невідповідності договору міни від 01.09.1998 року законодавству, що діяло на момент укладення договору. Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя був власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] , тому позивач вважає за необхідне визначити його ідеальну частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за тією ж адресою як 1/3. Позивач має право на спадкування 1/3 частки квартири батька, як єдиний спадкоємець першої черги який прийняв спадщину. Також на день смерті батька позивача за адресою його реєстрації була зареєстрована сестра позивача [PERSON] . Протягом шестимісячного строку вона із заявою про прийняття спадщини не зверталась та постійно не проживала із спадкодавцем, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину після його смерті. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визначити, що частки [PERSON] померлого [INFO] , [PERSON] померлої [INFO] , [PERSON] в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] є рівними та становлять по 1/3 частці; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,4 кв.м., житловою 27,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . 24.04.2019 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. 29.04.2019 року позивач на виконання ухвали суду подав уточнену позовну заяву (а.с. 33-36). 25.04.2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.37-38). 17.05.2019 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, відповідно до якої просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених в позовній заяві, не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, та підтримувала зустрічний позов. Приймаючи до уваги письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що як первісні, так і зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] - позивачу по справі, та [PERSON] на підставі договору міни від 01.09.1998 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № 440п за реєстровим № 513-231, в якому не зазначено розмір частки співвласників (а.с. 8-10). В результаті укладення шлюбу [PERSON] 08.04.2000 року змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.12). Після смерті [PERSON] [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не зверталася, постійно, за адресою реєстрації в спірній квартирі, разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала, а тому є такою, що не прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 спірної квартири. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті вищезазначених осіб, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з невідповідністю договору міни від 01.09.1998 року законодавству, що діяло на момент укладення договору (а.с. 25, 26). Під час укладення договору в 1998 році діяв ЦК України 1963 року. Відповідно до ст.13 ЦК України (1963 року) неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків або піклувальників. Відповідно до ст.14 ЦК України (1963 року) за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки або опікун. Позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на час укладення договору було 9 та 15 років відповідно. Так, в договорі міни від 01.09.1998 року зазначено, що [PERSON] діючий за себе, та як законний представник [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , діюча за згодою батька - [PERSON] ( а.с. 8) Таким чином, під час підписання договору міни сторонами було дотримано вимог чинного на той момент законодавства. Відповідно до ст.ст. 355, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом. Оскільки квартира належала на праві спільної власності трьом особам, домовленості, щодо розміру часток між ними не існувало, суд вважає за можливе визначити що кожному з них належало по 1/3 частці квартири [ADDRESS] . Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України - малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] на час смерті спадкодавця проживала з нею у спірній квартирі за адресою реєстрації, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 16). Т.ч. і [PERSON] і [PERSON] фактично прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцями на момент смерті. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] не звертались. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що первісні та зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими, обставини, зазначені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вважає за необхідне їх задовольнити та визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved