Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

23.03.2018 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 29 травня 2010 року по 05 березня 2014 року вона знаходилася у шлюбі з [PERSON], який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач у добровільному порядку не надає, у звязку з чим вона бажає отримувати аліменти за рішенням суду. На підставі викладеного, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судовому засіданні 23 травня 2018 року. (а.с. 22-21) Позивач [PERSON] надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 15). Відповідач [PERSON] надав суду відзив про визнання позову [PERSON] до нього про стягнення аліментів, в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяву позивача та відзив відповідача та обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 29 травня 2010 року по 05 березня 2014 року [PERSON] знаходилася у шлюбі з [PERSON], який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року. (а.с. 9-10) Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. (а.с. 11,13) Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач у добровільному порядку не надає, у звязку з чим [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п.1 ч. 1 т. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. Виходячи з наведеної норми статті та з урахуванням матеріального стану позивача, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у межах стягнення платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1762,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved