Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

23 липня 2015 року до суду звернулося ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 24 липня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте в порушення умов договору відповідач у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатив, що стало підставою для звернення до суду. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 320 грн. 58 коп., а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про підтримання свого позову та розгляд справи без їхньої участі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с. 32). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 34). Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості за кредитним лімітом та нарахованим процентам здійснюється відповідно до умов договору та Умов і правил надання батьківських послуг шляхом внесення коштів на картку клієнтом або шляхом списання коштів з дебетної картки. Відповідно до п. 6.5 умов і правил надання батьківських послуг, які є частиною договору, відповідачка [PERSON] взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використання, по перевикористанню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Проте, відповідач [PERSON] зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує. Внаслідок цього станом на 30 червня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 16 320 грн. 58 коп., яка складається з 3 290,27 грн. заборгованості за кредитом; 9 565,04 грн. - заборгованості за відсотками; 2 450 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 250 грн. - штрафу (фіксована частина); 765,27 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-6). Щодо зазначеного розрахунку заборгованості відповідач заперечень не висловив, а тому суд погоджується з розрахунком позовних вимог. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, відповідно до п. 8.6 цих Умов і правил при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлених договором. Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. При поданні позову до суду позивач сплатив 243 гривні 60 копійки судового збору, про що засвідчує платіжне доручення (а.с. 1). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved