Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

22.03.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.01.1990 року, вищевказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 1123 кв.м. 22.02.2000 року позивач отримала Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ДН №067473 виданий на підставі рішення виконкому Волноваської міської ради народних депутатів від 12.01.2000р. за №323 в якому зазначено, що їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,110 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Волноваської міської ради та передано для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,1 га.; ведення особистого підсобного господарства - 0,01 га. Оскільки земельній ділянці не було присвоєно кадастрового номеру, у березні 2021 року позивач звернулась до ФОП [PERSON] для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (формування земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру) за адресою [ADDRESS] . При виконанні комплексу польових топографо-геодезичних робіт за результатом яких виявлено, що площа земельної ділянки за фактичним використанням на місцевості складає 0,1139 га, що не відповідає площі 0,110 га. зазначений у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДН № 067473, при чому лінійно-кутові проміри земельної ділянки в натурі та згідно даних Державного акту співпадають. Виходячи з цього площа вказана в Державному акті серії І-ДН № 067473 математично вирахувана невірно. Рекомендовано звернутися до суду для визнання право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1139 га (0,1000 га - з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0139 га з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства). Таким чином на теперішній час позивач не має можливості присвоїти кадастровий номер та зареєструвати своє право власності на земельну ділянку. Просить суд визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку у відповідності до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Позивач у судове засідання не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача, адвокат Біцулова А.А. у судове засідання не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, не заперечували щодо задоволення позову. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.01.1990 року посвідчений державним нотаріусом Волноваської держнотконтори Степанищенко Л.І., реєстровий №295 [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1123 кв.м. (а.с.7) 0,1150 га. Відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДН №067473 виданий на підставі рішення виконкому Волноваської міської ради народних депутатів від 12.01.2000р. за №323 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,110 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території земель [ADDRESS] . Землю передано для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,1 га.; ведення особистого підсобного господарства - 0,01 га. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №679. У відповіді ФОП [PERSON] від 16.03.2021 р. №37 зазначено, що при виконанні комплексу польових топографо-геодезичних робіт за результатом яких виявлено, що площа земельної ділянки за фактичним використанням на місцевості складає 0,1139 га, що не відповідає площі 0,110 га. зазначений у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДН № 067473, при чому лінійно-кутові проміри земельної ділянки в натурі та згідно даних Державного акту співпадають. Виходячи з цього площа вказана в Державному акті серії І-ДН № 067473 математично вирахувана невірно. Рекомендовано звернутися до суду та визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1139 га (0,1000 га - з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0139 га з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства) та подальшого виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у [ADDRESS] , отримання витягу з ДЗК та оформлення права на земельну ділянку в реєстрі прав. Таким чином судом встановлено, що на теперішній час позивач дійсно не може присвоїти кадастровий номер земельній ділянці та зареєструвати своє право власності на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст.377ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За нормами ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. З аналізу вказаних норм випливає існування принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. (ВС/КЦС № 364/515/19 від 26.12.2019). Таким чином позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, на підставі договору довічного утримання (догляду), то згідно вищевикладених правових норм набув право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому домоволодіння. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явите позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст.321,392, ЦК України,

Outcome: approved