Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

22.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання їх спільних неповнолітніх дітей, обґрунтувавши свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивачка зазначила, що відповідач, починаючи з 2012 року спільно із нею та дітьми не проживає, ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати дітей, в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. На підставі вищевикладеного просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше 33% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.01.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ст.11 ЦПК України) об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданої копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції та свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції відповідно, відповідач є батьком, а позивач матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с. 6-7-/ Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимог ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів,наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що відповідач є особою молодого віку, працездатним і має можливість надавати щомісяця матеріальну допомогу своїм дітям до досягнення ними повноліття. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. Крім того, суд звертає увагу, що особливістю даної категорії справи є те, що, враховуючи необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, саме платник аліментів зобов'язаний доводи перед судом наявність обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Відповідно до положень ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем вказано, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнім від їх сплати, що не заперечується та не спростовується відповідачем, тому позовні вимоги щодо стягнення аліментів зостаннього за минулий період підлягають задоволенню. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved