Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

22 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , в якій також зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі [PERSON] , шлюб з яким розірвано за рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2018 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2019 року вирішено питання щодо поділу спільного майна подружжя, за яким суд визнав право на зазначену квартиру, придбану під час перебування сторін у шлюбі, за позивачем [PERSON] Відповідач [PERSON] з 2006 року в квартирі не мешкає, за місцем реєстрації не з`являється, його речі в квартирі відсутні, будь-якої участі в утриманні квартири, зокрема в оплаті комунальних послуг, не приймає. Позивач через те, що відповідач зареєстрований у квартирі, змушена нести зайві витрати на утримання квартиру, в тому числі витрати на оплату житлово-комунальних послуг. В теперішній час у позивача виникла необхідність зняти з реєстрації відповідача, який добровільно з реєстрації не знявся, а тому позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила його задовольнити (а.с.48). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, його представник адвокат Бойко М.Г. надав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с.43-44). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який було розірвано за рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2018 рок (а.с.19-21). Під час перебування у шлюбі позивачем [PERSON] було придбано у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2004 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 5157 (а.с.13-14). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів було задоволено, поділено об`єкт права спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-25). Факт реєстрації відповідача [PERSON] у зазначеній квартирі підтверджується довідкою про склад сім`ї № 19 від 28 лютого 2019 року, складеною Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника № 5» (а.с.26), відомостями про реєстрацію місця проживання, які містяться в реєстрі Костянтинівської територіальної громади, наданими відділом реєстрації Костянтинівської міської ради листом № 1238/09 від 29 березня 2019 року (а.с.34-36). З 2006 року відповідач [PERSON] в квартирі не мешкає, за місцем реєстрації не з`являється, його речі в квартирі відсутні, будь-якої участі в утриманні квартири, зокрема в оплаті комунальних послуг, не приймає. Факт його відсутності та відсутності його речей в квартирі підтверджується актом перевірки паспортного режиму від 28 лютого 2019 року, складеним Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника № 5» (а.с.27). Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. В силу ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, не мешкає в квартирі [ADDRESS] більше року, його речі в квартирі відсутні, факт його реєстрації в квартирі позбавляє позивача права користуватися майном повною мірою, призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг, тощо. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачем при подані позову сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд дійшов висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 384,20 грн. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору у розмірі 384,20 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] інші 50 відсотків судового збору, що дорівнює 384,20 грн.

Outcome: approved