Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

22.02.2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником будинку № 5 по пров. Індустріальному м. Словянська Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2013 року. Окрім позивача, у належному йому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які з початку 2007 року в указаному будинку не проживають. Позивач має намір розпоряджатися своєю власністю, але реєстрація місця проживання відповідачів йому заважає. Позивач зазначає, що оскільки відповідачі не проживають у належному йому будинку з 2007 року та не проживають в ньому по теперішній час, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, вони втратили право користування вказаним житловим приміщенням, та просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 5 по пров. Індустріальному м. Словянська Донецької області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, представник позивача надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, клопотання про розгляд справи у їх відсутність не надали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4253, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], а саме: буд. № 5 по пров. Індустріальному м. Словянська Донецької області. (а. с. 6) У відповідності до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 35555015 від 29.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], а саме: буд. № 5 по пров. Індустріальному м. Словянська Донецької області. (а. с. 7) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11759832 від 29.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником буд. 5 по пров. Індустріальному м. Словянська Донецької області. (а. с. 8) У відповідності до акту № 897 від 19.02.2017 року, складеного керівником комітету м-на «Словважмаш» [PERSON] у присутності сусідів [PERSON], що мешкає по вул. Київській, 46, м. Словянська, та [PERSON], що мешкає по пров. Індустріальному, 3, м. Словянська, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не проживають у вказаному будинку № 5 по пров. Індустріальному з початку 2007 року по теперішній час, їх речей у помешканні немає. (а. с. 17) З домової книги для приписки громадян, що проживають у [INFO], вбачається, що за даною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а. с. 9-11) Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Частинами першою та другою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у [INFO] з початку 2007 року, тобто вже десять років, відповідачі самостійно покинули зазначений будинок та перестали в ньому проживати, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки їх право користування буд. № 5 по пров. Індустріальному м. Словянська Донецької області перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved