Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

23 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що вона та [PERSON] , [INFO] перебувають у шлюбі з 19.07.1986 р. Шлюб зареєстровано Радехівським районним відділом ЗАГС Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19 липня 1986 р. зроблено відповідний актовий запис за №45. У шлюбі в подружжя народилося дві, вже повнолітні доньки: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже більше трьох років кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, спільного побуту не веде. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Будь-яких майнових спорів, у тому числі щодо поділу майна, у подружжя відсутні. Просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Радехівським районним відділом ЗАГС Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19 липня 1986 р. зроблено відповідний актовий запис за №45. У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності стоони позивача, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задоволити (а.с.29). Відповідач в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав та в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнає (а.с.24-28). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 19.07.1986 року Радехівським районним відділом ЗАГС Львівської області, актовий запис №45, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 19 липня 1986 року (а.с.8). Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім`я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Outcome: approved