Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

22 квітня 2019 року позивач звернулася суду із зазначеним вище позовом. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до трудової книжки [PERSON] (далі - позивач) 18 травня 1959 року була прийнята на роботу в радгосп «Соснівський» м. Шаргород Вінницької області, на посаду доярки. 17 жовтня 1991 року позивач звільнена з радгоспу за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності. На підставі рішення Шаргородської райдержадміністрації від 18 вересня 1996 року № 255 їй був виданий сертифікат серії [NUMBER] на земельну частку (пай), площею 2,27 умовних кадастрових гектарах на території Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 17 липня 1997 року за № 454. Разом з тим, позивач, маючи право на земельну частку (пай), не може реалізувати в подальшому свої права та інтереси у зв`язку із втратою зазначеного вище сертифікату на земельну частку (пай). Позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай), площею 2,27 умовних кадастрових гектарах на території Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області, без визначення меж в натурі, право на яку посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 18 вересня 1996 року за № 255, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 17 липня 1997 року за № 454. . В підготовче засідання позивач не з`явилася, однак 20 травня 2019 року від неї до суду надійшла заява, у якій вона позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та ухвалити рішення у підготовчому засіданні (а.с. 25). Представник відповідача - Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області у підготовче засідання не з`явився, 16 травня 2019 року від завідувача юридичного сектору апарату райдержадміністрації Дмитришиної Т.Г., яка діє на підставі довіреності від 18 квітня 2019 року, надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача. Щодо задоволення позову не заперечує (а.с. 21). Представник третьої особи - Шаргородської міської ради Вінницької області у підготовче засідання не з?явився, однак 05 червня 2019 року від представника третьої особи Країла С.В., який діє на підставі довіреності від 07 травня 2018 року, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 28-30). За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з?ясувавши усі обставини, об?єктивно оцінивши усі досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви, виходячи із наступного. Судом установлено, що [PERSON] прийнята на роботу в радгосп «Соснівський» м. Шаргород Вінницької області, на посаду доярки. 17 жовтня 1991 року позивач звільнена з радгоспу за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, що підтверджується копією трудової книжки, виданої 27 жовтня 1964 року (а.с. 6). З листа Відділу у Шаргородському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 15 березня 2019 року №С-99/0-0.40-182/152-19, вбачається, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , зареєстрований 17 липня 1997 року за № 454 площею 2,27 умовних кадастрових гектарах на території Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області, виданий на підставі рішення Шаргородської райдержадміністрації від 18 вересня 1996 року за № 255 (а.с. 7). Видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) співвласникам колективної власності на землю АТ «Соснівське», та, зокрема позивачеві [PERSON] , підтверджується копією розпорядження Шаргородського районної державної адміністрації Вінницької області від 18 вересня 1996 року № 255 (а.с. 81) та листом голови Шаргородської районної державної адміністрації від 03 квітня 2019 року № 01.01-24/925 (а.с. 14). Зазначений вище сертифікат на земельну частку (пай), виданий [PERSON] , нею втрачений, у зв`язку із чим у газеті «Шаргородщина» поміщено оголошення про втрату сертифікату та визнання його недійсним (а.с. 9-12). Із листа Відділу Держгеокадасту у Шаргородськоу районі Вінницької області №С-165/0-0.40-318/152-19 від 10 квітня 2019 року щодо надання відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на території Шаргородської міської ради, вбачається, що відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18 грудня 2018 року № 605 «Про внесення змін до деяких наказів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 травня 2017 року за № 679/30547 внесено зміни до додатку 1 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 травня 2017 року № 262, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 травня 2017 року за № 679/30547, відповідно до яких нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Вінницькій області становить 27184,00 грн. (а.с. 15). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. В ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 2 ст. 2 вищезазначеного Закону передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, оскільки [PERSON] був виданий сертифікат на земельну частку (пай), який нею втрачено, то вона вправі порушувати питання про визнання за нею права на земельну частку (пай), яке належить їй на підставі втраченого сертифікату. Визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією, а документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з заяви представника відповідача, Шаргородська районна державна адміністрація визнає обставини, викладені у позові та не заперечує щодо його задоволення. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved