Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

23.07.2019 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Позов пред`явлено з тих підстав, що відповідачі, які є її синами не проживають у вказаному будинку понад 6 років, витрати на утримання житла не несуть, добровільно знятись з реєстрації не бажають, це, серед іншого, позбавляє позивачку оформити субсидію. Від представника позивачки [PERSON] надійшла заява з проханням справу слухати за її відсутності, позов підтримала, надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання, про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позов не подали. Судом відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 28.06.1995 [PERSON] належить цілий жилий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки МК ВЖРЕП №7 від 01.07.2019 №1946, у вказаному житловому будинку зареєстровані також відповідачі: [PERSON] , 1986 р.н., [PERSON] , 1989 р.н., [PERSON] , 1993 р.н. Вказана обставина, як вбачається зі змісту позовної заяви, перешкоджає позивачці реалізовувати правомочності власника житла. Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 від 17.07.2019 у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, однак не проживають більше шести років відповідачі: [PERSON] , 1986 р.н., [PERSON] , 1989 р.н., [PERSON] , 1993 р.н. (а.с. 11). За положеннями частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки доказів про поважність причин непроживання відповідачів у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] понад один рік суду не надано, позивачка заперечує проти реєстрації відповідачів в її житлі, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Outcome: approved