Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

21 червня 2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим право на житлову площу, мотивуючи тим, що є власником ? частини домоволодіння площею 30,9 кв.м., що знаходиться за адресою по вулиці Щорса, будинок 17 в селищі міського типу Дунаївці Дунаєвецького району Хмельницької області. В даному будинку прописані позивач, його син та колишня невістка - [PERSON]. Однак в будинку відповідачка з січня 2012 року не проживає, добровільно забрала свої речі та переїхала на постійне місце проживання в м. Львів, має там іншу сімю. 13 липня 2012 року згідно рішення Личаківського районного суду м. Львів шлюб з сином [PERSON] та [PERSON] розірвано. Через те ,що відповідачка зареєстрована в моєму будинку позивача, останній не може оформити субсидію. В добровільному порядку виписатися будинку відповідачка не бажає, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача по довіреності [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, згідна на заочний розгляд справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоч була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, про що свідчать поштові повідомлення, та оголошення в газеті «Урядовий Курєр» за №151 (6020) від 15 серпня 2017 року, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? жилого будинку в смт. Дунаївці по вул.Щорса, 17 Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копією договору дарування від 18 листопада 2003 року серії ВАР №608931, зареєстрованого в реєстрі за №3667. З витягу №2070868 від 24 листопада 2003 року, виданої Дунаєвецьким МКП «Івнвентарбюро» вбачається, що [PERSON] в смт.Дунаївці по вул.Щорса, 17 Дунаєвецького району на підставі договору дарування від 18 листопада 2003 року є власником ? частини домоволодіння в смт.Дунаївці вул.Щорса,17Дунаєвецького району Хмельницької області. Судом також встановлено, що в смт.Дунаївці по вул.Щорса, 17 Дунаєвецького району Хмельницької області зареєстрована з 05 листопада 2008 року відповідачка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією домової книги та довідкою №1471 від 08.06.2017 року, виданою Дунаєвецькою селищною радою Дунаєвецького району Хмельницької області. Згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13 липня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до акту від 13 червня 2017 року, складеного депутатом Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району видно, що в житловому будинку, який знаходиться в смт.Дунаївці по вул.Щорса, 17 Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстровано пять осіб до числа яких входить [PERSON], [INFO], але з 2012 року у даному будинку не проживає. Відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей\~391, 396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, дана правова норма гарантує збереження права користування жилим приміщенням в один рік лише для осіб, які є членами сімї власника житла. За чинним житловим законодавством, членами сімї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла, їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне із ним господарство (ч.2 ст. 64 ЖК). Необхідною умовою виникнення права члена сімї власника житла на користування цим житлом (особистий сервітут), є спільне проживання членів сімї з власником житла та ведення спільного господарства. Судом встановлено, що відповідачка не є членом сімї позивача, разом з позивачем в будинку не проживають і не ведуть спільне господарство, відповідачка не проживає в будинку з 2012 року і не несе обовязків по утриманню житла. Відповідно до абзацу 6\~ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до встановлених обставин у даній справі, відповідачка не проживає разом з позивачем - власником житла та не веде із ним спільного господарства, а тільки зареєстрована в будинку позивача, а тому на неї не можуть розповсюджуватись гарантії, які закріплені в статті 405 ЦК України, щодо збереження права на користування житлом протягом року, та статті 156 ЖК України, яка надає право користування житловим приміщенням колишньому члену сімї власника цього житла, оскільки вони не є членами сімї позивача і не веде з ним спільне господарство. Зважуючи і на ту обставину, що відповідачка вибула на інше місце проживання в м.Львів, будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивача на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст. 156, 162 ЖК України, не вчинила і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомила, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачем жилим приміщенням, власником якого є позивач, відповідно до положень статті 107 ЖК України. Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність реєстрації відповідачки за адресою жилого приміщення, власником якого є позивач, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню та слід визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком за адресою: смт.Дунаївці по вул.Щорса, 17 Дунаєвецького району Хмельницької області. Рішення суду про втрату конкретною особою права користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця постійного проживання, адже згідно положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.88 ЦК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved