Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

22 травня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що його батькові [PERSON] на праві власності належала ? частини домоволодіння [ADDRESS]. Інша половина домоволодіння належить його матері [PERSON]. Батько [PERSON] помер [INFO], після чого відкрилася спадщина на ? частину спірного домоволодіння [ADDRESS]. Спадщину після його смерті він прийняв шляхом подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини та надавши всі необхідні документи окрім правовстановлюючого документу на спірну частину домоволодіння, якого після смерті батька за місцем його проживання не виявилося. З цих причин постановою нотаріуса від 12 березня 2013 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадшину за законом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на ім'я покійного батька на ? частину спірного домоволодіння, що стало причиною звернення з позовом до суду, в якому позивач просить суд визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1 житловою площею 10,0 кв.м, загальною площею 22,4 кв.м, Б- сараю, В - убиральні, Е - душу, споруд - № 1-8, І, в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с.2-3). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, з огляду на відсутність правоустановчих документів на спірне майно, які б свідчили належність цього майна померлому [PERSON] Третя особа - державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори надіслала на адресу суду копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Суд встановив, що батькові позивача - [PERSON] на праві власності на підставі договору на право забудови (реєстр 5628) від 07.12.1971 року, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належала ? частина домоволодіння [ADDRESS], інша ? частина цього домоволодіння належала матері позивача [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.10.2013 р. № 11065162, виданою реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.6). За даними технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], останнє складається з житлового будинку А-1 житловою площею 10,0 кв.м, загальною площею 22,4 кв.м, Б - сараю, В - убиральні, Е - душу, №1 -8, І споруд (а.с.7-10). Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину спірного домоволодіння [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька прийняв позивач шляхом подачі заяви про прийняття до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.13). Постановою нотаріуса від 12 березня 2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на ім'я покійного батька на ? частину спірного домоволодіння (а.с.47). Позивач зазначає, що він не може надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу, а саме договір на право забудови від 07.12.1971 року, так як після смерті батька з'яусувалося, що його за місцем проживання батька в спірному домоволодінні не було. Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року. За правилами ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Та обставина, що у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на житловий будинок, не може бути підставою для відмови у позові, з огляду на те, право власності на ? частину будинку було зареєстроване за померлим батьком позивача - [PERSON] на підставі договору на право забудови (реєстр 5628) від 07.12.1971 року, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, про що свідчить інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.10.2013 р. № 11065162, виданою реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.6). У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертається увага на те, що відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, а також те, що право власності на ? частину будинку було зареєстроване за померлим батьком позивача - [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved