Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

23 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 4 в житловому будинку № 4 по вулиці О. Кошового в смт. Розівка, Розівського району, Запорізької області. Окрім цього, просить суд стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 08.07.2011 року, посвідченого Розівською державною нотаріальною конторою Запорізької області за реєстровим номером 1104, вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі по справі - колишній власник [PERSON] та його дочка [PERSON] залишилися зареєстрованими за вказаною вище адресою, хоча з 2011 року в спірній квартирі не проживають. Про реєстрацію відповідачів в квартирі позивачці стало відомо лише в 2017 році, коли вона звернулась до управління соціального захисту населення Розівської районної державної адміністрації Запорізької області з приводу оформлення субсидії. В добровільному порядку відповідачі не бажають знятися з реєстраційного обліку, чим порушують права позивача як власника квартири, що вимусило останню звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, додатково зазначили, що відповідачі в спірній квартирі не проживають з 2011 року, їх речей в квартирі немає, всі витрати на утримання спірної квартири здійснює позивач особисто. З даних підстав просили суд позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] не заперечували, визнали всі обставини, які викладені в обґрунтування позовних вимог, та не заперечували той факт, що вони з 2011 року припинили користування спірною квартирою, переїхали до іншого місця мешкання: відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] - за адресою: [ADDRESS], їх особистих речей в квартирі [ADDRESS] немає. Представник третьої особи - Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання про проведення судового розгляду справи за наявними матеріалами справи без участі представника Розівської селищної ради, позовні вимоги визнають в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують (а.с.21-22). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника третьої особи, належним чином повідомленого про дату, час ті місце судового розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та відповідачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 08.07.2011 року, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідченого державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1104, продавець передав у власність покупця квартиру [ADDRESS], з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 5), дані про що внесені до Державного реєстру правочинів та підтверджується Витягом № 10103000 від 08.07.2011 року (а.с. 6). Згідно до [PERSON] підприємства «Розівський комунгосп» Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області від 11.07.2011 року за № 30565932 про державну реєстрацію, за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2011 року № 1104 зареєстровано право приватної власності (частка 1/1) на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). З даних домової книги по домоволодінню [ADDRESS], в спірній квартирі відповідач [PERSON] зареєстрований з 09.09.1981 року, відповідач [PERSON] - з 07.12.1994 року (а.с. 47-48). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області від 13.06.2017 року № 2507 [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають за даною адресою з липня 2011 року (а.с. 8). Відповідно до пояснень позивача та її представника, наданих під час розгляду справи в суді, відповідачі не є членами її сім'ї, з 2011 року по теперішній час у спірній квартирі не проживають, особистих їх речей в квартирі немає, витрати на утримання житла не несуть. Реєстрація відповідачів в спірному домоволодінні порушує права позивача, як власника нерухомого майна, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися своїми правами як власник квартири, а саме: не має можливості оформити субсидію. Згідно статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За правилами статті 150 ЖК УРСР власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України. Відповідно до змісту позовної заяви, фактично вимоги [PERSON] зводилися до вимог про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). За роз'ясненнями, викладеними у п.п.33, 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосування положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Зважаючи на те, що відповідачі не є та ніколи не були членами сім'ї власника житла, витрат з його утримання не несуть, протягом шести років підряд не проживають в даному помешканні, їх реєстрація в спірній квартирі порушує право власності позивача, а тому вимоги останньої про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном підлягають задоволенню на підставі ст.ст.319, 383, 391 ЦК України шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування чужим майном. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є достатньою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved