Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

22.10.2018 [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про повернення боргу за договором позики в розмірі 144733 грн 38 коп, а також судових витрат. 15.05.2019 [PERSON] подала уточнену позовну заяву, згідно якої просить стягнути з відповідача 3432 Євро 19 Євроцентів основного боргу, 1054 Євро 38 Євроцентів 3% річних та судові витрати в розмірі 1447,33 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає те, що 18.08.2008 позичила відповідачу 3500 Євро, які він зобов`язався повернути протягом одного місяця до 18.09.2008. Відповідач лише 17.09.2016 віддав 2000 грн, що становило 67,81 Євро. Інших коштів відповідач не віддав, борг визнав, про що написав розписку. Вона неодноразово намагалась повернути свої кошти, але відповідач, не відмовляючись від виконання зобов`язання, не повертає позичені кошти, посилаючись на їх відсутність. Оскільки у встановлений у розписці термін кошти відповідач не повернув та ухиляється від виконання свого зобов`язання, то вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 14.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У разі відсутності відповідача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов відповідач не подав. За таких обставин суд проводить заочний розгляд справи, проти чого представник позивача не заперечує. Згідно з ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 18.08.2008 відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 3500 Євро, про що написав відповідну розписку. Станом на день звернення позивача в суд відповідач повернув їй 2000 грн., що на день повернення становило 67,81 Євро, борг в сумі 3432 Євро позивачу не повернуто, чим порушено вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобов`язання по вищевказаному договору. В силу ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість, виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості загальна сума 3% річних становить 1054,38 Євро. Враховуючи засади добросовісності, розумності та справедливості, на яких має грунтуватись зобов`язання, зазначені в ч.3 ст.509 ЦК України, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 3432 Євро, з нарахуванням трьох процентів річних від простроченої суми боргу в розмірі 1054 Євро. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1447 грн. 33 коп підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved