Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

23.10.2017 представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом (а.с.1-2). Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 07.06.2013 між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» [PERSON] було укладено кредитний договір № 401454491. Після чого, 30.09.2014 ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором. 10.10.2016 між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги коштів до відповідача, що включать в себе суму заборгованості по кредитному договору № 401454491, яка становить 26727,86 грн. та складається з заборгованості за основною сумою боргу 11890,44 грн., заборгованості по процентам та комісією 4337,42 грн., неустойки 10500, 00 грн. В зв'язку із чим, представник позивача просив стягнути на його користь 26727,86 грн. та судові витрати, розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2013 між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 401454491, згідно змісту якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 12040,81 грн. (а.с. 4-6). Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.10.2016 відповідач має заборгованість в розмірі 26727,86 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу 11890,44 грн., заборгованості по процентам та комісією 4337,42 грн., неустойки 10500, 00 грн. (а.с. 8). 30.09.2014 між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 401454491 (а.с.11-13). 10.10.2016 між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включать в себе суму заборгованості по кредитному договору № 401454491 (а.с.14-18). 19.10.2016 ТОВ «Дата [PERSON]» на адресу відповідача направлено повідомлення № 001465000-1 про укладення договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, та відповідно про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 401454491 позивачу (а.с.11). 24.10.2016 ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до відповідача з вимогою сплатити визначену вище заборгованість (а.с.10) Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст. ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст. ст. 610, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. \~ Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. В той же час, відповідно до змісту ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконала, у звязку з чим у позивача, на підставі ст. ст. 1077, 1078 ЦК України, виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. \~\~\~\~ \~\~\~\~ Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved