Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

23.05.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: будинком [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідач не проживає за цією адресою без поважних причин. Ухвалою суду від 21.06.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та вказала, що позивач не має фінансової можливості сплачувати в повному обсязі комунальні послуги. Факт реєстрації в будинку відповідачки впливає на розмір призначеної субсидії, у зв`язку із чим у позивача з`явилися борги за оплату комунальних послуг. Відповідач тривалий час не проживає за спірною адресою, однак добровільно знятися з реєстрації місця проживання не бажає. Відповідач заперечувала проти позовних вимог, пояснивши, що вона народилася та до заміжжя проживала у будинку батька. З 2003 року вона не проживає в будинку батька та не допомагає йому сплачувати комунальні послуги, її речі в будинку також відсутні. Вважає, що позивач не довів, що факт її реєстрації впливає на визначення розміру субсидії на комунальні послуги. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.10.2004 року, позивачу належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] . Згідно даних будинкової книги та довідки, виданої Виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 08.04.2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, крім позивача, [PERSON] , однак не проживає. Згідно до акту про місце проживання від 16.05.2019 року, [PERSON] з 1999 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Факт не проживання за спірною адресою також було визнано і самою відповідачкою. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки будинок перебуває у приватній власності, тому у власника є право, на підставі статті 405 ЦК України, визнати члена сім`ї таким, що втратив право на житло. Оскільки позивачу належить на праві приватної власності спірний будинок, у якій відповідач зареєстрована, але фактично без поважних причин не проживає протягом багатьох років, спільного майна вони не мають і спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратила право користування належним позивачу будинком, так як відсутня у ньому понад рік без поважних причин. Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність доказів того, що її реєстрація у спірному будинку впливає на розмір субсидії на сплату комунальних послуг, оскільки такі обставини не спростовують факту не проживання відповідачки у спірному будинку без поважних причин.

Outcome: approved