Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

23 січня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], Костянтинівської міської ради, в якій він просить суд: - прийняти від [PERSON] на його користь відмову від спадкування обовязкової частки спадщини на земельну ділянку площею 0,0048 га за кадастровим номером 1412600000:00:021:0174, що розташована за адресою вул..Громова в м.Костянтинівка Донецької області, цільове призначення індивідуальне гаражне будівництво, належної померлій 16 липня 2007 року [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 476267 виданого 15.12.2005 року Костянтинівською міською радою; - визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0048 га за кадастровим номером 1412600000:00:021:0174, що розташована за адресою вул.Громова в м.Костянтинівка Донецької області, цільове призначення індивідуальне гаражне будівництво, належної померлій 16 липня 2007 року [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 476267 виданого 15.12.2005 року Костянтинівською міською радою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 476267 від 15.12.2005 року власником земельної ділянки площею 0,0048 га, кадастровий номер 1412600000:00:021:0174, за адресою вул.Громова в м.Костянтинівка Донецької області, цільове призначення індивідуальне гаражне будівництво, є [PERSON], яка померла 16 липня 2007 року. За життя [PERSON] залишила заповіт від 07 лютого 2006 року на імя позивача, яким заповідала йому вищезазначену земельну ділянку. Однак при складанні цього заповіту було допущено описку та замість розміру земельної ділянки 0,0048 га, вказано 0,048 га. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2016 року позивачу [PERSON] визначено додатковий строк в два місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] 28 грудня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса № 820/02 від 28.12.2016 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину через розбіжності розміру земельної ділянки в Державному акті на право власності на земельну ділянку та у заповіті. [PERSON] при житті мала тільки одну земельну ділянку для будівництва гаражу, саме яку і заповідала позивачу у справі у заповіті від 07 лютого 2006 року. Відповідачка у справі [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] та на день відкриття спадщини досягла віку непрацездатності, тому, згідно ст. 1241 ЦК України, має спадкувати незалежно від змісту Заповіту половину частки спадщини, але відмовляється від своєї частки спадщини на користь свого сина позивача у справі [PERSON], та бажає, щоб він успадкував всю спадщину, яку йому заповідала [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що бажає, щоб позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] у вигляді земельної ділянки в повному обсязі. Від своєї обовязкової частки вона відмовляється. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність та прийняти рішення на розсуд суду. Зясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 476267 від 15.12.2005 року власником земельної ділянки площею 0,0048 га, призначеної для індивідуального гаражного будівництва та розташованої за адресою Донецька область, м.Костянтинівка, вул. Громова, кадастровий номер 1412600000:00:021:0174, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010515600414 є [PERSON]. Зазначене також підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23 лютого 2017 року. [PERSON] померла 16 липня 2007 року у віці 80 років в Донецькій область, м. Костянтинівка, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-НО № 236227, актовий запис № 925 складений 19.07.2007 року Відділом РАЦС по м. Костянтинівці Донецької області. Згідно копії заповіту від 07 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON], [INFO], уродженка с.Андріївка Селидівського району Донецької області заповіла земельну ділянку площею 0,048 га, розташовану по вул.Громова у м.Костянтинівка Донецької області [PERSON], [INFO]. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 02 лютого 2017 року приватним нотаріусом [PERSON] 28 грудня 2016 року було відкрито спадкову справу за № 60064111 у спадковому реєстрі до майна померлої 16 липня 2007 року [PERSON]. Згідно наданої суду копії спадкової справи № 154/2016 року до майна померлої 16.07.2007 року [PERSON], вищезазначена спадкова справа була відкрита за заявою [PERSON], [INFO]. Та на час смерті спадкодавця [PERSON] за місцем її постійного проживання, а саме вул. Ціолковського, 16/8, м. Костянтинівка Донецька область, окрім неї ніхто не проживав, що підтверджується копією довідки із спадкової справи про склад сімї, а отже і фактично спадщину не приймав. Постановою державного нотаріуса № 820/02 від 28.12.2016 року, яку додано до матеріалів справи, позивачу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що ні кадастровий номер земельної ділянки, ні цільове призначення земельної ділянки у заповіті не вказані, площа земельної ділянки має розбіжності між розміром, вказаним у Державному акті, та розміром, вказаним у заповіті, тому відповідно до ст. 1236 ЦК України, обсяг спадщини встановити неможливо. Крім того, відмова нотаріуса зумовлена ще і тим, що спадкоємцем не наданий Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в якому вказуються реквізити Державного акту, власника земельної ділянки, розмір земельної ділянки, цільове призначення земельної ділянки. А, отже, відсутність можливості оформити свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку в нотаріальному порядку викликана ще і тим, що відповідно до п. 4.18. ст. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Мінюсту №296/5 від 22.02.2012р., за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Разом з тим, судом зясовано, що спадкодавець [PERSON] при житті мала земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, якій було присвоєно кадастровий номер 1412600000:00:021:0174, площею 0,0048 га, розташована за адресою вул..Громова в м.Костянтинівка Донецької області. Наведену земельну ділянку вона отримала для індивідуального гаражного будівництва у дворі будинку № 47 по вул.Громова в м.Костянтинівка Донецької області, що підтверджується копіями її заяви про виділення земельної ділянки, дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновку управління архітектури та містобудування, акту погодження та закріплення меж земельної ділянки на місцевості, висновку Костянтинівського міського відділу культури, висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновку міського відділу земельних ресурсів щодо надання земельної ділянки. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що земельна ділянка вказана в державному акті на право власності на земельну ділянку ЯБ № 476267 за кадастровим номером 1412600000:00:021:0174 є земельною ділянкою, яку заповідала спадкодавець [PERSON] позивачу у справі [PERSON], та вірний розмір її площі складає 0,0048 га. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Нормами ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка по справі [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія ІІІ-ЯР № 300362 (актовий запис № 8 від 20.02.1950 р. складений Андріївською сільрадою Селидівського району Сталінської області) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серія І-НО № 353343 (актовий запис № 17 від 25.11.1972 р. складений Андріївською сільрадою Великоновоселківського району Донецької області). Згідно паспортних даних [PERSON], 22.01.1950 р., на день смерті спадкодавця [PERSON] 16 липня 2007 року вона досягла віку непрацездатності. Спадкоємець, який має право на обовязкову частину спадщини незалежно від змісту заповіту має право її прийняти чи відмовитися від такого прийняття відповідно до ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копії Спадкової справи, відкритої після смерті померлої 16.07.2007 р. [PERSON], відповідачка у справі [PERSON] в передбачений законом строк не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та не прийняла її фактично. Тобто [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймала, а отже, вона не має відповідати за зазначеними позовними вимогами. Крім того, суд вважає позовні вимоги з приводу прийняття від неї відмови у прийнятті обовязкової частки спадщини безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідні заяви приймаються нотаріусом та долучаються ним до спадкової справи і не можуть прийматися судом, адже це не передбачено діючим законодавством. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також, як розяснено у Листі ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] позбавлений можливості в нотаріальному порядку реалізувати своє право на отримання спадщини за заповітом після смерті [PERSON], а також, що позивачем доведено обґрунтованість його позовних вимог, вибрано належний спосіб захисту, а тому його вимога про визнання за ним права власності в порядку спадкування на нерухоме майно підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial