Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

23.04.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що наказом начальника [PERSON] освіти Ніжинської міськради №62 -п від 28.03.2014 року він був звільнений з посади директора міського стадіону “Спартак” у зв”язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає дане розпорядження незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Підставою для звільнення його із займаної посади стало рішення 44 сесії Ніжинської міськради 6 скликання №16-44/2013 від 04.10.2013 року “Про передачу споруд на баланс комунальної установи “Міський центр фізичного здоров”я ”Спорт для всіх” Ніжинської міської ради Чернігівської області”. Пунктом 5 вказаного рішення передбачено переведення працівників управління освіти Ніжинської міськради, які обслуговують відповідні споруди, до “Комунальної установи “Міський центр фізичного здоров”я ”Спорт для всіх”. Таком чином, зміна балансоутримувача комплексу споруд міського стадіону “Спартак” як майна територіальної громади міста обумовлює не що інше, як зміну власника, а точніше уповноваженого органу у трудових відносинах, що виникли з працівниками, котрі обслуговують дані споруди з [PERSON] освіти на МЦ “Спорт для всіх”. За таких обставин, передача комплексу споруд міського стадіону “Спартак” на баланс МЦ “Спорт для всіх” жодним чином не повинна впливати на дію та чинність трудових договорів працівників, які обслуговують дане майно. Вважає, що його звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України є незаконним, так як в даному випадку відбулася зміна уповноваженого органу, а потреба у працівниках для обслуговування комплексу споруд міського стадіону “Спартак” не відпала, що виключає можливість їх скорочення. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 КЗпП України і пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Однак, в порушення даних вимог законодавства його звільнення із займаної посади проведено начальником [PERSON] освіти без згоди Ніжинської міської організації Профспілка працівників освіти і науки України. В позові до суду позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника [PERSON] освіти Ніжинської міської ради №62-п від 28.03.2014 року “Про звільнення [PERSON]Д.”, поновити його на роботі в [PERSON] освіти Ніжинської міської ради на посаді директора міського стадіону “Спартак” та стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 29.03.2014 року до до набрання чинності відповідним судовим рішенням. В суді позивач підтримав позовні вимоги за обставин викладених вище та просив його вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та суду пояснив наступне. Рішення 44 сесії 6 скликання Ніжинської міської ради від 04.10.2013 року №16-44/2013 “Про передачу споруд на баланс комунальної установи “Міський центр фізичного здоров”я “Спорт для всіх” Ніжинської міської ради, від 04.10.2013 року №17-44/2013 “Про затвердження Статуту в новій редакції та штатного розкладу комунального закладу “Міський центр фізичного здоров”я “Спорт для всіх”- це рішення власника, які потягли за собою скорочення штату міського стадіону “Спартак”.Працівники, які відмовились від переведення на інше місце роботи або яким не було чого запропоновувати підлягали звільненню за скороченням штату. Про майбутнє звільнення за скорочення штату був попереджений [PERSON] Переведення на рівнозначні вакантні посади відповідно до штатного розкладу МЦ “Спорт для всіх” [PERSON] не пропонувались у зв”язку з їх відсутністю.Щодо майбутнього працевлаштуванн [PERSON] на контакт з керівництвом [PERSON] освіти не виходив. При звільненні [PERSON] було направлено подання до Ніжинської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України про отримання згоди на звільнення, на що отримали необгрунтовану відмову на звільнення останнього, що надавало можливість звільнити [PERSON]Д без згоди профспілки. Вважає, що звільнення [PERSON] проведено на законних підставах. Документальних доказів, щодо скорочення посади [PERSON] суду надати не може. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача з Ніжинської міської ради - [PERSON] надала суду аналогічні пояснення поясненням представника відповідача. Від директора третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача з МЦ “Спорт для всіх” [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи приходить до слідуючого висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення 44 сесії 6 скликання Ніжинської міськради від 04 жовтня 2013 року за №16-44/2013 року знято з балансу управління освіти Ніжинської міської ради Чернігівської ради споруди: спортмайданчик, основний корпус, огорожи, трибуна та передано на баланс комунальній установі “Міський центр фізичного здоров”я “Спорт для всіх” Ніжинської міської ради Чернігівської області. В пункті 5 вказаного рішення зазначено, що начальнику управління Ніжинської міської ради запропонувати працівникам, які підпорядковані управлінню освіти та обслуговують дані споруди перевід до комунальної установи “Міський центр фізичного здоров”я “Спорт для всіх” Ніжинської міської ради Чернігівської області.Директору комунальної установи “Міський центр фізичного здоров”я “Спорт для всіх” здійснити прийом на роботу за переведенням працівників з управління освіти які обслуговують споруди які передаються (у межах штатного розкладу) та які надали згоду на переведення згідно з чинним законодавством (а.с.4). Відповідно до рішення 44 сесії 6 скликання Ніжинської міськради від 04 жовтня 2013 року за №17-44/2013 року затверджений Статут в новій редакції та штатний розклад комунального закладу “Міський центр фізичного здоров”я “Спорт для всіх” Ніжинської міської ради Чернігівської області в кількості 14 чоловік (а.с.11). Наказом за №362 від 10.10.2013 року [PERSON] освіти Ніжинської міської ради зняти з балансу [PERSON] освіти Ніжинської міської ради споруди міського стадіону “Спартак” та передані на баланс комунальної установи “Міський центр фізичного здоров”я “Спорт для всіх” Ніжинської міської ради Чернігівської області (а.с.12). Наказом за №504-п від 15.10.2013 року [PERSON] освіти Ніжинської міської ради попереджає [PERSON], директора міського стадіону “Спартак” про можливе майбутнє вивільнення з 18.12.2013 року у з”вязку з скороченням штату працівників (а.с.13). [PERSON] освіти Ніжинської міської ради за №01-10/1773 від 17.10.2013 року попереджено [PERSON] про можливе майбутнє вивільнення у зв”язку з скороченням штату працівників після закінчення двох місяців з моменту вручення даного попередження.Вказаний лист було надіслано адресату рекомендованим листом (а.с.16,17). На а.с.18,19 є акти від 22.10.2013 року та 13.11.2013 року про відсутність практичної можливості персонально запропонувати [PERSON] інше місце роботи. [PERSON] освіти Ніжинської міської ради 24.03.2013 року звернулося до голови Ніжинської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України про дачу згоди на звільнення [PERSON], директора міського стадіону “Спартак” за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.21). 27.03.2014 року Президія комітету міської організації профспілки працівників освіти і науки України щодо розірвання трудового договору із [PERSON] повідомляє управління освіти Ніжинської міської ради, що не бачить підстав для його звільнення, оскільки має місце порушення ст. 49-2 “Порядку вивільнення працівників” (а.с. 22). На а.с. 38 є довідка про доходи директора стадіону “Спартак” [PERSON], видана [PERSON] освіти Ніжинської міської ради від 22.05.2014 року, за № 213 з якої вбачається, що середньомісячна зарплата становить — 2156 грн. 30 коп., а середньоденна зарплата становить — 100 грн. 29 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов”язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа, зобов”язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. З наведеного, поняття “власник або уповноважений ним орган” вживається у значенні, як суб”єкт трудових правовідносин, що безпосередньо виступає стороною трудового договору та бере на себе зобов”язання щодо виплати працівникові заробітної плати та забезпечення умов праці, необхідних для виконання роботи, згідно вимог законодавства. Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку зміна балансоутримувача комплексу споруд міського стадіону “Спартак” як майна територіальної громади міста обумовлює не що інше, як зміну власника, а точніше суб”єкта трудових правовідносин — уповноваженого органу у трудових відносинах, що виникли з працівниками, котрі обслуговують дані споруди з [PERSON] освіти на МЦ фізичного здоров”я “ Спорт для всіх”. Відповідно до ч. 3,4 ст. 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підпримства, установи, організації не припиняє дію трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можлива лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Суд вважає, що передача комплексу споруд міського стадіону “Спартак” на баланс МЦ “Спорт для всіх” жодним чином не повинна впливати на дію та чинність трудових договорів працівників, які обслуговують дане майно. Тому, звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України є незаконним, так як у даному випадку відбулася зміна уповноваженого органу, а потреба у працівниках для обслуговування комплексу споруд міського стадіону “Спартак” не відпала, що виключає можливість їх скорочення. В судовому засіданні представник відповідача не надав суду документальних доказів про скорочення посади позивача та даних про те, що позивач відмовився від переведення на іншу роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 КЗпП України і пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З матеріалів справи вбачається, що Ніжинська міська організація профспілки працівників освіти і науки України відмовила у дачі згоди на звільнення [PERSON], мотивуючи тим, що не бачить підстав для його звільнення, оскільки має місце порушення ст. 49-2 “Порядку вивільнення працівників”. Суд вважає, що посилання представника відповідача на обставину, що профспілка не обгрунтувала свою незгоду не заслуговує на увагу, оскільки не згода мотивована тим, що має місце порушення ст. 49-2 “Порядку вивільнення працівників” КЗпП України. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року “Про практику розгляду судами трудових спорів” встановлено, що відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Враховуючи наведене суд вважає, що звільнення [PERSON] із займаної посади проведено без законної на те підстави, а також із порушенням обов”язкових до виконання положень щодо погодження такого звільнення з профспілкою, що беззаперечно є підставою для визнання відповідного наказу незаконним та поновлення позивача на попередній роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу обгрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає, що за час вимушеного прогулу, за період з 29.03.2014 року по 26.05.2014 року включно (41 робочий день) на користь позивача слід стягнути з відповідача середньомісячний заробіток, виходячи з середньоденної заробітної плати - 109 грн.29 коп., що буде становить 4111 грн. 89 коп.

Outcome: approved