Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

23 січня 2020 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми на часткову, а саме: з 1000 гривень на 1/3 частину всіх видів його заробітку щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку з дня подання даної заяви та продовжувати до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що 28 серпня 2013 року між нею та відповідачем розірвано шлюб, під час перебування у якому у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 03 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно до моменту досягнення синами повноліття на її користь, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 10 червня 2013 року. 09 червня 2016 року позивач також звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів з частки на тверду грошову суму у розмірі 1000 гривень. Оскільки станом на теперішній час значно зросли рівень життя і розмір прожиткового мінімуму, при цьому, присуджена тверда грошова сума на теперішній час є значно меншою, ніж навіть встановлений мінімальний розмір аліментів (50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку), що на теперішній час складає 2102 гривні, а відповідач офіційно працевлаштувався, періодично їздить до Російської Федерації, [PERSON] вважає, що її колишній чоловік має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно до моменту досягнення ними повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з огляду на що звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 11 годину 00 хвилин 26 лютого 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 26 лютого 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 18 березня 2020 року, оскільки представник відповідача не з`явилась в судове засідання вперше та повідомила про причини своєї неявки, які суд визнає поважними, а відповідачем відзив на позовну заяву не надано з поважних причин, оскільки копію позовної заяви з додатками ним отримано 20 лютого 2020 року, тобто визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву не сплив. 18 березня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 10годину 30 хвилин 16 квітня 2020 року за клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року відкладено судове засідання на 10годину 00 хвилин 14 травня 2020 року за клопотанням представника відповідача. 14 травня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 13годину 00 хвилин 01 червня 2020 року за клопотанням представника відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що [PERSON] з 17 березня 2015 року перебуває у шлюбі, у якому у нього народився син - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні відповідача. Крім того, у нього на утриманні також знаходиться мати, яка хворіє на онкологічне захворювання, а він офіційно не працевлаштований, з огляду на що не має можливості сплачувати аліменти на утримання синів від першого шлюбу у визначеній позивачем частці від його доходу. Відповідач, який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом вручення судової повістки представнику. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі, як і відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Враховуючи, що повідомлений належним чином відповідач до судового засідання не з`явився та причин своєї неявки не повідомив, а його явка обов`язковою судом не визнана, з огляду на те, що до судового засідання з`явився його представник, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] . Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколами судових засідань. Судом встановлено, що сторони з 12 вересня 2009 року перебували у шлюбі, який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2013 року розірвано (а.с. 10). Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] від 01 лютого 2010 року (а.с. 6, 8). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 червня 2013 року до досягнення повноліття дітьми (а.с. 11). При цьому, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2016 року ухвалено про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 04 квітня 2016 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12-13). 17 березня 2015 року [PERSON] одружився з [PERSON] , [INFO] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 березня 2015 року (а.с. 53). [INFO] народився [PERSON] , батьками якої є відповідач та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 квітня 2015 року (а.с. 54). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої головою Житлово-будівельного кооперативу «Барвінок» [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , яка є власником квартири, її чоловік - [PERSON] , [INFO] , та сини: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які хоч і зареєстровані, однак не проживають у зазначеній квартирі (а.с. 51). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 21/2020, виданої заступником голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відновлення-2015» [PERSON] [INFO] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , яка є власником квартири, та її син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 52). З копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я відповідача, вбачається, що його останнім місцем роботи є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремондіс Артемівськ», звідки він звільнений 02 лютого 2011 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 55-56). Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. При цьому, в силу ч. 3 ст. 181 СК України саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів) і саме вона має право на подання позову про зміну способу стягнення аліментів. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. За таких обставин суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати синів до досягнення ними повноліття, та вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, враховує, що відповідач, не дивлячись на те, що офіційно не працевлаштований, є працездатним, кріммалолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , має також на утриманні малолітнього [PERSON] , [INFO] , та інші істотні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітніх дітей, суд вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 1000 гривень, яка стягується з відповідача на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2016 року, та визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд наголошує, що зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Разом з тим, висловлені під час судового засідання представником відповідача аргументи щодо того, що у [PERSON] на утриманні знаходиться його мати, яка хворіє на онкологічне захворювання, не приймаються судом, оскільки [PERSON] під час розгляду справи доказів на підтвердження даного факту не надано. Враховуючи встановлені у справі обставини і зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в частині зміни способу стягнення аліментів. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення, починаючи від дня звернення до суду, і до досягнення синами повноліття суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тобто, в даному випадку законодавець визначив, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, присудженні за рішенням суду аліменти стягуються від дня пред`явлення позову. В той же час, чинний Сімейний кодекс України не визначає день пред`явлення позову про зміну способу стягнення аліментів до суду, як початок стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення. Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Системний аналіз зазначених норм права дає підстави зробити висновок, що стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення можливе лише починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду про зміну способу стягнення аліментів. Також суд враховує, що згідно з абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, зміна способу стягнення аліментів у цій справи призведе і до зміни розміру аліментів. За таких обставин суд вважає, що стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення повинно розпочатися з дня набрання законної сили рішенням у справі, а не з моменту звернення до суду, як просить позивач. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved