Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

22.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 2500,00грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 05.06.1998 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача, не зважаючи на те, що молодша донька проживає з батьками позивача. Сторони проживають окремо, оскільки відповідач погрожував позивачу та дітям фізичною розправою, що змусило її покинути спільне помешкання у знайомих, винаймати житло. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, офіційно не працює, проте має заробіток від 18 до 25 тисяч гривень на місяць. Позивач працює помічником вихователя та отримує мінімальну заробітну плату. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціально розвитку дитини, тому розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на кожну дитину визначений позивачем в розмірі по 2500,00 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, додатково зазначила, що з 12.02.2016 року сторони не проживали разом, позивач разом з дітьми пішла від чоловіка, разом зі старшою донькою проживає у знайомих та має намір орендувати квартиру у зв'язку з погрозами відповідача про фізичну розправу, який під час перебування справи в провадженні суду спричинив їй тілесні ушкодження. Молодша донька проживає у батьків позивача. Позивач працює в дитячому садку, не має змоги забезпечити дітей, відповідач надавав кошти на дітей в останній раз восени 2015р. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково, в розмірі по 460,00грн. щомісяця на кожну дитину, подав письмові заперечення на позов, які долучені до матеріалів справи (а.с.31-33), надав пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях та додатково зазначив, що сторони з грудня 2015 року проживають окремо, однак він не чинить жодних перешкод щодо проживання позивача та дітей в квартирі, регулярно передає батькам позивача та старшій донці гроші, сплачував за навчання. Відповідач має мінливий дохід - приблизно 1500,00 грн. на місяць - надає консультативні послуги по будівництву, оскільки працював будівельником та виконробом, проте працевлаштуватися на постійну роботу не має можливості у зв'язку з хронічним захворюванням на сахарний діабет ІІ типу, щомісяця на лікування витрачає більш ніж по 1000,00грн., у зв'язку з чим отримує матеріальну допомогу від матері. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.06.1998 (а.с.8). як пояснила позивач, заочним рішенням від 19.04.2016р. шлюб між сторонами розірвано, однак зазначене рішення не набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 10), малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до довідки форми 3, сторони та їх діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно пояснень сторін, на даний час в цій квартирі фактично проживає лише відповідач. Між сторонами склалися неприязні стосунки, що зумовлює їх окреме проживання. Сторонами в судовому засіданні визнано факт, що позивач проживає разом зі старшою донькою, при цьому назвати адресу проживання позивач відмовилась, зазначивши, що мешкає у знайомих та має намір орендувати квартиру, на що їй також необхідні кошти. Проте зазначену обставину суд не може врахувати, як підставу для визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей, оскільки такі витрати не охоплюються аліментними зобов'язаннями, крім того, позивач зазначила в судовому засіданні, що квартира, в якій зареєстровані сторони та їх діти, є спільною сумісною власністю подружжя сторін та позивач має намір ставити питання про поділ цієї квартири. Молодша донька сторін проживає з батьками позивача у м. Прилуки Чернігівської області (а.с.6). Відповідач стверджує, що регулярно старшій донці та батькам позивача передає кошти на утримання дітей, однак доказів на підтвердження таких тверджень суду не надав. Позивач працює помічником вихователя в НВК «Щастя», отримує заробітну плату в середньому в розмірі приблизно 2000,00грн. на місяць (а.с.29,30). Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Молодшій донці сторін встановлено діагноз - недорозвинення мови (а.с.28), проте позивач в судовому засіданні не змогла пояснити, чи витрачаються на даний час кошти на лікування дитини, зазначивши лише про необхідність відвідування донькою психолога. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER], 30.04.2014 р. [PERSON] було звільнено у зв'язку з скороченням штату працівників, п. 1, ст. 40 КЗпП України, та до 10.02.2015р. відповідач отримував допомогу по безробіттю (а.с.39-40). З 2009 року відповідач страждає на хронічні захворювання (а.с.34-38), згідно консультаційного висновку спеціаліста [PERSON] встановлено діагноз цукровий діабет ІІ типу в стадії декомпенсації (а.с 37). Статтею 184 СК України визначено: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи, що діти проживають разом із матір'ю та її батьками, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує дітей, так і матеріальне становище відповідача, який непрацездатних осіб на утриманні та стягнень за виконавчими документами не має, офіційно не працевлаштований, проте має перешкоди для працевлаштування у зв'язку з хронічним захворюванням та витрачає кошти на лікування, якщо має неофіційний заробіток, то не значний, враховуючи інші зазначені вище обставини, підтверджені документально, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що розмір аліментів який підлягає стягненню на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], повинен бути встановлений у розмірі 550,00грн. щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], повинен бути встановлений у розмірі 450,00грн. щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для належного утримання та розвитку доньок сторін. Таким чином позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial