Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

23 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON], третя особа - Парутинська сільська рада Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, дізнався про наявність заповіту від 04 січня 2001 року, посвідченого секретарем Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, за яким батько заповів все належне йому майно [PERSON] Вважає, що [PERSON] вказаний заповіт не підписував та просить визнати його недійсним. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. До судового засідання надійшла заява представника позивача, в якій він просить розглядати справи без участі та позивача. В судових засіданнях, які відбулися раніше, позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Представник відповідача надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, в задоволенні позову просить відмовити. В судових засіданнях які відбулися раніше, заперечувала проти позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи - Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки, показання свідків наданих в попередніх судових засіданнях, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Позивач [PERSON] є сином [PERSON], померлого [INFO]. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. 04 січня 2001 року [PERSON] заповів [PERSON] житловий будинок з усіма господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], та все майно, що на день смерті належатиме йому, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області Шлапак Н.Б., зареєстрованого в реєстрі за №3, що підтверджується копією заповіту та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 29 вересня 2015 року № 40529159. З копій матеріалів спадкової справи № 69/2015 СР № 57509651, відкритої Другою Очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що вказана справа відкрита за заявою його сина [PERSON] про прийняття спадщини за законом від 29 травня 2015 року. Також 04 червня 2015 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася дружина померлого [PERSON] 24 листопада 2015 року державним нотаріусом Другої Очаківської державної нотаріальної контори Селецькою Н.П. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 972, в якому зазначено, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області Шлапак Н.Б., зареєстрованого в реєстрі за №3, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер [INFO], є його дружина [PERSON] Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час складення заповіту, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно зі ст. 541 ЦК УРСР 1963 року, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення та підписаний особисто заповідачем. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 2 , ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обов'язок доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, покладається на позивача. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. Як підстава для визнання заповіту недійсним, позивачем та його представником як в позовній заяві так і в судовому засіданні зазначалось про те, що [PERSON] не складав та не підписував заповіт на користь [PERSON] При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів ними не надано. Водночас, згідно висновку призначеної у справі судової почеркознавчої експертизи від 20 грудня 2016 року № 2288, підпис у заповіті [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченому 04 січня 2001 року секретарем Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, виконаний саме спадкодавцем [PERSON] Факт складення [PERSON] заповіту на користь [PERSON] та особистого його підписання в судовому засіданні також підтвердила свідок Шлапак Н.Б., яка працювала на той час секретарем Парутинської сільської ради та посвідчувала вказаний заповіт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що за життя [PERSON] повідомляв їй про складення заповіту на належний йому будинок на користь своєї дружини [PERSON] Таким чином, зазначеними вище доказами спростовуються твердження позивача та його представника про те, що [PERSON] не підписував оспорюваний заповіт. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що заповіт відповідає вимогам щодо його складання, передбаченим ЦК УРСР 1963 року, а тому позовні вимоги про визнання заповіту недійсним є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed