Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

22 липня 2015 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі ордеру на жиле службове приміщення №16 серії СЛ96 виданого виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі списку Придніпровської залізниці та рішення Кіровського районного виконкому №537 від 19.11.1996 року, йому надано у користування квартиру [ADDRESS] на ж/м Таромське у м. Дніпропетровську. 19 листопада 1999 року він уклав шлюб із [PERSON], який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року. У вищевказаній квартирі зареєстрована, але починаючи з січня 2014 року не проживає в даній квартирі, особистих її речей не має. Посилаючись на те, що відповідачка тривалий час не виконує обовязки члена сімї наймача, передбачені законодавством, повязані з утриманням та обслуговуванням жилого приміщення, а також, у зв'язку із тим, що добровільно вирішити спір не бажає, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №14 в буд. №2 по пров. Тельмана на ж/м Таромське у м. Дніпропетровську. Позивач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.18). Відповідачка у судове засідання не зявилась. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надсилала. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, Житлового кодексу УРСР, інших законів України, практику Верховного Суду України. Суд зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на жиле службове приміщення №16 серії СЛ96 виданого на підставі списку Придніпровської залізної дороги та рішення Кіровського районного виконкому №537 від 19.11.1996 року, [PERSON] було надано в користування квартиру [ADDRESS] на ж/м Таромське у м. Дніпропетровську (а.с.5). 19 листопада 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с.6), який на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року розірвано (а.с.7). Згідно довідки №310 від 25.06.2015 року про склад родини в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] та [PERSON] (а.с.8,15). Із рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року вбачається, що на момент ухвалення даного рішення сторони не проживали разом, спільного господарства не вели, з чого можна зробити висновок, що відповідачка тривалий час не проживає у спірній квартирі (а.с.7). За ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР. За ст.. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У відповідності до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що дійсно в квартирі [ADDRESS] на ж/м Таромське у м.\~Дніпропетровську [PERSON] не проживає, домовленостей із позивачем щодо порядку користування житлом не має, тому суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved