Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

23.09.2016 позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], на час його навчання у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано. Після розірвання шлюбу спільна дитина [PERSON] залишився проживати разом із позивачем та на даний час навчається на першому курсі Національного транспортного університету за спеціальністю «організація управління та перевезень на транспорті» денної форми навчання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України відповідач повинен приймати участь в утриманні свого сина щодо матеріальної допомоги на навчання. Оскільки в добровільному порядку відповідач не надає своєму сину матеріальну допомогу на навчання, то позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.03.1997 по 02.07.2013, після чого рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2013 шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із позивачем. Відповідно до довідки від 04.09.2015 № 269 [PERSON] навчається на першому курсі Національного транспортного університету «організація управління та перевезень на транспорті» денної форми навчання, період навчання з 01.09.2015 по 30.06.2019. Як вбачається з Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік сукупний дохід відповідача за звітний період склав 61304 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1,2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14. Відповідно до положень ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. Згідно ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач перебуває на посаді головного спеціаліста Київської міської державної адміністрації, тобто має регулярний стабільний дохід, та в силу вимог законодавства, зобов'язаний виплачувати аліменти на сина до закінчення навчання, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову. Разом з тим, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки за правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову,а тому позов підлягає задоволенню з 23.09.2015. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 45, 46, 60, 61, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved