Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

22 червня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав (а.с.2-4). Ухвалою суду від 27 серпня 2015 року вищевказані позовні вимоги роз'єднано та виділено в самостійне провадження позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, а розгляд цивільної справи за позовною вимогою про стягнення аліментів продовжено. В обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення аліментів позивач послалась на те, що сторони до 30 червня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Оскільки на утримання дочки відповідач після розірвання шлюбу протягом останніх п'яти років не надає позивачу матеріальної допомоги, хоча зобов'язаний, позивач просила суд стягувати з відповідача на утримання спільної дитини сторін аліменти в розмірі 30% від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач, її представник заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів підтримали в повному обсязі, просили ці вимог задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували. В відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення сторони позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 10 жовтня 2003 року по 30 червня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка є інвалідом з дитинства (а.с.6, 9, 10, 11). Крім того, судом встановлено, що відповідач останні декілька років мешкає окремо від позивача, з якою і проживає спільна дитина сторін, матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, хоча є працездатною особою (а.с.11-15, 17). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв'язку. Положеннями ст.ст.141, 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов'язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від даного обов'язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.183 СК України в контексті положень ст.184 СК України, якщо платник аліментів має регулярний, постійний дохід, суд в межах відповідних позовних вимог призначає аліменти на дитину в частці від заробітку (доходу) матері, батька. При цьому відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші істотні обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України, яка регулює призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], яку зобов'язаний утримувати до досягнення повноліття, однак матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча зобов'язаний, а дитина потребує утримання від свого батька, а також приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину або ж факту припинення права на аліменти на дитину у відповідності до ст.ст.188, 190 СК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, однак частково - шляхом стягування аліментів з відповідача в розмірі ? частини від усіх видів його доходу (заробітку), а не в розмірі 30% від розміру заробітку відповідача, як просить позивач. Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що законом передбачено визначення розміру аліментів в частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі, а не у відсотковому співвідношенні аліментів до доходів їх платника. Крім того, визначаючи розмір частки доходу відповідача, яку він має сплачувати як аліменти, суд виходив також і з того, що позивачем не зазначено в ході розгляду справи, а в матеріалах справи відсутні будь-які належні і доведені обґрунтування необхідності призначення аліментів у підвищеному розмірі. На підставі ст.214 п.7 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст.367 ч.2 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,6 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved