Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

21 січня 2016 року ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору № R52110260773B від 24 травня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» було надано [PERSON] у користування кредит у сумі 66 144 гривень, зі строком кредитування до 24 травня 2017 року під 0,01 % річних за користуванням кредитом. В якості забезпечення виконання зобов'язань з приводу повернення кредитних коштів [PERSON] було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки - ВАЗ, модель - 217030, тип - легковий седан, 2012 року випуску, колір - сірий, реєстраційний номер - [NUMBER], номер шасі - [NUMBER]. Позивач вказує, що 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220615нв, згідно до якого, позивач набув право Нового кредитора до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Також, 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зп. Позивач вказує, що починаючи з 01 березня 2014 року відповідач припинив виконувати кредитні зобов'язання з приводу повернення кредитних коштів, атому виникла заборгованість яка станом на 22.12.2015 року становить 117189,10 грн. та складається з: 57058, 78 грн. - кредит, 4920,37 грн. - відсотки, 6614,40 грн. - комісія, 48 595,55 грн. - індекс інфляції та 3 % річних, відповідно до ст. 625 ЦК України. З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за договором кредиту та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та повернути відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом, встановлено, що 24 травня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № R52110260773B, згідно п.3.1 якого [PERSON] отримав кредит в сумі 66144 грн. зі строком кредитування до 24 травня 2017 року під 0,01 % річних за користування кредитом. Відповідачу встановлено графік погашення заборгованості (п.3.4). Виконання позичальником своїх зобов'язань за договором забезпечується заставою автомобіля ВАЗ, модель - 217030, тип - легковий седан, 2012 року випуску, колір - сірий, реєстраційний номер - [NUMBER], номер шасі - [NUMBER] (п.3.8). Згідно п.5.2.4. кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань позичальника за цим договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення. Згідно п.4.10. кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування втрат та збитків Банку, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником умов цього договору. Згідно п. 7.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення (а.с.3-8). Банк свої зобов'язання виконав, що підтверджується меморіальним ордером №36807 від 24 травня 2012 року, згідно якого [PERSON] надані кредитні кошти в сумі 66144 грн.(а.с.9). 22 червня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220615нв, згідно до якого, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором № R52110260773B від 24 травня 2012 року (а.с.12-15). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання виконав, надавши відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 66144 грн., зі сплатою 0,01% на рік за користування кредитом до 24 травня 2017 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 21 грудня 2015 року за вищезазначеним договором утворилась заборгованість перед банком в сумі 117189,10 гривень, з яких: 57058,78 гривень - сума заборгованості за кредитом; 4920,37 гривень - сума заборгованості за відсотками; 6614,40 гривень - сума комісії; 48595,55 гривень - сума індексу інфляції та 3% річних. Відповідно до ст. 61 ЦПК Україна кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач не скористався своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладання кредитного договору і наявність заборгованості перед банком з боку відповідача, приходжу до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved