Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

22 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебувала в шлюбу, від якого [INFO] народився син [PERSON]. 13 лютого 2007 року вони розірвали шлюб. Після реєстрації шлюбу позивачка і відповідач почали мешкати у квартирі [ADDRESS], Сумської області та користуватися прилеглою земельною ділянкою загальною площею 0,0221 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що знаходяться за цією ж адресою. Син [PERSON] є власником зазначеної вище квартири, а позивачка [PERSON] - вказаної земельної ділянки. Після розірвання шлюбу позивачка з сином переїхали проживати на інше місце проживання, а відповідач залишився проживати у квартирі [ADDRESS], де проживає і до цього часу. Добровільно залишати квартиру [PERSON] відмовляється і оплачувати за проживання в ній і користування земельною ділянкою також не бажає. А вони з сином заперечують проти безоплатного користування відповідачем вказаним нерухомим майном. Тому, посилаючись на непорушність права власності та право вільного розпорядження власністю, [PERSON] і [PERSON] просять стягувати з [PERSON] плату за користування квартирою [ADDRESS], Сумської області щомісячно в розмірі 765 грн. з індексацією відповідно до закону, а також плату за користування земельною ділянкою загальною площею 0,0221 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що знаходяться за цією ж адресою, щомісячно в розмірі 357 грн. 76 коп. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, будучи у відповідності з ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомленим належним чином, що підтверджується актами судових розпорядників, які намагалися вручити судову повістку відповідачу за зареєстрованим місцем проживання і двічі він був відсутнім (а.с. 60, 61). Будь яких заперечень проти задоволення позову [PERSON] не надав. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 13 лютого 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 02.10.2012 року, виданим повторно (а.с. 6). [INFO] у позивачки та відповідача народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 02.10.2012 року, виданим повторно (а.с. 5). Після розірвання шлюбу позивачка відновила своє дошлюбне прізвище «Щебетун», а після нової реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 6, 7-12). З договору дарування квартири від 14 вересня 2009 року вбачається, що [PERSON]. подарувала сину [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], вищевказану квартиру, ринкова вартість якої згідно звіту про оцінку майна складає 91800 грн. (а.с. 13, 15-19). В той же час позивачці [PERSON] ([PERSON].) на праві власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0221 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягів з технічної документації №№ 31-28-0.1-2781/2-15 і 31-28-0.1-2782/2-15 від 08.06.2015 року загалом становить 42931 грн. 46 коп. (а.с. 14, 20, 21). Після реєстрації шлюбу з відповідачем вони стали проживати у квартирі [ADDRESS]. А після розірвання шлюбу позивачка разом з сином переїхали проживати на інше місце проживання, а відповідач залишився проживати у цій квартирі, де проживає і до даного часу та є в ній зареєстрованим (а.с. 24). Добровільно виселятися з квартири, або ж сплачувати кошти за користування нею і земельною ділянкою він не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності з вимогами ч.ч. 1 і 4 ст. 156 Житлового Кодексу України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 162 ЖК України - плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Угода про користування квартирою між сторонами не укладалася. Оскільки відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі і користується нею, не являючись при цьому її власником і членом сім'ї позивачки і сина [PERSON], а вони заперечують проти безоплатного проживання у вказаній квартирі відповідача, тому між відповідачем і позивачами фактично виникли правовідносини з приводу найму житла - квартири [ADDRESS] та, відповідно, прилеглої до неї земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЖК України - наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Зі змісту ч. 3 ст. 403 ЦК України вбачається, що особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням. З огляду на зміст ст. ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких обставин, враховуючи викладене, а також те, що відповідач [PERSON] ніяким чином не заперечує проти позовних вимог, позов [PERSON] є обґрунтованим. З огляду на те, що чинним законодавством не встановлено розміру плати за проживання у квартирі колишнього члена сім'ї власника квартири, то відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України - якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Так, згідно з ч. 5 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оренда майна інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» - орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Частинами 1 і 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 785, передбачений розмір річної орендної плати у разі оренди іншого, крім нерухомого, окремого індивідуально визначеного майна, який встановлюється за згодою сторін, але не менш як 10 відсотків вартості орендованого майна за результатами незалежної оцінки…. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Тому, зважаючи на те, що відповідач є зареєстрованим і проживає у квартирі, належній позивачу [PERSON], користується прилеглою земельною ділянкою до неї, що належить позивачці [PERSON], але угода про оплату за користування між сторонами не укладалася і відповідач не заперечує проти факту користування нерухомим майном, то з нього на користь [PERSON] слід стягувати плату за користування квартирою і земельною ділянкою в розмірі, не менше 10 % їх вартості, виходячи з оцінки, наведеної вище. Таким чином розмір плати за користування квартирою становить 9180 грн. на рік (91800 грн. х 10 % = 9180), що на місяць складає 765 грн. А розмір плати за користування двома земельними ділянками становить 4293 грн. 15 коп. на рік (42931 грн. 46 коп. х 10 % = 4293 грн. 15 коп. ), що на місяць складає 357 грн. 76 коп. Також з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати: 404 грн. 19 коп. по сплаті судового збору і 196 грн. - за опублікування оголошення в газету про виклик відповідача (а.с. 1, 2, 59). На підставі викладеного,

Outcome: approved