overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

23 січня 2017 року до Словянського міськрайонного суду позивач звернулася з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1999 року, що був зареєстрований Виконкомом Новосвітської селищної ради Старобешівського району Донецької області, про що зроблено актовий запис № 36. Вказала, що від даного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею, та знаходиться на її утриманні. Фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2016 року, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. На теперішній час відповідач проживає та працює у м. Києві. Спору про місце проживання дитини та розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Тому просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 04 вересня 1999 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Виконкомом Новосвітської селищної ради Старобешівського району Донецької області, про що зроблено актовий запис № 36. Фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2016 року, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. На теперішній час відповідач проживає та працює у м. Києві. Спору про місце проживання дитини та розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Від наведеного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, та знаходиться на її утриманні. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. Суд вважає, що сімя розпалася остаточно та її збереження є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

23 січня 2017 року до Словянського міськрайонного суду позивач звернулася з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1995 року, що був зареєстрований Сергіївською сільською Радою Словянського району Донецької області, про що зроблено актовий запис № 12. Вказала, що від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Фактичні шлюбні відносини припинені з вересня 2016 року, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. Спору про розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Тому просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Сидюк». Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, при цьому вказав, що позивні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 30 вересня 1995 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Сергіївською сільською Радою Словянського району Донецької області, про що зроблено актовий запис № 12. Фактичні шлюбні відносини припинені з вересня 2016 року, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. Спору про розподіл спільного сумісного майна між ними немає. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. Суд вважає, що сімя розпалася остаточно та її збереження є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

23 січня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому він вимагає розірвати шлюб між ним і відповідачкою, зареєстрований 28.02.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 11. В судовому засіданні позивач наполягав на розірванні шлюбу, миритися не бажає, вважає, що через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів їх шлюб з відповідачкою остаточно розпався, оскільки вона залишила його та створила нову сімю, подружніх стосунків не підтримують. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

23 січня 2017 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» Подрєза С.М. про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], без його згоди у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду його здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» Подрєз С.М. заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що [PERSON] з 2001 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра, у зв'язку з чим неодноразово лікувався в КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни». На даний час психічний стан погіршився, на прохання опікуна доставлений в лікарню машиною швидкої допомоги в супроводі працівників поліції, виявляв агресію. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/400 від 23.01.2017 року характер психічного захворювання [PERSON] не дозволяє йому знаходитися в судовому засіданні (а.с.4). Заінтересована особа [PERSON] прохала заяву задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] агресивний, висловлює погрози її життю. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2013 року [PERSON] визнаний недієздатним. Опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] (а.с. 5). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді: «Розладів особистості та поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку із вираженим зниженням пам'яті та інтелекту». На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який не дає йому змоги розуміти значення своїх дій та керувати ними. Потребує стаціонарного лікування, але надати згоду не здатен; вчиняє та виявляє реальні наміри, що несуть безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта. Потребує госпіталізації в примусовому порядку без усвідомленої згоди пацієнта (а.с. 3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Учасники судового розгляду не заперечували проти задоволення даної заяви, вважали, що примусова госпіталізація відповідає інтересам [PERSON] Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок якого вчиняє та виявляє реальні наміри, що несуть безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

23 січня 2017 року завідуючий 11-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» звернувся до суду із заявою про продовження госпіталізації [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] був визнаний недієздатним. Пацієнт поступив на лікування до КЗ СОР 1 ОСЛ м.Ромни 13.01.2016 року за рішенням законного представника і на теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні. 20.01.2017 року було проведено огляд [PERSON] Комісія лікарів - психіатрів прийшла до висновку, що останній виявляє ознаки тяжкого психічного розладу , в наслідок чого не здатен задовільнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують його життєдіяльність. Тому просив винести рішення суду про продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному закладі. У судовому засіданні завідуючий 11 -им відділенням КЗ «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судове засідання не з'явився. Згідно довідки КЗ СОР «1 ОСЛ м.Ромни» за своїм психічним станом він не може знаходитись на судовому засіданні при розгляді заяви про продовження госпіталізації (а.с.5). Представник заінтересованої особи - КЗ СОР «1 ОСЛ м.Ромни», органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради та особа, що надає правову допомогу не заперечували проти заяви. Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу». Судом встановлено, що рішенням Роменського міського суду Сумської області від 12 жовтня 2000 року [PERSON] визнано недієздатним ( а.с.8). [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді : «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом по змішаному типу», внаслідок чого неспроможний самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Потребує продовження госпіталізації в психіатричному закладі без усвідомленої згоди пацієнта. Це підтверджується як висновком комісії лікарів, так і поясненнями в судовому засіданні лікаря- психіатра Ясько В.В. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року [PERSON] було продовжено госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу строком на 6 місяців ( а.с.9). Згідно довідки 1 ОСЛ [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1964 року. Багато разів, тривалий час, знаходиться на стаціонарному лікуванні в психіатричниій лікарні. Являється інвалідом 2 групи безтерміново. Остання госпіталізація з 30.01.2016 року по теперішній час ( а.с.6) . Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

23 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.01.2017р. о 01 год. 49 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.01.2017р. о 01 год. 49 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий психомоторно збуджений, голосно кричит, негативній к оточуючим. [PERSON] було поставлено попередній діагноз біполярне органічний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

23 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Шмідта, 37/8. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.01.2017р. о 20 год. 31 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.01.2017р. о 20 год. 31 хв. . [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Мікульського лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора доступна формальному контакту. При розмові напружена, підозріла, на запитання відповідає вибірково, після паузи, не завжди по суті, до чогось прислуховується. На деякі запитання відповідає з незадоволенням. Називає своє імя, прізвище. Виказує маячні ідеї переслідування, фізичної дії на адресу оточуючих. При спробі корекції афектується. Психічно хворою себе не вважає. Опирається огляду, дереться. Інструкції практично не виконує. Мислення паралогічне, непослідовне. Критика до свого стану порушена. Від госпіталізації категорично відмовляється. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

23 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Красилівська, 6 (гуртожиток). Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.01.2017р. о 19 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.01.2017р. о 19 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «КМЛ № 1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, не розмовляє, не впізнає матір, імпульсивна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

23 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 124/172. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.01.2017р. о 20 год. 16 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 22.01.2017р. о 20 год. 16 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Верезубова лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий в розмову вступає охоче. На запитання відповідає не завжди в плані заданого. Мова прискорена за темпом, за типом монологу. Орієнтування всіх видів збережено. Мислення паралогічне, непослідовне. Повідомляє, що «знову міліція переслідує, наставили скрізь камер, через це не можу нічого робити, ночами не сплю, з сусідами лаюся». [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved