Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

23.09.2014 року Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з Відповідача на його користь борг за договорами позики в розмірі 10000,00 доларів США, проценти в розмірі 5000,00 доларів США, а також понесені позивачем судові витрати. В позові посилається на те, що 10.08.2013 року надав 5000,00 доларів США у позику Відповідачу з виплатою процентів (щомісячно) за користування позикою у розмірі 250,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 01 серпня 2014 року, про що складено відповідну розписку. Крім того, позивач зазначає, що 17.08.2013 року надав 5000,00 доларів США у позику Відповідачу з виплатою процентів (щомісячно) за користування позикою у розмірі 250,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 15 серпня 2014 року, про що складено відповідну розписку. Позивач посилається на те, що Відповідач належним чином щомісячно виплачував проценти за договорами позики, проте починаючи з квітня 2014 року перестав виконувати свої зобов'язання за договорами щодо сплати процентів. Також, Позивач посилається, що Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув Позивачу вищезгадану суму коштів за договорами позики в розмір 10000,00 доларів США. Таким чином, у зв'язку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань, Позивач просить стягнути з Відповідача суму боргу в розмір 15000,00 доларів США. В судовому засіданні Позивач з урахуванням уточнень позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ота такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу в борг 5000,00 доларів США з виплатою процентів (щомісячно) за користування позикою у розмірі 250,00 доларів США, строком до 01 серпня 2014 року, що підтверджується борговою розпискою (а.с.17). Крім того, 17.08.2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу в борг 5000,00 доларів США з виплатою процентів (щомісячно) за користування позикою у розмірі 250,00 доларів США, строком до 15 серпня 2014 року, що підтверджується борговою розпискою (а.с.18). Так, відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргових розписок у позикодавця та відсутність останніх у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. Встановлено, що оригінали розписок знаходився у Позивача та не повернуті Відповідачу. В вказаних вище розписах чітко зазначено про те, що Відповідач отримав кошти в загальному розмірі 10000,00 доларів США та зобов'язався їх повернути Позивачу у тому ж розмірі зі щомісячною сплатою процентів в загальному розмірі 500,00 доларів США у серпні 2014 року, тобто отримано кошти в борг. З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності боргових зобов'язань перед Позивачем за вказаними вище борговими розписками та відсутності факту укладання договорів позики. За таких обставин, суд вважає, що боргові розписки надані Відповідачем в розумінні вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання Відповідачем у позику від Позивача коштів в загальному розмірі 10000,00 доларів США. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та суму боргу в загальному розмірі 10000,00 доларів США в строк до 01.08.2014 року та до 15.08.2014 року, Позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача боргу за борговими розписками від серпня 2013 року у розмірі 10000,00 доларів США, що станом на 16.02.2015 року згідно офіційного курсу НБУ України становить 260 498,93 грн., знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, Позивач в судовому засіданні підтвердив, що Відповідач належним чином щомісячно виплачував проценти за договорами позики, проте починаючи з квітня 2014 року перестав виконувати свої зобов'язання за договорами щодо сплати процентів. А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача заборгованість по процентам, яка виникла у останнього перед Позивачем з квітня 2014 року по січень 2015 року в загальному розмірі 5000,00 доларів США, що станом на 16.02.2015 року згідно офіційного курсу НБУ України становить 130 249,46 грн. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню борг за борговими розписками від серпня 2013 року в розмірі 390 748,39 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 998,13 грн. Також, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1655,87 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved