Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

23 березня 2015 року Очаківський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 2\~972 грн 62 коп.. Скориставшись своїм правом на зменшення позовних вимог, прокурор подав до суду письмову заяву, в якій просив: стягнути з відповідача витрати на лікування [PERSON] в розмірі 2\~457 грн 56 коп.. Позов обґрунтовано тим, що 07 січня 2014 року приблизно о 19 год. 00 хв. [PERSON], знаходячись на подвірї будинку № 15 по вул. Костенко в с. Чорноморка Очаківського району Миколаївської області, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] в ході виниклого конфлікту на підґрунті неприязних відносин, умисно наніс останньому не менше трьох ударів долонею правої руки по обличчю, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді саден, синців обличчя, струсу головного мозку, які, згідно з висновком експерта Очаківського міжрайонного відділення МОБ СМЄ № 3 від 13 січня 2014 року, за класифікацією ступенів тяжкості відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2014 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Посилаючись на те, що Очаківською центральною районною лікарнею, де проходив лікування потерпілий, витрачено коштів на загальну суму 2 457 грн 56 коп., прокурор просив стягнути з відповідача на користь держави в особі фінансового управління Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області вказані витрати. Прокурор в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не спростовуючи самого факту нанесення відповідачем тілесних ушкоджень, представник відповідача позов не визнала, оскільки вважала, що єдиною підставою для стягнення з відповідача витрат на лікування є обвинувальний вирок суду. З огляду на те, що ухвалою суду від 26 лютого 2014 року кримінальне провадження закрито через відмову потерпілого від обвинувачення, підстав вважати, що [PERSON] винен в нанесенні [PERSON] тілесних ушкоджень немає, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено. Вислухавши пояснення прокурора, представника відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що 07 січня 2014 року, приблизно о 19 год. 00 хв., [PERSON] наніс [PERSON] два удари в обличчя, внаслідок яких [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Вказані обставин підтверджується також протоколом допиту [PERSON], яки показав що дійсно на підставі виниклого конфлікту наніс [PERSON] два удари. В результаті завданих [PERSON] ударів [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді саден та крововиливів на обличчі, струсу головного мозку. В підтвердження цього факту прокурором надано копію висновку судово-медичного експерта №3 від 13 січня 2014 року, згідно з яким виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження могли утворитися від не менше двох ударів, не виключено кулаком. За класифікацією ступенів тяжкості тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, а струс головного мозку до легких, що спричинили короткочасний розлад здоровя (а.с. 36, 37). Згідно з довідкою Очаківської центральної районної лікарні сума витрат на лікування [PERSON] склала 2\~457 грн 56 коп, з яких 2\~262 грн 96 коп. заробітна плата, 49 грн 70 коп. харчування, 9 грн 10 коп. матеріали, 135 грн 80 коп. оплата водо та газопостачання, а також електроенергії (а.с. 35). Судом встановлено, що в лютому 2014 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт, згідно з яким [PERSON] обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.с. 5-6). 26 лютого 2014 року судом постановлено ухвалу, якою кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 7). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. В теорії кримінального права підстави для закриття кримінального провадження поділяють на реабілітуючи та нереабілітуючи. До останніх відносять такі обставини, закриття провадження за якими здійснюється у звязку із відсутністю можливості його продовжити через існування певних умов. Однією з таких обставин є, зокрема, відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України). Неможливість продовження розгляду кримінального провадження в такому випадку обумовлена необхідністю дотримання принципу диспозитивності, закладеного в ч. 4 ст. 26 КПК України, згідно з яким кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Отже, закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами не є ані підтвердженням, ані спростуванням факту доведеності винуватості підозрюваного, оскільки у разі встановлення підстав для закриття провадження, дослідження доказів припиняється. Зі змісту ухвали Очаківського міськрайонного суду миколаївської області від 26 лютого 2014 року вбачається, що підставою для закриття провадження була відмова потерпілого від обвинувачення. Вказане свідчить про те, що кримінальне провадження за обвинуваченням відповідача було закрито за нереабілітуючою підставою. За таких обставин, на спірні правовідносини поширюються положення загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка регулює підстави виникнення цивільно-правової відповідальності особи. Так, судом встановлено, що відповідач наніс [PERSON] тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий протягом 14 днів перебував на лікування в Очаківській ЦРЛ. Встановлені обставини дають підстави для висновку, що між [PERSON] та [PERSON] виникли деліктні правовідносини, які характеризуються презумпцією вини особи, яка завдала шкоду (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Підставою деліктної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 ЦК України), елементами якого є протиправна поведінка, шкода, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Враховуючи те, що прокурор під час судового розгляду цивільної справи свій процесуальний обовязок виконав, довів суду факт нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON], а також наявність шкоди у вигляді витрат закладу охорони здоровя на лікування [PERSON] та її розмір, представник відповідача не довела того факту, що шкоду завдано не з вини відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення. Розподіляючи судові втрати, суд керується приписом ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно з яким судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп., від сплати якого при зверненні до суду з цивільним позовом звільнений прокурор, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved