Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

23.06.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 05 жовтня по 09 жовтня 2017 року та з 11 жовтня по 20 листопада 2017 року, працював сироваром з дозрівання сирів 4 розряду цеху дозрівання сирів в Філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось». 20 листопада 2017 року він звільнився. За період роботи з 05.10.2017 по 20.11.2017 позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 7772, 72 грн. З урахуванням податку та військового збору позивач повинен був отримати заробітну плату в розмірі 6257,03 грн. однак в день звільнення йому заробітну плату не виплачено. Одну тисячу гривень він отримав у касі підприємства, а інші 5257,03 грн. отримав на картку банку 28.12.2017 року. Посилаючись на те, що з вини відповідача, при його звільнені не проведено повний розрахунок, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 листопада 2017 року по 28 грудня 2017 року в сумі 6061,63 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, до початку розгляду справи по суті надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.06.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 21.08.2018 року о 10:00 годині. 21.08.2018 року судове засідання відкладено на 10.09.2018 о 13.30 годині. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що [PERSON] в період з 05.10.2017 року по 09.10.2017 року та з 11.10.2017 року по 20.11.2017 року працював на посаді сировар з дозрівання сирів в філії «Охтирський сиркомбінат» приватного підприємства «Рось». 20.11.2017 року звільнений за угодою сторін, згідно п1 ст. 36 КЗпП України (а.с.9-11, 14-18). Згідно виписки по рахунку ПАТ «Креді Агріколь Банк» по рахунку [PERSON] за період з 01.09.2017 року по 08.12.2017 року сформованого 08.12.2017 року, кошти на рахунок не надходили (а.с.5). Відповідно до розрахунку за заробітною платою [PERSON] розрахунок при звільненні 20.11.2017 року з ним не проведено, остання виплата проведена 28.12.2017 року (а.с.35). Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Оскільки відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання всіх сум, що належать йому при звільненні, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. П. 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства. Таким чином, судом встановлено, що у порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України відповідач своєчасно не провів розрахунок при звільненні позивача. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення, розрахунок наданий позивачем не оспорював. Тому,

Outcome: approved