Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

23 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у сторін є спільна дитина [PERSON], 05.09.2002р., на утримання якого за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти. При цьому, зазначає, що [PERSON] добровільно додаткової допомоги на утримання сина не надає, участі у додаткових витратах на дитину не бере. Вказує, що у 2016-2018р.р. вона понесла додаткові витрати на лікування дитини на загальну суму 10330, 00 грн., а тому, з врахуванням ст.ст. 141, 185 СК України, просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 5165,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.55). Також 19 червня 2018р. позивач подала відповідь на відзив, в якій вказує, що надані нею документи із стоматологічної клініки містять відомості про вид послуг, їх вартість та відмітку про оплату, що підтверджено підписом та печатками лікаря. Зазначила, що до обовязкових реквізитів квитка на проїзд в автобусі не належать відомості про особу та мету поїздки, а тому надані нею проїздні документи оформленні належним чином (а.с. 46). Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові, та просила їх задоволити. Додатково пояснила, що у 2016р. та 2018р. син сторін проходив лікування у приватній стоматологічній клініці «Поділля» ФОП [PERSON], у звязку з цим позивач понесла витрати як на оплату послуг стоматолога, так і на проїзд дитини у м. Вінницю, Вінницької області. Окрім того, у березні 2018р. син сторін хворів на бронхіт, у звязку із цим позивач також понесла витрати на його лікування. Надала суду для огляду оригінал амбулаторної картки хворого [PERSON] Наголосила, що участь у додаткових витратах на дитину є обовязком батька, а тому, з врахуванням принципу пропорційності, відповідач, як батько дитини, зобовязаний сплатити позивачу половину загальної вартості витрат. Просить позов задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], з врахуванням досліджених в судовому засіданні письмових доказів, визнали позовні вимоги частково, а саме в розмірі 50% від витрат на суму 300, 18 грн.; в іншій частині позовних вимог проти позову заперечили з підстав, наведених у відзиві. Так, із відзиву на позовну заяву від 04.06.2018р. вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки, на його думку, надані позивачем докази щодо оплати послуг стоматологічної клініки не підтвердженні належними та допустимими доказами, а, відтак, не підтвердженою є й мета поїздок у м. Вінницю (а.с. 36-37). Додатково представник відповідача [PERSON] зазначив, що між сторонами склалися особисті неприязні стосунки, відповідач не має підстав довіряти позивачу, з дитиною не спілкується, а тому за відсутності належних доказів понесених додаткових витрат, вважає, що в задоволенні позовних вимог, що стосуються витрат на стоматологічне лікування і проїзд, слід відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що у сторін є спільна дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 08.10.2002р. Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області, Свідоцтвом про шлюб, серії І-МИ № 111702, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 42-43) та не оспорюється учасниками справи. На даний час за рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 18.02.2015р. з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 05.09.2002р.н., у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Син сторін [PERSON] проживає разом із позивачем, що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №7321-773589-2017, виданим 01.09.2017р. Сокирянським РС УДМС України в Чернівецькій області, та копією паспорта громадянина України серії КТ № 159736, виданого [PERSON] Сокирянським РС УДМС України в Чернівецькій області 04.01.2016р. (а.с. 4-5, 7) та учасниками справи не заперечується. Судом встановлено, що згідно амбулаторної картки хворого [PERSON], оригінал якої оглянуто судом, в період з 19 по 23 березня 2018р. останній хворів на бронхіт, у звязку із чим йому було прописане лікування. Відповідно до фіскального чека ПП «Конекс» від 19.03.2018р. на придбання медикаментів на лікування сина [PERSON] від бронхіту позивачем [PERSON] було витрачено кошти в сумі 300, 18 грн. (а.с. 14-16). Згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позову в розмірі 150, 09 грн., що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, беручи до уваги обовязок обох батьків брати участь в додаткових витратах на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 159, 09 грн. підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що 02.07.2016р., 19.07.2016р., 12.02.2018р., 13.02.2018р., 23.02.2018р., 05.03.2018р. та 05.04.2018р. сину сторін [PERSON], [INFO], надавались стоматологічні послуги у стоматологічній клініці «Поділля» ФОП [PERSON], вартість яких становить 10030, 00 грн. (а.с. 47-52). При цьому, у наданих позивачем [PERSON] документах про стоматологічне лікування сина міститься інформація про час здійснення лікування, вид стоматологічних послуг, їх вартість, міститься відмітка про прийняту оплату на загальну суму 10030, 00 грн., що підтверджується підписами та печаткою лікарів [PERSON] та [PERSON] Таким чином, надані суду документи спростовують доводи відповідача щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення 50% вартості додаткових витрат на стоматологічне лікування дитини. Враховуючи, що син сторін [PERSON] їздив на лікування до м. Вінниці 13.02.2018р., 05.03.2018р., 05.04.2018р., а позивачем надано квитки на автобус за 13.02.2018р., 05.03.2018р., з м.Новодністровськ у м. Вінницю, за 04.04.2018р. з м. Сокиряни у м. Вінницю та за 13.02.2018р., 05.03.2018р., 05.04.2018р. з м.Вінниці до м. Новодністровськ на загальну суму 624, 68 грн., то обґрунтованими є витрати позивача на суму 500, 00 грн. Разом з тим, суд відхиляє як доказ квиток за 04.04.2018р. з м. Сокиряни, оскільки в цей день сину сторін стоматологічні послуги не надавалися, місце відправлення автобуса не збігається із місцем проживання дитини. Згідно п.п. 2, 41 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997р. № 176, квиток - проїзний документ встановленої форми, який надає право пасажиру на одержання транспортних послуг; пасажир\~ повинен\~ мати\~ квиток на проїзд в автобусі (для пільгового\~ проїзду\~ \~ посвідчення\~ особи встановленого зразка чи довідку,\~\~ на\~\~ підставі\~\~ якої\~\~ надається\~\~ пільга),\~ а\~ в\~ разі запровадження\~ автоматизованої\~ системи\~ обліку\~ оплати\~ проїзду електронний квиток та документи для пільгового проїзду. Квиток\~ дійсний\~ тільки\~ на\~ зазначені у ньому дату і маршрут руху. Типова форма квитка затверджена наказом Міністерства транспорту та звязку України від 25.05.2006 № 503, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21 вересня 2006р. за № 1065/12939, зокрема, обовязковим реквізитом міжміського квитка є дата і час відправлення, пункт відправки та призначення, № рейсу та місця. З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що проїздний документ на автобус повинен обовязково містити дані про особу-пасажира. Таким чином, загальна сума документально підтверджених додаткових витрат на дитину, які відповідач не визнає, становить 10530,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. У ст. 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.12, ч.ч. 1, 5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що загальна сума понесених додаткових витрат на дитину становить 10830,18 грн. (300, 18 грн. + 10030, 00 грн. + 500, 00 грн.), з огляду на принцип диспозитивності, беручи до уваги ст.ст. 141, 180, 185 СК України та часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 5165, 00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704, 80 грн. в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 185 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved