Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

23.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. Мотивуючи заяву, зазначила, що [INFO] померла її матір [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована по [ADDRESS]. Після смерті матері залишилася спадщина, що складається із житлового будинку під [ADDRESS]. Спадщину після смерті матері [PERSON] вона прийняла, так як вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, розпорядилася її домашніми речами, а також на день смерті матері проживала разом з нею в одному будинку, похоронила її. Інші спадкоємці - сестри [PERSON], [PERSON], [PERSON] та брати - [PERSON] і [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняли і на неї не претендують, про що написали відповідні заяви. В ході підготовки документів для оформлення своїх спадкових прав вона зверталася в нотаріальну контору, але у оформлені спадщини їй відмовлено через те, що не підтверджується факт прийняття нею спадщини після смерті матері, тобто проживання однією сім'єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Матір проживала разом з нею приблизно 10 років до смерті, оскільки хворіла, а останні п'ять років майже не бачила, а окрім того її будинок був у аварійному стані. Просить встановити факт її постійного спільного проживання з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], на час відкриття спадщини, тобто на день смерті матері, що сталася [INFO]. Встановлення цього факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті матері [PERSON] В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Костриця В.С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20.05.2016 року (а.с.19), підтримали заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просили встановити юридичний факт постійного проживання заявниці з матір'ю [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої, що сталася [INFO]. Встановлення означеного факту має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом після смерті матері, оскільки інші спадкоємці померлої [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] спадщину після смерті останньої не прийняли і на неї не претендують. Спору з приводу спадщини між спадкоємцями [PERSON] немає. Представник заінтересованої особи - Шаргородської міської ради Вінницької області в судове засідання не з'явився. Від представника Шаргородської міської ради Вінницької області - Мординського А.В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені [PERSON] вимоги визнає, щодо задоволення заяви не заперечує (а.с.27). Вислухавши пояснення заявниці та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] постійно проживала з матір'ю [PERSON] в будинку за [ADDRESS], починаючи з 2000 року по день смерті останньої, що сталася [INFO], тобто на час відкриття спадщини. Вказаний факт підтверджується, крім пояснень заявниці та її представника, показаннями свідків та дослідженими судом доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показала, що проживає в [ADDRESS], тобто по сусідству із заявницею. Їй достовірно відомо, що із заявницею в будинку [ADDRESS] проживала матір - [PERSON]. Будинок [PERSON] на [ADDRESS] перебував у аварійному стані і остання постійно проживала із дочкою у її будинку на [ADDRESS]. Останніх п'ять років життя [PERSON] хворіла та майже осліпла, тому потребувала стороннього догляду, а [PERSON] здійснювала за нею постійний догляд. [PERSON] померла в будинку заявниці на [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду показала, що протягом сорока років постійно проживає в [ADDRESS]. Як сусідка [PERSON], добре знала її матір [PERSON], яка спочатку проживала [ADDRESS], у власному будинку. Проте, з 2000 року, коли [PERSON] побудувала власний будинок, її матір [PERSON] перейшла проживати до дочки [PERSON] на [ADDRESS], де постійно проживала до самої смерті, яка сталася [INFO]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] (а.с.7-11). Спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом є її дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серії [NUMBER] (а.с.5). Інші спадкоємці після смерті [PERSON], діти останньої - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] спадщини після смерті матері не прийняли і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви від 17.02.2015 року та 17.08.2015 року (а.с.14-18). Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON] на день смерті матері [PERSON] та відкриття спадщини після її смерті, що сталася [INFO], постійно проживала з матір'ю в домогосподарстві, що знаходиться на [ADDRESS]. Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України ). Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлений судом факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем - матір'ю останньої - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на час смерті [PERSON], що сталася [INFO], в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці та її представника, показаннями свідків, а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи, визнається представником заінтересованої особи Шаргородської міської ради, що вбачається із заяви від 03.06.2016 року (а.с.27). 06.04.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК Вінницької області Хлапоніним О.О. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано доказів про прийняття спадщини, а заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк нею подано не було (а.с.4). У зв'язку із наведеним встановлення означеного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК, ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved