Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

24.01.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Кагарлицької міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою [ADDRESS]. 24.01.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 07.02.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 20.02.2017 року. 20.02.2017 року слухання справи було відкладено на 03.03.2017 року в зв»язку з неявкою сторін по справі. 03.03.2017 року справа була знята з розгляду в зв»язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, слухання справи було призначено на 07.03.2017 року. В судове засідання, яке відбулося 07.03.2017 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій позивачка просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 07.03.2017 року представник відповідача, - Кагарлицької міської ради Київської області не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій відповідач просить суд слухати справу без участі представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. У відповідності до ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Так, предметом спору є нерухоме майно, - квартира, яка розміщена за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. [PERSON] (далі Позивач) постійно проживає в квартирі [ADDRESS]. Раніше вказаний житловий будинок перебував на балансі в «Кагарлицькому міжгосподарському підприємству по виробництву комбікормів», яке на даний час ліквідоване. Відповідно до протоколу засідання ради сільськогосподарських підприємств, засновників «Кагарлицького міжгосподарського підприємства по виробництву комбікормів» від 12.03.2009 р., рада вирішила гуртожитки по [ADDRESS] згідно постанови Кабінету міністрів України № 1253 від 13.08.2003 р. передати до комунальної власності міста з подальшою безкоштовною передачею їх проживаючим там громадянам. Однак, на баланс Кагарлицької міської ради житловий будинок по [ADDRESS] переданий в установленому Законом порядку не був. Відповідно до акта депутата Кагарлицької міської ради Київської області Гриценко Тетяни Миколаївни від 23.11.2016 року у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON], при цьому, [PERSON], тобто, позивачка по даній справі, проживає у даній квартирі з 1994 року. Позивач протягом більше, як 10 років поспіль сплачує комунальні платежі, підтримує у належному стані квартиру. На сьогоднішній день Позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Судом встановлено, що інших осіб, які б мали право або претендували на дане нерухоме майно, - немає. Позивач неодноразово звертався до Кагарлицької міської ради з метою вирішення питання про передачу Позивачу у власність квартири, якою вона користується та в якій проживає. Проте, Кагарлицька міська рада Київської області відмовляла Позивачу, мотивуючи це тим, що житловий будинок по [ADDRESS] не знаходяться на балансі міської ради. Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа, чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, оскільки Позивач протягом десяти років відкрито, безперервно володіє квартирою, за Позивачем може бути визнано право власності на квартиру за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р., відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за надувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за надувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за надувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом, шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за надувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за надувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р., виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності з надувальною давністю. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 355 Цивільного кодексу України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved