Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

23 березня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Зазначало, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, на вимоги банку не реагував, внаслідок чого станом на 25 лютого 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 31112 гривень 53 копійок, з яких: 24906 гривень 01 копійка - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 6206 гривень 52 копійок - заборгованість за простроченими відсотками. Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач про причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, представник позивача у надісланій до суду письмовій заяві щодо заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 29 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11-12). З копії нової редакції статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 05 червня 2019 року №594, вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (а.с.60-61). У розрахунку заборгованості за договором (а.с. 6-8) позивач зазначив, що заборгованість відповідача станом на 25 лютого 2021 року становить 31112 гривень 53 копійок, в тому числі: 24906 гривень 01 копійка - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 6206 гривень 52 копійок - заборгованість за простроченими відсотками. Також, на підтвердження зазначеного розміру заборгованості позивачем було надано суду виписку по картковому рахунку відповідача (а.с. 62-65). Перевіряючи законність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на таке. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, атакож усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач, крім розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, посилався на копії анкети-заяви відповідача (а.с.11-12), Паспорту споживчого кредиту (а.с. 13-14), Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (надалі - Витяг) (а.с. 15), а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг (надалі-Умови) (а.с.16-51). Оскільки надані позивачем Витяг та Умови не підписані відповідачем, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на Витяг та Умови, як на обґрунтування своїх вимог, є безпідставним. Разом з тим, суд зважає на той факт, що власноручно підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту містить обов`язок повернення кредиту, сплату відсотків щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця упродовж строку кредитування, та штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості. Тобто, сторони погодили порядок, строки виконання зобов`язання та неустойку за порушення його виконання. З наданих позивачем та досліджених судом фотозображення відповідача з карткою в руці (а.с. 103) та довідки позивача від 10 вересня 2021 року (а.с. 102) вбачається, що відповідач отримав у позивача кредитну карту типу «Універсальна», а зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с. 9), вбачається, що відповідачу було встановлено наступні кредитні ліміти: з 29 травня 2019 року - 15 000 гривень, з 17 липня 2019 року - 17 000 гривень, з 20 грудня 2020 року - 18 000 гривень, з 22 січня 2020 року 25 000 гривень та з 06 серпня 2020 року - 0 гривень. Крім цього, ухвалюючи рішення, суд зважає на висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), відповідно до яких, серед іншого, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом. На підставі викладеного й враховуючи те, що відповідачем суду не було надано доказів на спростування тверджень позивача про наявність та розмір зазначеної останнім заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та їх слід задовольнити. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102 гривні, в порядку статті 141 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved