Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

23 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 січня 2016 року о 09 год. 10 хв. на перехресті вулиць Володарського та Енгельса в м. Очакові в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, його автомобіль [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Постановою судді Очаківського міськрайонного суду від 22 січня 2016 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди йому завдано майнової шкоди у розмірі 248 367 грн 50 коп., що становлять вартість відновлювального ремонту автомобілю та вартість експертних досліджень. Крім цього, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях через пошкодження майна. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на його користь 248 367 грн 50 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10 000 грн в рахунок моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково. Не заперечуючи вину у скоєнні ДТП, відповідач та його представник не погодились із сумою шкоди, що її визначив позивач, просили відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що наданий позивачем звіт щодо розміру заподіяних збитків не є належним доказом у справі, оскільки він є надто завищеним, дослідження проводилось без участі відповідача і звіт складено спеціалістом, який не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Представники третіх осіб ТОВ МП «Універсал-ЛТД» та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», яких в ході судового розгляду було залучено до участі в справі, до суду не зявилися, про причини неявки своїх представників суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши спеціаліста, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено у судовому засіданні, і не оспорюється сторонами, відповідач [PERSON] є власником джерела підвищеної небезпеки автомобіля [NUMBER], а власником пошкодженого джерелом підвищеної небезпеки майна є позивач [PERSON]. 04 січня 2016 року о 09 год. 10 хв. на перехресті вулиць Володарського та Енгельса в м. Очакові Миколаївської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON]. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 7). Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до обєктивного висновку, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої майну позивача завдано шкоду, заподіяна з вини відповідача. Вказана вище подія (ДТП) була кваліфікована як страховий випадок, і третя особа ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» у відповідності до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатила страхове відшкодування в розмірі 7 618 грн 34 коп. на рахунок ПАТ «Креді Агріколь» вигодонабувача за договором добровільного страхування позивача [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 005523 від 18 лютого 2016 року (а. с. 99). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з матеріалів справи, на замовлення позивача субєктом оціночної діяльності [PERSON] було проведено оцінку вартості (розміру) шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, за результатом якої складено звіт № 0601/01-16 (а. с. 8-33), відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту складає 226 038 грн 94 коп., величина втрати товарної вартості автомобіля становить 21 328 грн 56 коп. Як пояснив допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста [PERSON], вказаний вище звіт було складено ним у повній відповідності до чинного законодавства і він повністю відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (в редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року). В п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам розяснено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. За таких обставин суд не може взяти до уваги твердження відповідача та його представника, що розмір збитків, встановлений вказаним звітом, є надто завищеним. Будь-яких інших доказів щодо розміру завданої шкоди, які спростовували б зазначену вище суму витрат, відповідачем надано не було і про наявність таких доказів не зазначено. Судом відповідачеві двічі було розяснено його право на проведення у справі судової експертизи з метою встановлення розміру майнової шкоди, однак, відповідач своїм правом не скористався і не заявив клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України постановляє рішення за наявними у справі доказами і вважає, що позивачем доведено суму майнової шкоди, що її заподіяно відповідачем. Також неспроможними є твердження відповідача стосовно того, що дослідження проводилось без його участі, оскільки це спростовується електронним повідомленням на його імя № 000004 від 12 січня 2016 року, в якому [PERSON] було запропоновано взяти участь у проведенні огляду автомобіля позивача (а. с. 89). Також позивачем [PERSON] понесено витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 500 грн, що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21 січня 2016 року (а. с. 34). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню, з урахуванням суми виплати страхового відшкодування, оскільки відповідач [PERSON] будучи особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом джерелом підвищеної небезпеки, винний у завданні матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини, між неправомірними діями відповідача і шкодою є безпосередній причинний звязок, і ці обставини повністю доведені у судовому засіданні належними та допустимими доказами. Вирішуючи позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд дійшов наступного. Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що з вини відповідача позивачеві було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з пошкодженням його майна, змінився нормальний життєвий уклад його та його родини в результаті позбавлення можливості користуватися транспортним засобом. Крім того, сам по собі факт пошкодження коштовної речі тягне певні моральні страждання. Тому суд, враховуючи принципи виваженості та справедливості, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди на суму 2 000 грн. При цьому суд вважає, що такий розмір відшкодування є справедливою сатисфакцією, рівноцінно і обєктивно відповідає заподіяній [PERSON] моральній шкоді та сприятиме відновленню його попереднього стану. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2 578 грн 67 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог у даному випадку в розмірі 2 427 грн 49 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial