Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

23.10.2014 р. позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовомпро відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зазначивши, що 26.03.2014 року на перехресті вул. Панфіловців та пр. Леніна в м. Запоріжжя відбулося зіткнення автомобілів «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] та «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить останній. Працівниками ДАІ було складено адміністративний протокол відносно водія автомобіля «Volkswagen LТ 35» - [PERSON], який під час дорожньо-транспортної пригоди знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Авто», рухався за встановленим маршрутом та здійснював перевозку пасажирів. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 03.06.2014 року було винесено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, яка згідно постанови Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2014 року була залишена в силі. Між власником автомобіля «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9312834 зі строком дії з 09.01.2014 року по 08.07.2014 року, ліміт страхової відповідальності 50 000 грн., розмір франшизи 1000 грн. З метою оцінки матеріальних збитків, спричинених внаслідок ДТП, [PERSON] за власний рахунок у розмірі 700 грн., на вимогу ПАТ «Страхова компанія «Країна», уклала договір про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу № 353/14 від 25.07.2014 року, згідно якого було здійснено автотоварознавче дослідження автомобіля «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER]. За результатами зазначеного дослідження, оформленого висновком №353 від 07.08.2014 року, вартість майнової шкоди позивача за первісним позовом на ремонт автомобіля «INFINITI ЕХ 35» складає 153 291,28 грн. Позивачка [PERSON], посилаючись на те, що вказаний автомобіль іноземного виробництва та факт розрахунку в автотоварознавчому дослідженні збитків у доларах США, враховуючи збільшення курсу долара США до національної валюти України, остаточно визначила суму матеріальної шкоди на дату подання позову до суду у розмірі 168 906,33 грн. [PERSON] у своєму позові також вказала, що їй завдана моральна шкода у зв'язку із заподіянням шкоди її здоров'ю та у зв'язку із пошкодженням автомобіля. Вказані позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що під час дорожньо-транспортної пригоди отримала травму голови та обличчя, після чого була доставлена до міської лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги у відділення нейрохірургії, де проходила стаціонарне лікування три доби. Наслідком отримання тілесних ушкоджень (черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканей голови, кінцівок, посттравматичний шийний міозит) стала фізична біль та факт приховування обличчя з видимими слідами ушкоджень та постійне застосування косметичних засобів для гримування. Крім того, автомобіль [PERSON] зазнав значних пошкоджень та став непридатним для експлуатації, у зв'язку з чим ні позивач, ні члени її родини не можуть використовувати цей транспортний засіб, що завдало значні незручності та транспортні проблеми. Також, суттєву моральну шкоду [PERSON] завдав безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, коли, скориставшись відсутністю позивача (перебувала у лікарні) почав давати оточуючим людям та кореспондентам засобів масової інформації завідомо неправдиву інформацію, що саме [PERSON] порушували правила дорожнього руху та поставила під загрозу життя та здоров'я пасажирів маршрутного мікроавтобуса. Вказані факти призвели до порушення душевної рівноваги, викликало душевні страждання і переживання, тривалу депресію, що негативно вплинуло на самопочуття позивача, її душевний стан та загальний фізичний стан. У зв'язку з тим, що автомобіль «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна», тому позивачка [PERSON] вважає, що вказане товариство зобов'язано відшкодувати як частину майнової шкоди, так я і моральну шкоду у межах страхового полісу. Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Авто» та [PERSON] також зобов'язані відшкодувати майнову шкоду та моральну шкоду у солідарному порядку та сплатити процесуальні витрати по справі. Враховуючи, що під час судового розгляду ПАТ «Страхова компанія «Країна» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн. та 23.03.2016 року було проведено повторне автотоварознавче дослідження автомобіля «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], первісний позов двічі змінювався. Остаточно, позовні вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON], викладені в її заяві від 26.03.2016 року, в якій вона просить суд стягнути: - з ПАТ «Страхова компанія «Країна» витрати на проведення автотоварознавчого дослідження №353 від 07.08.2014 року у сумі 700 грн.; -солідарно з ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON] майнову шкоду у сумі 130 724 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження № 117 від 23.03.2016 року у сумі 400 грн.; -з ПАТ «Страхова компанія «Країна» моральну шкоду у сумі 5 000 грн. у зв'язку із заподіянням шкоди здоров'ю; -солідарно з ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON] моральну шкоду у сумі 5 000 грн. у зв'язку із заподіянням шкоди здоров'ю та 20 000 грн. у зв'язку із пошкодженням автомобіля; -солідарно з ПАТ «Страхова компанія «Країна», ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON] витрати у зв'язку із сплатою судового збору, витрати на правову допомогу а також інші судові витрати у справі. 09.06.2015 року із зустрічним позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до суду звернулись Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Авто» та [PERSON], які зазначили, що 26.03.2014 року на перехресті вул. Панфіловців та пр. Леніна в м. Запоріжжя відбулося зіткнення автомобілів «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] та «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] Під час ДТП за кермом автомобіля «Volkswagen LТ 35» знаходився [PERSON] - працівник ТОВ «Альянс-Авто», яке орендувало зазначений транспортний засіб у [PERSON] Працівниками ДАІ було складено адміністративний протокол лише відносно [PERSON], який, у подальшому, постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2014 року. ТОВ «Альянс-Авто» ініціювало проведення експертного дослідження, згідно висновку якого вбачається, що в діях водія автомобіля «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] під час ДТП, що сталася 26.03.2014 року, також вбачаються порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України, що перебуває у причинному зв'язку з подією пригоди. Згідно висновків автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen LТ 35» складає 171 903,43 грн. Крім того, 31.10.2013 року між власником автомобіля «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи, що ст. 1188 ЦК України законодавець передбачив можливість відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому позивачі за зустрічною позовною заявою вважають за можливе стягнути на їх користь майнову шкоду, завдану ДТП, а саме: з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в межах страхового полісу - у розмірі 49 500 грн. та з [PERSON] - у розмірі 122 403,43 грн. Також, ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON] просили з відповідачів за зустрічної позовною заявою стягнути усі судові витрати. Під час судового розгляду позивачі за зустрічною позовною заявою декілька разів змінювали свої позовні вимоги. У своїй заяві від 05.05.2016 року ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON] виключили з відповідачів [PERSON] та остаточно просили суд стягнути: - з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь ТОВ «Альянс-Авто» як орендаря автомобіля «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], майнову шкоду у розмірі 49500 грн.; - з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь ТОВ «Альянс-Авто» судові витрати у розмірі 3 722 грн.; - на користь [PERSON] як власника автомобіля «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], судовий збір понесений по справі у розмірі: 1726,37 грн. (за подачу зустрічної позовної заяви); 261,31 грн. (за подачу зустрічної позовної заяви із збільшеними позовними вимогами); 121,80 грн. та 121,80 грн. (за подачу клопотань про забезпечення доказів). - солідарно з [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі 733,57 грн., які складаються з витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 600 грн. та 133,57 грн. - витрати на поштові відправлення. 24.07.2015 року первісний позов [PERSON] та зустрічна позовна заява ТОВ «Альянс-Авто», [PERSON] були об'єднані в одне провадження ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та в уточненнях до неї, просили суд задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного, посилаючись на те, що працівниками ДАІ було складено адміністративний протокол лише відносно [PERSON]; в подальшому постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у вчиненні вищевказаної ДТП визнано винним лише [PERSON], якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2014 року. Тобто, вини позивачки [PERSON], як учасника ДТП, вказаною постановою суду не встановлено, а тому просив суд відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову. Представник позивача за зустрічної позовною заявою ТОВ «Альянс-Авто» [PERSON] первісний позов визнав частково, просив суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON], посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові та доповненнях до нього. Представник Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (ПАТ «СК «Країна»), яка є одним із відповідачів за первісним позовом та третьої особою за зустрічною позовною заявою у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. До суду направив заперечення та доповнення до нього, в яких просив відмовити у задоволенні первісного позову відносно ПАТ «СК «Країна», зазначивши, що у грудні 2014 року остання виплатила [PERSON] страхове відшкодування у сумі 49 000 грн. в межах страхового полісу, укладеного між власником автомобіля «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] та страховою компанією. Крім того, [PERSON] не заявила позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої її здоров'ю, документів на підтвердження такої шкоди та проведеного лікування не надає, а тому ПАТ «СК Країна» не зобов'язано позивачу за первісним позовом сплачувати моральну шкоду, враховуючи вимоги ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка була чинна на момент ДТП. Також, представник страхової компанії вважає, що [PERSON] витрати у розмірі 700 грн. за проведення автотехнічного дослідження понесла з власної ініціативи та до суду не надала доказів такої сплати, тому позовна вимога про стягнення 700 зі страхової компанії не підлягає задоволенню. Представник Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (ПрАТ «УПСК»), яка є одним із відповідачів за зустрічною позовною заявою у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. До суду направив заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON] відносно ПрАТ «УПСК», зазначивши, що у жовтні 2013 року між [PERSON] та страховою компанією дійсно було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого автомобіль «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], є забезпеченим транспортним засобом. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн. Але, враховуючи, що відносно [PERSON] не був складений протокол про адміністративне правопорушення та остання не була визнана винуватою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], тому відсутні підстави щодо виплати страхового відшкодування. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічна позовна заява підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2014 року на перехресті пр. Леніна та вул. Панфіловців у м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мікроавтобуса «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобілем «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] [PERSON] під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди була власником автомобілю «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Запорізьким ВРЕР №2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області. Автомобіль «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого та зареєстрованого Запорізьким ВРЕР №2 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 04.07.2013 року. Згідно договору найму (оренди) транспортного засобу №1524 від 05.07.2013 року ТОВ «Альянс-Авто» на час дорожньо-транспортної пригоди вказаний транспортний засіб орендувало у [PERSON] [PERSON] на час скоєння ДТП був працівником ТОВ «Альянс-Авто» та перебував на посаді водія транспортних засобів, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] на ім'я останнього. Наказом директора ТОВ «Альянс-Авто» Здорика І.А. № 197 від 31.12.2013 року за [PERSON] був закріплений автомобіль «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2014 року [PERSON] був визнаний винуватим за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на останнього накладено стягнення у вигляді шести місяців позбавлення права керувати транспортними засобами. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2014 року зазначена постанова залишена без змін. Висновками звітів про проведення оцінок транспортних засобів - «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] та «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] встановлено наявність їх пошкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди 26.03.2014 року. Частиною 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Під час розгляду таких справ наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Безперечно, ч.4 ст.61 ЦПК України зазначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Водночас, у випадку встановлення вини особи у ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ця особа не позбавлена права доводити протиправність дій інших учасників ДТП і причинний зв'язок цієї протиправності із завданою шкодою. Також не є перешкодою для покладення цивільно-правової відповідальності на особу у справах, де внаслідок винних дій обох водіїв завдано шкоди їх транспортним засобам, те, що лише один із водіїв притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. В даному випадку особа, яка була притягнута до адміністративної відповідальності, [PERSON] та підприємство, на якому він працював ТОВ «Альянс-Авто», скористалися своїм правом звернувшись до суду із зустрічної позовною заявою та з клопотанням про проведення судової автотехнічної експертизи, яке було задоволено судом. Згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 406-15 від 17.02.2016 року, виконаної судовим експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Місько А.А.: - в дорожній ситуації, обставини якої наведені в ухвалі суду від 20.11.2015 року про призначення судової автотехнічної експертизи, водій автомобіля «Інфініті», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] повинна була розпочати рух від місця зупинки перед світлофорним об'єктом при увімкненні для неї сигналу світлофора, що дозволяє рух, діючи у відповідності до вимог пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху України, а виявивши, що ліворуч до перехрестя вул. Панфіловців - пр. Леніна наближається автобус «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер [NUMBER], водій якого не вживає заходів для його зупинки на червоний сигнал світлофорного об'єкту, для запобігання зіткнення транспортних засобів, повинна була діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України; - в дорожній ситуації, обставини якої наведені в ухвалі суду від 20.11.2015 року про призначення судової автотехнічної експертизи, небезпека для руху у водія автомобіля «Інфініті», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], яка мала право на першочерговий рух по перехрестю пр.Леніна - вул.Панфіловців при увімкненому для неї зеленому сигналі світлофора, виникає, коли автобус «Фольксваген ЛТ 35», реєстраційний номер [NUMBER], який наближався до зазначеного вище перехрестя, для якого був увімкнений червоний сигнал світлофора, знаходився на відстані гальмівного шляху від краю проїзної частини вул. Панфіловців; - в дорожній ситуації, обставини якої наведені в ухвалі суду від 20.11.2015 року про призначення судової автотехнічної експертизи, водій автомобіля «Інфініті», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] мала технічну можливості запобігти зіткнення з автобусом «Фольксваген ЛТ 35», реєстраційний номер [NUMBER], який виїхав на перехрестя проїзних частин пр. Леніна та вул. Панфіловців на червоний сигнал світлофора, екстреним гальмуванням із зупинкою автомобіля до місця зіткнення транспортних засобів; - в діях водія автомобіля «Інфініті», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] в дорожній ситуації, обставини якої наведені в ухвалі суду від 20.11.2015 року про призначення судової автотехнічної експертизи, є невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія автобуса «Фольксваген ЛТ 35», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] вимогам пунктів 8.7.3, 8.10, 12.3, 16.3 Правил дорожньою руху України та невідповідність дій водія автомобіля «Інфініті», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України в дорожній ситуації, обставини якої наведені в ухвалі суду від 20.11.2015 року про призначення судової автотехнічної експертизи, знаходяться в причинному зв'язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вказані висновки судової автотехнічної експертизи, а саме, що дії як [PERSON], так і [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди не відповідали певним пунктам Правил Дорожнього руху України і дії обох водіїв транспортних засобів знаходяться у причинному зв'язку з подією ДТП, суд приходить до висновку про наявність обопільної вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, якам відбулася 26.03.2014 року. Згідно п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Визначаючи ступінь вини заподіювачів шкоди у процентному відношенні, суд враховує всі обставини, пов'язані із завданням шкоди, зокрема, форму вини кожного із водіїв щодо порушення Правил дорожнього руху України, кількість пунктів порушення цих Правил, та приходить до висновку про наявність вини [PERSON] та [PERSON] як 75% до 25%. Відповідно висновків звіту № 17 від 23.03.2016 року про проведення оцінки колісного транспортного засобу, виконаного автотовароведом [PERSON], вартість матеріальних збитків, нанесених володільцю автомобіля «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження транспортного засобу при дорожньо-транспортній пригоді 26.03.2014 року станом на 10.07.2015 року становить 179 724 грн. Згідно з вимогами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На підставі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 ЦК України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди правомірно володів транспортним засобом «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] та, перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Альянс-Авто», виконував свої трудові обов'язки. Згідно з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. 26.12.2013 року між ТОВ «Альянс-Авто» та ПАТ «СК «Країна» було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9312834, за яким було застраховано відповідальність осіб, які експлуатують на законних підставах транспортний засіб марки «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб зі строком дії з 09.01.2014 року по 08.07.2014 року, ліміт страхової відповідальності 50 000 грн., розмір франшизи 1000 грн. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року зазначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 ст. 22 цього Закону встановлено правило, згідно якого, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. [PERSON] звернулась до страхової компанії із заявою про грошове відшкодування в порядку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ПАТ «СК «Країна» 15.12.2014 року (під час судового розгляду справи) здійснила виплату страхового відшкодування позивачу за первісним позовом у розмірі 49 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1760 від 15.12.2014 року та відомістю про виплату за 15.12.2014 року. Згідно ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Таким чином, розмір страхового відшкодування, виплаченого [PERSON] страховою компанією відповідає вимогам вказаного Закону та умов страхового полісу (п.4): 50 000 грн. (ліміт відповідальності страховика за полісом) - 1 000 грн. (розмір франшизи) = 49 000 грн. (страхове відшкодування). Враховуючи вказані обставини, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування їй майнової шкоду у розмірі 130 724 грн. необхідно задовольнити частково, а саме, у сумі 98 043 грн. (130 724 грн.(вартість шкоди) Х 75% (вина [PERSON] у ДТП) / 100%), та стягнути її з ТОВ «Альянс-Авто», як юридичної особи, що несе відповідальність за свого працівника, який завдав шкоду позивачу за первісним позовом. Відповідно висновків звіту № 17 від 12.03.2015 року про оцінку транспортного засобу, виконаного автотовароведом [PERSON], вартість матеріальних збитків, нанесених володільцю автомобіля «Volkswagen LТ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER],в результаті пошкодження транспортного засобу при дорожньо-транспортній пригоді 26.03.2014 року станом на 10.03.2015 року становить 160 128 грн. 39 коп. 31.10.2013 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким було застраховано відповідальність осіб, які експлуатують на законних підставах транспортний засіб марки «INFINITI ЕХ 35», державний реєстраційний номер [NUMBER], зі строком дії з 31.10.2013 року по 30.10.2014 року, ліміт страхової відповідальності 50 000 грн., розмір франшизи 500 грн. ПрАТ «УПСК» позивачу за зустрічною позовною заявою страхових виплат не здійснювало. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги ТОВ «Альянс-Авто» щодо відшкодування йому майнової шкоди, на думку суду необхідно задовольнити частково, а саме, у сумі 40 032 грн. 10 коп. (160128,39 (вартість шкоди) Х 25% (вина [PERSON].) / 100%), та стягнути її з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», як страховика, який застрахував майно потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю вказаного автомобіля. Зазначена сума не перевищує ліміту страхової відповідальності ПрАТ «УПСК». Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивач за первісним позовом просить суд солідарно стягнути з [PERSON] та ТОВ «Альянс-Авто» моральну шкоду у сумі 5 000 грн. у зв'язку із заподіянням шкоди здоров'ю та 20 000 грн. у зв'язку із пошкодженням автомобіля. Згідно виписки із історії хвороби №5315 [PERSON] у період з 26.03.2014 по 28.03.2014 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Міської лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя з діагнозом: поєднана черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканей голови, кінцівок, посттравматичний шийний міозит. Тілесні ушкодження отримала під час дорожньо-транспортної пригоди 26.03.2014 року. З урахуванням обставин справи (характеру та обсягу фізичних, душевних, психологічних страждань [PERSON], яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні та певний час змушена була отримувати медичну допомогу, позбавлена можливості продовжувати звичний спосіб життя, у т.ч. відсутність транспортного засобу), виходячи із вимог розумності і справедливості, дослідивши характер порушення прав останньої, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку із заподіянням шкоди здоров'ю підлягають задоволенню частково у розмірі 1 500 грн., а у зв'язку із пошкодженням автомобіля - у розмірі 500 грн., а всього на суму 2 000 грн., що, на думку суду, адекватно встановленим обставинам, враховуючи глибину душевних та фізичних страждань, яких [PERSON] зазнала у зв'язку із заподіянням їй шкоди здоров'я та пошкодження її майна. У ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України та ч.2 ст.1187 ЦК України. Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1187 ЦК України). В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-108цс13 від 06 листопада 2013 року і яка є обов'язковою для застосування у судовій практиці. Таким чином, моральна шкода у зв'язку із заподіянням шкоди здоров'ю та із пошкодженням автомобіля підлягає стягненню з ТОВ «Альянс-Авто» як юридичної особи, що несе відповідальність за свого працівника, який завдав вказану шкоду [PERSON] Обґрунтування позивачем за первісним позовом завдання моральної шкоди [PERSON] шляхом надання останнім оточуючим людям та кореспондентам засобів масової інформації завідомо неправдиву інформацію, що саме [PERSON] порушувала правила дорожнього руху та поставила під загрозу життя та здоров'я пасажирів маршрутного мікроавтобуса, суд вважає такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] у судовому засіданні не довела та не надала будь-яких доказів того, що [PERSON] була розповсюджена певна інформація, яка є недостовірною та саме ця інформація спричинила їй моральну шкоду. Також, [PERSON] просила суд стягнути моральну шкоду у сумі 5 000 грн. з ПАТ «СК «Країна», посилаючись на норми ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Водночас, відповідно до ст.26-1 вказаного Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав пошкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Враховуючи, що [PERSON] не заявляла позовні вимоги щодо відшкодуванню шкоди, завданої її здоров'ю, тому вимога про сплату моральної шкоди з страхової компанії не підлягає задоволенню. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Але, враховуючи відсутність відповідних заяв від представника сторін щодо передачі замінених запчастин та відсутність доказів, що за їх рахунок були проведені відповідні заміни, суд не вирішує це питання. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» витрати на проведення оцінки автомобіля №353 від 07.08.2014 року у сумі 700 грн., а з ПАТ «Страхова компанія «Країна», ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON] у солідарному порядку - витрати у зв'язку із сплатою судового збору, витрат на правову допомогу а також інші судові витрати у справі. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково про стягнення лише з ТОВ «Альянс-Авто» майнової та моральної шкоди, тому суд вважає за доцільне стягнути з саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Авто» на користь позивача по первісному позову судові витрати у розмірі 1 587 грн. 16 коп., із розрахунку: документально підтверджені судові витрати складають: 1206,06 грн. + 243,60 грн. (судовий збір) + 700 грн. (витрати на оцінку автомобіля №353 від 07.08.2014 року) + 400 (витрати на проведення оцінки проведення автомобіля №17 від 23.03.2016 року) = 2 549, 66 грн. Сума заявлених позовних вимог [PERSON] всього складає 160 724 грн. (130 724 грн. + 5 000 грн. + 5 000 грн. + 20 000 грн.). Сума задоволених позовних вимог складає 100 043 (98 043 грн. - матеріальна шкода + 2 000 грн. - моральна шкода), що є 62, 25 % (100043Х100/160724) від усієї суми заявлених вимог позивача по первісному позову. А сума у розмірі 1 587 грн. 27 коп. (2 549,66Х62,25/100) є 62,25% від суми сплачених [PERSON] судових витрат. Стосовно витрат на правову допомогу, [PERSON] суду не надала жодного доказу про сплату грошових коштів за надання їй правової допомоги, а її представники також не надали у судовому засідання розрахунки таких витрат. ТОВ «Альянс-Авто» та [PERSON] просили суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь ТОВ «Альянс-Авто» судові витрати у розмірі 3 722 грн., на користь [PERSON] судовий збір, понесений по справі у розмірі: 1726,37 грн. (за подачу зустрічної позовної заяви); 261,31 грн. (за подачу зустрічної позовної заяви із збільшеними позовними вимогами); 121,80 грн. та 121,80 грн. (за подачу клопотань про забезпечення доказів) та солідарно з [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» судові витрати по справі в сумі 733,57 грн., які складаються з витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 600 грн. та 133,57 грн. - витрати на поштові відправлення. Враховуючи, що зустрічну позовну заяву судом було задоволено частково про стягнення лише з ПрАТ «УПСК» майнової шкоди і лише на користь ТОВ «Альянс-Авто», тому суд вважає за доцільне стягнути з саме з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Авто» судові витрати у сумі 3 009 грн. 98 коп. із розрахунку: документально підтверджені судові витрати складають: 3 072 грн. (витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № 406-15 від 17.02.2016 року) + 650 грн. (витрати на оцінку автомобіля № 17 від 12.03.2015 року) = 3 722 грн. Сума заявлених позовних вимог по зустрічній позовній заяві всього складає 49 500. Сума задоволених позовних вимог складає 40 032,10 грн., що є 80,87% (40 032,10Х100/49500) від усієї суми заявлених вимог ТОВ «Альянс-Авто» по зустрічній позовній заяві. А сума у розмірі 3 009 грн. 98 коп. (3722Х80,87/100) є 80,87% від суми сплачених ТОВ «Альянс-Авто» судових витрат. Крім того, представник позивачів за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення, посилаючись на те, що кількість штатних одиниць у відповідача ТОВ «Альянс-Авто» складає понад 211 осіб і не врахування фінансового положення відповідача може викликати утруднення з виплатою їм заробітної плати, що в місяць складає 300 698 грн., та необхідність їх звільнення, а також ТОВ «Альянс-Авто» є перевізником і суттєве погіршення фінансового стану при одночасному стягненні значної суми зумовить можливе порушення зобов'зань за договорами перевезення, що може паралізувати транспортну інфраструктуру міста та області. Згідно зі ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суду, у випадкових випадках може розстрочити виконання рішення суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначені відповідачем підстави для розстрочення виконання рішення не підтверджуються відповідними доказами, та не є, на думку суду, винятковими обставинами, які згідно зі ст. 373 ЦПК України, дають підстави для розстрочки виконання рішення суду, а тому заява представника позивача за зустрічним позовом про розстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Outcome: partial