Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

23 листопада 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до суду в якому просить розірвати шлюб із [PERSON], зареєстрований 20 листопада 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 667 та стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 20 листопада 2010 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу у них народилась спільна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося, через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні цінності та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Подальше збереження шлюбу [PERSON] вважає неможливим. Домовленості із відповідачем про надання матеріальної допомоги на утримання доньки в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, що змушує її звернутись з даним позовом до суду. [PERSON] через канцелярію суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання спільної дитини в розмірі 600,00 грн. враховуючи, що відповідач офіційно не працює та не має стабільного доходу. У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв вбачається, що позивач позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, а відповідач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 листопада 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 667 та видане свідоцтво про шлюб (а.с.5). Від шлюбу подружжя має спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Станом на момент ухвалення судового рішення позивач [PERSON] вагітна. Відповідно до ч. 2-4 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Враховуючи, що дружина вагітна, даних протиправності поведінки відповідача щодо позивача або дитини судом не встановлено, доказів того, що батьківство зачатої дитини визнане іншою особою суду також не надано, то позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задоволенню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, спільна дитина сторін - [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем [PERSON] Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1,2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Даних того, що відповідач офіційно працює суду не надано, зі змісту копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що станом на день ухвалення судового рішення запис про його працевлаштування - відсутній. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, визнає позов, підстав які б свідчили, що визнання ним позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено, то суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO] необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно починаючи з дня пред»явлення позову до суду, тобто з 23.11.2015 року та до досягнення [PERSON] повноліття (до [INFO]). На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено у вимозі про розірвання шлюбу то сплачений нею судовий збір за даною вимогою не відшкодовується, а з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. за позовною вимогою про стягнення з нього аліментів.

Outcome: partial