Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

24.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду до [PERSON] із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою. Що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] з 2011 року не проживає за місцем своєї реєстрації, повертатися до будинку наміру не має, в добровільному порядку знятись із реєстрації не бажає. Позивач є власником вказаного будинку. Реєстрація відповідача в будинку порушує його права будинку [ADDRESS], в якому з 16.05.1994 року зареєстрований [PERSON], який є племінником позивача. [PERSON] був зареєстрований зі згоди колишнього власника будинку - [PERSON], яка була бабусею [PERSON] та померла [INFO]. Реєстрація відповідача носила формальний характер, у будинку відповідач ніколи не проживав, оскільки разом зі своїми батьками з народження проживав у іншому житловому будинку в с. Лиман. Наявність реєстрації [PERSON] у будинку, порушує право приватної власності позивача та перешкоджає вільно розпоряджатись, володіти та користуватись житлом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі та не наполягала на фіксуванні судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов та заяв про розгляд справи за її відсутності не надавала, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.09.2018 року було постановлено про заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, дійшов до наступного висновку. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 24.07.1998 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. (а.с. 2) З копії довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області 16.11.2017 року за №1532 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO], яка з 2011 року і по день надання довідки за вказаною адресою не проживає. (а.с. 3) Актом про факт не проживання, складеного депутатом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 03.10.2017 року в присутності свідків: [PERSON], [PERSON] підтверджується, що в будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], однак з 2011 року без поважної причини не проживає. (а.с. 4) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстрована відповідач, яка фактично там не проживає, [PERSON], як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідач є сторонньою особою власника будинку [PERSON], суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач з 2011 року не проживає без поважної причини за місцем своєї реєстрації, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим приміщенням. Крім того, реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу у володінні, розпорядженні її власністю. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved