Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

22 травня 2019 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить ухвалити судове рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] за місцем проживання останньої. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] має двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Шлюб з відповідачем на даний час розірвано. Позивачка разом з малолітніми дітьми проживає у квартирі ,яка належить їй та її матері на праві власності за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідач іноді погрожує їй, що забере дітей, з метою примушування її подарувати йому частку квартири. За таких умов, вона змушена звернутись до суду з даним позовом, оскільки бажає у судовому порядку визначити місце проживання малолітніх дітей разом із нею. Ухвалою суду від 03 червня 2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міського районної у місті ради про визначення місця проживання дітей Біла А.В. подала до суду висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, який просила врахувати під час ухвалення рішення у справі. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті ради про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність та прийняти рішення у справі з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної в місті ради. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про слухання справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 20.11.2010(а.с.10). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серії [NUMBER] від 13.05.2011 та Серії [NUMBER] від 20.11.2012 відповідно (а.с.13,14). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 23.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 23 грудня 2017 року, про що складено актовий запис №257. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON] (а.с.11). [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року по теперішній час. Разом із нею проживають діти [PERSON] та [PERSON] , які проживають без реєстрації, що підтверджується актом ТОВ «Сітісервіс-КР» дільниці №1 від 15.05.2019 (а.с.15). Відповідно до характеристики на учня 1-А класу [PERSON] , КЗШ І-ІІІ ступенів №1, [PERSON] навчається у КЗШ №1 з вересня 2018 року. Мати [PERSON] та [PERSON] часто відвідують школу, цікавляться успіхами у навчанні, допомагають сину адаптуватися до школи, приймають активну участь в житті класу та школи, належним чином виховують сина. З початку перебування [PERSON] у школі, [PERSON] ніколи у заклад не приходив (а.с.17). Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2000 №у786 (а.с.18). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 28.03.2002 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28 березня 2002 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON] (а.с.19). Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.09.2018 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пушкою І.В. відкрито виконавче провадження №57251583 за виконавчим листом №2/212/600/16 виданий 01.09.2016 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.20). [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дітей та станом на 01.9.2018 року має заборгованість у розмірі 77573,38 гривень, що підтверджується розрахунком по аліментам Покровського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.21). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 25.06.2019, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, за місцем мешкання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , у квартирі мешкають [PERSON] , [PERSON] - бабуся, квартира складається із 4 кімнат. Діти [PERSON] та [PERSON] у квартирі не мешкають. У квартирі є окрема кімната, в наявності великий диван, шафа, стільці, комп`ютер, та все необхідне. Батько любить своїх дітей, бажає з ними спілкуватися, не заперечує щоб діти проживали разом із матір`ю. Батько бажає приймати участь у вихованні дітей. (а.с.57). Виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування,вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, [PERSON] , про що складено висновок від 06.09.2019 №8/33-3154 (а.с.59). Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про відсутність існування між колишнім подружжям конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. Як вбачається із акту обстеження умов проживання [PERSON] , останній пояснив, що він не заперечує проти проживання дітей з матір`ю, бажає спілкуватися із дітьми. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, які фактично проживають з нею, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи та позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно договору про надання правової допомоги від 20.05.2019 року, квитанції про сплату витрат на правничу допомогу та розрахунку таких витрат, позивач понесла витрати пов`язані із розглядом справи у сумі 10015,20 гривень. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено повністю, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 768,40 грн., а також витрати пов`язані з правничою допомогою на користь позивача у повному розмірі, тобто у сумі 10015,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved