Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

22 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача товариства з додатковою відповідальністю «МІЖНАРОДНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (далі ТДВ «МСК») доплату стразового відшкодування за Договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 181821054 у сумі 41\~899,96 грн. Обґрунтовує вимоги позову [PERSON] тим, що 08 лютого 2020 року по пр. Соборному, 70 у м. Запоріжжі водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «KIA SPORTAGE», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого, здійснив зіткнення з транспортним засобом «MERSEDES-BENZ E320», державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] та переданий позивачу у законне володіння з правом отримання страхового відшкодування, що підтверджується довіреністю від 04 травня 2020 року. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2020 року [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Позивач вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність [PERSON] застрахована у страховика відповідача у справі ТДВ «МСК» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 181821054), згідно з яким, розмір страхової суми за шкоду, завдану майну на одного потерпілого становить 100\~000,00 грн. Таким чином, у розумінні Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), дорожньо-транспортна пригода, що сталася, є страховим випадком та передбачає для страховика (відповідача) наслідки, обумовлені ст. 22 цього Закону (відшкодування шкоди). Позивач зазначає, що на виконання вимог ст.ст. 33, 35 Закону № 1961-IV, ним подано до ТДВ «МСК» повідомлення про настання страхового випадку, заяву про виплату страхового відшкодування та необхідні документи, передбачені ст. 35 цього Закону. 08 травня 2020 року відповідач направив йому листа під назвою «Про погодження розміру страхового відшкодування» із зазначенням розміру страхового відшкодування у сумі 44\~296,14 грн., та 14 травня 2020 року він отримав означену суму від відповідача. Не погоджуючись із виплаченою сумою страхового відшкодування, з метою визначення суми матеріального збитку, 19 травня 2020 року він звернувся до ТОВ «КЛЕВЕР ЕКСПЕРТ» та уклав договір про проведення оцінки. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 220/05-20 від 22 травня 2020 року, автомобіль «MERSEDES-BENZ E320», державний номерний знак [NUMBER] , є фізично знищеним, оскільки ринкова його вартість до дорожньо-транспортної пригоди становила 126\~096,10 грн., а вартість відновлюваного ремонту становить 349\~396,37 грн. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 220/05-20/1 від 05 червня 2020 року, ринкова вартість зазначеного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить 39\~900,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що йому повинно бути відшкодовано матеріальний збиток у розмірі 86\~196,10 грн., що відповідає різниці між вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (126\~096,10 грн.) та вартістю транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди (39\~900,00 грн.), що підтверджується Звітами про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 220/05-20 від 22 травня 2020 року та № 220/05-20/1. Крім того, задля досудового врегулювання спору, 17 липня 2020 року ним до Національного банку України направлена скарга на неправомірні дії страховика, на що була надана відповідь про те, що відповідачем замовлено проведення оцінки транспортного засобу «MERSEDES-BENZ E320», державний номерний знак [NUMBER] , у оцінювача ФО-П [PERSON] , та на підставі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 045/02/20 страховиком здійснено виплату страхового відшкодування. Позивач зазначає, що пунктом 34.3. ст. 34 Закону № 1961-IV передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Тобто, вказана норма не передбачає звернення до оцінювача, адже згідно зі ст.ст. 7, 10, 11 Закону № 1961-IV оцінка майна проводиться на підставі договору про оцінку майна між суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання та замовником оцінки. Замовниками оцінки можуть бути особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. При цьому, Звіт про оцінку не є експертизою, оскільки регулюються різними правовими нормами. Оскільки відповідач ТДВ «МСК» не отримував від позивача доручення на замовлення оцінки у ФО-П [PERSON] , виконання Звіту про оцінку майна та здійснення управлінського рішення виконано не на законних підставах та всупереч п. 22.1 ст.22 Закону № 1961-IV. Враховуючи ту обставину, що між ним та відповідачем не досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування, позивач вважає, що доплаті на його користь підлягає страхове відшкодування у розмірі 41\~899,96 грн., що становить різницю між ринковою вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (126\~096,10 грн.), ринковою вартістю після дорожньо-транспортною пригодою (39\~900,00 грн.) та виплаченою частиною страхового відшкодування (44\~296,14 грн.). Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року позов [PERSON] до ТДВ «МСК» про стягнення страхового відшкодування, - прийнятий до розгляду та у справі відкрито провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 року задоволено клопотання відповідача, з підстав, установлених ч.ч. 7, 8 ст. 178, п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи відкладений. Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на позов відповідач ТДВ «МСК» вказує, що оскільки [PERSON] не є власником «MERSEDES-BENZ E320», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням приписів ст.ст. 316, 317, 319, 386 ЦК України він позбавлений права на захист права власності, пов`язаного з пошкодженням майна у судовому порядку. У відповіді на відзив позивач зазначає про помилковість твердження відповідача про те, що [PERSON] фактично не є належним позивачем у даній справі, оскільки він не є представником власника автомобіля, а законим володільцем цього майна, і має право на відшкодування шкоди. Таким чином, заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року, задля надання можливості учасникам справи виконати положення ч. 4 ст. 179, ч. 4 ст. 180 ЦПК України, - розгляд справи відкладений. Також, реалізуючи положення п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, учасникам справи роз`яснено положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України та право на призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку. Суд зауважує, що станом на час розгляду даної справи по суті, учасники справи наведеними положеннями процесуального закону не скористалися, клопотань про призначення судової експертизи або витребування додаткових доказів у справі не заявили. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судове\~засідання сторони\~не з`явилися,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~повідомлені своєчасно\~та належним\~чином /а.с.\~83-86/, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин, враховуючи положення ст.ст. 223, 275 ЦПК України та наявність у справі достатніх даних про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за їх відсутності. Дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову [PERSON] , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Преамбулою Закону України 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР) унормовано, що цей Закон регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. Відповідно до статті 1 Закону № 85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Частиною 1 статті 3 цього Закону визначено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) (ст. 4 Закону № 85/96-ВР). Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону (ст. 5 Закону № 85/96-ВР). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 цього Закону в Україні, зокрема, здійснюються такі види обов`язкового страхування: < > страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Частиною 2 статті 8 Закону № 85/96-ВР визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За визначенням, наведеним у ч.ч. 16-18 ст. 9 Закону № 85/96-ВР страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (ч. 3 ст. 18 Закону № 85/96-ВР). Відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону страховик, окрім іншого, зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Частиною 1 статті 25 Закону № 85/96-ВР визначено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Частинами 1 та 2 статті 26 Закону № 85/96-ВР визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності), що спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України урегульовані нормами Закону № 1961-IV. Відповідно до статті 1 у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 1.1. страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; 1.2. страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом № 85/96-ВР; 1.3. потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; 1.4. особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; 1.5. наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. 1.6. власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах; 1.7. забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; 1.8. страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору; 1.10. Уповноважений орган - Національний банк України; 1.12. дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно п. 2.1. статті 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом № 85/96-ВР, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону № 1961-IV). Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст. 4 Закону № 1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Статтею 6 цього Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п. 12.1. ст. 12 Закону № 1961-IV). Страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (ст. 11 Закону № 1961-IV). Порядок здійснення страхового відшкодування на території України унормований положеннями розділу ІІІ цього Закону. Так, відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу < > (ст. 28 Закону № 1961-IV). У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону № 1961-IV). Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30 Закону № 1961-IV). Статтею 32 цього Закону унормовано випадки, коли шкода не відшкодовується. Після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (ст. 34 Закону № 1961-IV). Відповідно до п.п. 35.1., 35.2. статті 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються відповідні (за переліком) документи. Пунктами 36.1. - 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що страховик,

Outcome: dismissed