Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

22 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 22 лютого 2014 року померла її свекруха [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,906 га, яка знаходиться на території Бобрицької сільської ради. За життя свекруха склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Фактично вона прийняла спадщину після свекрухи, однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном не може у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку знищений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,906 га, яка знаходиться на території Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після свекрухи [PERSON], померлої 22 лютого 2014 року, яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №071329, виданого за розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 25 жовтня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю за №2059. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, її представник за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 19). Представник відповідача Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 20). Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальна контори Білопільського району Сумської області в судове засідання також не зявився. Державний нотаріус [PERSON] надіслала листа про розгляд справи в її відсутність, проти заявлених вимог не заперечує (а. с. 17). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Судом встановлено, що 22 лютого 2014 року в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БП №215499 (а. с. 5). Згідно з наявною в матеріалах справи копією державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №071329, виданого Білопільською районною державною адміністрацією 20 грудня 2005 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 25 жовтня 2004 року №533, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2059, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,906 га в межах згідно з планом, з яких: №474 - рілля площею 4,808 га та №474.01 - кормові угіддя площею 0,098 га, розташована на території Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 7). У відповідності до витягу з технічної документації від 24 вересня 2015 року нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 135 532 грн. 32 коп. (а. с. 8). Згідно з наявною в матеріалах справи копією дублікату заповіту, посвідченого 19 жовтня 2000 року секретарем Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за №155, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] позивачці у справі (а. с. 6). З довідки Бобрицької сільської ради від 17 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON], яка померла 22 лютого 2014 року, належало право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,906 га. До дня смерті остання постійно проживала в [INFO]. Заповіт від імені померлої, посвідчений 19 жовтня 2000 року виконкомом Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрований в реєстрі за №155 (номер у спадковому реєстрі 467199995), не змінювався і не відмінявся. Спадкоємцем [PERSON] за заповітом є [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом зберігання державного акту на право власності на земельну ділянку, користування особистими речами померлої (а. с. 9). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30 грудня 2015 року спадкова після [PERSON], яка померла 22 лютого 2014 року, не заводилась (а. с. 18). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,906 га в межах згідно з планом, з яких: №474 - рілля площею 4,808 га та №474.01 - кормові угіддя площею 0,098 га, що знаходиться на території Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 22 лютого 2014 року. Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку втрачені. З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved