overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, що вони з відповідачем 05 лютого 2003 року зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та на утримання якої відповідач не надає матеріальної допомоги, в зв'язку з чим просить стягнути з нього на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки заробітку до її повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги (а.с. 21). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги, не заперечуючи проти сплати аліментів на утримання дочки (а.с. 25). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 05 лютого 2003 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 2), яка проживає із позивачкою, що відповідачем не оспорювалося. Відповідач працездатний, не має інших аліментних зобов'язань, на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в порядку ст.ст.181, 182 СК України у розмірі ? частки заробітку до її повноліття, оскільки відповідач працездатний, не має інших аліментних зобов'язань.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Микулинської сільської ради (далі Рада) , в якому вказує, що в 28 жовтня 2015 року помер її рідний брат [PERSON] Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1\\3 частини житлового будинку. Брат не мав сім»ї, тому спадкоємці першої черги відсутні. У звязку з цим в позивачки, як в спадкоємця другої черги, виникла правова підстава для успадкування майна після смерті брата. Сестра [PERSON] на спадщину не претендує. Вирішила звернутися до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але пропустила шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця, тому що була в хворобливому стані, лікувалась на стаціонарі. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В суді позивачка та її представник доводи позову підтримують. Сільський голова та третя особа [PERSON] в суд не прибули, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують. Заслухавши пояснення позивачки дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рідний брат позивачки [PERSON], який мав на праві власності 1\\3 частину житлового будинку, помер 28 жовтня 2015 року. За життя заповіту не складав. Позивачка хворіла, тому пропустила строк для подання заяви на прийняття спадщини, як спадкоємець другої черги. Доводи позовної заяви узгоджуються з письмовими доказами свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження позивачки та свідоцтвом про її шлюб, свідоцтвами про смерть батьків позивачки, свідоцтвами про право на спадщину за законом на житловий будинок, довідками сільського голови про проживання спадкодавця, виписний епікриз хвороби позивачки. Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є підставними, оскільки вона після смерті брата хворіла. Дану обставину суд вважає поважною причиною пропуску строку на звернення про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 692, посилаючись на те, що на протязі останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сімю та обовязки кожного з подружжя. Позивач вказує, що пять місяців тому, тобто у січні 2016 року, ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, в звязку з чим, за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На неодноразові звернення до відповідача щодо розірвання шлюбу по взаємній згоді за спільною заявою подружжя, останній на пропозиції позивача погоджується, але до попередньо визначеної дати та часу в орган ДРАЦС не зявляється. [PERSON] вважає, що збереження сімї неможливо і суперечить її інтересам, вона не вбачає можливості відновлення шлюбних відносин із відповідачем та бажає в подальшому створити нову сімю, тому просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Семеніхіна». В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2011 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія 1-ВЛ № 162337, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 692 /а.с. 4/. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не намагаються примиритися, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача, спір про майно відсутній. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі по 3000 грн. щомісячно на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] та по 3000 грн. в місяць на її утримання як дружини, яка доглядає дитину до досягнення віку трьох років, тому що добровільно аліментів відповідач не платить, син на її утриманні. В суді позивачка доводи позову підтримує повністю і пояснила, що відповідач [PERSON] є приватним підприємцем, отримує чистого прибутку приблизно 25\~000 грн. щомісячно, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач був повідомлений за місцем його проживання про час та місце розгляду справи, але позовну заяву з додатками не отримував. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається повідомленим судом про розгляд справи належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що шлюб між сторонами укладено в 2014 році, проживають окремо. Між сторонами не досягнуто згоди про спосіб матеріального забезпечення їх малолітнього сина [PERSON], який проживає з позивачкою. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення дитиною віку трьох років. Дані обставини встановлені з доводів позовної заяви та письмових доказів свідоцтвом про народження сина, свідоцтвом про шлюб сторін, довідкою про місце проживання сина з позивачкою, рахунками по сплаті відповідачем платежів за оренду приміщення. Згідно ст.ст. 180, 182,184 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення ними повноліття, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище платника аліментів та дитини, наявність в платника аліментів інших дітей, інші обставини, які мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст..ст.77,79,80,84 СК України подружжя повинні матеріально підтримувати один одного, за рішенням суду аліменти присуджуються у грошовій формі від дня подання позовної заяви у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі, дружина,з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною віку трьох років незалежно від її матеріального становища. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню. Суд визначає розмір аліментів згідно позовних вимог, оскільки відповідач до суду заперечень проти сум позовних вимог не направляв.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

22 червня 2016 року в.о. головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні звернувся до суду із вказаною заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу [PERSON], [INFO], проживаючого [INFO]. Заява мотивується тим, що 22 червня 2016 року [PERSON] був доставлений в 3-ю обласну спеціалізовану психіатричну лікарню в супроводі опікуна. До заяви про примусову госпіталізацію додано висновок комісії лікарів-психіатрів 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні підтримав заяву у повному обсязі, бо вважає за необхідне помістити хворого до психіатричного закладу, оскільки той потребує невідкладного та негайного лікування. Прокурор вважає, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу підлягає задоволенню, оскільки для цього наявні всі підстави. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] заяву головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні не визнав, так як не вважає себе психічно хворим. Дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, її опікуна, з урахуванням думки прокурора, суд вважає, що заява про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON] поступив до 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні 22 червня 2016 року. В той же день він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів. На підставі огляду складено висновок лікарсько-консультативної комісії, згідно якого хворий [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад з діагнозом «Шизофренія параноїдна форма безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом по змішаному типу, загострення», внаслідок чого виявляє небезпеку для оточуючих, неспроможний самостійно задовольняти свої життєві потреби та підлягає примусовій госпіталізації до психіатричного стаціонару і лікуванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви в.о. головного лікаря 3-ї ОСПЛ про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. На підставі ст. ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

22 червня 2016 року до Вінницького районного суду Вінницької області звернувся позивач з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, який обґрунтував тим, що 25.02.2016 року він надав від розписку відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 110000 гривень, які вона зобовязалась повернути до 25.05.2016 року. На підтвердження передачі позикових коштів відповідач надала йому розписку, в якій зазначила термін повернення позики до 25.05.2016 року Однак кошти, у встановлений термін, відповідачем не повернуті, у зв*язку з чим він звернувся до суду до просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу 110000 (сто десять тисяч) гривень 00 коп. та понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не зявилась, в порядку ст. 76 ЦПК України була завчасно повідомлена належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчать розписки про отримання рекомендованих поштових повідомлень, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Тому суд, у порядку ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.02.2015 року відповідач [PERSON] написала розписку в присутності трьох свідків про те, що вона отримала від [PERSON] у борг кошти в сумі 110000 грн. 00 коп., які зобовязалася повернути позивачу в строк до 25.05.2016 року (а.с.6). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов*язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до положень ч.1.ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушила умови взятого на себе грошового зобовязання , не виконала його належним чином у відповідний термін, вказаний у розписці від 25.02.2015 р., а тому підлягає стягненню з неї на користь позивача суму боргу за договором позики, яка складається з 110000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, у рахунок повернення сплаченого судового збору за подання даного позову до суду - 1100 гривень 00 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

22 червня 2016 року до Кобеляцького районного суду звернулася [PERSON] із заявою про встановлення опіки над [PERSON], яка є інвалідом другої групи безтерміново та підопічною Кобеляцького психоневрологічного будинку-інтернату. Заявник зазначає, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 30 травня 2008 року [PERSON], [INFO], у звязку із наявним у неї психічним захворюванням було визнано недієздатною, встановлено опіку над нею та опікуном призначено її рідну сестру [PERSON]. 02 березня 2016 року мати заявника [PERSON] померла, смерть якої 03 березня 2016 року зареєстровано в Автозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ. Заявник просить суд призначити її опікуном над недієздатною її рідною тіткою [PERSON]. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала вимоги заяви, пояснила суду, що зверталася до виконавчого комітету Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області із заявою, де зазначала, що бажає бути опікуном своєї рідної тітки [PERSON], та рішенням виконавчого комітету Сухинівської сільської ради було надано дозвіл на призначення її опікуном. Заявник [PERSON] просить суд призначити її опікуном над недієздатною [PERSON] Представник органу опіки і піклування Кобеляцької РДА [PERSON] та представник Кобеляцького психоневрологічного будинку-інтернату [PERSON] не заперечували проти задоволення заяви [PERSON] Прокурор Тітаренко О.М. просить суд в задоволенні вимог заявника відмовити, оскільки встановлення опіки та піклування можливе лише за поданням органу опіки та піклування. Суд, заслухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що ініціатором звернення до суду із заявою про встановлення опіки є фізична особа [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Зазначена норма надає право на звернення до суду по питанню встановлення опіки над фізичною особою і призначення опікуна органу опіки та піклування, а тому фізичні особи, якою є [PERSON], таким правом не наділені.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

22 червня 2016 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому він вимагає розірвати шлюб між ним і відповідачкою, зареєстрований Виконкомом Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області 17.10.1993р., актовий запис № 9. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву у якій заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на розірванні шлюбу, справу просив розглянути у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилася також, подала заяву у якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. За таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

22 червня 2016 року до суду звернулась [PERSON] з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 лютого 2007 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим. Подружні стосунки між ними щодня погіршуються, оскільки подружжя перестало розуміти один одного. Таким чином, збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Після розірвання шлюбу просила залишити теперішнє прізвище «Варич». В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, про день місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. До початку судового засідання надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції, актовий запис №31 (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6), який після розірвання шлюбу, за згодою сторін, залишиться проживати з матірю. Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. На примирення сторони не згодні, оскільки стосунки між ними як для подружжя є неприйнятними, а тому збереження шлюбу шкодить їх інтересам. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін, суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище «Варич», оскільки вона не виявила бажання його змінити. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 гривню 20 копійок. На підставі ст. 112 СК України,

Outcome: approved