Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

23 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.03.2007 року у розмірі 51334 грн. 94 коп. та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.03.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 0 по 25 число кожного місяця, відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п.4.6 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконання зобовязань перед банком. У звязку з тим, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, станом 31.01.2018 року має заборгованість у сумі 51334 грн. 94 коп., з яких: 4681 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 37770 грн. 09 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5963 грн. 14 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 2420 грн. 71 коп. штраф (процентна складова) відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, у звязку з чим, позивач вимушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надавши на адресу суду, разом з позовною заявою, письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У березні 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на те, що остання є необґрунтованою,, крім того, подав суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо стягнення боргу з [PERSON]. В травні 2018 року позивачем була надана відповідь на відзив. Вислухавши заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.03.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (арк.с.11). Згідно з витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт, обовязковий щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, за несвоєчасне погашення заборгованості встановлена пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/ 30- яка нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. Кредитний договір складається із заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 31.01.2018 року складає 51334 грн. 94 коп., з яких: 4681 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 37770 грн. 09 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5963 грн. 14 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 2420 грн. 71 коп. штраф (процентна складова) відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Отже, між позивачем та відповідачем, відповідно до ст.1046 ЦК України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.\~Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.\~ Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст.629 ЦК України є обовязковим до виконання, в порушення ст.525 ЦК України односторонньо відмовився від своїх зобовязань за цим договором, порушив свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Встановлено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки; однак, позивачем не надано суду доказів того, до якого терміну діяла кредитна картка відповідача. Відповідно до наданих суду позивачем доказів, відповідач з 2009 року не продовжувала користуватись кредитною карткою та не отримувала в ПАТ КБ «ПриватБанк» нову кредитну картку, а позивачем не надано суду доказів того, що відповідач продовжувала користуватися кредитною карткою, а також, що [PERSON] отримувала у ПАТ КБ «ПриватБанк» нову кредитну картку, чим не виконав вимоги ст.ст.12,13 ЦПК України, згідно яких, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для справи і на які останній посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, проте таких доказів останній не надав. Посилання позивача в позовній заяві на те, що згідно з п.9.12 Умов дія зазначеного договору лонгується щорічно на 12 місяців, оскільки відповідач не зверталась із відповідною заявою про припинення договірних правовідносин - безпідставні, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості, значення немає. Крім того, позивачем також не доведено суми кредитного ліміту, яка була встановлена відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку, так як відповідно до Заяви, яка була підписана [PERSON], 21.03.2007 року їй було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 2000 грн., доказів, які б підтвердили підвищення кредитного ліміту відповідачу в розмірі 21600 грн., а також дати такого підвищення, позивачем не надано, чим не виконано вимоги ст.10 ЦПК України, згідно якої, позивач повинен був довести за допомогою належних та достатніх доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-81 ЦПК України, зазначені ним обставини таких доказів він не надав суду. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. В даному випадку перебіг позовної давності починається з 24.07.2009 року. Встановлено, що позивач звернувся до суду лише в лютому 2018 року, що підтверджено штампом канцелярії суду. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, на час звернення позивача до суду сплив строк\~позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність\~\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності\~ загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки\~(ст.257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)\~ п.1\~ч.2\~ст.258 ЦК України. Нормою\~ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення\~ч.3 ст.267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, зокрема передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми\~ч.3 ст.267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Для обчислення позовної давності застосовуються\~загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення\~дії) договору, як з певними\~моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з письмової заяви, представник відповідача [PERSON] [PERSON] просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч.4 ст.267 ЦК України. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від\~23.03.20102 року №5 «Про практику\~застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і у звязку з цим, відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed