Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

23 серпня 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього доньки, мотивуючи тим, що 09 вересня 2013 року [PERSON] Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не виконує належним чином свої подружні обовязки, не піклується про створення нормальних сімейних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. На протязі останніх років сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери, що негативно впливає на виховання малолітньої доньки. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісного проживання остаточно припинено. Позивачка вважає, що їхній шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. Спору про розподіл сумісного нажитого майна та місця проживання дитини не має, на примирення не згодна. Крім цього, позивачка зазначила, що відповідач коштів на потреби сімї не надавав, вважає, що і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання неповнолітньої доньки, тому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Воробйова» та стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду від представника надійшла заява в якій просив дану справу слухати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву згідно якої позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглядати за його відсутності. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 09 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ФП №092580 про що в складено відповідний актовий запис за №60 (а.с. 4). Від даного шлюбу мають дитину, а саме: доньку [PERSON], [INFO], про що 01 жовтня 2013 року складено відповідний актовий запис №11 (а.с. 8). Позивачка в позовній заяві стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивачка миритися не бажає, вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 09 вересня 2013 року [PERSON] Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис № 6, слід розірвати. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного, позивачу прізвище «Воробйова» після розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Положеннями\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2\~ст.\~182\~цього кодексу гарантований \~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зясувавши обставини, які згідно\~ст. 182 СК України\~враховуються при визначенні розміру аліментів, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, враховуючи те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від його заробітків (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць належить допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки 704,80 грн. витрат по оплаті судового збору. Згідно із ч. 6\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,00 гривень судового збору. На підставі наведеного, ст.ст.\~104,\~110,\~112,\~180,181,\~182,\~183,\~191 СК України, ст.ст.\~141,\~247 ЦПК України,

Outcome: approved