Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

23 червня 2015 року представник Маріупольської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22 грудня 2014 року на підставі договору дарування [PERSON] набула право власності на нежитлову будівлю, яка розташована у місті Маріуполі по вулиці Олімпійська,187 (надалі нежитлова будівля), якій було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2199 (надалі Договір). 14 грудня 2011 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя за [PERSON] було визнано право власності на самовільно побудований торговий кіоск лит.А-1, загальною площею 15.1 кв.м., навіс лит. Б-1, зупинко вий навіс лит. В-1, що розташовані за адресою місто Маріуполь, вулиця Олімпійська, будинок 187. На підставі рішення суду [PERSON] 22 грудня 2014 року Реєстраційною службою Маріупольського управління юстиції Донецької області, було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 грудня 2014 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 534864014123, номер запису про право власності 8169798. Згодом, вказане рішення Орджонікідзевського районного суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.12.2012 року. Так, як з боку [PERSON] не були дотримані умови під час будівництва обєкта нерухомості, в тому числі наявності права на земельну ділянку, на якій ведеться будівництво, дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, наявність затвердженої в установленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво, дозвіл на будівництво, дотримання правил, нормативів, прав та законних інтересів інших осіб. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року було скасовано рішення про державному реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18188071 від 22.12.2014, так як державна реєстрація права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю проведена з порушенням законодавства України. Посилаючись, зокрема на ст..ст.203,215 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), просив визнати договір дарування нежитлової будівлі № 187, яка розташована по вулиці Олімпійська у місті Маріуполі, укладений 22 грудня 2014 року, недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію договору дарування нежитлової будівлі № 187, яка розташована по вулиці Олімпійська у місті Маріуполі від 22 грудня 2014 року, індексний номер 18217866. Під час судового засідання, представник Міської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у призначений час в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про місце і час судового розгляду справи були повідомлені належним чином. У звязку з цим, суд вважає, що відповідачі не зявилися до судового засідання без поважних причин та розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 22 грудня 2014 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар нежитлову будівлю, яка розташована у місті Маріуполі по вулиці Олімпійська, будинок 187, даний договір було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2199 (а.с.11). У п.2 даного Договору зазначено, що документом, що підтверджує право власності [PERSON] (дарувальника) на відчужене майно, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 22.12.2014 року реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.12.2014 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 534864014123, номер запису про право власності 8169798. Як зазначено у п.7 Договору [PERSON] (дарувальник) засвідчив той факт, що на момент виникнення права власності на відчужуване майно судового спору щодо нього не має, прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, внаслідок дарування не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 14 грудня 2011 року за [PERSON] було визнано право власності на самовільно побудований торговий кіоск лит.А-1, загальною площею 15.1 кв.м., навіс лит. Б-1, зупинко вий навіс лит. В-1, що розташовані за адресою місто Маріуполь, вулиця Олімпійська, будинок 187 (а.с.7). На підставі данного рішення суду [PERSON] 22 грудня 2014 року Реєстраційною службою Маріупольського управління юстиції Донецької області, було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 грудня 2014 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 534864014123, номер запису про право власності 8169798 (а.с.40-41). Однак, 28 грудня 2012 року вказане рішення Орджонікідзевського районного суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Донецької області. Як зазначено в рішенні Апеляційного суду Донецької області з боку [PERSON] не були дотримані умови під час будівництва обєкта нерухомості, в тому числі наявності права на земельну ділянку, на якій ведеться будівництво, дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, наявність затвердженої в установленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво, дозвіл на будівництво, дотримання правил, нормативів, прав та законних інтересів інших осіб (а.с.8-9). Згідно Договору оренди земельної ділянки від 18 липня 2011 року, з боку Маріупольської міської ради (орендодавець) на підставі рішення від 23.02.2010 року № 5/41-6415 надав, а [PERSON] (орендар) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0036 га, яка знаходиться у місті Маріуполі по вулиці Олімпійській, 187, строком до 23.02.2013 року. Як зазначено у п.9 даного Договору орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку житлово-виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та заклади (а.с.42-44). Згідно додаткового договору до договору оренди земельної ділянки від 07.10.2011 року, Маріупольською міською радою був визначений термін оренди земельної ділянки до 23.02.2015 року, даний договір був укладений 04.04.2012 року, між Маріупольською міською радою та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], на підставі довіреності (а.с.45). Даний договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.12.2013 року (а.с.46). Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року було скасовано рішення про державному реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18188071 від 22.12.2014, так як державна реєстрація права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю проведена з порушенням законодавства України (а.с.12-14). Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на момент укладання договору дарування 22 грудня 2014 року, права власності [PERSON] на нежитлову будівлю за адресою місто Маріуполя вулиця Олімпійська,187 було скасовано за рішенням суду, крім того, дана нежитлова будівля не була прийнята в експлуатацію згідно Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд прибудов до них, громадських будинків 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент його вчинення вимог, встановлених, зокрема, частинами третьою та п'ятою ст. 203 цього Кодексу, згідно з якими волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено в п.8 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 «Про судовому практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до п.5 даної постанови, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересовую особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до п а ч.1 ст.12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад на території сіл, селищ, міст належить до повноважень сільських, селищних, міських рад. Згідно зі статтею 9 Земельного кодексу України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Маріупольська міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Як зазначено вище позивач Маріупольська міська рада передала відповідачу [PERSON] в оренду земельну ділянку, розташовану у місті Маріуполі по вулиці Олімпійській, 187, і саме на цієї земельної ділянці, останнім була самочинно побудована нежитлова будівля. Таким чином, суд вважає, що укладений Договір дарування порушує права та законні інтереси саме Маріупольської міської ради, якій належить земельна ділянка, передана в оренду та на якій відповідачем [PERSON] була самочинно побудована нежитлова будівля. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, у звязку з тим, що рішення суду на підставі якого проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на нежитлову будівлю, розташовану в місті Маріуполі по вулиці Олімпійська, 187 скасовано судом апеляційної інстанції, як незаконне, а також враховуючи відсутність документу щодо прийняття обєкта нерухомого майна в експлуатацію та визнання Донецьким окружним адміністративним судом державної реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю, такою, що проведена з порушенням законодавства України, є підставами для визнання договору дарування від 22.12.2014 року, недійсним, відповідно позовні вимоги Маріупольської міської ради є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію Договору від 22 грудня 2014 року, то суд приходить до наступного. З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 38990934 щодо нежитлової будівлі, розташованої у місті Маріуполі по вулиці Олімпійська, 187 вбачається, що 22.12.2014 року була проведена державна реєстрація права власності відповідача [PERSON] на вказану будівлю. Підставою для реєстрації був Договір (а.с.10). Виходячи з того, що Договір визнаний судом недійсним, то цей Договір не може бути підставою для державної реєстрації права власності. Таким чином, враховуючи, що попередня підстава для державної реєстрації права власності відповідача куприкової О.Г. відпала, а доказів про інші чинні підстави не надано, суд вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності куприкової О.Г. на нежитлову будівлю розташовану у місті Маріуполі по вулиці Олімпійська, 187 підлягає скасуванню.

Outcome: approved