Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

23 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за кожним право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], який був придбаний ними під час шлюбу. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25 грудня 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а/с 7). Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 30 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3108, [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS]. У п. 1.8 вказаного договору зазначено, що покупець придбаває цю частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями з письмової нотаріально засвідченої згоди дружини [PERSON]. Заява про згоду зберігається в справах приватного нотаріуса, що посвідчив цей договір (а/с 8). Право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується копією інформаційної довідки Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а/с 9). З наведеного вище слідує, що вказана частина будинку придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому спірна частина будинку є спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За таких обставин, враховуючи, що 1/2 частина будинку була придбана сторонами під час шлюбу, а частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому суд знаходить підстави для задоволення вимог позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved