Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

23 листопада 2016 року позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за грошовим зобовязанням, де просить суд стягнути з [PERSON], на його користь 80 793,25 грн., заборгованості за грошовим зобовязанням, з яких : 73\~409.14 грн., - втрати від інфляції; 7\~384,11 грн., - 3% річних, та з [PERSON], на його користь 80 793,25 грн., заборгованості за грошовим зобовязанням, з яких : 73\~409.14 грн., - втрати від інфляції; 7\~384,11 грн., - 3% річних та стягнути з [PERSON] та [PERSON] 1\~615,87 грн., судових витрат, повязаних з оплатою судового збору, оскільки у добровільному порядку Відповідачі не повернули суми авансів, що була стягнута із останніх за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2011 року. Зазначене рішення суду про її стягнення ні у добровільному, ні в примусовому порядку не виконано, відтак вважає, що грошове зобовязання не припинилося і продовжує існувати. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у листопаді 2010 року позивач домовився з відповідачами укласти в майбутньому договори купівлі-продажу належних їм часток житлового будинку №44 по провулку 3-му Каракульному в місті Житомирі. 26 листопада 2010 року позивач передав відповідачам аванс у сумі по 80\~000,00 грн. кожному, що підтверджується їхніми заявами від 26 листопада 2010 року, справжність підпису яких засвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області 26 листопада 2010 року за реєстровими номерами 3379, 3383. Після цього позивач неодноразово, але безрезультатно звертався до відповідачів з проханням укласти договори купівлі-продажу часток житлового будинку або повернути сплачені авансові платежі. За таких обставин позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення з відповідача коштів, отриманих в якості авансу. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 травня 2012 року, встановлено вищевказані обставини та стягнуто з відповідачів на користь позивача по 80\~000,00 грн. авансу з кожного. На день звернення позивача з позовом до суду, відповідачі не повернули суми авансів, рішення суду про їх стягнення ні у добровільному, ні в примусовому порядку не виконано, відтак грошове зобовязання не припинилося і продовжує існувати. У судове засідання [PERSON], та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 04.03.2015 року не зявилися, проте представником позивача до суду подано заяву щодо розгляду справи у його відсутності та відсутності довірителя позивача по справі [PERSON] Заявлені позовні вимоги позивача підтримує із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити позов [PERSON], у повному обсязі. Не заперечує стосовно розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином і завчасно повідомлені\~ про дату, час і місце розгляду справи про, що свідчить розписка про отримання судових повісток. Клопотання про відкладення розгляду справи або клопотання про розгляд справи у їх відсутності на адресу суду не надходило, у звязку з чим і на підставі положень ст.ст.224, 225 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за грошовим зобовязанням підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.526 ЦК України слідує, що зобовязання має виконуватися належним чином\~ відповідно до умов договору та вимог Кодексу ЦК України ...; відповідно до ст.530\~ ЦК України слідує , що якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін )...; відповідно до ст.536 ЦК України слідує, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Частиною 1 статті 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами статті 598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Крім цього ст.ст.610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання\~ (неналежне виконання ), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що у листопаді 2010 року позивач домовився з відповідачами укласти в майбутньому договори купівлі-продажу належних їм часток житлового будинку №44 по провулку 3-му Каракульному в місті Житомирі. 26 листопада 2010 року позивач передав відповідачам аванс у сумі по 80\~000,00 грн. кожному, що підтверджується їхніми заявами від 26 листопада 2010 року, справжність підпису яких засвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області 26 листопада 2010 року за реєстровими номерами 3379, 3383. Однак позивач неодноразово, але безрезультатно звертався до відповідачів з проханням укласти договори купівлі-продажу часток житлового будинку або повернути сплачені авансові платежі. За таких обставин позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення з відповідача коштів, отриманих в якості авансу. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 травня 2012 року, встановлено вищевказані обставини та стягнуто з відповідачів на користь позивача по 80\~000,00 грн. авансу з кожного. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України слідує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З розрахунків наведених позивачем, вбачається, що з відповідачів підлягає стягненню по 73\~409,14 грн. втрат від інфляції та 7\~384,11 грн. трьох процентів річних з кожного (а.с.9-10). Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Приписами частини другої статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведені норми та враховуючи те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], не виконують свої грошові зобовязання, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], має право на одержання від відповідачів процентів за користування сумами авансів, втрат від інфляції та трьох процентів річних. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.19). \~ \~ \~ \~ На підставі наведеного та

Outcome: approved