Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

23 грудня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Добровільно відповідач відмовляється надавати допомогу, а їй самій важко нести витрати, повязані з утриманням та вихованням дитини, у зв`язку з чим вона звертається до суду з даним позовом та просить стягнути на її користь на утримання сина [PERSON], 2012 року народження, аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того вказала, що проти проголошення рішення в заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з,явився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис №299. Згідно свідоцтва про народження, виданого 06 березня 2012 року Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], актовий запис № 101; в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої 22 грудня 2015 року структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, [PERSON], [INFO], прибула разом з внутрішньо переміщеною особою [PERSON], [INFO], та фактично проживають однією сім`єю в [ADDRESS]. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Станом на день вирішення справи по суті між сторонами не досягнуто згоди щодо виконання останнім обов'язку з утримування своєї дитини сина [PERSON], 2012 року народження. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно позивачці [PERSON] грошової допомоги на утримання дитини не надає, інших утриманців не має, про інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів суд не повідомив, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача також підлягають стягненню в дохід держави витрати з оплати судового збору. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved