Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

22.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2014 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у в розмірі 550 грн. щомісячно з 13.01.2014 року та до повноліття дитини. На даний час суми аліментів не вистачає на повноцінне утримання дитини, розмір аліментів є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Тому, просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у в розмірі 2 000,00 грн. або в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути половину вартості понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 10 002,62 грн. та щомісячно стягувати додаткові витрати в сумі 1 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 27.11.2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 34). Ухвалою від 25.10.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Направив електронною поштою лист про те, що не може бути присутнім в судовому засіданні, оскільки дивиться за хворою матір'ю - [PERSON] [INFO], яка перенесла інсульт. Зазначив про те, що всі витрати на медикаменти та лікування матері несе він, має скрутний матеріальний стан, не має постійного місця роботи, тимчасово не працює. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2014 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у в розмірі 550 грн. щомісячно з 13.01.2014 року та до повноліття дитини (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів в сумі 550 грн. є меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в умовах сьогодення є недостатніми для належного утримання дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» з 01.01.2018 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розмірі 1 492,00 грн., для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі - 1 860,00 грн. За таких обставин, враховуючи, що розмір аліментів є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд, приймаючи до уваги вимоги позивача, вважає за можливе збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, та стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. На думку суду збільшення розміру аліментів шляхом встановлення їх розміру у частці від доходу платника аліментів дозволить ефективно забезпечити належний рівень життя дитини до моменту досягнення нею повноліття. При цьому суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В заяві про неможливість прибуття в судове засідання відповідачем вказується на скрутне матеріальне становище, тимчасову відсутність роботи, догляд за хворою матір'ю, разом з тим, вказана позицію не підтверджується в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Відповідач є працездатною особою, на утриманні інших дітей не має. Крім того, на думку суду, обов'язок [PERSON] як сина доглядати за матір'ю жодним чином усуває його від виконання його батьківських обов'язків відносно своєї неповнолітньої дитини, в тому числі й на матеріальне забезпечення духовного та фізичного розвитку останньої. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду вказує на те, що їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO], має захворювання органів зору, на курс лікування останніх витрачено 7 744,72 грн. (а.с. 16-20). Крім того, вказує на такі додаткові витрати на дитину як надані останній медична допомога з лікування зубів вартістю 1 950,00 грн. й санаторно-курортний відпочинок вартістю 5 510,51 грн., а також на відвідування донькою, починаючи з 2008 року, хореографічного колективу спортивно-бального танцю «Марс», вартість навчання в якому становить 400,00 грн. на місяць (а.с. 21-29). Зазначила про те, що вказані витрати загальною сумо. 20 005,23 грн. понесені нею самостійно, відповідач участі в них не приймав. Тому, просила стягнути з відповідача половину понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 10 002,62 грн., а також з врахуванням того, що щомісячно на дитину несуться додаткові витрати на лікування та на забезпечення її духовного та фізичного розвитку, додатково щомісяця й до досягнення дитиною повноліття - грошові кошти в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як вбачається з позовних вимог позивач до додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки відносить витрати на навчання та витрати на лікування дитини, що по суті відповідно до вищевикладеного є додатковими витратами на утримання дитини. Тому суд вважає, що з відповідача в розумінні додаткових витрат слід стягнути одноразово грошову суму в розмірі 10 002,62 грн., оскільки суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на навчання дитини та на лікування відповідно до ст. 185 СК України. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення додатково щомісяця й до досягнення дитиною повноліття - грошових коштів в розмірі 1000,00 грн., оскільки для стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Поте, останні в матеріалах справи відсутні. При цьому суд враховує те, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, у неповному обсязі знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 СК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial