Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

23 березня 2015 року [PERSON] звернувся до Пирятинського районного суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Сковороди, б.23, та виселення [PERSON] з даного будинку. Ухвалою Пирятинського районного суду від 23 червня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] залишений без розгляду у звязку з поданням позивачем [PERSON] заяви про залишення позову без розгляду. 01 квітня 2015 року відповідач [PERSON], не погодившись з позовом [PERSON], звернулась до Пирятинського райсуду з зустрічним позовом до [PERSON] (а.с.28-30), в якому просила визнати домоволодіння №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині Полтавської області обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на ? частину даного домоволодіння. А в судовому засіданні 27.04.2015 року [PERSON] подала до суду заяву про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу (а.с.44-45), в якій вона просила встановити факт її постійного проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 23.05.2008 року. Вказані зустрічний позов та заява про встановлення факту були обєднані в одне провадження з первісним позовом. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала наступним. 12 березня 2002 року вона розірвала шлюб з [PERSON] З цього ж часу вона та [PERSON] почали проживати однією сімєю та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу, оскільки останній перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з якою він розірвав шлюб 19 травня 2006 року. Від спільного проживання з [PERSON] вона має сина [PERSON], [INFO]. 23 травня 2008 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. За таких обставин у період з 2002 року по 23 травня 2008 року вони з відповідачем постійно проживали однією сімєю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу, не перебуваючи у будь-якому іншому шлюбі. У відповідності до договору купівлі-продажу від 17.09.2007 року вони з відповідачем придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у м.Пирятині по вул..Сковороди, 23. Договір купівлі-продажу уклали на імя відповідача. З часу придбання даного будинку спору про порядок користування та володіння у них не виникало. Проте 23.02.2015 року відповідач звернувся до Пирятинського РВ з заявою про примусове виселення її з вказаного будинку, а 23.03.2015 року до Пирятинського райсуду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення її з даного будинку. За таких обставин відповідач не визнає її право власності на ? частину вказаного домоволодіння, мотивуючи тим, що це нерухоме майно придбане ним до реєстрації їх шлюбу. Проте вона вважає, що відповідно до норм ст.ст.63, 70, 74 Сімейного Кодексу України будинок №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині є обєктом спільної сумісної власності. У звязку з тим, що [PERSON] не визнає її право власності на ? частині вказаного будинку, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, суду надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 23.05.2008 року, визнати домоволодіння №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині Полтавської області обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON]і. право власності на ? частину даного домоволодіння. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали. Суду пояснили, що [PERSON] не проживав з [PERSON] як з дружиною, у них не було родини, спільного побуту. Вона була для [PERSON] лише коханкою. Після розлучення зі своєю колишньою дружиною [PERSON] він [PERSON] все одно продовжував з нею проживати. Спірний будинок є особистою приватною власністю [PERSON], тому що куплений він за його особисті кошти, частина яких у нього була, частину він позичав. Просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 вересня 2007 року [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок за номером 23 з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Сковороди в м.Пирятині Полтавської області, що підтверджено копією договору та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5-7). У зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] з 28.09.2007 року, [PERSON] з сином [PERSON] з 20.06.2008 року, що підтверджено домовою книгою та довідкою виконкому Пирятинської міськради від 10.03.2015р. №1122 (а.с.11-12). [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27 квітня 1991 року по 01.10.2005 року, що підтверджено рішенням Пирятинського районного суду від 30.08.2005р. та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04.07.2007р. (а.с.69, 13). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 12.03.2002 року зроблено актовий запис №34 та 12 березня 2002 року видано свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.36). 23 травня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.14). Рішенням Пирятинського районного суду від 09 листопада 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 20.11.2012 року (а.с.15). Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.33). Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється матірю [PERSON] Її донька стала проживати з [PERSON] з січня 2002 року. Вони почали разом жити в орендованій квартирі в районі автостанції. Колишній зять постійно вживав спиртні напої, тому її дочка змушена була переїздити від нього до них своїх батьків. Зять постійно вмовляв дочку, щоб та поверталася назад до нього. В 2007 році зять пообіцяв купити будинок, якщо дочка народить від нього дитину. В серпні 2007 році дочка завагітніла, а у вересні вони купили будинок. У жовтні 2007 року вона зі своїм покійним чоловіком та зятем почали робити ремонт у будинку. До травня 2008 року ремонт було закінчено. У травні донька народила сина. Колишній зять спочатку був радий, а потім через два чи три роки знову почалися скандали й він вигнав [PERSON] з дому і привів нову жінку. Будинок був придбаний за гроші, що бралися в борг у місцевого підприємця [PERSON]. Будинок був придбаний на спільні кошти після того, як завагітніла її дочка. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється рідною сестрою [PERSON] Їй відомо, що в 2002 році її сестра познайомилась з [PERSON], а з січня 2002 року вони почали проживати в орендованій квартирі в районі автостанції. Потім в 2005 році вони переїхали на вул. Перемоги. В них постійно були всякі негаразди і вони кілька разів тимчасово розїжджались, але в цілому були разом. Анатолій постійно просив [PERSON] народити дитину і обіцяв купити будинок, якщо [PERSON] завагітніє. У серпні 2007 [PERSON] завагітніла, а у вересні вони придбали будинок. У грудні 2007 вони переїхали в куплений будинок. Ремонт у будинку робили вони спільно, батьки [PERSON] також допомагали робити ремонт. [PERSON] сварилась з чоловіком, тому переїжджала до батьків, але через декілька днів чоловік вмовляв її повернутися додому. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється рідною сестрою [PERSON]. На момент придбання спірного будинку частину брат вже мав гроші, і вони були віддані за будинок як завдаток. Була домовленість, що коли будуть готові документи, то буде виплачена інша частина грошей. Коли брат віддавав другу частину грошей, то її сімя позичила йому певну суму грошей, які він віддав до [PERSON], проте ніяких розписок та договорів про це вони з ним не укладали. Коли брат робив ремонт в будинку, то її сімя допомагала в ремонті. Потім, коли будинок був частково добудований, і [PERSON] та [PERSON] були одружені, то вона інколи приїздила до брата і прибирала в будинку та прала брату, оскільки [PERSON] не було вже там. Свідок вказала, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати з братом лише з 2008 року. Будинок був придбаний за кошти брата ще до того, як [PERSON] зявилася в його житті. Ремонт робили наймані працівники і [PERSON] там не було. Після народження дитини [PERSON] зібрала речі і поїхала з того будинку, бо там робився ремонт. Анатолій перебував у шлюбі із попередньою дружиною [PERSON] до 2006 чи 2007 року. Щороку, кілька разів на рік, вона разом із сімєю приїжджала до брата, де разом з ним була його колишня дружина [PERSON]. Увесь час до 2007 року брат був із [PERSON]. Свідок повідомила, що із [PERSON] в неї дружні стосунки. З [PERSON] вона контакту не підтримує. Про те, що у брата народиться дитина, їй стало відомо у листопаді 2007 році. Про одруження брата вона дізналася вже після народження дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється колишньою дружиною [PERSON], розлучились вони у 2006 році. Їй відомо, що [PERSON] придбав будинок сам. З [PERSON] вони прожили однією сімєю з 1992 року по 2006 рік. В цей період колишній чоловік, можливо, ходив до [PERSON], але проживав він з нею. У колишнього чоловіка було багато коханок в той період. До 2006 року побут із [PERSON] був спільним. На придбання будинку колишній чоловік гроші збирав сам і купував його сам. Підставою для розірвання шлюбу була подружня зрада зі сторони чоловіка, він почав зраджувати з 2002 року. В цей період чоловік міг не бути вдома по кілька днів. До розірвання шлюбу свідок подавала на аліменти. З 2006 року, після розірвання шлюбу, [PERSON] інколи приходив до неї і просився знову жити разом. В 2005 році вони разом з [PERSON] придбали за спільні кошти будинок, який був оформлений на неї. Вона спілкується з колишнім чоловіком і він допомагає їхнім спільним дітям. Свідок [PERSON] суду пояснив, що являється чоловіком сестри [PERSON]. Після того, як [PERSON] купив будинок, він допомагав будівельними матеріалами, а також допомагав в оформленні будинку. Під час цих дій [PERSON] він у будинку не бачив. Гроші для придбання будинку [PERSON] позичав у сестри, а також у нього були певні збереження. Коли познайомились [PERSON] з [PERSON] він не знає. Про особисте та сімейне життя він з [PERSON] не спілкувались. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] це його знайомий. Із першою дружиною [PERSON] був одружений та проживав до 2006 чи 2007 року. Коли саме [PERSON] почав проживати з [PERSON] він не може згадати. Будинок був придбаний [PERSON], він допомагав йому грошима. Він також являється хрещеним батьком дитини [PERSON] від першого шлюбу. Також він пояснив, що [PERSON] проживав як із [PERSON] так і з [PERSON] в період з 2004 по 2007 рік. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сторони являються її сусідами. Вона знає їх обох з часу їх заселення в сусідній будинок по вул. Сковороди. Точну дату, коли це було, вона не памятає, але точно це було до 2008 року. Познайомилась із сторонами приблизно через місяць після того, як вони купили будинок. Вона не часто спілкувалася з ними, але бачила часто їх у дворі, бачила, як [PERSON] працювала у дворі по господарству. Згодом народився у них син. Також вона бачила батьків [PERSON] у дворі, які щось там робили. Вона вважала сусідів молодою сімєю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється кумою сторін. Вона знає сторони з осені 2002 року. В 2005 році вона вийшла заміж і [PERSON] з [PERSON] були запрошені і присутні на її весіллі. В 2011 році вона зі сторонами покумилась. Під час проживання сторін в квартирі на автостанції в період з 2002 по 2005 рік вона зі сторонами підтримувала теплі стосунки, вони ходили в гості один до одного. Подробиць стосовно придбання будинку їй невідомо. Про те, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка, вона знала також зі слів свого чоловіка, який працював з [PERSON] на одній роботі. Вона познайомилась зі сторонами в 2002 році, і знала їх як сімю. Побут у сторін був спільним. [PERSON] і [PERSON] постійно скандалили, але і постійно мирилися. Свідок [PERSON] суду пояснила, що перебуває в дружніх відносинах із [PERSON]. Коли сторони почали проживати в квартирі на вул. Перемоги, то вона була в гостях у них. Заходити в гості до сторін вона почала приблизно в 2004 році. В тій квартирі на вул..Перемоги сторони прожили приблизно три роки. Коли вона приходила до них у гості, то в основному вдома була [PERSON], а [PERSON] був на роботі в цей період. Проте були випадки коли був і [PERSON] вдома. На час придбання будинку сторони проживали однією сімєю. Висновок про те, що [PERSON] і [PERSON] проживають як одна сімя, вона зробила з того, що вони, як придбали будинок, разом там робили ремонт і господарювали там теж разом. Під час ремонту вона також допомагала сторонам клеїти шпалери. На вул. Перемоги сторони жили як сімя і, придбавши будинок, теж жили як сімя. [PERSON] і [PERSON] згадували в розмовах, що потрібно купувати спільне житло. Подробиць сімейного життя сторін вона не знає, але пояснила, що вони на момент придбання будинку проживали разом як чоловік та дружина. За які кошти був придбаний будинок, їй невідомо. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд зазначає, що свідки [PERSON], який є знайомим сторін, [PERSON], яка є сусідкою сторін по вул..Сковороди, [PERSON], яка є кумою сторін, [PERSON], яка є подругою позивачки, не є зацікавленими у результаті розгляду цієї справи, показання цих свідків узгоджуються з поясненнями сторін та їх представників, є послідовними, та не суперечать іншим доказам по справі. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] (мати [PERSON]І.), [PERSON] (рідна сестра [PERSON]І.), [PERSON] (рідна сестра [PERSON]М.), [PERSON] (чоловік сестри [PERSON]М.), оскільки вони заінтересовані в результатах розгляду справи, тому що є близькими родичами сторін, а також їх показання не підтверджуються та суперечать зібраним по справі доказам. Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. При розгляді вимог щодо встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу суд враховує, що ознакою такого спільного проживання є народження у [PERSON] та [PERSON] спільної дитини сина [PERSON], який народився 06 травня 2008 року, в свідоцтві про народження якого батьками записані сторони по справі. Суд також враховує ту обставину, що будинок №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині був куплений [PERSON] всередині вересня 2007 року, тобто відразу після того, як він дізнався, що [PERSON] вагітна від нього і у них народиться спільна дитина. Народження у сторін дитини до реєстрації їх шлюбу підтверджує те, що сторони проживали однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Твердження відповідача [PERSON] про те, що він проживав з [PERSON] не як з дружиною, а як з коханкою, не є слушними та спростовуються тим, що 23.05.2008 року він офіційно в органах РАЦСу зареєстрував з нею шлюб, який був розірваний лише у листопаді 2012 року. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], наявність спільного побуту та спільних друзів, спільний відпочинок, спілкування з батьками, придбання ними майна підтверджено в судовому засіданні, зокрема, показаннями допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також з показів свідків вбачається, що сторони з січня 2002 року проживали разом як чоловік та дружина, мали стосунки, притаманні подружжю, піклувалися один про одного, будували спільне життя разом. Відповідач та його представник доказів, які б спростували дані обставини, в ході розгляду справи суду не надали. Все вищевказане свідчить про наявність у сторін усталених відносин, які притаманні подружжю, наявність взаємних прав та обов'язків один до одного. Разом з тим судом приймається до уваги та обставина, що [PERSON] до 01.10.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 30.08.2005 року, яке набрало законної сили 01.10.2005 року (а.с.69). Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, навіть у випадку, якщо чоловік та жінка проживають однією сімєю, проте один з них або й обидва перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі, їхні відносини не є фактичним шлюбом та не породжують відповідних наслідків, у тім числі й майнових. У цьому випадку початком фактичних шлюбних відносин буде дата набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили. У звязку з викладеним суд приходить до висновку, що датою, з якої сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах буде 01 жовтня 2005 року. Заперечення відповідача стосовно відсутності відносин з позивачем по причині його проживання з колишньою дружиною [PERSON] спростовуються рішенням Пирятинського районного суду від 30.08.2005 року, в якому зазначено, що сімя [PERSON] та [PERSON] розпалась з січня 2002 року, оскільки відповідач створив сімю з іншою жінкою. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, враховуючи, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі до 01.10.2005 року та сторони по справі 23 травня 2008 року зареєстрували свій шлюб в органах РАЦСу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.32), суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрацію шлюбу саме в частині визначення періоду, в який сторони мали фактичні шлюбні відносини, а саме: в період з 01.10.2005 року по 22.05.2008 року включно. Розглядаючи вимоги [PERSON] в частині визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на ? частину спірного будинку суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За нормами матеріального права для визнання майна спільною сумісною власністю фактичного подружжя достатньо довести факт проживання позивача та відповідача однією сімєю без шлюбу та факт придбання спірного майна в період проживання сторін однією сімєю. У разі встановлення в судовому засіданні двох зазначених фактів майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Суд зазначає, що позивачкою в судовому засіданні доведений факт їх спільного проживання з [PERSON] саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 01.10.2005 року по 22.05.2008 року включно. Факт придбання спірного будинку в період проживання сторін однією сімєю підтверджується тим, що саме в зазначений проміжок часу, точніше 17.09.2007 року [PERSON], перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], купив будинок за адресою: м.Пирятин, вул..Сковороди, б.23, що підтверджується правовстановлюючими документами на будинок. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Аналізуючи зазначені вище норми Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що статус спірного будинку як спільної сумісної власності сторін визначається не придбанням цього будинку за спільні кошти сторін, а наявністю встановленого факту проживання цих сторін однією сім'єю на час купівлі будинку, в тому числі й за умови наявності ведення спільного господарства, побуту, бюджету, що в свою чергу є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Судом відхиляються пояснення відповідача та його представника, що спірний будинок є особистою приватною власністю відповідача та куплений він за його особисті кошти, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування цих доводів відповідачем надано не було. На спростування цих доводів позивачем [PERSON] надана копія трудової книжки (а.с.70-80), з якої вбачається, що з 1993 року по теперішній час вона або працювала або отримувала допомогу по безробіттю. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] за період фактичних шлюбних відносин придбали у власність будинок за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Сковороди, б.23, тому він являється спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим вимоги в частині визнання спірного будинку спільною сумісною власністю сторін підлягають задоволенню. Також виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірного будинку, тому вимоги позивачки в цій частині також підлягають задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині визначення періоду перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, а саме: що вони проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 02.10.2005 року по 22.05.2008 року включно; в іншій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки, то понесені нею судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на її користь в сумі 781,06грн. (а.с.27а, 42, 43).

Outcome: partial