Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

23.02.2018 року [PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] , засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] , та з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.05.2018 р., просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на транспортний засіб марки «Peugeot» модель «Partner», тип транспортного засобу - загальний легковий універсал-В, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєсраційний номер [NUMBER] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.1993 р. по 19.11.2015 р. У шлюбі сторонами було придбано: автомобіль марки «Peugeot» модель «Partner», 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєсраційний номер [NUMBER] , набутий на ім`я [PERSON] (належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центр 8041 дата реєстрації 04.02.2016 року як дублікат свідоцтва [NUMBER] від 01.08.2015 року); земельна ділянка площею 0.1003 га. кадастровий номер: [NUMBER] , розташована у с/т «Лісове» Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області, набута на ім`я [PERSON] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель 2429. тип транспортного засобу - загальний вантажний бортовий, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , набутий на ім`я [PERSON] (належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центр 8041 дата реєстрації 10.02.2016 року, як дублікат свідоцтва [NUMBER] від 06.12.2008 року); земельна ділянка, кадастровий номер: [NUMBER] . розташована в [ADDRESS] області [ADDRESS] Святошинському [ADDRESS] . набута на ім`я [PERSON] ; житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . що не введений в експлуатацію, набутий на ім`я [PERSON] . Вказане майно було придбане в період подружнього життя сторін, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2017 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1420 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , визнано право власності на Уг частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ, 1991 року випуску, номер кузова [NUMBER] . державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відмовлено у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя, оскільки спірний будинок не введений в експлуатацію і тому відсутні підстави для визнання в судовому порядку права власності на нього та поділу як майна подружжя. Отже, на даний час залишилося неподіленим наступне спільне сумісне майно сторін: автомобіль марки PEUGEOT модель PARTNER, реєстраційний номер [NUMBER] і земельна ділянка площею 0.1003 га. кадастровий номер: [NUMBER] . розташована у с/т «Лісове» Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області. Враховуючи, що спірне майно придбано сторонами за час перебування у шлюбі, однак питання щодо його поділ не вирішено, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2018 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.04.2019 р. відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, в якій просить суд позов задовольнити частково та визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1003 га, кадастровий номер: [NUMBER] , розташована у с/т «Лісове» Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області, залишивши за нею право власності на Ѕ частину цієї земельної ділянки, а також спірний автомобіль. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник заперечують щодо заявлених позивачем вимог.. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Як встановлено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2017 року, 09.11.2015 р. рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 17.11.1993 р., розірвано. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2017 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1420 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , визнано право власності на Уг частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ, 1991 року випуску, номер кузова [NUMBER] . державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відмовлено у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя, оскільки спірний будинок не введений в експлуатацію і тому відсутні підстави для визнання в судовому порядку права власності на нього та поділу як майна подружжя (а.с. 5-8). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Позивач вказує, що транспортний засіб марки «Peugeot» модель «Partner», тип транспортного засобу - загальний легковий універсал-В, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєсраційний номер [NUMBER] , був придбаний під час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти сторін, отже є об`єктом спільної сумісної власності сторін у справі як подружжя. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центр 8041 дата реєстрації 04.02.2016 року як дублікат свідоцтва [NUMBER] від 01.08.2015 року, транспортний засіб марки «Peugeot», реєсраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] (а.с. 9). Ринкова вартість даного автомобіля становить 91301,00 грн., на підставі звіту про оцінку майна (а.с. 10-21). Позивачем також надано суду звіт про оцінку майна - земельної ділянки площею 0.1003 га. кадастровий номер: [NUMBER] , розташована у с/т «Лісове» Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області, набута на ім`я [PERSON] , проте суд не бере даний доказ до уваги, оскільки дана земельна ділянка не є предметом даного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд зауважує, що предметом даного спору є лише спірний автомобіль, оскільки позивач заявляє вимоги саме до такого об`єкту. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація про належне на даний час або на час перебування у шлюбі право власності відповідача на даний автомобіль, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed