Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

21 червня 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 71882 грн. 11 коп., рішення набрало чинності 27.12.2013 року. На теперішній час суму боргу відповідач не сплатив, рішення суду не виконано, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 116570 грн. 49 коп.та три відсотки річних в сумі 9588 грн. 88 коп. та судовий збір у розмірі 1262 грн. У судове засідання позивач не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяву про причину неявки суду не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Відзив відповідача на позовну заяву до суду не надходив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 71882 грн. 11 коп., рішення набрало чинності 27.12.2013 року. 16 грудня 2013 року Овідіопольським районним судом видано виконавчий лист. 08 червня 2018 року головним державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження. На день звернення позивача з позовом, рішення суду не виконано, заборгованість не сплачена. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Відповідно до 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 30 березня 2016 року № 6-2168цс15, за змістом вищевказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення ст. 11 ЦК України передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, між сторонами у наявності грошове зобовязання, яке відповідач [PERSON] належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача згідно з розрахунками, інфляційних втрат за весь час прострочення в сумі 116570 грн. 49 коп. та 3 % річних від простроченої суми 9588 грн. 88 коп, які входять до складу грошового зобовязання, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. На підставі ст. ст.11, 526,527,610,611, 615,625 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141,258, 259, 263, 265, 280 ЦПК України суд

Outcome: approved