Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

24.04.2020р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання та просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі ј частини з усіх видів доходів, на період його навчання, тобто до 07.07.2021р., а також просив встановити спосіб стягнення аліментів з відповідача на його утримання, на період його навчання в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 20.06.2020р. до закінчення ним освіти, тобто до 07.07.2021р., шляхом їх внесення у фінансову установу на ім`я [PERSON] , для самостійного одержання ним аліментів та розпорядження ними. Згодом 15.02.2021р. представником позивача надано клопотання про розподіл судових витрат, відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 12 500 грн., які становлять суму вартості правничої допомоги. Свої позовні вимоги вмотивовує ти, що відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі №521/12428/18, вирішено: «Встановити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет», до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , шляхом їх внесення у фінансову установу на ім`я [PERSON] , для самостійного одержання ним аліментів та розпорядження ними». Розглядаючи вищевказану справу, судом було встановлено що він мешкає з бабусею та вказано в тексті рішення: «в судовому засіданні встановлено і це не заперечується сторонами, що [PERSON] не проживає ні з матір`ю (яка отримує аліменти), ні з батьком (який сплачує аліменти), а мешкає за іншою адресою - у своєї бабусі.». Після закінчення школи, з метою влаштування свого майбутнього, вирішив вступити на навчання до Одеського морехідного коледжу рибної промисловості ім. Олексія Соляника. Згідно Довідки № 281, яка видана 11 березня 2020 року, на сьогоднішній день він навчається на 3 курсі вказаного закладу вищої освіти. Він не працює, оскільки навчається на денній формі. На день подання позову він майже досяг повноліття. Тобто, з [INFO], втрачає право на своє утримання шляхом стягнення аліментів. Тому фізично не зможе самостійно нести всі витрати стосовно свого розвитку та навчання самостійно. Відповідач здоровий, працездатного віку, не має хронічних чи тяжких захворювань також, не має ніякої групи інвалідності. Тобто, він має можливість приймати участь у матеріальному утриманні. Відповідні обставини слугували причиною звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо заявленого розміру аліментів в позовній заяві, з підстав викладених у письмовому відзиві. При цьому позовні вимоги просив задовольнити в розмірі 2500 грн. щомісячно на період навчання сина, починаючи з 20.06.2020р. по 07.07.2021р. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та заперечень відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 р. позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про припинення стягнення аліментів на користь матері та встановлення іншого способу стягнення аліментів - задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.06.2017 р. у справі № 521/8590/17 та припинено стягнення аліментів на користь [PERSON] . Встановлено спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет», до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , шляхом їх внесення у фінансову установу на ім`я [PERSON] , для самостійного одержання ним аліментів та розпорядження ними. Змінено порядок стягнення та одержання аліментів і викладено у наступній редакції: - 50 % від нарахованої суми аліментів сплачувати у фінансову установу на користь [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] , визначивши одержувачем та розпорядником цієї частини аліментів [PERSON] ; - 50 % від нарахованої суми аліментів сплачувати на користь [PERSON] , [INFO] , на окремий рахунок «Ощадбанку» з подальшим автоматичним перерахуванням коштів на депозитний рахунок «Ощадбанку» «Мій депозит», відкритий на ім`я [PERSON] , [INFO] , з дохідністю 13,50 % річних, для накопичення коштів для дитини, з автоматичною пролонгацією вище вказаного депозитного договору без зміни номера рахунку до [INFO] та неможливістю зняття коштів будь - ким з депозитного рахунку до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Для запобігання нецільового використання аліментів неповнолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , контроль за цільовим витрачанням аліментів, у відповідності до законодавства, повинен здійснюватися органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів - [PERSON] , інспекційні відвідування одержувача аліментів можуть здійснюватися органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів, платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. (том 1 а.с. 51-53) Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 27.11.2018р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно довідки від 11.03.2020р. Одеського морехідного коледжу рибної промисловості імені Олексія Соляника, [PERSON] є курсантом денного відділення 3 курсу закладу вищої освіти Одеський морехідний коледж рибної промисловості імені Олексія Соляника 1-го рівня акредитації згідно з наказом про зарахування від 07.08.2017р. № 125-КС. Початок навчання 01.09.2017р. Закінчення навчання 07.07.2021р. Навчається на контрактній формі. (том 1 а.с. 32) Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення віку 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Нормою ч.2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абзацу 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так судом з`ясовано, що форма навчання [PERSON] , [INFO] , є денною, що призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи. Отже, повнолітній об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітнього сина відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Доводи представника відповідача про те, що ним здійснювалося матеріальне забезпечення сина до досягнення ним повноліття в великих розмірах, не може бути належним доказом припинення обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Окрім іншого суд зазначає, що стягнення аліментів з відповідача здійснювалося на підставі відповідного рішення суду, таким чином судом було покладено на відповідача обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина у відповідному розмірі у частині його доходу (заробітку). У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до закінчення ними навчання або до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою та згідно копії наказу № 747-к від 10.11.2020р. переведено з 17.11.2020р. [PERSON] , лоцмана морського ПЛС Одеса Одеської регіональної служби, лоцманом - оператором (стажистом) ПРРС «Одеса» цієї ж регіональної служби. Встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису - 8310 грн. на місяць, із збереженням його попереднього середнього заробітку протягом двох тижнів з дня переведення. Підставою, являється, заява [PERSON] , рапорт в.о. начальника Одеської регіональної служби від 05.11.2020 вих. №1687-рап., ст. 32, ч. 1 ст. 114 КЗпП України. (том 2 а.с. 41,78) Твердження представника позивача, щодо переведення відповідача на іншу роботу, з нижчим заробітком, є підставою його ухилення від сплати аліментів, судом не береться до уваги, оскільки таке твердження містить лише припущення, та взагалі не стосується предмету розгляду справи. Відповідно до листа Одеського морехідного коледжу рибної промисловості імені Олексія Соляника від 01.02.2021р. № 14/40, підтверджується, що [PERSON] є курсантом 4 курсу денної форми здобуття освіти (судноводійне відділення) Одеського морехідного коледжу рибної промисловості імені Олексія Соляника. Вартість навчання складає 12 000 грн., за один навчальний рік. 4 навчальний рік - вартість навчання складає 6000 грн. Загальна вартість навчання складає 42000 грн. протягом всього навчання в коледжі. Станом на 01.02.2021р. сплачено навчання за 1,2,3 курс загальною вартістю 36000 грн. (том 2 ст. 86) Вищезазначені обставини сторонами не спростовувалися та не викликали сумнівів. Окрім того, слід зазначити, що відповідач зазначає, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які отримують пенсію, хворіють та він займається їхнім матеріальним утриманням, однак доказів зазначеного відповідачем суду не було надано. На виконання ухвали Малиновського районного суду від 20.07.2020р. КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» проінформував, що [PERSON] , [INFO] , яка в свою чергу являється матір`ю [PERSON] , перебуває під наглядом районного лікаря психіатра за місцем мешкання з 2016 р., діагноз: «Адаптаційний розлад зі змішаним порушенням емоцій та поведінки». (т.2 а.с.19) В свою чергу [PERSON] є дієздатною та працездатною особою, оскільки протилежного суду надано не було. Зважаючи на вищевикладене, суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок батьків, як батька так і матері, утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц. Так, як вбачається з довідки, виданої [PERSON] , останній закінчує навчання 07.07.2021 року. На час розгляду справи судом, доказів того, що [PERSON] , буде продовжувати й надалі навчання матеріали справи не містять. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. З матеріалів справи убачається, що повнолітній син сторін навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання і у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, що фактично визнається і не оспорюється відповідачем. При визначенні розміру аліментів слід виходити із наявності потреби у матеріальній допомозі саме із навчанням та враховувати, що СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. З урахуванням вартості навчання та рівності прав та обов`язків обох батьків в утриманні дитини, що продовжує навчання суд приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, слід визначити у розмірі 1/6 частини з усіх його видів доходів щомісячно, починаючи з 19.06.2020р., вже після досягнення сином повноліття, оскільки позов подано до повноліття дитини, а саме [INFO] , та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення ним повноліття суперечить обов`язку батька щодо надання такого утримання оскільки відсутній такий юридичний факт, як досягнення дитиною повноліття. Також під час визначення розміру частки аліментів судом враховано, наявність на депозитному рахунку позивача, грошових коштів, які надходили від відповідача, та стали доступними для його користування після досягнення повноліття. Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні сина, буде більш ніж достатньо для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Що стосується позовної вимого щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження відшкодування витрат на правничу допомогу надано копію Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 68 від 26.11.2020р., копію Додаткової угоди № 2 до нього, копію Акту-рахунку, який є одночасно актом приймання-передачі наданих послуг, від 10.02.2021р., а також надано оригінал детального опису наданих послуг. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення відповідної вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відповідних письмових поясненнях, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial