Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

22.07.2021 [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] , звернулись до суду із вказаною позовною заявою у якій просять визнати неправомірною відмову їм у праві на приватизації квартири [ADDRESS] , за відсутності ордеру про надання житлової площі та зобов`язати Районну адміністрацію ЗМР по Вознесенівському району прийняти від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , документи на приватизацію вказаної квартири за відсутності ордеру про надання житлової площі, та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В обґрунтування позову зазначали, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . З метою реалізації свого права на приватизацію вищевказаної квартири позивачі звернулись до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району з метою безоплатної приватизації вказаної квартири, однак отримали відмову, у зв`язку із тим, що вони не надали копію ордеру про надання жилої площі за адресою: [ADDRESS] . Зазначили, що враховуючи, що позивачі тривалий час проживають у вказаній квартирі, то вони мають законне права на її приватизацію, а відмова відповідача у приватизації житла за адресою: [ADDRESS] є незаконною, у зв`язку із чим вони звернулись до суду із вказаною позовною заявою. Ухвалою судді від 23.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 23.09.2021. 22.09.2021 до суду надійшов відзив від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в особі представника Малюк С.М., у якому зазначено, що відповідно до п.п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих будинків у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі - Положення № 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, та надає чітко визначений перелік документів, зокрема, копію ордеру про надання жилої площі. За результатами розгляду наданих позивачем [PERSON] відповідачеві документів було встановлено відсутність такого ордеру, у зв`язку із чим було надано відповідну відповідь. Крім того, позивачі не вказують кому видавався відповідний ордер, та на підставі яких документів вони були зареєстровані за вказаною адресою. У відзиві представник відповідача просить прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з врахуванням відзиву. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою суду від 23.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13.10.2021, яке було відкладено на 09.11.2021. 13.10.2021 представником позивача подано заяву про розгляд справи у її відсутність, та відсутність позивачів, у які вона на задоволенні позовних вимог наполягала. 08.11.2021 на адресу суду надійшло клопотання представника позивачів-адвоката Нємна Т.І. про долучення додаткових документів, у якому вона також просила розгляд справи проводити за її відсутності, та відсутності позивачів. 09.11.2021 на адресу суду надійшла заява представника Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Малюк С.М., яка просила провести судове засідання за її відсутності, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з врахуванням відзиву. У судове засідання сторони не з`явились. Враховуючи, подані представником позивачів та представником відповідача заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. У квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачі [PERSON] , [PERSON] з 26.12.2000, та [PERSON] з 24.12.2007, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, та копіями паспортів [PERSON] , та [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту, складеного ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] , є двокімнатною, загальною площею 53.06 кв.м., житловою площею 30.14 кв.м., та належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі ЗМР. 13.08.2020, вх. №Щ-0086-В [PERSON] звернулась до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із зверненням щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , за результатами розгляду якого отримав відповідь № Л-247-В від 06.04.2021 про відмову у приватизації житла, у зв`язку із ненаданням копії ордеру про надання жилої площі. Спір у справі виник у зв`язку з відмовою Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу приватизації, позивачам у приватизації спірної квартири. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені законом «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із ч. 11 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч. 10 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №200/18858/16-ц. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, п. 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тобто, за змістом вказаної норми законодавства, ордер є лише підставою для вселення у житло. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на законних підставах проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів громадянина України [PERSON] , [PERSON] , а також довідками про реєстрації місця проживання Департаменту реєстраційних послуг ЗМР. Зазначені обставини не оспорюються відповідачем. Отже, враховуючи те, що позивачі мають намір використати своє право на приватизацію житла, але з об`єктивних причин не мають ордеру про надання жилої площі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача прийняти від позивачів документи, за відсутності ордеру про надання житлової площі, на приватизацію спірної квартири та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Враховуючи те, що відповідачем, у відповідності до вимог чинного законодавства, рішення про відмову позивачам у приватизації квартири не приймалось, то позовні вимоги про визнання неправомірною відмови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у приватизації квартири, слід залишити без задоволення. Питання розподілу судових витрат позивачами не заявлялось, а тому судом не вирішувалося.

Outcome: partial