Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

22.07.2015 позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача надати позивачеві ключі від вказаної квартири, забезпечити йому вільний доступ до квартири та не чинити перешкод у користуванні позивачем квартирою, а у випадку відмови відповідача надати ключі від квартири, в присутності судових виконавців дозволити позивачеві демонтувати існуючий замок на вхідних дверях у квартиру [ADDRESS], вставити свій замок з наданням відповідачу екземпляра ключів. Свій позов позивач мотивує тим, що він є співвласником вказаної квартири, але відповідач не бажає надавати вільний доступ до квартири позивачеві, тому він не має можливості користуватися своєю квартирою, і в зв'язку з чим і звернувся до суду. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд позивач з'явився, підтримав позов, дав пояснення аналогічні до позову. Відповідач до суду з'явилася, проти задоволення позову заперечувала частково, вказавши, що визнає позов щодо надання ключа від квартири, та не заперечує щоб позивач особисто користувався квартирою, щодо вимоги про встановлення замка заперечує . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення позову не заперечує. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.07.1994 по справі №2-5/1994 розподілено між [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], виділено у володіння, користування і розпорядження [PERSON] кімнату №4 згідно експертизи, площею 8,1 кв.м., що становить 22/100 частини квартири, зобов'язано правління кооперативу №4 відкрити окремий рахунок на 22/100 частини квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON], виділено у володіння, користування і розпорядження [PERSON] кімнати №5 з лоджією і №7 з балконом загальною площею 29,0 кв.м., що становить 78/100 частини квартири, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості його долі у квартирі і виділеної йому в натурі частини квартири, та залишено у загальному користуванні сторін кухню, коридор, ванну, туалет і стінні шафи (а.с.5). Згідно витягу про державну реєстрацію прав №29426000 від 24.03.2011 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - 22/100 частини квартири та [PERSON] - 78/100 частини квартири (а.с.6). Відповідно до рапорту ДІМ СДІМ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС старшого лейтенанта міліції Садівського Р.О. від 11.06.2015, під час спілкування з [PERSON] було з'ясовано, що ключі від квартири [ADDRESS] [PERSON] вона надавати не буде, так як сама там проживає та не бажає, щоб колишній чоловік мав вільний доступ до даної квартири (а.с.7). Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 316, 319, 321 ЦК України передбачене, що право власності є право особи на річ (майно), яким власник володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є джерелом права у національній правовій системі. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до часткового задоволення в частині зобов'язання відповідача надати позивачеві ключі від вказаної квартири, забезпечити йому вільний доступ до квартири та не чинити перешкод у користуванні позивачем квартирою. Щодо позовних вимог про вставленням позивачем свого замка з наданням відповідачу екземпляра ключів суд вважає, що такі вимоги не належать до задоволення, так як відповідач визнала позов в частині надання ключів від квартири позивачу. Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Outcome: partial