Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

23.02.2015 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом , поси лаючись на слідуючі обставини. [PERSON], відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 16.08.2006 року по 23.09.2011 року. У 2006 році був зарахований курсантом першого курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції, освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» до Одеського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ( далі - ОЮІ ХНУВС), був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та присвоєнням звання «рядовий міліції». Представник позивача вказує, що 26.06.2010 року наказом ОЮІ ХНУВС № 97 о/с [PERSON] успішно закінчив Одеський державний університет внутрішніх справ, отримав диплом фахівця та був направлений до ГУ МВС України в Одеській області для подальшого проходження служби. 23.09.2011 року наказом ГУМВС України в Одеській області № 547 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України за п.64 «ж» (за власним бажанням) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Зважаючи на викладене, представник позивача вважає, що відповідач порушив вимоги договору, в яких передбачені підстави на відшкодування витрат за період навчання, а саме звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі, тому просить стягнути з [PERSON] на користь Одеського державного університету внутрішніх справ 38 662 грн.44 коп. Представник Одеського державного університету внутрішніх справ в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду клопотання про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав(а.с.27). Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заперечення в якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позов подано з пропущенням строку позовної давності у три роки. Зауважив, що про визнання факту пропущення строків позовної давності представник позивача вказує у своїй заяві, доданої до позовної заяви (а.с.15). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задо воленню з наступних підстав. Згідно витягу з наказу Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ за № 101 о/с від 16.08.2006 року (а.с.6), [PERSON] було прийнято на службу в органи внутрішніх справ, зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців кримінальної міліції з присвоєнням спеціального звання «рядовий міліції» ГУМВС України в Одеській області. Із витягу з наказу Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ за № 97 о/с від 26.06.2010 року (а.с.6-а), [PERSON] було знято з усіх видів забезпечення та відряджено для подальшого проходження служби з 28.06.2010 року до ГУМВС України в Одеській області. Копією витягу з наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області за № 547 о/с від 21.09.2011 року (а.с.7) підтверджується, що лейтенанта міліції, [PERSON], оперуповноваженого сектора карного розшуку Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за п.64 «ж» (за власним бажанням), згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 23.09.2011 року. Копією договору про підготовку фахівця у Одеському юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.10.2007 року (а.с.11-12) підтверджується, що між Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ з одного боку, Головним управлінням МВС України в Одеській області з другого боку та громадянином [PERSON], 27.09.1988 року був укладений договір про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ. Із довідки, виданої ВФЗБО видно, що вартість утримання курсанта [PERSON] з 16.08.2006 року по 27.06.2010 року складає 38 662 грн.44 коп.(а.с.13). Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними. Відповідно до п.3.1, п.4.1 вищевказаного договору від 05.10. 2007 року передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, направленням до місця служби після закінчення начального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (а.с.11-13). Відповідно до «Порядку відшкодування курсантами та випускниками витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати у повному обсязі відшкодовуються особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує такий строк. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що між Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ , Головним управлінням МВС України в Одеській області та громадянином [PERSON], 27.09.1988 року був укладений договір про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ. Згідно вищевказаного договору, Одеський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ був зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами, програмами та вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації, а [PERSON] в свою чергу, зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою на яку призначений і відпрацювати не менше трьох років (п.2.3.5.Договору). Наказом ГУМВС України в Одеській області за № 547 о/с від 21.09.2011 року, лейтенанта міліції [PERSON], оперуповноваженого сектора карного розшуку Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за п.64 «ж» (за власним бажанням), згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 23.09.2011 року. Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідач порушив вимоги вищевказаного договору, в яких передбачені підстави на відшкодування витрат за період навчання, а саме звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі, тому [PERSON] мав би виплатити суму в розмірі 38 662 грн. 44 коп. затрачену МВС України на його навчання на користь Одеського державного університету внутрішніх справ. Між тим, [PERSON] під час розгляду справи заявив про застосування строків позовної давності. Норма ст.256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України строки позовної давності застосовуються судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При вирішенні цього питання суд звертає увагу на те, що факт спливу строку на звернення до суду з відповідним позовом позивачем визнається, згідно його заяви (а.с.15), в якій представник позивача просить поновити строки позовної давності, посилаючись на відсутність кошториснх призначень на видатки з оплати судових зборів протягом 2011-2013 роки. Однак, з копії ухвали Татарбунарського районного суду від 06.12.2012 року вбачається, що підставою для залишення позовної заяви Одеського державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання 06.12.2012 року стало не відсутність сплати судового збору взагалі, а сплата його на рахунок Тарутинського районного суду помилково. Таким чином, доводи представника позивача про відсутність кошториснх призначень на видатки з оплати судових зборів протягом 2011-2013 роки не заслуговують уваги, оскільки фактично стпростовуються наданими позивачем матеріалами. За таких обставин, суд вважає, що поважних причин поновлення сроків позовної давності фактично не встановлено, що дає підстави для відмови задоволенні зазначеного позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed