Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

23 жовтня 2014 року представник позивачів звернувся до суду з позовом до Дніпровокамянської сільської ради, третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.01.2011р. померла [PERSON], яка постійно проживала у [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно - земельна ділянка (пай), площею 6,490 га на імя [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221084400-01-036-0245 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Представник позивачів звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім.»я спадкоємців свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Але постановою від 12.02.2014р. їм було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з тим, що надані документа не дають змоги встановити факт належності земельної ділянки [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Оригінал Державного Акту на право приватної власності на землю [PERSON] не встигла отримати, на підставі чого представник позивача просить визнати за [PERSON], [INFO], за [PERSON], [INFO] та за [PERSON], [INFO] право власності на земельну ділянку, площею 6,490 га, яка належала померлій 22 січня 2011 року [PERSON], згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221084400-01-036-0245 на території Дніпровокамянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Позивачі в судове засідання не зявилися, про час, день та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивачів в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просива їх задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що просить визнати право власності на земельну ділянку за позивачами в рівних частках, тобто по 1/3 кожному. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, зазначав, що позовні вимоги підтримує (а.с. 84). Третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву від 15.01.2015 року за № 18/01-16 в якій просила розглядати справу без її участі (а.с.75). Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2010р. [PERSON] отримала в спадщину, після померлої матері [PERSON], земельну ділянку, площею 6,490 га., що знаходиться на території Дніпровокамянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №072608 (а.с.88). Проте право власності на зазначену земельну ділянку не [PERSON] не зареєструвала. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Отже [PERSON] набула право власності на зазначену земельну ділянку та отримала документи, що посвідчують це право, в порядку передбаченому чиним законодавством. Само по собі подальше нездійснення реєстрації права не припиняє права власності, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена діючим законодавством. 22 січня 2011 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №380261 виданим 24 січня 2012 року виконавчим комітетом Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 21). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із вищевказаної земельної ділянки. Позивач-1 - [PERSON], є чоловіком спадкодавця - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії І-КИ №065588, виданим 12.01.1999р. Бородаївською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 15). Позивач-2 - [PERSON] є неповнолітнім сином спадкодавця - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-КИ №038145, виданим 26.08.1999р. Бородаївською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 14). Позивач-3 - [PERSON] є сином спадкодавця - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-КИ №444516, виданим 06.12.1980р. Бородаівською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.20) та Свідоцтвом про одруження серії І-КИ №065588, виданим 12.01.1999р. Бородаївською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 15) Відповідно до Змісту спадкової справи №533/2013 до майна померлої [PERSON], позивачі отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу земельну ділянку, яка також належала [PERSON] (а.с. 66; 69; 72). 12.02.2014р. представник позивачів звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на спірну земельну ділянку. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.02.2014р., державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила представнику позивачів у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку в звязку з тим, що представником позивача не надано оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянки (а.с.17-19). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, а також те що, спадкодавець на день смерті був власником земельної ділянки; позивачі є спадкоємцями першої черги, прийняли спадщину та отримали відповідні Свідоцтва на інше майно спадкодавця; наявність інших спадкоємців судом не встановлено, то позовні вимоги підлягають задоволенню та за позивачами необхідно визнати право власності на земельну ділянку по 1/3 кожному. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обовязок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. кожному позивачу (а.с.1-3).

Outcome: approved