Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

22.02.2016 року [PERSON] звернулася Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про захист прав споживачів та про визнання договору іпотеки недійсним, в якому вона зазначила про те, що І. 18.09.2007 року вона придбала у власність за договором купівлі-продажу жиле приміщення, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Територія Червонозоряного рафінадного заводу, буд. 9, жиле приміщення 12-А. Власних коштів для придбання жилого приміщення у неї не вистачило і вона була вимушена взяти у відповідача кредит в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США. 21.09.2007 року між нею і відповідачем був підписаний кредитний договір. За умовами п. 7.3. кредитного договору, в забезпечення зобовязань повернути кредитні кошти, проценти, банківську винагороду, вона мала укласти договір іпотеки жилого приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Територія Червонозоряного рафінадного заводу, буд. 9, жиле приміщення 12-А. 21.09.2007 року між нею та відповідачем був укладений договір іпотеки. ІІ. Вона вважає договір іпотеки недійсним за таких підстав: 1. Згідно п. 7.1. кредитного договору від 21.09.2007 року відповідач надав їй 10000 доларів США по 18.09.2027 року для купівлі жилого приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Територія Червонозоряного рафінадного заводу, буд. 9, жиле приміщення 12-А, зі сплатою за користування кредитом: 1) відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; 2) винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту; 3) відсотки за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати (з 15 по 20 число кожного місяця) ; 4) відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11. кредитного договору, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2. кредитного договору. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалось нею шляхом сплати відповідачу щомісяця спочатку 124,54 доларів США, а потім, через односторонню зміну відповідачем умов кредитного договору в частині збільшення відсоткової ставки за кредитом, 139 доларів США, а потім 136 доларів США. До речі, ніяких повідомлень про збільшення відсоткової ставки відповідач їй не надсилав. Тому вона не знає за якою відсотковою ставкою вона сплачує кредит в даний час. Станом на сьогоднішній день нею сплачено 12412,52 доларів США. При цьому залишок тіла кредиту станом на 18.07.2014 року складав 8670,89 доларів США. Заборгованість перед відповідачем відсутня. Про це 19.08.2014 року відповідач надав їй виписку про погашення по кредиту. Станом на сьогоднішній день залишок тіла кредиту, за її розрахунками, складає приблизно 8500 доларів США. Таким чином за 8 років 6 місяців, що складає майже половину строку з наданих відповідачем для погашення кредиту 20 років, нею сплачено 12412,52 доларів США, з яких тільки 1500 доларів США зараховано в рахунок погашення тіла кредиту. 2. В абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів зазначено про те, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян, у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями Закону України Про захист прав споживачів . 3. Згідно п. 2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів (надалі Закон) , перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути потрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо) ; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. П. 2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту , затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (надалі Правила) передбачено, що банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У відповідності до п. 2.5 Правил, банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. У листі Національного банку України Про окремі питання практичного застосування Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту від 16.06.2007 року № 40-117/2093-6134 зазначено про те, що метою розробки Правил було встановлення єдиного для усіх банків порядку надання споживачу повної та достовірної інформації про сукупну вартість кредиту. Одночасно, слід зазначити про те, що листом від 19.01.2006 року № 18-112/219-637 Національного банку України звернув увагу банківської спільноти на необхідність врахування банками у своїй кредитній політиці вимог ст. 11 Закону. Зокрема, наголошувалось на необхідності перегляду діючих форм кредитних договорів. Разом з цим зверталася увага банків на можливість виникнення в їх діяльності певних ризиків під час укладення та виконання договорів про споживчий кредит з фізичними особами, що обумовлені нормами ст. 11 Закону. Вона вважає за необхідне підкреслити, що договір споживчого кредиту це правочин, який надає споживачу особливі засоби правового захисту, які не притаманні для інших банківських правочинів. Відповідач, надаючи їй кредит, не виконав свого обовязку по виконанню вимог Закону та Правил по наданню інформації про умови кредитування при укладені договору про іпотечний кредит. 4. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1 Закону визначені терміни, які мають значення для вирішення даного спору: 19) продукція будь-які виріб (товар) , робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; 22) споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника; 23) споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ст. 2 Закону законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Згідно п. 1 ст. 11 Закону договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п. 4 ст. 11 Закону (в редакції на момент підписання нею кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Таким чином, п/п 6 п. 4 ст. 11 Закону та ст. 628 ЦК України розширюють визначення істотних умов не тільки законами, а й актами цивільного законодавства (підзаконними актами) , що містять положення про захист прав споживачів (ст. 2 Закону) . В даному випадку це, в першу чергу, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту , затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Також про обовязковість застосування нормативно-правових актів Національного банку України вказує ст. 56 Закону України Про Національний банк України , згідно якій Національний банк Укоаїни видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обовязковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління Національного банку України, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку України. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність. 5. Ст. 3 Правил визначені вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору. 5.1. Так згідно п. 3.1 Правил банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: - значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України; - перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; - перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) . В той же час кредитний договір від 21.09.2007 року, укладений між нею та відповідачем, не містить будь-якої інформації щодо порядку обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. Крім того в п. 7.3. кредитного договору зазначено про те, що в забезпечення зобовязань повернути кредитні кошти, проценти, банківську винагороду вона мала укласти договір іпотеки жилого приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Територія Червонозоряного рафінадного заводу, буд. 9, жиле приміщення 12-А. Отже, укладання нею договору іпотеки є обовязковою умовою укладання кредитного договору та видачі їй кредитних коштів. Але, всупереч вимог п. 3.1 Правил кредитний договір не містить: 1) інформації щодо порядку обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України; 2) інформації щодо її обовязку за власний рахунок укласти договір іпотеки; 3) інформації щодо розміру витрат, повязаних з нотаріальним посвідченням договору. При цьому в п. 18.8. договору іпотеки жилого приміщення 12-А, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Територія Червонозоряного рафінадного заводу, буд. 9, зазначено про те, що саме вона несе витрати по нотаріальному посвідченню договору іпотеки. Таким чином, кредитний договір від 21.09.2007 року не відповідає вимогам п. 3.1. Правил. 5.2. Згідно п. 3.2. Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. В той же час ніякого графіку платежів під час укладання кредитного договору взагалі не існувало, не підписувалось сторонами й їй не надавалось. Про відсутність всіх даних, передбачених в додатку до Правил, свідчить відсутність самого графіку. Відсутність графіка платежів підтверджується п. 7.9 кредитного договору від 21.09.2007 року. Крім того відповідно п. 4 ст. 11 Закону обовязок доведення того, що один з оригіналів договору, який має містити графік платежів, був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Таким чином, кредитний договір від 21.09.2007 року не відповідає вимогам п. 3.2. Правил. 5.3. Згідно п. 3.3. Правил банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних) , яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням такої формули: Потік n t ЧСК = E -------- , t=1 t (1 + d) де d реальна процента ставка; ЧСК чиста сума кредиту, тобто сума коштів, які видаються споживачу або перераховуються на рахунок отримувача в момент видачі кредиту. Чиста сума кредиту розраховується як основна сума кредиту, що визначена згідно з умовами договору, мінус сума коштів, які утримуються банком під час видачі кредиту, а також мінус усі платежі за рахунок власних коштів споживача, що здійснені ним для виконання умов отримання кредиту; Е знак суми; t порядковий номер періоду дії кредитного договору (місяць або день) ; n загальна залишкова кількість періодів дії кредитного договору (місяців або днів) на дату розрахунку; Потік сума коштів, яку споживач сплачує банку та/або іншим t особам за кредитом. До потоку включаються платежі в погашення основного боргу за кредитом, процентів за користування ним, комісії на користь банку, платежі на користь третіх осіб, які сплачуються відповідно до отриманого кредиту та повязані з обслуговуванням і погашенням кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) , розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням) , здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Однак, кредитний договір від 21.09.2007 року не містить інформації ані стосовно: 1) реальної процентної ставки, ані стосовно 2) абсолютного значення подорожчання кредиту у грошовому виразі. Таким чином, кредитний договір від 21.09.2007 року не відповідає вимогам п. 3.3. Правил. 5.4. Згідно п. 3.4. банки зобовязані в кредитному договорі зазначити: - вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; - обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обовязкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, субєктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо) ; - про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт) , умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; - правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. В той же час кредитний договір від 21.09.2007 року не містить інформації ані стосовно: 1) тарифу нотаріуса при посвідченні договору іпотеки, не кажучи про обґрунтування вартості, ані стосовно: 2) правила, за яким змінюється процентна ставка за кредитом. Відсутність в кредитному договорі правила, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, призвела до того, що відповідач встановлює таку процентну ставку, яку вважає за потрібне. Таким чином, кредитний договір від 21.09.2007 року не відповідає вимогам п. 3.4. Правил. 5.5. Згідно п. 3.8. Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору: - попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач; - надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. В той же час кредитний договір від 21.09.2007 року не містить інформації ані стосовно: 1) попередження її про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе вона особисто, ані стосовно: 2) методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Таким чином, кредитний договір від 21.09.2007 року не відповідає вимогам п. 3.8. Правил. Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок про відсутність в кредитному договорі від 21.09.2007 року таких істотних умов: 1) порядку обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; 2) інформації щодо її обовязку за власний рахунок укласти договір іпотеки; 3) інформації щодо розміру витрат, повязаних з нотаріальним посвідченням договору; 4) графіку платежів з визначенням сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом; 5) реальної процентної ставки; 6) абсолютного значення подорожчання кредиту у грошовому виразі; 7) тарифу нотаріуса при посвідченні договору іпотеки з обґрунтуванням вартості; 8) правил, за яким змінюється процентна ставка за кредитом; 9) попередження, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несу вона особисто; 10) методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. 6. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 16.11.2009 року не є укладеними правочини (договори) , у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо) . Таким чином, підписаний між нею та відповідачем кредитний договір від 21.09.2007 року є неукладеним через відсутність в ньому згоди сторін за всіма істотними умовами, які повинні міститись в кредитних договорах відповідно до вищезазначених вимог законодавства України. 7. Згідно ст. 573 ЦК України, ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону України Про іпотеку іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином, іпотека є дійсною за умови існування основного зобовязання. В даному випадку основним зобовязанням є зобовязання за кредитним договором від 21.09.2007 року. Так як кредитний договір від 21.09.2007 року є неукладеним через відсутність в ньому згоди сторін за всіма істотними умовами, які повинні міститись в кредитних договорах відповідно до вимог законодавства України, договір іпотеки від 21.09.2007 року не відповідає вимогам ст. 1, ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону України Про іпотеку . Відповідно до ч. 1 ст. 203 зміст правочину не може суперечити вимогам цивільного кодексу України та актам цивільного законодавства. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, відповідно до вимог ст. 573 ЦК України, ст. 1, ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону України Про іпотеку , ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України договір іпотеки від 21.09.2007 року, укладений між нею та відповідачем, є недійсним. За правилами ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів вона звільнена від сплати судового збору. За правилами п. 5 ст. 110 ЦПК України вона має право на звернення з позовом за місцем проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved