Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

22.10.2018 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому з 25.06.2011 року у виконавчому комітеті Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області за актовим записом № 22, спільне життя з відповідачем не склалось, постійно виникають конфлікти та суперечки, шлюбні стосунки припиненні, спільне господарство не ведуть, примирення не можливе. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки діти залишаться проживати з нею, а згода щодо утримання дітей з відповідачем не досягнута, останній не має на утриманні інших осіб, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], віку трьох років. До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без її присутності, прізвище залишити «[PERSON]», судові витрати з відповідача не стягувати. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності, відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача за правилами ст. 280 ЦПК УКраїни - заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, сторони по справі уклали шлюб 25.06.2011 року, зареєстрований виконкомом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25.06.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 22, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Донецьким міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецької області, про що 28.10.2011 зроблено відповідний актовий запис за № 468 (а.с.6). - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про що 07.04.2016 зроблено відповідний актовий запис за № 5 (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем. Тому позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи положення ст.ст.183,184 СК України та відсутність в матеріалах справи даних щодо наявності на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, та інших обставин, що мають істотне значення, приходить до висновку, що слід визначити розмір аліментів, які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей: у розмірі 1/3 частки, на утримання дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме імперативній нормі ч. 2 ст. 182 СК України та на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], віку трьох років. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що з відповідача підлягають стягнення аліменти на утримання дитини, слід допустити виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved