Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

23.05.2016 року заявник звернувся до суду з заявою в якій просить встановити факт народження дитини [PERSON] на тимчасово окупованої території [INFO] року, місце народження Автономна Республіка Крим м. Сімферополь, у батьків: мати - [PERSON], [INFO], народилась м. Судак, АР Крим, громадянка України: батько - [PERSON], [INFO], народився м. Фергана, Республіка Узбекистан, громадянин України. В обґрунтування заяви посилаються на те, що 08.10.2013 року між заявником [PERSON] та [PERSON] укладено та зареєстровано шлюб. 03.10.2014 року у них народилася дитина. Внаслідок народження дитини 04.10.2014 року клінічним територіальним об»єднанням «Університетська клініка» м. Сімферополя було видане медичне свідоцтво про народження. Місто Сімферополь АР Крим як і уся АР Крим є тимчасово окупованою територією. Медичне свідоцтво про народження дитини видане заявнику 04.10.2014 року незаконними органами влади АР Крим є недійсним та не створює правових наслідків. З огляду на викладене необхідним є встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту народження дитини у батьків [PERSON] та [PERSON]. Заявник звернувся до відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні для проведення реєстрації новонародженої дитини та отримання свідоцтва про народження. Проте, ним було отримано відмову в проведенні реєстрації у зв'язку з тим, що ним було надано медичне свідоцтво про народження видане 04.10.2014 року клінічним територіальним об»єднанням «Університетська клініка» м. Сімферополя. Працівниками РАЦС було надано роз'яснення стосовно належного документу для проведення акту реєстрації, а саме для проведення вищезазначених дій треба надати медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, не приймаються пологи. Виходячи з викладеного він не має можливості зареєструвати та отримати свідоцтво про народження дитини у інший, аніж як у судовий, спосіб. Своєю заявою заявник [PERSON] просить проводити розгляд справи без його участі, заяву підтримав, просив її задовольнити з заявлених у ній підстав. Зацікавлена особа [PERSON] заявою просить проводити розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Представник відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні в судове засідання не з'явився, надав заяву якою просять розглядати справу без їх участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України,окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України,суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.п.1,7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про одруження актовий запис № 145, виданого 08 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Судацького міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. Згідно медичного свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 04 жовтня 2014 року клінічним територіальним об»єднанням «Університетська клініка» м. Сімферополя у матері [PERSON] [INFO] року народилась дитина жіночої статі. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, медичне свідоцтво про народження [NUMBER] виданого 04 жовтня 2014 року клінічним територіальним об»єднанням «Університетська клініка» м. Сімферополя, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Згідно ч.1 ст.122 СК України,дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно п.2 розділу ІІІ вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації ним батьківських прав, а відтак підстав до відмови в задоволенні заяви суд не вбачає. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім'я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Outcome: approved