Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

23 серпня 2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своїй заяві позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], відповідач є його сином та зареєстрований за вище вказаною адресою, проте у даному будинку не проживає з травня 2007 року. Як власник він утримує будинок та оплачує комунальні послуги, а реєстрація відповідача у домоволодінні не дає йому змоги отримувати державні пільги на оплату вказаних послуг. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просив суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи та третя особа у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, подали до суду заяви в якій просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що заперечень проти позову не мають. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту [NUMBER], виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 29 квітня 1998 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Глобине, Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, посвідченого Голубенком В.П. державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори 01 грудня 1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2515. Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Глобинської міської ради» № 25-1/02-01/7893 від 10.08.2018, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], в складі сім»ї: дружина - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] Згідно з домовою книгою у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON]. Факт не проживання [PERSON] у вищевказаному житловому будинку з травня 2007 року по теперішній час підтвердили [PERSON] та [PERSON], про що надали письмові пояснення. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї, колишніми членами його сім»ї, а також членами сім»ї колишнього власника житла. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником житлового будинку, позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрований [PERSON], який не проживає в ньому з травня 2007 року, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. Понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved