Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

23 березня 2015 року після відмови у видачі судового наказу комунальне підприємство «Житлогосп» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території на суму 913 грн. 69 коп. станом на 1 листопада 2013 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно рішення Олександрійської міської ради від 23 листопада 2010 р. № 29 комунальне підприємство «Житлогосп» є балансоутримувачем житлових будинків міста Олександрії Кіровоградської області та надає полуги з обслуговування прибудинкової території. Відповідачка є власником квартири № 16, що знаходиться в будинку № 67 по проспекту Леніна м. Олександрії. Не дивлячись на те, що договір в письмовій формі не укладено, між комунальним підприємством «Житлогосп» та [PERSON] склалися цивільно - правові відносини з приводу надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території. Укладення такого договору є обовязком споживача, а недодержання письмової форми правочину не має наслідків його недійсності. Відповідачка мала своєчасно розраховуватися за послуги, але цього обовязку не дотримується. До судового розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання на повторний виклик не зявилася, причини неявки не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Суд встановив, що відповідачка є споживачем послуг, що їх надає позивач. Відповідачка несвоєчасно розраховувалася за послуги позивача, внаслідок чого станом на 1 листопада 2013 року виникла заборгованість за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території в розмірі 913 грн. 69 коп. При вирішенні спору суд враховує положення п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 р., згідно до яких споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання ( ч.1 ст.625 ЦК України). Сам по собі факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови у позові. Суд дійшов такого висновку, виходячи з аналізу нормативно-правових актів, що регулюють правові відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, та правових позицій Верховного Суду України. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, відповідає зустрічний обов'язок споживача укласти з виконавцем послуг цей договір. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Строк позовної давності не сплинув, оскільки [PERSON] визнавала борг, частково здійснивши його погашення в 2013 р. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст. 264 ЦК України). Отже, вимоги позивача відповідають закону, а тому підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню і судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved