Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

22.03.2019 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позивач стверджувала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Аліменти позивач визначила в розмірі Ѕ частини від заробітку, але не менш 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Окрім того, позивач просила присудити на свою користь додаткові витрати на навчання [PERSON] , яке полягало в оплаті нею витрат на підготовку сина до ЗНО, Ѕ від яких становить 6 700 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив стягнути аліменти в мінімальному розмірі, встановленому законом, проти оплати додаткових витрат не заперечував. Дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказані обставини підтверджується свідоцтвами про народження дітей від 20.11.2002 року, актовий запис №681, від 18.06.2014 року, актовий запис №5936. Діти проживають із позивачем, перебувають на її утриманні, що не заперечується відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 181\~ Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.\~\~\~\~\~\~ Зазначене узгоджується із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якими кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України несуть батьки або особи, які їх замінюють. Відповідач не надає достатньої та регулярної допомоги на утримання дітей, що надає позивачу право на стягнення аліментів за рішенням суду. На час розгляду справи [PERSON] працює в ТОВ фірма «Триплекс», за період з січня 2019 року по червень 2019 року отримав заробітну плату в загальному розмірі 27\~763,63 (довідка про доходи видана ТОВ фірма «Триплекс» від 05.07.2019 року). Угоди про сплату аліментів між сторонами, укладеної відповідно до ст. 189 СК України не існує. Договору про припинення права на аліменти дітей у зв`язку з передаванням права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 190 СК України сторони не укладали. Самостійного доходу, який би повністю забезпечив потреби діти не мають. При вирішенні спору суд враховує положення Закону України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», за яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд враховує також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, матеріальний, сімейний стан сторін, працездатний вік кожного із батьків, їх дохід, розмір середньої заробітної плати в м.Одесі на час ухвалення рішення. Визначаючи в межах позовних вимог розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Порядок стягнення\~аліментів на\~двох дітей\~визначений частинами\~2,3\~статті 183\~СК України,\~за якими\~якщо стягуються\~аліменти на\~двох і\~більше дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку [PERSON] , але не менш 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, а після досягнення [PERSON] повноліття у розмірі 1/6 частини від доходу [PERSON] , але не менш 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодич\-но або постійно. Так, позивачем на підготовку сина до ЗНО було витрачено 13\~400грн. Вказані витрати\~відповідають вимогам\~статті 185\~СК України\~та підтверджуються\~договором №03/3\~від 03.11.2018\~року. Половина від них становить 6700 грн. Обставин, які б перешкоджали відповідачу брати участь у додаткових витратах на сина [PERSON] судом не встановлено. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує, що : Відповідно до ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~139\~ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано доказів - детальний опис робіт (наданих послуг) тощо, що виключає задоволення вимог в цій частині.

Outcome: partial