Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

23.01.2017 року до суду звернулися позивачі з даним позовом. Вимоги мотивували тим, що вони є співвласниками 62\\100 житлового будинку № 37 по пров. Островського в м. Охтирка Сумської області та земельної ділянки за цією ж адресою. Власником іншої частки будинку є відповідач, розмір частки якого становить 38\\100. Між позивачами і відповідачем постійно виникають непорозуміння та сварки з приводу порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд за уточненими 13.03.2017 року позовними вимогами здійснити реальний поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: пров. Островського, 37 в м. Охтирка Сумської області в натурі між власниками, відповідно до того поділу, який склався на даний час, і виділити у власність відповідно до часток у праві спільної власності на 62/100 частини цілого житлового будинку по 1/4 частині - [PERSON], [PERSON] [PERSON]; по 1/8 частині [PERSON] та [PERSON], а саме : жилі кімнати 1-3 площею 5,5 кв.м, 1-4 площею 18,8 кв.м, 1-5 площею 5,5 кв.м. та 2-3 площею 9,7 кв.м; коридори 1-1 площею 3,4 кв.м і 2-1 площею 6,2 кв.м; кухні 1-2 площею 7,8 кв.м і 2-2 площею 6,2 кв.м, а також господарські будівлі і споруди сарай 3, погріб пг та пг1, убиральню Д, ворота №1; ПІДТОПТІ Б.В. - 38/100 частини житлового будинку, а саме, жилі кімнати 3-3 площею 18,8 кв. м, 3-4 площею 5,2 кв.м і 3-5 площею 6,3 кв. м; коридори 3-1 площею 5,8 кв.м і 3-2 площею 5,5 кв.м; кухню 3-6 площею 7,9 кв. м.; тамбур І площею 8,8 кв.м, а також господарські будівлі і споруди сарай Б, хвіртку №2, навіс Ж. Визначити порядок користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування жилого будинку за адресою: пров. Островського, 37 в м. Охтирка Сумської області, кадастровий номер 5910200000:19:006:0026, відповідно до сумарної частки [PERSON], [PERSON] [PERSON]; [PERSON] та [PERSON] та частки ПІДТОПТИ Б.В. у праві власності на будинок, роздільного користування земельною ділянкою, згідно варіанту 1 додатку № 5 судової земельно-технічної експертизи № 437 від 19.06.2017, яким передбачено встановлення сервітуту для відповідача на право проїзду та проходу та на встановлення будівельних риштувань. В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], та представник позивачки [PERSON] і [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні погодився з вимогами щодо реального поділу будинку та надвірних споруд, заперечив проти встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно варіанту 1 додатку № 5 судової земельно-технічної експертизи № 437 від 19.06.2017 року, пославшись на те, що внаслідок встановлення такого порядку користування земельною ділянкою права позивачки будуть відновлені шляхом порушення прав відповідача, що суперечить приписам ст. 319 ЦК України. Просив визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту 3 додатку № 5 судової земельно-технічної експертизи № 437 від 19.06.2017, яким частина двору має бути у спільному користуванні позивачки і відповідача. Вважав, що експертом не у повній мірі виконано вимогу суду щодо надання варіантів порядку користування земельною ділянкою, які мали б бути запропоновані позивачці і відповідачеві. Крім того, вважав, що позивачка знала про порядок користування земельною ділянкою, який склався між попередніми власниками домоволодіння, а тому підстави для його зміни відсутні. Наведену позицію свого представника підтримав в судовому засіданні відповідач. Інші особи, будучи неодноразово належним чином сповіщеними про час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, однак їх неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи і заперечення осіб, що беруть участь у розгляді справи, надані ними докази, виходив з наступного: Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.01.2011 року, посвідченого Охтирською міською держнотконторою 25.01.2011 року реєстр 1-63, та договору купівлі-продажу земельної ділянки 25.01.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області [PERSON]П за реєстровим № 1-65 [PERSON] спільно зі [PERSON] (померла 16.08.2012 року), [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності 62/100 (62/400) частин житлового будинку по вул. Островського, 37/1 в м. Охтирка Сумської області, та відповідна земельна ділянка 0,0620 га, придбана для будівництва і обслуговування житлового будинку з надвірними спорудами.(а.с.12-14, 23-25) Після смерті [PERSON], яка померла 16.08.2012 року, успадкували частину житлового будинку з господарськими спорудами по пров. Островського, 37, м. Охтирка, Сумської області її діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], - по 1/2 частині кожному у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині від якої відмовилася мати [PERSON]А.(а.с.16-19) [PERSON] є опікуном неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копією посвідчення № 338 (а.с.11) З матеріалів інвентарної справи вбачається, що ПІДТОПТІ Б.В. належить 38/100 частки житлового будинку за адресою пров. Островського, 37, м. Охтирка, Сумської області, на підставі рішення Охтирського народного суду від 27.08.1974 року. (а.і.с.55,162) Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.ч.1-5 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 356 ч. 1 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Європейський суд з прав людини в рішенні від 21.03.2011р. «Справа «[PERSON] проти України» зазначив, що «Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне». Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно із п. 11 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ встановлено, що одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст.105 ЗК вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19.06.2017 року № 437 встановлено можливість з технічної точки зору встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою пров. Островського, 37, м. Охтирка, Сумської області, відповідно до часток співвласників у трьох варіантах, які графічно наведені у додатках до висновку \\а.с. 196-216\\. Суд вважає правомірними вимоги сторони позивачів щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою кадастровий номер 5910200000:19:006:0026, що знаходиться за адресою пров. Островського, 37, м. Охтирка, Сумської області, загальною площею 1000 кв.м., згідно варіанту 1 (додаток № 3) висновку № 437 судової земельно-технічної експертизи від 19.06.2017 року, з встановленням для ПІДТОПТИ Б.В. постійного та безоплатного сервітуту земельної ділянки площею 83 кв.м. для проходу та проїзду (п. «а», «з» ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України), площею 6 (3+3) кв.м. для встановлення будівельних риштувань (п. «ж» ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України), яка знаходиться у власності сторони позивачів, а також покладення на відповідача обов»язку перенесенні навісу «Ж» на визначену йому у користування земельну ділянку. За висновком суду вказаний варіант є найменш обтяжливим для сторони позивачів, як користувачів суміжної земельної ділянки, і не порушує баланс сторін із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин. Зокрема, судом встановлено, що навіс «Ж» являє собою тимчасову споруду, зведену із використанням металевих труб по кутах, огороджених металевою сіткою, з шиферним дахом, в якому відповідач зберігає автомобіль, отже, виділення сторонам у користування земельних ділянок згідно додатку № 5 варіанту 3 порядку користування земельною ділянкою, фактично встановить для відповідача право постійного користування, як земельною ділянкою під навісом «Ж», так і земельною ділянкою, необхідною для проїзду транспортними засобами, тобто фактично залишить сторони у попередньому становищі. Судом встановлено з достатньою повнотою і не спростовано відповідачем, що використання ним навісу «Ж» більшою мірою порушує права позивачки. Залишення навісу «Ж» на подальше не вирішить спір між сторонами, не усуне існуючі між ними розбіжності і суперечки, а встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно варіанту 3 додатку № 5 висновку експертизи фактично залишить сторони у попередньому стані. Перенесення навісу «Ж» на належну відповідачеві частину земельної ділянки та встановлення для нього постійного і безоплатного сервітуту земельної ділянки надасть змогу користуватися власністю. Його перенесення для відповідача не потягне за собою значних матеріальних витрат. Суд вважає, що вирішення спору щодо порядку користування земельною ділянкою можливе згідно варіанта 3 додатка № 5 висновку експертизи забезпечить повною мірою визначені ст. 319 ЦК України права сторін, оскільки іншим шляхом неможливо задовольнити потреби позивачів та відповідача. Посилання представника відповідача на те, що експерт не надав всіх можливих варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою, суд вважає безпідставним, оскільки стороною відповідача не було запропоновано інших варіантів, ніж визначені у висновку № 437 судової земельно-технічної експертизи від 19.06.2017 року. Таким чином, суд встановив, що права позивачки порушені, підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводів та доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, сторони не надали. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути в дольовому порядку судові витрати по справі. На підставі викладеного, ст.ст. 6, 10, 11, 88, 209, 212-214 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved