overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

23 лютого 2015 року позивач звернулася до суду з заявою, в якій вказувала, що 21 лютого 2014 року вона та відповідач уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №7, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 09 вересня 2014 року. Відповідач проживає окремо та не надає допомоги на дитину, яка знаходиться біля неї, тому просила стягнути аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 21 лютого 2014 року сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис за №7, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 09 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області та про що складено відповідний актовий запис за №72. Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою №299 від 20 лютого 2015 року, виданою виконавчим комітетом Володарської селищної ради Київської області. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Між сторонами немає домовленості щодо способу виконання батьками обов'язку утримувати дитину. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, тому вимоги позивача підлягають до задоволення. Позивач звільнена від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір стягується в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

23 лютого 2015 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2012 року. Шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №103. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З грудня 2014 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки працюєта отримує заробітну плату. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову. Позивачка [PERSON], в суді позов підтримала, з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON], в суді позов визнав, погодився сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів. Судом встановлено, що з 02 червня 2012 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Вони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Малолітній [PERSON], проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що не оспорювалось сторонами під час розгляду справи у суді. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки працює електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування групи вуличного освітлення в КП «Міські електричні мережі» в м. Кузнецовськ Рівненської області та отримує заробітну плату. Враховуючи викладене, суд визначає аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 лютого 2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

23 лютого 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 05 квітня 2002 року у Макіївському міському відділі РАГС Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 287, від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05 квітня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 287, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Макіївським міським відділом РАГС Донецького обласного управління юстиції (а.с.12). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Макіївським міським відділом РАГС Донецького обласного управління юстиції (а.с.13), з червня 2014 року мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

23 лютого 2015 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні пояснила, що 20 листопада 1993 року між нею та відповідачем виконавчим комітетом П'ядицької сільської ради Коломийського району зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів, зроблено відповідний актовий запис за № 20. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З вини відповідача сім'я розпалася, через постійні сварки та неповагу до неї. Він залишив сім'ю та пішов проживати окремо. Відповідач у категоричній формі відмовляється матеріально утримувати сім'ю. Оскільки відповідач працював на сезонних роботах, має нерегулярний, мінливий дохід, на утриманні не має інших осіб, то просить суд стягувати з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд розглядає справу в заочному провадженні на підставі наявних у ній доказів. З'ясувавши обставини, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є батьком дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.3-4/. [PERSON] на даний час вже повнолітній. На сьогоднішній день відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач офіційно не працює, однак він є здоровим, працездатним чоловіком, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до СК України немає, а тому суд приходить до висновку, що необхідно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.,ст. 180-182, 184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

23 лютого 2015 року Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON], знаходиться на повному державному утриманні у Хотинському психоневрологічному будинку-інтернаті з 26 грудня 2009 року згідно наказу № 53 від 25 грудня 2009 року. Також вказує на те, що [PERSON] згідно заключення ЛКК № 379 Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 06.10.2009 року хворіє на помірну розумову відсталість внаслідок ДЦП, та як наслідок цієї хвороби не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] повністю підтримала доводи, викладені в заяві і просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату щодо визнання недієздатною [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату щодо визнання недієздатною [PERSON] Вислухавши пояснення представника заявника, представників заінтересованих осіб, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та було стверджено в судовому засіданні представником заявника [PERSON] те, що [PERSON], [INFO] страждає на хворобу ДЦП. Також судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в Хотинському психоневрологічному будинку інтернаті. Як вбачається із матеріалів справи, а саме висновку судово-психіатричної експертизи № 375, [PERSON], [INFO] на даний час виявляє ознаки психічного розладу у формі помірної розумової відсталості внаслідок ДЦП та за своїм психічним станом на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд вважає, що заява Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату підлягає задоволенню, оскільки це необхідно в інтересах [PERSON] для захисту її прав та інтересів. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

23 лютого 2015р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 29 червня 2013р. вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. З жовтня 2014р. він проживає окремо від неї та дитини, ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання дитини, що виявляється у відсутності будь-якого матеріального утримання їх доньки, а також у тому, що він жодним чином не приймає участь у її вихованні. Він аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим листа з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має. Вона позбавлена належним чином утримувати малолітню дитину, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила стягувати із відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно зі ст.ст.180, 183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому частина заробітку, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути із відповідача аліменти на дитину у судовому порядку, починаючи стягнення з моменту звернення позивача до суду з 23 лютого 2015р. та до настання повноліття малолітньої дитини, оскільки відповідач є батьком дитини та зобов'язаний матеріально її утримувати. Встановлено, що відповідач працездатний, інших утриманців немає і зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на дитину. Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача по стягненню аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред'явлені позову була звільнена від сплати судового збору, на підставі вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243грн.60коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

23 лютого 2015 р. позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2001 р. по 2012 р. проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У травні 2003 р. за спільні кошти придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд. Вказала, що все майно зареєстроване на відповідача. Вважає, що має право на ? частку цього будинку та земельної ділянки. З посиланням на ці обставини, статті 60, 69, 70 СК України просила визнати за нею та відповідачем право власності кожного на ? частку спірного нерухомого майна. У судове засідання позивач не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання також не зявився, але надав суду письмову заяву. В якій заявлені вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути без його участі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» та ст. 22 КпШС (в ред. 1969 р. (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ст. 28 КпШС в ред. 1969 р.). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2001 р., який розірвали в судовому порядку 18 вересня 2012 р. 09 липня 2003 р., на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,25 га за цією ж адресою, укладеним між [PERSON] та [PERSON] При цьому судом визнано право приватної власності на це нерухоме майно за [PERSON], тобто відповідачем. Вказане рішення районного суду в апеляційній інстанції сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили 10 серпня 2003 року. 24 вересня 2003 р. в бюро технічної інвентаризації здійснено державну реєстрацію цього житлового будинку на імя відповідача. Аналіз цих подій свідчить про те, що сторони у період подружнього життя придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування цього будинку і господарських споруд, отже це нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності сторонам і є предметом поділу між ними в рівних долях - по ? .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

23 лютого 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 2 червня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через неможливість знайти спільної мови, непорозуміння, через що між ними постійно виникають сварки. Однією сімєю вони не проживають девять місяців. Сумісне життя і збереження сімї , на думку позивача, неможливе. У судове засідання позивач не зявилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. У судове засідання відповідач не зявився, проте від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу з підстав, зазначених у позові, не заперечує, на примирення не згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2.06.2013, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-АМ № 135679 (а.с. 5). Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження Серія І-АМ № 276051 та №298444 відповідно (а.с. 6, 7) . Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось через неможливість знайти спільної мови, непорозуміння, через що між ними постійно виникають сварки. Збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Разом сторони не проживають, подружніх стосунків не підтримують девять місяців. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved