Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

24.02.2021 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що вона та відповідачка 11.11.1998 року уклали договір № 3559 купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Зазначений договір вони посвідчили в Первомайській філії Південної Товарної Біржі, не знаючи про те, що згідно законодавства такий договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Всі умови договору і позивачка, і відповідачка виконали. Право власності на житловий будинок позивачкою зареєстровано у КП «Первомайське МБТІ». В даний час неможливо посвідчити договір нотаріально, тому що відбулась реєстрація зміни власника в МБТІ. За таких обставин просить визнати за нею право власності на 2/5 частини житлового будинку. Ухвалою суду від 01.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачці направлені копії позовної заяви, додатків до неї, запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом час такі документи суду не подані. Треті особи заперечень проти позову у встановлений судом строк суду не надали. Ухвалою суду від 29.03.2021 року розгляд справи відкладено через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідачки про розгляд справи. Станом на день розгляду справи відповідачка та треті особи своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Про судовий розгляд [PERSON] також в порядку ст. 128 ЦПК України повідомлена через оголошення на веб-порталі Судової влади України. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11.11.1998 року між сторонами будо укладено договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна № 3559, який посвідчений Первомайською філією Південної Товарної Біржі. Згідно зазначеного договору [PERSON] продала належний їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 09.11.1998 року 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] (позивачці, яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ), що підтверджується копією зазначеного договору. Нотаріально договір не посвідчувався. Сторонами під час укладення даного договору не дотримано вимог ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних відносин) щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Всі умови зазначеного договору сторонами виконані. Позивачка передала продавцю обумовлену договором суму грошей, продавець надала їй частину житлового будинку. З часу придбання будинку ніяких претензій, жодних заперечень зі сторони [PERSON] до позивачки не надходило. Більше двадцяти років вона відкрито користується частиною будинку. Власником іншої частини будинку є [PERSON] , який проти продажу іншої частини не заперечував. На підставі зазначеного договору КП «Первомайське МБТІ» вчинено державну реєстрацію права власності позивачки на зазначену частину будинку. Однак, позивачка не може зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо його право оскаржується або не визнається іншою особою. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, недійсним. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим; недодержання цієї вимоги призводило до недійсності договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічні норми містяться у ч.2 ст. 220 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що всі умови договору купівлі-продажу сторонами виконані. Позивачка зареєструвала своє право власності, що не дає можливості посвідчити договір нотаріально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на 2/5 частини будинку.

Outcome: approved