Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

24.03.2021 до Дарницького районного суду м. Києва надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Банк) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 24.05.2013. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом [PERSON] у анкеті-заяві де є відповідні запевнення [PERSON] щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів відповідач станом на 25.02.2021 має заборгованість - 31 144,89 грн, яка складається з: 27 780,00 грн - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 00,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 27 780,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 00,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 364,89 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 00,00 грн - нарахована пеня; 00,00 грн - нарахована комісія. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» та стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що в ніч з 05.03.2020 на 06.03.2020 невстановлені особи викрали його мобільний телефон з абонентським номером [NUMBER] , після чого отримали кредити у фінансових установах України. По даному факту Деснянським УП ГУНП у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12020110003000 від 06.03.2020, на підтвердження чого надав Витяг з ЄРДР. Надані до позовної заяви письмові докази не підписані посадовими особами АТ КБ «Приватбанк» та не скріплені печаткою, чим порушені вимоги ч. 2 ст. 95 ЦПК України. Документи не відповідають вимогам п. 7.1 «Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації» розмір шрифту 12-14 друкарських пунктів. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначає наступне. Посилання відповідача на положення ДСТУ 4163-2003 є необґрунтованими, оскільки цей стандарт поширюється на організаційно - розпорядчі документи, а Умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості не входять до переліку організаційно - розпорядчих документів. Розрахунок заборгованості підписаний уповноваженою особою, оскільки матеріали справи містять довіреність, видану на ім`я представника позивача, якою передбачено право працівника посвідчувати копії документів та підписувати розрахунки заборгованості. Щодо повноважень представника банку, представник позивача зазначає, що згідно довіреності для виконання наданих повноважень представнику надається право від імені Банку підписувати, подавати, пред`являти необхідні документи, посвідчувати своїм підписом копії документів, виконувати інші необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю, у тому числі під час проведення слідчих дій. Довіреність представника банку - Ляр Д.Ю. № 3915-К-Н-О є чинною до 31.08.2022. Посилання відповідача на отримання неякісних копій документів та позовної заяви нічим не обґрунтовані, оскільки останній має право знайомитись із матеріалами справи в суді. Щодо твердження відповідача стосовно заволодіння кредитними коштами третіми особами зазначає, що 06.03.2020 до Банку надійшло платіжне доручення клієнта про переказ коштів в розмірі 10 050,00 грн, 10 050,00 грн. Ініціатором переказу є власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг, що не суперечить ст. 21 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Платіж ініційований клієнтом через інтернет, а саме шляхом введення інформації про номер картки, термін її дії та CVV код та проходженням успішної авторизації. Кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю, який надсилається Банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Для підтвердження операції відповідачем отримано та введено одноразовий ОТП-пароль, який і завершив транзакцію. З виписки вбачається, що здійсненню операції 06.03.2021 передувало успішне проходження ним авторизації, а саме введення реквізитів карти та отримання та введення ОТП - паролю «PASSWORD», що додатковий раз підтверджує особисте бажання клієнта на здійснення операції та запобігає виконання операцій шахрайським шляхом. Посилання відповідача на те, що коштами заволоділи співробітники Банку або шахраї є необґрунтованими, оскільки всі паролі для підтвердження здійснення платежів були доступні лише відповідачу. Крім того, відповідачем було підключено послуги за сервісом «Миттєва розстрочка», після чого були оформлені переноси заборгованості з карти «Універсальна». 06.03.2020 на виконання умов кредитної угоди за послугою «Миттєва розстрочка» на картковий рахунок № [NUMBER] Банком було зараховано грошові кошти в розмірі 10 351,50 грн та 10 351,50 грн. скориставшись вказаною послугою, відповідач «обнулив» свою заборгованість за використаний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка» із здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості. З виписки порахункам вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка». Оскільки послуга «Миттєва розстрочка» не є кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт підписання окремого кредитного договору не вимагається. Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач належним чином умови Договору не виконує, чим порушує свої договірні зобов`язання, а зазначене призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка не погашена. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи; подав клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи на підставі наявних письмових доказів, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що він дійсно користувався кредитною карткою АТ КБ «Приватбанк». В ніч з 05.03.2020 на 06.03.2020 невстановлені особи викрали в нього мобільний телефон з абонентським номером [NUMBER] та отримали кредити у різних фінансових установах України. З кредитної картки АТ КБ «Приватбанк» почали списуватись грошові кошти, він звертався до Банку та був впевнений, що його кредитна картка заблокована, а тому він більше не користувався кредитним коштами, послугою «Миттєва розстрочка» не користувався. За вказаним фактом Деснянським УП ГУНП у м. Києві наразі здійснюється досудове розслідування, про підозру жодній особі не повідомлено, вирок судом не ухвалювався. Кредитна картка АТ КБ «Приватбанк» знаходиться у нього. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що в ніч з 05.03.2020 на 06.03.2020 невстановлені особи викрали у [PERSON] мобільний телефон з абонентським номером [NUMBER] , після чого отримали кредити у різних фінансових установах України. Відповідач звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального провадження та за даним фактом Деснянським УП ГУНП у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12020110003000 від 06.03.2020. Також зазначив, що до позовної заяви надана довіреність на ім`я Ляр Д.Ю. , яка належним чином не засвідчена, а тому позовна заява не підписана уповноваженою особою позивача. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно із витягом зі статуту позивач є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», а випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. 24.05.2013 відповідач підписав анкету-заяву №б/н, у якій підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) старт карткового рахунку 24.05.2013 - видано кредитну карту № [NUMBER] , 24.05.2013 на кредитну картку відповідача встановлений кредитний ліміт - 300,00 грн, який 24.05.2013 збільшений до 5 000,00 грн, 29.05.2013 збільшений до 5 500,00 грн, 18.05.2018 збільшений до 10 000,00 грн, 04.09.2019 збільшений до 22 000,00 грн, 28.01.2020 збільшений до 26 000,00 грн, 21.05.2020 зменшений до 5 560,00 грн, 27.05.2021 зменшений до 5 560,00 грн, 07.08.2021 зменшений до 00,00 грн. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було надано кредитні картки № [NUMBER] , термін дії до 01/17, № [NUMBER] , термін дії до 04/17; № [NUMBER] , термін дії до 03/20; № [NUMBER] , термін дії до 02/23. Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.05.2013 відповідач станом на 25.02.2021 має заборгованість - 31 144,89 грн, яка складається з: 27 780,00 грн - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 00,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 27 780,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 00,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 364,89 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 00,00 грн - нарахована пеня; 00,00 грн - нарахована комісія. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволенню позову з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо обставин підписання ним Анкети - заяви від 24.05.2013 та отримання ним кредитної картки 24.05.2013, а лише зауважив, що він не користувався кредитної карткою після 06.03.2020, оскільки вважав, що після звернення до поліції та Банку вона заблокована. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 24.05.2013, яка підписана сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 24.05.2013, посилався на витяг з «Тарифів», витяг з Умов та правил, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів, Умов та правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.05.2013 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому вимога Банку про стягнення з відповідача 3 364,89 грн заборгованості за простроченими відсотками, задоволенню не підлягає. Зазначене відповідає висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19), Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до правовідносин між сторонами правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату процентів, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24.05.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Так, в якості доказу існування заборгованості [PERSON] за кредитним договором № б/н від 24.05.2013 позивач надав виписку за договором б/н станом на 26.02.2021. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). З наданої позивачем виписки з договором № б/н від 24.05.2013 вбачається, що відповідач після 06.03.2020 користувався кредитним коштами Банку, з картки списувались щомісячні платежі за послугою «Миттєва розстрочка», проводились перекази на «Скарбничку», зараховувались кошти за кредитним договором. Будь - які транзакції за картковим рахунком можливо здійснювати лише після проходження клієнтом Банку авторизації, яка передбачає, зокрема, введення реквізитів карти (номер карти, термін дії, CVV код). Реквізити карти містяться на самій кредитній картці. Відповідач в наданих поясненнях зауважив, що кредитна картка знаходиться у нього, а тому суд не бере до уваги його заперечення щодо того, що картка була ним заблокована та він не користувався кредитними коштами, оскільки його заперечення спростовуються випискою за договором № б/н від 24.05.2013, наданою позивачем, яка є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як вбачається з довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) 28.01.2020, Банком відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 26 000,00 грн. З виписки за договором № б/н від 24.05.2013 вбачається, що відповідач користувався цими грошовими коштами, а тому суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в розмірі фактично використаного відповідачем кредитного ліміту, встановленого банком, а саме 26 000,00 грн станом на 25.02.2021, яку не спростовано відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1 895,07 (26 000,00 грн х 2 270,00 грн : 31 144,89 грн).

Outcome: partial