Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

23 березня 2017 року [PERSON] (надалі-Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Ратнівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 23.02.2009 року між Позивачем та Відповідачем було розірвано шлюб. У шлюбі народилась дочка-[PERSON]. Батько дитини [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки [PERSON]. Не бере участі у вихованні дитини, не спілкується та не відвідує дочку, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні та особистих досягненнях, не підтримує дочку морально та матеріально. Відповідач зловживає спирними напоями і раніше неодноразово влаштовував п'яні дебоші, кричав на дитину та навіть бив. Вважає, що Відповідача слід позбавити батьківських прав. В судовому засіданні Позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просить у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] - відповідач у даній справі. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У силу ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні - ч. 2 ст. 157 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування м.Ковеля №076-1.20 від 27.02.2017 року, який вказує про доцільність позбавлення Відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON]. Проте, суд не може погодитись з даним висновком. Висновок наданий на підставі матеріалів, зібраних органом опіки та піклування, обґрунтований поясненнями позивачки та результатом обстеження місця проживання дитини, довідкою-характеристикою на відповідача , однак при цьому не вислухана і не висвітлена думка дитини та відповідача щодо його участі у вихованні дитини та щодо відносин, які склались з дитиною. Висновок містить лише посилання на те, що Відповідач не виконує батьківських обов'язків. Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами України законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказав, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують), що надані батькам до досягнення дитиною повноліттю і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 18 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20) (далі - Постанова) передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Судом було встановлено, що посилання Позивача на відсутність спілкування батька із донькою, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, було спростовано як Відповідачем, тому немає підстав для позбавлення Відповідача батьківських прав. Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Відповідач не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї доньки [PERSON], [INFO], враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключним крайнім заходом, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Outcome: dismissed