Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

22 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що 20 лютого 2017 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельної ділянки, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заповітом від 23.03.2006р. спадкодавець усе своє майно заповіла позивачу. У встановлений законом строк позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину, в звязку з втратою правовстановлюючого документа. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву у якій справу просив розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Розкопанської сільської ради до суду не зявився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Беззаперечно встановлено, що 20.02.2017р. померла [PERSON] (свідоцтво про смерть, а. с. 8), яка була власником земельної ділянки розміром 3,4254 га, кадастровий номер 0523484700:08:002:0020 (а. с. 14). Заповітом від 23.03.2006р. спадкодавець усе своє майно заповіла позивачу (а. с. 9). У встановлений законом строк позивач подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на це майно (відмова нотаріуса, а. с. 11). Дані правовідносини у системному звязку регулюються: -ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; -ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; -ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; -ст.1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла 20.02.2017 року, була власником земельної ділянки розміром 3,4254 га, кадастровий номер 0523484700:08:002:0020, що розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області; [PERSON] як спадкоємець за заповітом подав до нотаріальної контори заяву про її прийняття, але через відсутність правовстановлюючих документів не може отримати свідоцтво про право на спадщину, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визнати за ним право приватної власності на це майно.

Outcome: approved