Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

23.12.2019 року позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за кредитним договором № 4-21495 від 13.02.2018 року у розмірі 94 994 грн., з яких борг по тілу кредита - 9878, 50 грн., нараховані відсотки - 26413, 18 грн., нарахована пеня - 58 703, 04 грн. та судовий збір по справі у розмірі 1921 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № 4-21495 від 13.02.2018 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 153,3% річних, тип процентної ставки - фіксована. Згідно пункту 1 кредитного договору, кредит був наданий позичальнику строком на три місяці, а саме з 13.02.2018 року до 14.05.2018 року. Позивач зазначає, що позичальник взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 12.12.2019 року має заборгованість у розмірі 94 994 грн., з яких борг по тілу кредита - 9878, 50 грн., нараховані відсотки - 26413, 18 грн., нарахована пеня - 58 703, 04 грн. Стверджує, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що порушенням законні права ТОВ «Інтеркеш Україна», що відтак слугувало підставою для звренення до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями за адресою реєстрації місця проживання відповідача, про причини неявки суд не повідомив, відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1ст. 278 ЦПК України відповідач не подав, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставин справи та відповідні їм правовідносини, суд доходить наступних висновків. На підставі наданих суду документів судом встановлено, що 13.02.2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4-21495, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 10 000 грн.( що підтверджується доданим до справи видатковим касовим ордером від 13.02.2018 )на строк три місяці, а саме до 14.05.2018 року, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 153,3 % річних. Сторони дійшли згоди щодо інших істотних умов договору та про відповідальність за порушення умов даного договору. Договір [PERSON] власноручно підписав. Згідно п.3.1 Кредитного договору №4-21495від 13.02.2018 року сторони домовилися, що погашення кредиту та відсотків за користування кредиту здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З доданого до матеріалів справи Графіку розрахунків (додаток№ 1 до примірного кредитного договору № 4-21495від 13.02.2018 року), вбачається, що встановлено періодичність та розміри платежів з повернення кредиту, а саме кінцевим періодом сплати є 13 число кожного місяця. П.3.5 Кредитного договору № 4-21495від 13.02.2018 року визначено, що у разі виникнення заборгованості за цим Договором Сторони погоджують таку послідовність її погашення: 1) у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; 2) у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом; 3) у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно графіка розрахунків. В силу вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. У відповідності до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору № 4-21495від 13.02.2018 року, позивач звертався до [PERSON] з вимогами про виконання кредитних зобов`язань, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями Досудових вимог про погашення заборгованості № 1291900-4/5 від 04.05.2018 року та № № 1291900-4/3 від 08.08.2018 року. Позивач вказує, що досудове врегулювання даного спору між сторонами результатів на дало, оскільки відповідач жодним чином не відреагував на досудові вимоги банку та не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що підтверджується доданим до в матеріалів справи розрахунком заборгованості. Таким чином, ТОВ «Інтеркеш Україна» вказує на те, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на станом на 12.12.2019 року має заборгованість у розмірі 94 994 грн., з яких борг по тілу кредита - 9878, 50 грн., нараховані відсотки - 26413, 18 грн., нарахована пеня - 58 703, 04 грн. Разом з тим, вивчивши вимогу позову в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 26413, 18 грн. суд встановив наступне. Згідно умов Кредитного договору № 4-21495 від 13.02.2018 року строк дії такого становить 3 місяці, а саме з 13.02.2018 року по 14.05.2018 року. Суд констатує, що закінчення терміну дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконанням належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Як вбачається зі змісту пункту 1.1 договору кредиту плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 153.3 % річних. Пунктом 3.3 кредитного договору регламентовано, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно графіка розрахунків не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем. Разом з тим умовами договору не конкретизовано, який саме розмір процентів має бути нараховано після визначеного сторонами строку дії кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Право кредитора на пред`явлення вимоги щодо стягнення боргу не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення позову повністю або в обґрунтованій і доведеній частині. Правова підстава для нарахування та стягнення процентів поза межами строку дії договору, оскільки щодо цього пред`явлено і вмотивовано позов, перевіряється судом безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення чи інші доводи. Таким чином, з огляду на те, що кредитний договір не містить пункту щодо стягнення конкретного розміру відсотків після закінчення строку його дії, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення процентів на підставі згідно п.1.1 Кредитного договору № 4-21495 від 13.02.2018 року в розмірі 153,3% річних підлягає частковому задоволенню в частині заборгованості по відсотках станом на день закінчення строку кредитування. Так, згідно з наявною в матеріалах справи довідки розрахунку заборгованості станом на 12.12.2019 року за Кредитним договором № 4-21495 від 13.02.2018 року, а саме із графи «Всього %/пеня» вбачається, що станом на 14.05.2018 року (встановлену дату строку дії кредитного договору) згідно умов договору [PERSON] нараховано до сплати заборгованість по відсоткам в розмірі 2473,45 грн. З огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що з [PERSON] підлягають стягненню відсотки на виконання умов Кредитного договору № 4-21495 від 13.02.2018 року в розмірі 2473,45 грн. Вивчивши вимогу позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 58 703 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно вимог ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно вимог п.6.1, п.6.7 Кредитного договору №4-25303 від 24.11.2018 року сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України.Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Крім того, суд вважає, що позивачем доведено та обґрунтовано, неналежне виконання зобов`язання за договором відповідачем, та правомірне застосування в зв`язку з цим пені за неналежне виконання обов`язків за договором. Поряд з цим, при вирішенні питання стягнення розміру пені суд враховує положення ч.3 ст. 551 ЦК України. Згідно з вимогами зазначеної норми, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом указаної норми, суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов`язання, тобто зменшити розмір штрафних санкцій через не співмірність із розміром основного зобов`язання. При цьому зменшення розміру неустойки (пені) - це право суду. З розрахунку заборгованості в частині, який суд визнає обґрунтованим, встановлено, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 9 878, 50 грн., в той час пеню за невиконання умов договору нараховано у сумі 58 703 грн. Тобто така пеня перевищує основну суму боргу майже в шість разів, тому,

Outcome: partial