Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

23.07.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що в кінці березня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено домовленість про представництво його інтересів у судових органах щодо оформлення опікунства над його онуком, який позбавлений батьківського піклування - [PERSON] В рахунок оплати послуг відповідача, він надав останньому грошові кошти у загальному розмірі 5455,00 грн., які надавались частинами, спочатку 4500,00 грн., потім 720,00 грн. та 235,00 грн. Однак відповідач будь-яких дій спрямованих на виконання свої зобов'язань перед ним не виконав, зокрема, як ним було з'ясовано пізніше, після передачі коштів, відповідачем так і не було подано до Святошинського районного суду м. Києва відповідної заяви від імені позивача. З наведених підстав він просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 5455,00 грн. Також зазначає, що в результаті невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань йому заподіяно моральної шкоди, яка виразилася в тому, що він, маючи на меті досягнення своєї цілі, довірившись відповідачу віддав останньому наявні особисті та позичені у третіх осіб кошти, а в результаті замість втілення своєї мети має борги та через невиконання зобов'язань відповідачем стосунки в його сім'ї неабияк погіршилися, ним втрачено духовну рівновагу, порушено його нормальний плин життя, можливість спілкування зі звичним колом осіб. Крім того ним втрачено впевненість у захищеності своїх громадянських прав, похитнулася його віра у справедливість, законність та непорушність громадянських прав. Суму заподіяної моральної шкоди він оцінює у 10 000 грн. та просить стягнути її з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Оскільки його зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання суду не відоме, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через оголошення у пресі, а саме газеті «Урядовий кур'єр» від 22.03.2016 №54 (5674). Про причини своєї неявки відповідач суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Відповідач ТОВ Юридична компанія «ЮЛЄКС» в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки свого представника суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, зважаючи на те, що відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з заявами про розгляд справи у їх відсутності до суду не звертались, суд знаходить можливим розглянути справу у заочному порядку, проти чого не заперечували позивач та його представник. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в березні 2015 між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про надання [PERSON] [PERSON] юридичних послуг, пов'язаних з представництвом інтересів останнього у судових органах щодо оформлення опікунства над його онуком, який позбавлений батьківського піклування, - [PERSON] На виконання зазначеної домовленості, позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 5455,00 грн., які надавались частинами, спочатку 4500,00 грн., потім 720,00 грн. та 235,00 грн. Факт передання коштів підтверджується розпискою відповідача як директора ТОВ Юридична компанія «ЮЛЄКС», а також виписками по картковому рахунку позивача №6762468307459143, засвідченими ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач взятих на себе зобов'язань по наданню юридичних послуг позивачу належним чином не виконав. Як пояснив позивач у судовому засіданні, відповідачем не було вчинено жодної дії, спрямованої на виконання досягнутих домовленостей, зокрема, коли він звернувся до Святошинського районного суду м. Києва, то з'ясував, що заяви від його імені з приводу опікунства над його онуком відповідачем подано не було, хоча у телефонній розмові, останній запевняв його, що така заява до суду подана. З огляду на встановлені вище обставини, правовідносини сторін підпадають, зокрема, під регулювання глави 63 розділу ІІІ книги 5-ї Цивільного кодексу України (ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 902 ЦК, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 906 ЦК передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В той же час, відповідачем доводи позивача про неналежне виконання зобов'язань по наданню юридичних послуг спростовані не були. Також з боку відповідача не представлено жодного доказу про те, що порушення зобов'язання сталося не з його вини. Отже, виходячи із встановлених обставин, ґрунтуючись на наведених нормах права, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 5455,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки відповідачем належним чином не виконано своїх обов'язків по наданню юридичних послуг, у зв'язку з чим відповідач вправі вимагати від відповідача відшкодування завданих збитків, розміром яких за даних обставин охоплюється сума авансу, сплачена позивачем на користь відповідача. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то на думку суду в їх задоволенні належить відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, посилаючись на те, що шкода була заподіяна йому невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, а саме ненадання юридичних послуг. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. В п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається про необхідність у кожному конкретному випадку з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди. Таким чином, у кожному конкретному випадку відшкодування моральної шкоди залежить як від характеру правовідносин сторін, у яких виникає спір, так і від того, допускають чи ні правові норми, які повинні застосовуватися до врегулювання цих відносин, відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що правовідносини які виникли між сторонами належать до договірних відносин. Стаття 611 ЦК України визначає правовим наслідком порушення зобов`язання відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено законом чи договором. З боку позивача не було доведено, що договором укладеним між сторонами передбачено відшкодування моральної шкоди. В той же час, у разі невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, настає відповідальність виконавця у виді відшкодування збитків. Таким чином, чиним законодавством відшкодування моральної шкоди за невиконання виконавцем договору про надання послуг за плату не передбачено. Враховуючи, що правовідносини, що виникли між сторонами належать до договірних правовідносин, нормами права, які регулють спірні правовідносини не передбачено відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати з оплати судового збору в сумі 367, 40 грн. та з оплати публікації в пресі в сумі 420,00 грн..

Outcome: partial