Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

24.01.2017 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який було уточнено. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 21.07.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сумісне життя не склалося внаслідок непорозуміння, різних поглядів на шлюб та сімю. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. З огляду на викладене, подальше спільне життя і збереження сімї позивач вважає неможливим та просить розірвати шлюб з [PERSON] На теперішній час сторони мешкають окремо, діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. У звязку із тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у розмірі твердої грошової суми 700 (сімсот) гривень щомісяця, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття. До судового засідання позивач не зявилась, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій уточнені позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні вимог про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісяця. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, в якій уточнені позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу, а також задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 700 (сімсот) гривень щомісяця, не заперечував. Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання\~ за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 21.07.2012 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ФП №085109, видане Заводським відділом державної реєстрації цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №319 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП №105220, актовий запис №3119 (а.с. 9), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП №179786, актовий запис №130 (а.с. 10). Відповідно до довідки форми №3 Житлово-комунального підприємства «Бриз» №292 від 20.01.2017 року, діти мешкають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні (а.с. 8). Відповідач мешкає окремо від дітей та не приймає участі в їх утриманні. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. [PERSON] не бажає продовжувати шлюбні стосунки, вважає неможливим їх відновлення та не згодна на примирення у звязку з чим просить розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність заявлених вимог чинному законодавству України, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та не відповідає засадам добровільності шлюбу, визначеним ст. 24 СК України, у звязку з чим шлюб має бути розірвано. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вимоги про поділ майна та визначення місця проживання дітей не заявлені. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), згідно ч. 3 ст. 181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доходів, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, за загальним правилом аліменти стягуються у частці заробітку (доходу) матері або батька дитини, та лише у виключних випадках можуть бути стягнуті у твердій грошовій сумі, у разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доходів, або одержує частину доходу в натурі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховують при визначені розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб» №146 від 26.02.1993 року, утримання аліментів здійснюється з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю, допомоги по тимчасовій непрацездатності, одержуваної пенсії, тощо. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), беручи до уваги відсутність даних про місце роботи, наявність джерела заробітку (доходу) та його розмір, суд вважає, що відповідач зобовязаний і має можливість сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову, тобто з 24.01.2017 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що згідно з нормами ст. 184 СК України,розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, у випадку стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, забезпечення прожиткового мінімуму дитини забезпечується державою не шляхом встановлення тридцяти відсоткового обмеження мінімального розміру аліментів, а шляхом виплати різниці між визначеним розміром та даним мінімумом. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 640 (шістсот сорок) гривень, а також з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Outcome: approved