Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

22.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, вказуючи на те, що 05 березня 2016 року було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою по справі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №27. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що між ними виникали постійно непорозуміння, які негативно значились на їхніх взаємовідносинах, що врешті призвело до розриву сімейних стосунків. Спільне проживання припинили рік тому. Позивач на примирення не згоден, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивач в судове засідання надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак надала нотаріально завірену заяву про слухання справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №246081 (а.с.3), 05.03.2016 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №27. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сімєю не проживають більше року, примирення не бажають. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, відповідачка не змінювала прізвище після реєстрації шлюбу, тому підстав для відновлення її прізвища, суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved