Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

23.12.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], ГУЮ у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. В обґрунтування заявлених вимог, позивачем зазначено, що [INFO] померла її бабуся [PERSON], якою за життя 05.08.2005 року складено заповіт, яким остання заповіла їй ? частину квартири [ADDRESS]. Зазначає, що вперше дізналась про складений на її ім»я заповіт у 2010 році з повідомлення Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори, після чого двічі зверталась з заявами про отримання спадщини до нотаріальної контори. Однак отримала повідомлення про необхідність надання до 25.01.2010 року рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини. Будь-яких пояснень у зв»язку з чим потрібно надавати зазначене рішення наведено не було, а тому до нотаріуса 25.01.2010 року не з»явилася. Через деякий час направила поштою до нотаріальної контори заяву про видачу спадкового майна, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв»язку з тим, що вона пропустила передбачений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини та отримання спадкового майна іншою особою. Вважаючи, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Під час розгляду цієї справи, їй стало відомо, що спадкоємець [PERSON] отримав не лише належне йому за законом майно ? квартири, але й ? спірної квартири, яку вона мала отримати за заповітом. Після смерті [PERSON] ? цієї ж спірної квартири перейшла до [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2014 року. Як вбачається з повідомлення Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори, що було отримано 11.01.2010 року, нотаріусом 12.10.2006 року було заведено спадкову справу № 264/2006 після померлої [INFO] [PERSON] Справа була заведена за заявою спадкоємця [PERSON] Тому нотаріус з часу звернення [PERSON] з зазначеною вище заявою зобов»язаний був повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Однак, незважаючи на те, що у справі був заповіт і нотаріус знала місце проживання спадкоємця, про відкриття спадщини вчасно не повідомила, зробила це лише у 2010 році, після того як сплинув строк для прийняття спадщини. Нотаріус знала місце проживання, що підтверджується її листом від 11.01.2010 року, в якому зазначена домашня адреса. Той факт, що місце проживання ніколи не змінювала підтверджується довідкою форми № 3 та записом про реєстрацію у паспорті. Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.02.2010 року, видане державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори на ім»я [PERSON] після смерті [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 1-53, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2014 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на ім.»я [PERSON] після смерті [PERSON], реєстраційний номер № 2481 в частині спадкування нею ? частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.02.3010 року, виданого державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори на ім»я [PERSON] після смерті [PERSON] У судовому засіданні сторони відсутні. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заявлений позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив вирішити спір відповідно до вимог законодавства. Третя особа Головне управління юстиції у м. Києві, явку свого представника у судове засідання не забезпечили, направили на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, за наявними у справі документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні відсутній, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1279 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. За правилами ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а саме обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2015 року, що набрало законної сили 10.03.2015 року відмовлено [PERSON] у задоволенні її позову до [PERSON], треті особи: [PERSON], Головне управління юстиції в м. Києві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Звертаючись в суд з позовом, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що нотаріус вчасно не повідомила її про існування заповіту на її ім»я складеного за життя бабусею останньої. Саме зазначені обставини стали причиною пропущення нею встановленого законом строку для прийняття спадщини. Однак, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2015 року, що набрало законної сили 10.03.2015 року встановлено, що відсутні підстави для визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене, заявлений позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом не підлягає задоволенню, а відтак не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed