Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

23.12.2019р. АТ КБ «Приватбанк» звернулося із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 2-4). Ухвалою судді Наумової О.С. від 09.01.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 42-43). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16.09.2008р. між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладений кредитний договір DNC0A80000144631, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 16 509,36 доларів США зі строком повернення до 13.03.2017р. [PERSON] свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 07.10.2019р. становить 27 911,87 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 281,41 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1967,44 доларів США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 2388,80 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 17935,41 доларів США. А також штрафи відповідно договору: штраф (фіксована частина) - 10,16 доларів США; штраф (процентна складова) - 1328,65 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договоромDNC0A80000144631 між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено договір поруки. У відповідності до п. 5 договору поруки, банк направив на адресу [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договоромDNC0A80000144631, яка залишена без задоволення. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів, а також понесені ним судові витрати. В судові засідання, призначені на 11.02.2020р. і на 11.03.2020р. представник позивача не з`явився, про дати повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, а також на електронну пошту, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с. 46, 52-53). При поданні позову, представник позивача Балашов О.В. (діє на підставі довіреності від 31.01.2019р. - а.с. 26) зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 4). 11.03.2020р. від представника позивача - Пришляк В.О. (діє на підставі довіреності від 10.09.2018р. - а.с. 63) надійшла заява про долучення додаткових доказів, у якій вона також зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання, призначені на 11.02.2020р. і на 11.03.2020р., не з`явилися, про дату та час слухання повідомлялися шляхом направлення судових повісток за адресами наданими Відділом обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області. Конверти, якими були направлені судові повістки повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с. 51, 54-57, 68). Крім того, про дату та час розгляду справи на 11.03.2020р. відповідачі повідомлялися шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 50). Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом, відповідачі в судові засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавали, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачі, виходячи з положень ч. 8, ч. 11ст. 128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.09.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладений кредитно-заставний договір № DNC0A80000144631, відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 16 509,36 доларів США зі строком повернення до 13.03.2017р., а [PERSON] зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки встановлені кредитним договором(а.с. 13-20). 20.03.2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладена додаткова угода до кредитного договору, якою зменшено суму заборгованості на суму пені - 2 637,16 доларів США(а.с. 21). [PERSON] свої зобов`язання не виконав та відповідно з розрахунком заборгованості (а.с. 5-7) станом на 07.10.2019р. заборгованість становить 27 911,87 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 281,41 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1 967,44 доларів США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 2 388,80 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 17 935,41 доларів США. А також штраф відповідно договору: штраф (фіксована частина) - 10,16 доларів США; штраф (процентна складова) - 1 328,65 доларів США. Про несвоєчасність виконання договору також свідчить надана позивачем 11.03.2020р. виписка по рахунку (а.с. 65-67). Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 04.09.2014р. (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. Встановивши, що визначений позивачем розмір пені перевищує основний розмір боргу, суд вважає, що наявні правові підстави, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню на користь банку, та стягнути пеню в сумі 4 281,41 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитно-заставний договір № DNC0A80000144631 від 16.09.2008р. між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 21.03.2012р. укладено договір поруки № DNC0A80000144631/1(а.с. 23). 04.12.2019р. позивачем було направлено на адресу [PERSON] і [PERSON] письмову вимогу щодо погашення заборгованості (а.с. 10-12). Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості підлягають задоволенню частково (за вирахуванням зменшеної пені до 4 281,41 доларів США, тобто на в сумі 13 654,00 доларів США (17 935,41 - 4 281,41). Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідачів пропорційно задоволеним вимогам (з урахуванням курсу НБУ - 23,4691 за 1 долар США на момент подання подову - 18.12.2019р. - а.с. 36), виходячи з розрахунку (334 619,37 х 10 303,67/686 911,16 = 5 019,29 грн.), тобто по 2 509,64 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial