Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

24.03.2014 року позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідачів, в якому просив постановити рішення суду, яким у рахунок погашення заборгованості у сумі 25 370, 01 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ - 238 171,11 грн. за кредитним договором № 014/1842/82/137949 від 04.09.2008 року, що був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] звернути стягнення на нерухоме майно шляхом продажу на прилюдних торгах, а саме на квартиру [ADDRESS], визначивши початкову ціну реалізації не нижче за звичайні ціни на цей вид майна в ході виконавчого провадження, а також стягнути з відповідачів на свою користь понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що з метою забезпечення виконання зобов'язань укладеного з відповідачем [PERSON] кредитного договору № 014/1842/82/137949 від 04.09.2008 року, 05.09.2008 року позивач та відповідачі уклали договір іпотеки, у відповідності до умов якого позивач має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до умов п. 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. Відповідач [PERSON] зобов'язувалася за умовами кредитного договору щомісяця сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом, однак не виконувала належним чином цих обов'язків, в результаті чого станом на 07.03.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 25 370,01 доларів США, яка включає в себе і розраховану пеню. Відповідачам позивачем були направлені вимоги про необхідність виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, які ними не були виконані, тому позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав та в обсязі, в ньому передбачених. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пославшись на його безпідставність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 05.05.2014 року [PERSON] подала заяву, в якій просила справу розглянути в своїй відсутності, з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки не погодилася, а тому суд, враховуючи думки осіб, які беруть участь в справі, вважає за можливе розглянути справу у відсутності належним чином повідомлених відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі наявних в справі доказів. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.09.2008 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № 014/1842/82/137949 (а.с. 8-12), за умовами якого остання отримала кредит в сумі 25 000 доларів США на придбання нерухомості строком на 120 місяців з 15.05.2008 року по 04.09.2018 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 14,85 % відсотків річних. Відповідно до п. 7.1, 7.2 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтентними (однаковими) платежами в розмірі згідно графіку погашення кредиту та інших платежів, що є додатком до цього договору. Ануїтентний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів рівними ануїтентними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в дату відповідно до п. 1.3.3, а саме : до 19 числа кожного місяця протягом строку кредиту. Згідно п. 16.3 кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивач (іпотекодержатель) і відповідачі (іпотеко давці) 05.09.2008 року уклали договір іпотеки (а.с. 20-23), предметом якого є нерухоме майно : квартира [ADDRESS], яка має таку характеристику - складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору, санвузла, загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею - 26,8 кв.м. Зазначена квартира належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 ідеальній частині кожному на підставі свідоцтва № 54 на право власності на житло, виданого 12.05.2004 року відділом управління комунальною власністю виконкому Новоград-Волинської міської ради на підставі наказу № 40 від 12.05.2004 року, зареєстрованого в Новоград-Волинському МБТІ 25.06.2004 року в реєстрову книгу № 6 за реєстровим № 52/28, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 6390100 (а.с. 25-28). Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 7), позичальником не здійснюється щомісячна сплата кредиту та не виконуються умови щодо сплати відсотків, внаслідок чого станом на 07.03.2014 року виникла заборгованість в розмірі 25 370,01 доларів США, яка складається із : заборгованості за кредитом в розмірі 20 461,20 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 2 162,42 доларів США, розрахованої пені в сумі 2 746,39 доларів США. Згідно п. 3.1.4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його, відповідно до п. 5 цього договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. П. 5.2 договору іпотеки передбачає, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку, якщо у момент виконання зобов'язань за кредитним договором вони не були виконані, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). В той же час, спірні правовідносини підпадають під правове регулювання нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (ст. 1 цього Закону). Підстав, які б виключали можливість застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачами, в судовому засіданні не виявлено. Представником позивача не було наведено суду жодних доводів чи заперечень, які б виключали можливість застосувати цей закон до спірних правовідносин. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффазен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно не можуть бути задоволені, оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом своєї дії виключає можливість позивача звернути стягнення на предмет іпотеки, належний на праві власності відповідачам. Не може слугувати правовою підставою для задоволення вимог позивача та обставина, що він звернувся до суду за захистом свого порушеного права 24.03.2014 року, тобто ще до прийняття вказаного закону, оскільки в цьому випадку акт цивільного законодавства, який регулює спірні правовідносини, - Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно умов, визначених ч. 2 ст. 5 Цивільного Кодексу України, має зворотну дію в часі, так як пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Outcome: dismissed