Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

23. 07. 2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], яка діє від імені та в інтересах малолітньої [PERSON], третя особа Заводський районний відділ у м. Миколаєві управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, про виселення. До судового засідання представник позивача не зявився, суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі до судового засідання не зявився, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» редакції № 43 від 22 жовтня 2015 року, причину неявки суду не повідомили. Третя особа до судового засідання не зявилась, хоча про розгляд справи повідомлялась вчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 02 квітня 2014 року в процедурі виконавчого провадження спеціалізованою організацією філією №15 Приватного Підприємства «Нива - В.Ш.» були проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартирі №15, загальною площею 80,1 кв. м., житловою площею 39,1 кв. м., що знаходиться з; адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Чкалова, будинок №43, яка належала на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округ [PERSON] 04.09.2002 року за реєстраційним №6751. Вказана вище квартира перебувала в іпотеці ПАТ «МЕГАБАНК» та була передана організатору прилюдних торгів на реалізацію відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області на виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості [PERSON] на користі ПАТ «МЕГАБАНК». Перемогу на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна було одержано [PERSON]. На підставі акта про проведення прилюдних торгів від 17 квітня 2014 року [PERSON], як покупцеві нерухомого майна, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 22 квітня 2014 року видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Зазначену квартиру у подальшому зареєстровано новим власником 22 квітня 2014 року у встановленому чинним законодавством порядку. Після придбання зазначеного нерухомого майна, власником було отримано довідку від 23.01.14р. за №52 видану ПП «ЖЕК-10» про зареєстрованих осіб, відповідно до якої у придбаній [PERSON] на законних підставах квартирі, зареєстровані та проживають його колишній власник - [PERSON], члени його сімї та інші особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] Курпідінивна, [PERSON], [PERSON]. Крім іншого у міграційній службі по місцю реєстрації відповідачів було отримано інформацію, що за цією вказаною вище адресою зареєстрований та проживає також [PERSON]. Встановити більш детальнішу інформацію щодо прописаних осіб в ПП «ЖЕК - 10» не виявилось можливим у звязку із списанням квартири з балансу ЖЕКу, оформленням будинкової книги на квартиру колишнім власником та відмовою відповідача [PERSON] передати будинкову книгу [PERSON] [PERSON] придбав дану квартиру для особистого проживання та проживання членів своєї сімї. Той факт, що у квартирі досі проживає колишній власник, члени його сімї та інші особи, заважає [PERSON] повноцінно нею користуватись, адже він з сімєю не має до них жодного відношення та не зобовязаний узгоджувати з ними в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження квартирою. Договір найму житла між [PERSON] на правах власника та відповідачами не укладався. Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи па річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Аналогічна норма закріплена в статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Дозвіл на подальше проживання у придбаному [PERSON] у житловому приміщені, колишньому власнику [PERSON], членам його сімї та іншим особам не надавався, так як позивач має всі законні підстави та наміри в подальшому проживати в цій квартирі, про що письмово повідомив зазначених вище осіб. Вище вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавленню права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Таким, чином, та обставина, що відповідачі без належних на то правових підстав проживають в квартирі [PERSON] та не звільняють самовільне зайняте ними приміщення, обмежують і порушують право власника майна на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна та припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Згідно зі ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, 311 ЦК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 109 Житлового кодексу Української РСР та статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи, житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Крім іншого, статтею 116 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що осіб які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. 12.05.14р. позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу добровільно виселитись, звільнити спірне житлове приміщення, та знятися з реєстрації місця проживання протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Станом на теперішній час, відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] JI.B. вимоги [PERSON] щодо звільнення самовільно займаної квартири та зняття з реєстрації місця проживання не виконано та будь-якої відповіді не надано. Оскільки, самовільне проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]А,. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] JI.B. у квартирі, яка [PERSON] належить на праві власності, створює перешкоди в користуванні цією квартирою і порушує його право як законного власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним мені майном, враховуючи ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України є всі підстави для виселення відповідачів. Реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, яким в цьому випадку є Заводський районний відділ у м. Миколаєві управління державної міграційної служби України в Миколаївській області. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Зобовязання відповідача звільнити житло від особистих речей при примусовому виселенні із житла передбачена ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки примусове виселення полягає у звільненні приміщення зазначеного у виконавчому документі, від особи, яка виселяється, її майна, домашніх тварин, у забороні даній особі користуватися цим приміщенням, то ці вимоги не підлягають задоволенню одночасно при задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. За такого, вимоги про зняття з реєстрації відповідачів та зобовязання їх звільнити житло від особистих речей задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 243, 60 грн. (по 40,60 грн. з кожного). На підставі викладеного,

Outcome: partial