Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

23 серпня 2018 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 01.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свого сина. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги визнав частково, заперечив проти стягнення аліментів у розмірі 3000 грн. У наданих письмових запереченнях зазначив, що з 25.05.2018 року він не працює та не має постійного джерела доходів. Відповідач заперечує доводи позивача, про те що він не надає матеріальної допомоги сину. На даний час він утримує своїх непрацездатних батьків, мати є інвалідом 1 групи загального захворювання. Крім батьків на утриманні відповідача перебуває його цивільна дружина, її малолітня донька та їх спільна дитина [INFO]. Просить стягувати з нього аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку з дня подання позову. Вказує, що на даний час він тимчасово не працює, але працевлаштовується на постійне місце роботи, де очікує отримувати заробітну плату близько 9000 грн. Заслухавши сторони, зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено що [PERSON], являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Із довідки про склад сім'ї (а.с.6) вбачається, що на даний час дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має на утримані матір, яка є інвалідом 1 групи загального захворювання та дитина, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів передбачені у статті 182 СК України. Відповідно до вказаної норми при визначенні розміру аліментів судвраховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789Х11 від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей фінансових можливостей умов життя необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 25.01.1996 року, ратифікованої Законом № 69-Y від 03.08.2006 року передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Частиною 1 статті 184 СК України, (редакція якої є чинною на час ухвалення даного судового рішення) визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, за змістом вказаної норми закону стягнення аліментів у твердій грошовій сумі можливе виключно за заявою одержувача аліментів. Разом з тим при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, суд повинен врахувати обставини визначені у статті 182 СК України, зокрема матеріальне становище\~платника аліментів. З метою зясування матеріального становища відповідача, судом була витребувана інформація, а саме відомості з його персональної облікової картки застрахованої особи щодо сум заробітної плати та інших доходів, з яких сплачені страхові внески. Проте, листом від 11.02.2019 року Лановецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовилось надати інформацію на запит суду, посилаючись на положення ст. 19 Конституції України та Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (а.с.101). Таким чином за відсутності такої інформації, суд позбавлений можливості визначити співмірність розміру аліментів, які просить стягувати позивачка у твердій грошовій сумі (3000 грн.), з доходами платника аліментів. Отже, беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, та інформацію про матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що аліменти мають стягуватись у частці від його доходу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг одержати в зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Оскільки позивачкою не надано зазначених у ст. 191 СК України доказів, то враховуючи викладене у відповідності до вимог ст.182 СК України суд вважає за необхідне стягувати аліменти з дня пред'явлення позову. З урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, матеріального становища платника аліментів, який є фізично здоровою працездатною людиною, має намір працевлаштуватись на постійне місце роботи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial