Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

24.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Мишуринрізьської сільської ради Верхньодніпровського району, треті особи: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області та державна реєстраційна служба Верхньодніпровського районного управління юстиції, про визнання права власності на сільський садибний житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON]. На день її смерті залишилось спадкове майно, а саме сільський садибний житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] З а життя вона зробила заповіт, згідно якого все своє майно заповідала йому. 25.06.2013р. він звернувся до державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на майно, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, через те, що він не надав правовстановлюючий документ на будинок, оскільки такого документу у [PERSON] не було, на підставі чого просить визнати за ним право власності на сільський садибний житловий будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] Заявою від 28.10.2013 року позивач уточнив назву третьої особи, та зазначив Верхньодніпровське районне управління юстиції Дніпропетровської області, замість державної реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції (а.с.46). В судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач - Мишуринрізьська сільська ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути цивільну справу без участі представника ради (а.с. 43). Третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглянути цивільну справу без її участі (а.с. 42). Третя особа: Верхньодніпровське районне управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглянути цивільну справу без її участі (а.с. 54). Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Довідки від 01.07.2013р., виданої Мишуринрізькою сільською радою, [PERSON], 25.09.1910 року проживала в належному їй домоволодінні за адресою: [ADDRESS], з 1977 року по день її смерті [INFO], що підтверджується особистими рахунками книг погосподарського обліку за період з 1977р. по 2005 р. (а.с.11-15). Згідно Довідки від 01.07.2013р., виданої виконкомом Мишуринрізької сільської ради, домоволодіння, яке належало [PERSON], 1910 р.н., розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до Довідки від 27.06.2013р., виданої виконкомом Мишуринрізької сільської ради, земельна ділянка в розмірі 0,15га, на якій розташоване домоволодіння померлої [PERSON], за адресою: [ADDRESS], передано у власність згідно рішення виконкому від 15.03.1996 року №13. Державний акт не видавався (а.с.20). У технічному паспорті від 20.06.2013р., на сільський садибний будинок за адресою: [ADDRESS], власником якого зазначена [PERSON], визначено, що жилий будинок з господарськими спорудами, збудований у 1963р. та 1964р. (а.с.21-23). При вирішенні питання щодо виникнення права власності у спадкодавця на вищезазначений будинок суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець своє право власності в БТІ не зареєструвала. Виходячи із аналізу вищезазначених норм та сукупності доказів, а саме записів у погосподарських книгах, ведомостей, зазначених у довідках органу місцевого самоврядування, довіжки про передачу спадкодавцю в установленому порядку земельної ділянки на якій розташований спірний будинок, суд приходить до висновку про наянвість права власності у спадкодавця на вищезазначений будинок. 10.12.1988 року [PERSON] склала заповіт, в якому зробила розпорядження на випадок її смерті та заповідала гр. [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те що спадкодавцю буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Мишуринрізьської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Лапшик А.Г. та зареєстровано в реєстрі за №154 (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 04.11.2002 р. виконавчим комітетом Мишуринрізьської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 26 червня 2003 року впорядкована нумерація житлових будинків та адміністративних споруд по вулицях села Мишурин Ріг та будинку, що належав [PERSON] присвоєно номер [ADDRESS] (а.с.18-19) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з прилеглими до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області. 25 червня 2013 року представник позивача звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.06.2013р. державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашова Г.В. відмовила представнику позивача у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок, в зв'язку з тим, що надані документи не дають змоги становити факт належності житлового будинку померлої гр. [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.7). За відомостями Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 21.01.2014р. за №33/01-16, після померлої [INFO] [PERSON], 18 квітня 2003 року заяву про прийняття спадщини подав [PERSON], який на момент подачі заяви мешкав в [ADDRESS] (а.с.59). При визначення закону, який застосовується до спірних правовідносин щодо спадкування, суд враховує, що відповідно до пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Правила книги шостої (спадкування) Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спадщина після померлої гр. [PERSON] відкрилася 01 листопада 2002 р., тобто до набрання чинності Цивільним Кодексом України (ред. 2003р.) то до спірних правовідносин щодо спадкування застосовується ЦК УРСР (ред. 1963р.). Відповідно до ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР (ред. 1963р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно статті 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач 18 квітня 2003 року звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON], отже здійснив відповідні дії, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину у розумінні ст. 549 ЦК УРСР. За такими обставинами позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved