Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

21 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] з вимогою про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], який було визначено рішенням Ладижинського міського суду від 26.04.2016 у цивільній справі №135/955/16-ц в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Просить зменшити розмір стягуваних аліментів із розміру 1/4 частини всіх видів його доходів на аліменти в розмірі 13/100 частини всіх видів його доходу, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На обгрунтування позову посилався на те, що під час шлюбу з відповідачем у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Строни разом не проживають, їх шлюб розірвано. 11.05.2016 Ладижинським міським судом Вінницької області було винесено рішення про стягнення з нього на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісячно. У вересні 2018 року він змушений був звільнитися з Ладижинської ТЕС, тому втратив заробіток і немає постійного місця роботи. Після звільнення аліменти нараховувались з жовтня 2018 року виходячи із 1/4 частини середньої заробітної плати по місту Ладижин, що складає по 2363,75 грн щомісячно. За останні три місяці у нього виникла заборгованість по аліментах у розмірі 7091,25 грн. Тому він вимушений звернутися з даним позовом до суду та просить зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання дитини. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечень щодо позову [PERSON] не має, позовні вимоги визнає. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі у сторін даного цивільно-правового спору народилась дитина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.04.2016 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на дитину [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення від 26.04.2016 по справі № 135/955/16 (а.с.9). З вересня 2018 року [PERSON] не працює, так як був звільнений з ДТЕК «Ладижинська ТЕС», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с.8). Перешкод для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів судом не встановлено. Судом встановлено, що матеріальне становище платника аліментів погіршилося, він офіційно не працює, тому суд вважає, що розмір стягуваних аліментів має бути зменшений, однак розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 січня 2019 року становить 2027 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо наявності підстав зміни розміру стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] щодо зменшення розміру аліментів, підлягає задоволенню, так як обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими до позову, оскільки відповідач відзиву на позов до суду не подала, позов визнала. Зокрема, що сторони мають спільну дитину неповнолітню дочку [PERSON], розмір на утримання якої є предметом даного спору і на утримання якої з позивача [PERSON] стягнуто аліменти згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.04.2016 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що у відповідача змінилося матеріальне становище, він не працює, має нерегулярний дохід, що є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.182 СК України. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітнього дитини [PERSON], [INFO], на матеріальне утримання з боку батька [PERSON] не порушено. На підставі викладеного,

Outcome: approved