Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

22.06.2016 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту народження дитини. В заяві заявник посилалася на те, що 24.07.2015 року в м. Макіївка Донецької області вона народила дитину [PERSON], факт її народження підтверджується медичним свідоцтвом про народження від 06.08.2015 року №2167, 22.06.2016 року їй відмовлено у реєстрації народження дитини з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації народження дитини в органах державного РАЦСу, посилаючись на ст.257-1 ЦПК України прохає встановити факт народження дитини [PERSON] 24.07.2015 року в м. Донецьк, при реєстрації в органах державного РАЦСу відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України в графі мати прохала вказати: [PERSON], 06.11.1991 року, громадянка України, місце проживання: Україна, [ADDRESS], в графі батько вказати: [PERSON], громадянин України. У судовому засіданні заявник заяву підтримала, суду пояснивши, що 24.07.2015 року в м. Макіївка Донецької області вона народила дитину [PERSON], не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, факт її народження підтверджується медичним свідоцтвом про народження від 06.08.2015 року №2167, 22.06.2016 року їй відмовлено у реєстрації народження дитини з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації народження дитини в органах державного РАЦСу, посилаючись на ст.257-1 ЦПК України прохає встановити факт народження дитини [PERSON] 24.07.2015 року в м. Донецьк, при реєстрації в органах державного РАЦСу відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України в графі мати прохала вказати: [PERSON], 06.11.1991 року, громадянка України, місце проживання: Україна, [ADDRESS], в графі батько вказати: [PERSON], громадянин України. Представник заінтересованої особи: Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] суду пояснила, що заявнику було відмовлено у реєстрації народження дитини, так як не надано документа, передбаченого законом для реєстрації народження дитини в органах державного РАЦСу, і рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, вважає, що заява підлягає задоволенню. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 06.11.1991 року народилася заявник [PERSON], що підтверджується паспортом громадянина України серії ВН № 831572, виданого 06.06.2011 року Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області. 24.07.2015 року у м. Макіївка у пологовому відділенні ТОВ Український медичний експертний центр народилася [PERSON], матірю якої є [PERSON], що підтверджується медичним свідоцтвом про народження від 06.08.2015 року №2167. 22.06.2016 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з підстави невідповідності медичного свідоцтва про народження формі, встановленої законом. Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного: Відповідно до ч.2 п.5 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 п.7 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що до суду звернулася заявник, яка є матірю дитини та яка не перебувала у шлюбі, та яка позбавлена можливості провести державну реєстрацію народження дитини, з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме в м. Донецьк, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як їй відмовлено у державній реєстрації народження дитини з підстави невідповідності медичного свідоцтва про народження формі, встановленої законом. Суд вважає, що факт того, що [PERSON] народилася 24.07.2015 року в м. Макіївка Донецької області знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується безпосередньо поясненнями заявника, а також побічно медичним свідоцтвом про народження від 06.08.2015 року №2167. Суд при встановленні факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, керується розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення відповідно до якого м. Макіївка Донецької області та м. Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.14 глави 4 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі Loizidou v Turkey, а також у справі Cyprus v Turkey, а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі Mozer v Republic of Moldova and Russia, Haseu and Others v Moldova and Russia, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальнішіх прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що грунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. А тому ухвалене судом рішення про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.257-1 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. А тому оскарження рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не зупиняє його виконання.

Outcome: approved