Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

21 січня 2015 року представник ПАТ «СК «АХА Страхування» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-трансопртної пригоди, стверджуючи, що 22 січня 2012 року у м. Іллічівськ відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford сіерра» державний реєстраційний номер 08935 під керуванням [PERSON] та застрахованого транспортного засобу «Ford фіеста» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2012 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER]. Представник позивача вказує в позові, що пошкоджений автомобіль був застрахований у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»на підставі договору страхування наземного транспорту №3090539/05АВ від 04 березня 2011 року, згідно якому позивач прийняв на себе відшкодування збитків. 23 січня 2012 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, і надав всі необхідні документи. АТ «СК «АХА Страхування» на виконання умов договору страхування, на підставі страхового акту №2012/U/МОD00247/UІА2012 від 08 лютого 2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 08 лютого 2012 року перерахувала на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 2041,24 грн. Представник позивача вказує в позові, що даний спір виник у звязку із стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «СК «АХА Страхування» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 2041,24 грн. та сплачений судовий збір. Позивач був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи, однак представник позивача до суду не зявився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 63). Відповідач також був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився та надав заяву, що він просить розглядати справу без його участі (а.с. 62), врахувати заперечення (а.с. 29-30), надані ним до суду та відмовити в задоволенні позову. Згідно заперечень, наданих відповідачем до суду (а.с.29-30), відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позовна давність для звернення до суду у позивача спливає 22 січня 2015 року та доказів того, що позивач звернувся до суду до спливу позовної давності суду не представлено. Також відповідач вказує в запереченнях проти позову, що позивачем не представлено звіту про оцінку витрат, повязаних з відновленням транспортного засобу - «Ford фіеста» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, відповідач вказує, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПФ ПрАТ «НФСК «Добробут» та дана компанія була повідомлена ним (відповідачем) про ДТП у встановлений законом строк, тому за завдані збитки повинна відповідати відповідна страхова компанія. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до положень ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 36.6 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Судом встановлено, що постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2012 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.16). Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER]. Пошкоджений автомобіль був застрахований у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»на підставі договору страхування наземного транспорту №3090539/05АВ від 04 лютого.2011 року (а.с.5-10), згідно якому позивач прийняв на себе відшкодування збитків. 23 січня 2012 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу у надав всі необхідні документи. АТ «СК «АХА Страхування» на виконання умов договору страхування, на підставі страхового акту №2012/U/МОD00247/UІА2012 від 08 лютого 2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 08 лютого року перерахувала на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 2041,24 грн. (а.с.10-12). Отже, з врахуванням встановлених обставин по справі суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також, суд не може погодитися з твердженнями відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки позивач звернувся до суду 21 січня 2015 року, тобто в межах строків позовної давності. Крім того, твердження відповідача про необхідність доведення шкоди виключно шляхом проведення автотоварознавчої експертизи не узгоджуються з нормами законодавства про страхування. Так, Верховним судом України у листі «Судова практика розгляду ивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19 липня 2011 року розяснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станії технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Судом досліджено копію рахунку-фактури ТОВ «Вінер Моторс Спорт» №СФ-0000171 від 03 лютого 2012 року, згідно якому ремонт автомобіля державний реєстраційний номер: ВН 6048 ВО по заказу-наряду №ВМ 0098 разом з НДС складає суму 3371,80 грн. (зворотній бік а.с.17). У разі незгоди з цим доказом відповідач мав право заявити клопотання про проведення вказаної експертизи, однак не побажав реалізовувати це право та виконати обовязки, встановлені ст. ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved