Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

22.02.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачам з 10.07.2010 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина – [PERSON], [INFO]. Причиною подання даного позову є те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки, протягом тривалого часу вони не підтримують сімейно – шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, сім’я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить його інтересам. Оскільки збереження шлюбу та примирення між ними є неможливим просив шлюб розірвати. 20.03.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання, 19.04.2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення незгоден, просив шлюб розірвати та залишити за ним судові витрати. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, просила залишити прізвище «Мандзюк». Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов’язки у шлюбі та сім’ї. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.07.2010 року у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 627, від шлюбу мають неповнолітнього сина – [PERSON], [INFO], протягом тривалого часу сімейно – шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, втратили почуття любові та взаєморозуміння, сім’я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам. На підставі вище викладеного, враховуючи, що сторони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, а примушення до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн. ( а.с. 3) та заявив клопотання про залишення судових витрат за ним без відповідного відшкодування.

Outcome: approved