Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

22.06.2018 року заявники звернулись до Богунського районного суду м. Житомира із спільною заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. У своїй заяві зазначили, що шлюб між ними був зареєстрований 20.02.1999 року, актовий запис про шлюб №192. Від шлюбу сторони двох мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у вихованні та утриманні дітей. В судове засідання заявники не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримали та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі ч. 3 ст. 211 та ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.02.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 5). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 ст. 109 СУ Країни встановлено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 109 СК України, договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. 22.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір з умовами виховання та утримання дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В., за умовами якого батьки досягли згоди щодо визначення місця проживання спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], участі того з батьків, який проживатиме окремо, у вихованні та утриманні дітей (а.с. 8-9). Частиною 3 ст. 109 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Крім того, судом також встановлено, що права спільних дітей заявників внаслідок розірвання шлюбу між сторонами порушені не будуть. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved