Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

23.06.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Добротвірська Теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго»», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] , з врахуванням заяви від 17.11.2020 (а.с. 137-142), в якій просить суд поновити його на роботі старшого машиніста енергоблоків VII групи блочного відділення котлотурбінного цеху на Добротвірській ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго» з 26.05.2020 шляхом скасування наказу по Добротвірській ТЕС від 25.05.2020 №303-к та стягнути з Добротвірської ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.05.2020 до дня поновлення його на роботі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював на посаді старшого машиніста блоків VII групи блочного відділення котлотурбінного цеху на Добротвірській ТЕС, однак наказом від 25.05.2020 був звільнений з роботи у зв`язку з відмовою від продовження роботи за зміненими істотними умовами праці. Зазначає, що йому не було роз`яснено права та обов`язки за новими умовами праці, не визначено нове робоче місце, що за визначені йому 2 години неможливо виконати обов`язки старшого машиніста. Вказує, що фактично встановленням неповного робочого часу власник проводить приховане скорочення чисельності працівників. Ніхто йому не міг пояснити звідки взялися 2 години робочі, а саме встановлення такого графіку роботи наносить моральної шкоди. Ухвалою судді від 23.06.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 06.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання. 02.09.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, де просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Звертає увагу суду на те, що через наявність кризових явищ у електроенергетичній галузі, зменшився обсяг виробництва електроенергії, і у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці на підприємстві для працівників, які не задіяні безпосередньо в процесі виробництва було запроваджено режим скороченого робочого часу, зокрема позивачу визначено один неповний робочий день тривалістю дві години роботи. Про дані умови його було повідомлено, а в подальшому звільнено через відмову від продовження роботи на нових умовах. 23.12.2020 представник позивача надав суду клопотання про зупинення провадження у справі до моменту вирішення іншої справи. Ухвалою суду від 23.12.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у іншій справі. Ухвалою суду від 01.07.2021 провадження у справі поновлено, призначено судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив суд задовольнити його позовні вимоги, оскільки його звільнення було протиправним. Зокрема вказав, що у відповідача не відбулося ніяких змін в організації виробництва і праці щодо його посади. Вважав, що його просто хотіли звільнити як працюючого пенсіонера, чим фактично дискримінували за віком. При звільненні відповідач порушив двомісячний строк щодо ознайомлення зі зміненими істотним умовами праці, а тому порушена процедура його звільнення. Представник позивача адвокат Черниш І.І. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги її довірителя та пояснила, що на підприємстві де працював позивач фактично відбулося скорочення чисельності працівників, а не зміна в організації виробництва і праці, оскільки будь-якої фактичної зміни не було. Наголосила, що у зв`язку з неодноразовим відтермінуванням заходів відкладення дати встановлення неповного робочого часу втратив чинність наказ про зміну в організації виробництва і праці, а наказ про звільнення не містить посилання на накази, якими відтерміновано дата встановлення неповного робочого часу. Також звернула увагу суду на те, що [PERSON] не відмовлявся від роботи за новими умовами праці, а продовжував виходити на роботу, тому не було підстав вважати, що він не погодився з новими умовами праці. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та пояснила суду, що на підприємстві мало місце спад економічних показників через ряд чинників, а тому було запроваджено зміни в організації виробництва та праці, зокрема запроваджено неповний робочий день. Такі зміни стосувалися 57 працівників, праця яких була не задіяна цілодобово у виробництві теплової та електричної енергії. Всі працівники погодилися, окрім [PERSON] , якого було звільнено через незгоду. Крім того вказала, що [PERSON] не мав достатньої кваліфікації, притягувався до відповідальності та постійно вчиняв конфлікти за місцем праці. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив суд, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював головою профспілки на підприємстві і на його думку, звільнення [PERSON] було незаконним, оскільки [PERSON] є фахівцем у своїй роботі, має авторитет серед колег. Пояснив, що зміни в штатному розписі їм ніхто з керівництва не доводив до відома, а неповний робочий день для працівників не погоджено з профспілковим органом, через що вони оскаржують у суді такі зміни у організації виробництва і праці. Не заперечив, що на наказі №10 від 13.01.2020, яким запроваджено заходи щодо неповного робочого часу є його підпис, проте такий підпис свідчить не про погодження з ним, а про ознайомлення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідка, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді старшого машиніста енергоблоків 7 групи котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго». Наказом директора Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» №10 від 13.01.2020 запроваджено заходи щодо неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для окремих працівників ДТЕК Добротвірська ТЕС, працю яких неможливо використовувати протягом повного робочого часу (а.с. 67). Наказами директора цього підприємства від 30.03.2020 №71, від 23.04.2020 №77, від 08.05.2020 №85 було здійснено заходи щодо відкладення дати встановлення неповного робочого часу (а.с. 69-71). Наказом директора Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» №77-к від 22.01.2020, у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці ДТЕК Добротвірська ТЕС, встановлено з 01.04.2020 для старшого машиніста енергоблоків 7 групи котлотурбінного цеху ДТЕК Добротвірська ТЕС [PERSON] неповний робочий тиждень з 1 неповним робочим днем: понеділок, тривалістю роботи 2 години з 08:00 до 10:00 год. (а.с. 72). Повідомленням від 22.01.2020 [PERSON] повідомлено про зміну істотних умов праці, а саме про введення неповного робочого тижня та роз`яснено наслідки незгоди з такими умовами праці. На цьому повідомленні міститься підпис [PERSON] від 23.01.2020 про ознайомлення з ними та його власноручні запис про те, що «Зміна умов праці незаконні, дурні і дебільні», «Згідно наказу\~ДТЕК №10\~від 13.01.20\~згоду або\~незгоду на\~зміну істотних\~умов праці\~я не\~повинен давати» (а.с. 73). Наказом директора Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» №303-к від 25.05.2020 звільнено [PERSON] , старшого машиніста енергоблоків VII групи блочного відділення котлотурбінного цеху служби головного інженера 25.05.2020 у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України. Цей наказ видано відповідно до наказу №77-к від 22.01.2020 «Про встановлення неповного робочого часу» та в ньому вказано, що [PERSON] було письмово попереджено про зміни істотних умов праці, а згоди на продовження роботи після зміни істотних умов праці не надано (а.с. 3, 74). Постановою Львівського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі №464/1320/20 зокрема відмовлено у задоволенні позовної вимоги Первинної профспілкової організації Добротвірської ТЕС про скасування наказів АТ «ДТЕК Західенерго» №46 від 21 листопада 2019 року «Про організацію простою», №54 від 24 грудня 2019 року «Про продовження простою» і наказу №3 від 10 січня 2020 року «Про зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу», щодо Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго» (а.с. 244-248). Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач та його представник вказують зокрема на те, що зміна в організації виробництва і праці не доведена на підставі належних та допустимих доказів. Оцінюючи такий аргумент суд виходив з наступного. Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, до зміни істотних умов праці відноситься: зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше. Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 761/8658/16-ц (провадження № 61-34286св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 176/3792/14-ц (провадження № 61-24426св18). Як видно з обставин справи, запроваджуючи зміну в організації виробництва та праці відповідачем було здійснено заходи щодо встановлення неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для окремих працівників. Причиною такого запровадження було суттєве погіршення протягом 2019 рокі фінансово-економічного стану підприємства (встановлення тарифів на електричну та теплову енергію нижче собівартості, скорочення об`ємів виробництва, зростання заборгованості). Питання правомірності запровадження зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу було предметом судової оцінки у вищезгаданій Постанові Львівського апеляційного суду від 27.05.2021, яка має преюдиційне значення для розгляду даної справи. У цій Постанові зокрема вказано: «Отже, до усунення вищезазначених об`єктивних негативних обставин, які підтвердженні численними аналітичними документами та розрахунками відповідач очевидно не мав можливості працювати у звичайному режимі. Для зменшення витрат та збереження робочих місць воно було змушене тимчасово ввести простій та неповний робочий день, про що було зазначено в оскаржуваних наказах.»; «Зміни в організації виробництва і праці Відповідача полягали в оптимізації окремих виробничих процесів, які зумовлені зменшенням виробництва електричної енергії та необхідністю зменшення виробничих витрат.»; «Накази «Про зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу» передбачали комплекс заходів щодо встановлення неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для окремих працівників відокремлених підрозділів Товариства, працю яких неможливо використовувати протягом повного робочого часу, шляхом запровадження змін в організації виробництва та праці для цих працівників.». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, запровадження змін в організації виробництва та праці та організація заходів щодо встановлення неповного робочого часу на підприємстві відповідача були підставними, а позивачем не доведено перед судом зворотного. Суд також вважає, що відповідачем дотримано двомісячний строк повідомлення про зміну істотних умов праці позивача, оскільки повідомлення про такі зміни датовано 23.01.2020 (а.с. 73), а наказ про звільнення був виданий 25.05.2020 (а.с. 74), тобто більше ніж за два місяці. Суд відхиляє покликання представника позивача на те, що у зв`язку з виданням наказів про від 30.03.2020 №71, від 23.04.2020 №77, від 08.05.2020 №85 втратив чинність наказ №77-к від 22.01.2020 про встановлення неповного робочого дня позивачу, оскільки такими наказами не скасовувалась його дія, а лише було здійснено заходи щодо відкладення дати встановлення неповного робочого часу на період карантину. Відтак, позивач був завчасно, у відповідності до вимог закону, повідомлений про зміну істотних умов праці, проте відмовився від роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Причому покликання представника позивача на те, що позивач не відмовлявся від роботи після зміни істотних умов праці є безпідставні, так як ані при ознайомленні з наказом про встановлення неповного робочого часу від 22.01.2020 (а.с. 72), ані при ознайомленні з повідомленням про зміну істотних умов праці від 22.01.2020 (а.с. 73), позивач [PERSON] не висловив своєї згоди на роботу з такими умовами праці, а сформульовані ним пояснення свідчать, що він відмовився від таких умов праці вважаючи їх протиправними. Як зазначено у п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є зокрема відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Інші доводи позивача та представника позивача щодо незаконності звільнення суд вважає явно необґрунтованими, а тому у відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України не наводить щодо цього детального мотивування. За таких умов, суд не знайшов будь-яких порушень прав позивача під час запровадження зміни змін в організації виробництва та праці та організація заходів щодо встановлення неповного робочого часу на підприємстві, а також при його звільненні із займаної посади. А тому, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Одночасно, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed