Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

22 грудня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Позовні вимоги, вмотивовані тим, що 06.07.2001 року між сторонами було укладено шлюб. Шлюбні стосунки не склалися. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року шлюб між сторонами розірваний. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з позивачем. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання та виховання спільної дитини, проте нерегулярно, позивач вимушена кожного разу просити у відповідача кошти на утримання спільної дитини. Донька хворіє на викривлення хребта (сколіоз) і потребує періодичного відвідування масажиста та обов'язково моє відвідувати басейн, потребує додаткових витрат на харчування, у зв'язку навчанням та відвідує індивідуальні заняття, крім того, потребує культурного розвитку - відвідування театрів, кінотеатрів та музеїв. Відповідач офіційно працевлаштований. Позивач не в змозі повністю забезпечити дитину всім необхідним, оскільки отримує невеликий заробіток та має на утриманні доньку [PERSON], яка є студенткою Національного університету ім.. Т.Г. Шевченка. Враховуючи, що утримання дитини потребує значних коштів, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1/3 частина зі всіх видів його заробітку щомісячно. В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з викладених у позові підстав. Додатково позивач пояснила, що відповідач з жовтня 2014 року почав виплачувати на дитину 2 000,00грн. - 3 000,00грн. на місяць, до цього - з квітня до жовтня допомоги не надавав. З грудня 2014 року відповідач постійно сплачує по 4 000,00грн. на поточний рахунок доньки, проте, при спілкуванні з дитиною повідомляв, що в подальшому кошти сплачувати не буде. Останні пів року відповідач з дитиною не спілкується. Навчання доньки в навчальному закладі є безкоштовним, поте витрати на басейн складають 2269,00грн. на рік, також тренеру сплачується по 150,00грн. Дитина потребує значних коштів оскільки відвідує басейн, займається з тренером та вивчає іноземні мови, додаткове харчування коштує приблизно 600,00грн. на місяць. Під додатковим харчуванням позивач розуміє харчування дитини в школі продуктами, які надає позивач. Крім того в дитини погіршився зір. Старша донька позивача навчається на денній бюджетній формі навчання, їй 22 роки. Позивач кожного разу вимушена просити кошти, працює вчителем в НВК «Домінанта» та отримує заробітну плату в розмірі приблизно 4 500,00 грн. на місяць. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково - в частині стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили. Подали письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що в грудні 2015 та в січні 2016 року відповідачем добровільно перераховувалися кошти доньці, в тому числі і в якості подарунку на свята. Тому відповідач добровільно виконував свої батьківські зобов'язання щодо сплати аліментів. Відповідач отримує заробітну плату в середньому - 1000,00грн. на місяць. Крім того, сторонами під час шлюбу придбана квартира, в якій, починаючи з вересня 2014 року відповідач не проживає та, з метою забезпечення позивача належним житлом, не піднімав питання щодо можливого відчуження його часки квартири. Оскільки як іншого житла відповідач не має, він вимушений орендувати житло та нести додаткові витрати. Таким чином відповідач має дійсну змогу сплачувати аліменти 1/5 частки заробітку (доходу), що буде дорівнювати 2 000,00 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум на дитину. Додатково представники пояснили, що відповідач стабільно сплачує по 4000,00грн. аліментів на місяць, також в грудні 2015 та січні 2016 року надавав до свят по 1000,00грн. Можлива нерегулярність перерахування коштів викликана відрядженнями відповідача. Не заперечували того, що дитина хворіє на сколіоз та в неї погіршився зір, а також витрат на репетиторів, проте розмір таких витрат не відомий, при цьому аліменти повністю покривають такі витрати. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.07.2001р. (а.с.4), який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2015 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до довідки форми 3 виданої ЖБК «Суднобудівник» від 01.04.2015 р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - донька сторін (а.с. 13). Сторонами в судовому засіданні визнана обставина проживання доньки сторін з позивачем за вищезазначеною адресою. Відповідно до договору про надання спортивно-оздоровчих послуг №ЧЕР12215 від 06.10.2015 р. та додаткової угоди №1 до Договору про надання спортивно-оздоровчих послуг №ЧЕР 12215 від 06.10.2015 р. [PERSON] відвідує спортивний клуб «Sport Life», за що жовтні 2015 року сплачені кошти (а.с. 14-16). Стан здоров'я дитини (наявність сколіозу та погіршення зору), відвідування репетиторів не заперечується стороною відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно Довідки, виданої ТОВ «Емонс Україна», [PERSON] займає посаду директора та його дохід становить в середньому приблизно 10000,00грн. на місяць (а.с. 35). Відповідно до платіжних доручень [PERSON] періодично добровільно надавав грошову допомогу на утримання [PERSON] (а.с. 32-34). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Посилання позивача на те, що дитина потребує додаткових витрат на харчування є безпідставними, оскільки, як пояснила позивач, вона вважає такими витратами фактичне витрачання коштів на харчування дитини. Що стосується тверджень позивача про те, що на її утриманні перебуває ще й старша повнолітня донька, яка продовжує навчання, то судом встановлено, що остання навчається на бюджетній основі та отримує стипендію, та є дитиною позивача від іншого шлюбу. Посилання сторони відповідача на наявність у спільній сумісній власності сторін квартири жодним чином не впливає на обов'язок по утриманню дитини. Доказів наявності витрат на оренду житла стороною відповідача не надано. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України та викладених вище фактичних обставин, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, має стабільний дохід, так і матеріальне становище відповідача, який надає матеріальну допомогу донці, поте допускає певну нерегулярність та, як встановлено судом, має стабільний, регулярний дохід, непрацездатних осіб на утриманні не має, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, а також стан здоров'я дитини, суд вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання доньки сторін повинен бути встановлений у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання доньки з боку позивача, для належного утримання та розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому викладені в запереченнях доводи щодо наявності підстав для стягнення аліментів за рішенням суду з дати набрання останнім законної сили суперечать вимогам закону. Разом з цим, при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів, слід враховувати, що відповідачем позивачу були сплачені кошти в якості аліментів на утримання доньки: 08.12.2015р. - 4000,00грн. та 04.01.2016р. - 4000,00грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.32,34), оригінали яких знаходяться у відповідача. Таким чином вимоги позову підлягають частковому задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20грн., від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial