Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

23 вересня 2016 року до Жовтневого районного суду м.\~Дніпропетровська надійшла заява [PERSON] та [PERSON], в якій заявники просили суд розірвати шлюб, укладений між ними та зареєстрований 28 квітня 2012 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 245. В обґрунтування заявлених вимог заявники посилаються на те, що 28 квітня 2012 року між ними було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Красногвардійським відділом державної актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 245. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], який народився 09 серпня 2012 року (свідоцтво про народження від 22 серпня 2012 року, видане Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серії І-КИ № 402079). Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між сторонами не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. За таких обставин заявники вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Майнового спору між подружжям не існує та є домовленість, відповідно до якої [PERSON] добровільно погодився надавати кошти на утримання їх спільної дитини. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду письмові заяви, відповідно до яких просили суд розглянути справу за їх відсутністю та розірвати шлюб, укладений між ними. З огляду на таке, суд вирішує справу за відсутністю учасників цивільного процесу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та враховуючи ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявників, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 28 квітня 2012 року. Шлюб зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 245. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], який народився 09 серпня 2012 року (свідоцтво про народження від 22 серпня 2012 року, видане Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серії І-КИ № 402079). На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинились, спільне господарство не ведеться. Як зазначають заявники, майнового спору між ними не існує. Крім того сторони домовилися про те, що [PERSON] добровільно буде надавати кошти на утримання їх спільної дитини. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, сторони у поданій до суду спільній заяві зазначають, що їх сімя остаточно розпалася через втрату почуття любові та поваги одне до одного. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. За викладеного суд дійшов висновку про недоцільність, з урахуванням інтересів сторін, надавати останнім строк для примирення та намагатися зберегти їх сімейні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заявлені вимоги відповідають дійсній волі чоловіка та дружини, на задоволенні яких останні наполягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved