Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області з даним позовом до [PERSON], в якому просила позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.08.2010 року. [INFO] у них народився син [PERSON], а в квітні 2012 року вони фактично припинили шлюбні відносини та 11.12.2012 року офіційно розірвали шлюб. З моменту переїзду позивача разом із сином до м. Кременчук, відповідач не цікавився життям та розвитком сина, за весь цей час жодного разу не відвідав дитину, не надавав на утримання сина матеріальної допомоги. У зв'язку з цим, [PERSON] була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів, які були стягнуті з відповідача починаючи з 02.08.2012 року, але це теж не спонукало відповідача перейматися матеріальним забезпеченням дитини. В добровільному порядку він аліментів не платив, лише після неодноразових звернень позивача до ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції та правоохоронних органів з вимогою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, в квітні - липні 2013 року ним було частково погашено заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, а починаючи з серпня 2013 року і по цей час аліменти знову не сплачуються і будь-які намагання зрушити з місця цю проблему не дають жодних результатів. На даний час [PERSON] вже виповнилося 4 роки, він відвідує дитячий дошкільний заклад, спілкується з іншими дітьми та дорослими, але про те, що у нього є батько йому відомо лише зі слів матері та зі слів її батьків, які надають допомогу у вихованні дитини. Зараз відповідач, на думку [PERSON], навіть не знає як виглядає син, а тим паче не прикладає ніяких зусиль для того, аби приймати участь у вихованні дитини, становленні його фізичного та психологічного стану. Тобто, доля сина для батька не є пріоритетом в його житті, а таке ставлення до дитини свідчить про те, що відповідач не достойний носити звання батька. Така ситуація, що має місце на протязі більше чотирьох років, змусила позивачку, в інтересах малолітнього сина, звернутися до суду з позовом про позбавлення батька дитини батьківських прав. Після відкриття провадження по даній справі Гребінківським районним судом Полтавської області 10.03.2016 року, представником позивача до суду було надіслано клопотання про передачу матеріалів справи до Чугуївського міського суду Харківської області (а.с.33,43). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 08.04.2016 року дане клопотання задоволено, справа направлена на розгляд до Чугуївського міського суду Харківської області (а.с.44). 16.05.2016 року вищезазначена справа прийнята суддею Чугуївського міського суду Харківської області до провадження та призначена до судового розгляду, про що винесено відповідну ухвалу (а.с.58). Позивачка та її представник, в судовому засіданні, яке відбувалося в режимі відеоконференції, підтримали заявлені вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] теж підтримала заявлені позивачкою вимоги та просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Як відомо суду, ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 20.05.2015 року у кримінальній справі за № 636/843/14-к, провадження №1-кп/636/205/15 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 152, ч.2 ст. 153, ч. 1 ст. 286 КК України, оголошено розшук обвинуваченого. Згідно інформації Чугуївського ВП ГУ НП Харківської області - розшукові заходи по відношенню до [PERSON] проводяться, однак на даний час позитивних результатів не надали. За таких обставин, відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224 ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи приходить до наступного: У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Судом встановлено, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС по м. Чугуєву Чугуївського міського управління юстиції в Харківській області 13.09.2011 року, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.12). Постановою Чугуївського ВДВС про відкриття виконавчого провадження ВП №47527884 від 14.05.2015 року та розрахунками заборгованості по аліментам підтверджується факт несплати [PERSON] аліментів на користь [PERSON] та утримання сина [PERSON], станом на 01.05.2015 року зазначена заборгованість складає 12 774, 62 грн. (а.с.13,14). Довідка №263, видана лікарем Поліклініки №3 міської дитячої лікарні м. Кременчука констатує той факт, що лікуванням дитини займається виключно мати та бабуся (а.с.16). Згідно акту РРЦ №1207 від 17.11.2015 року разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS], проживає її син [PERSON], 2011 року народження (а.с.17). В характеристиці [PERSON], наданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №80 Кременчуцької міської ради Полтавської області, зазначено, що до дитячого садку [PERSON] приводить і забирає мама, інколи дідусь і бабуся; мама виконує свої обов'язки сумлінно, завжди цікавиться успіхами сина на заняттях; батько участі у вихованні сина не бере, жодного разу не приходив за дитиною, хлопчик під час спілкування про батька не згадує (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області від 11.07.2016 року за №615 та висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - констатовано факт ухилення [PERSON] від виховання та утримання свого сина та зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с.19). У відповідності зі ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов'язків. Зі змісту цієї статті слідує, що батьки вважатимуться такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. У зв'язку з цим підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини. -2- Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ч. 1 п. 2 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Згідно з п. 16 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання батьками обов'язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов'язки, але не вчиняють відповідних дій. Судом було встановлено, що відповідач, маючи можливість виконувати свої обов`язки батька по відношенню до сина вже тривалий час не вчиняє будь яких дій, ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи. Таким чином, оскільки відповідач не переймається станом здоров`я своєї неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених законом, по її вихованню та матеріальному утриманню суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення останнього батьківських прав і не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі [PERSON], і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені права та інтереси дитини. Позивачка буде мати можливість користуватися певними пільгами встановленими в такому випадку їй державою і створювати всі необхідні умови для виховання, утримання своєї дитини (мати державну допомогу, пільгові відпустки, тощо). В той же час, суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідач має право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з сином у відповідності зі ст. 168 Сімейного кодексу України, якщо це не завдасть шкоди його життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідача до виправлення й дасть можливість [PERSON] в майбутньому, при наявності його бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, суд вважає відповідно до вимог ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки, понесені останньою та документально підтверджені судові витрати, а саае: судовий збір в суммі 551,20 грн. (а.с.1) та витрати на правову допомогу в суммі 2500 грн. (а.с.6-10).

Outcome: approved