Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

23.02.2021 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про визнання недійсним пункту 1.3. кредитного Договору № 24.11.2020-100002527 від 24.11.2020 року в частині пролонгації строку кредиту та зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами. 26.02.2021 року ухвалою суду позов [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. У своєму позові [PERSON] зазначила, що 24.11.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», торгова марка «ШВИДКОГРОШІ», і нею було укладено споживчий кредитний договір № 24.11.2020-100002527 строком на 14 днів, тобто до 08.12.2020 року, за умовами якого відповідач надає грошові кошти у розмірі 7\~000 грн. Відповідно до п.1.3. вказаного кредитного договору пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом оплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право Позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне 14 000,00 (чотирнадцять тисяч) грн. Фіксована процентна ставка «Економ» складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Фіксована процентна ставка «Стандарт» складає 2,5% за один день користування кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. Проценти «Стандарт» розраховуються шляхом множення кредиту, залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на ставку «Стандарт» та на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту після/в період закінчення первинного та/або пролонгованого строків. Графік строкуються з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Неустойка 140,00 грн за кожен день невиконаного/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Неустойка: 140 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми не виконанного/неналежно виконаного зобов`язання. Річна відсоткова ставка складає 881,64%. Загальна вартість кредиту та сума до повернення становить 8 960,00 грн. (7\~000 грн. (кредитні гроші) + 1960 грн. (відсотки)). На виконання умов вказаного кредитного договору [PERSON] сплатила кредитору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 4\~435 грн., а саме: 09.12.2020 року 2135 грн., 25.12.2020 року 2310 грн. При цьому, відповідач зарахував сплачені грошові кошти на погашення процентів за користування кредитом та одночасно зобов`язав позичальницю додатково сплатити 16 310,00 грн., з яких: суму основної заборгованості - 7\~000 грн.; суму нарахованих процентів - 9 310,80 грн. На думку [PERSON] відповідач в односторонньому порядку, пролонгував (продовжив строк дії кредитного договору позивача, а саме: 09.12.2020 року на 14 днів; 25.12.2020 року на 14 днів. Це порушення сталося через недотримання працівниками ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» вимог ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки фактично при видачі кредиту представники товариства-кредитора не ознайомили позичальницю з умовами кредитування та ризиками. Як наслідок, [PERSON] , здійснюючи оформлення кредиту за лічені хвилини, не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити всі можливі ризики та збитки. Договір про надання споживчого кредиту № 24.11.2020-100002527 від 24.11.2020 року в частині застосування завищених відсотків за користування споживчим кредитом, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до пункту 1.3. Договору про надання споживчого кредиту № 24.11.2020-100002527 від 24.11.2020 року строк надання позики [PERSON] складає 14 календарних днів. Проте кредитор - товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», понад 85 діб продовжує нараховувати підвищені відсотки за користування кредитом та вживає заходів до їх примусового стягнення. Згідно вимог ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України після спливу визначеного договором строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Таким чином, право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до прийнятого Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення тa поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) Кредитодавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 року та на весь час дії карантину, відповідно до законодавчих актів України. Враховуючи викладені обставини, позивач просила суд визнати недійсним п.1.3 кредитного договору № 24.11.2020-100002527 від 24.11.2020 року в частині пролонгації строку користування кредитом, процентної ставки у розмірі 2,5% та неустойки. 08.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Шкромиди Ю.В., в якому зазначено, що дійсно між сторонами було укладено зазначений у позові кредитний договір, а саме: №24.11.2020-100002527 вiд 24.11.2020 pоку. Водночас, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не змінював процентну ставку за кредитним договором. Відсотки нараховані відповідно до п.1.3 кредитного договору. Після укладення вказаного договору кредитор не вносив в нього будь-яких змін. Позивач дійсно декілька разів пролонгувала строк користування кредитом і це була саме ініціатива [PERSON] , а не кредитора. Крім того, позичальнику було надано паспорт споживчого кредиту, в якому у п.3 визначено, що «Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, комісії та інші платежі) 21000 грн. 00 коп.». Тобто, кредитним договором №24.11.2020-100002527 від 24.11.2020р. визначено максимальну вартість кредиту для Позичальника (7000,00 грн. тіло кредиту + 14000,00 грн. відсотки = 21000 грн.). У позовній заяві не вказано жодної із підстав для визнання кредитного договору недійсним або нікчемним, тобто відсутнє належне обґрунтування, які норми ст.ст. 203, 215 ЦК України порушені. На підставі викладеного, Позивачем не вказано жодної із підстав для визнання кредитного договору №24.11.2020-100002527 від 24.11.2020р. недійсним. На останній сторінці укладеного сторонами договору одразу біля підпису позичальника зазначено, що він підтверджує, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» йому надана. Там же міститься i підтвердження, що примірник договору позичальник отримав. Також позичальник підтверджує, що він отримав всю необхідну інформацію у обсязі і формі, встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Також істотні умови кредитування (зокрема, сума кредиту, строк кредиту, термін повернення кредиту, проценти за користування кредитом, напрямки використання кредиту, тощо) чітко, зрозуміло і однозначно вказані в кредитному договорі, зокрема, в розд.1, розташованому на першій сторінці та виділені жирним шрифтом. Твердження ж позивача про те, що їй не була надана можливість ознайомитись з договором, не підтверджена жодним доказом. Неустойка за кредитним договором №24.11.2020-100002527 вiд 24.11.2020р. не нараховувався. Відсутність нарахування неустойки кредитором за кредитним договором №24.11.2020 100002527 від 24.11.2020р. підтверджується матеріалами, доданими до відзхиву. В даному випадку ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» нараховувало позивачу тільки договірні проценти (передбачені договором за строк, встановлений договором). Відповідач є фінансовою установою, яка здійснює свою діяльність відповідно до вимог чинного законодавства України та має для цього всі необхідні дозволи та ліцензії. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що кредит отримувала через виниклі матеріальні труднощі. З договором, копія якого міститься у справі, вона ознайомлювалася, але не досить тривалий час. Працівники ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» усно їй пояснили умови кредитного договору. Через 14 днів після укладання договору, вона не змогла виплатити суму кредиту, тому сплатила відсотки і договір був фактично пролонгований ще на 14 днів. У подальшому, договір ще раз був пролонгований, так як у неї не було можливості сплатити усі кошти. Коли у неї не було можливості сплачувати і відсотки по договору, тому вона взагалі перестала надавати будь-які кошти. Фактично грошові кошти вона отримувала у серпні 2020 року у розмірі 7000 грн., а цей договір був пролонгацією. Представник позивача [PERSON] підтримав позов, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини та правову позицію, викладену у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що позиція товариства викладена у відзиві на позов. Категорично заперечував, що це пролонгація іншого кредитного договору, зазначивши, що дійсно [PERSON] неодноразово отримувала кредит у ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Водночас, той кредит у сумі 7\~000 грн., який позивач отримувала у серпні 2020 року, був погашений [PERSON] . Тому, 24.11.2020 року між сторонами було укладено новий договір, за яким позивач отримала 7\~000 грн. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.11.2020 року між [PERSON] та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було укладено кредитний договір №24.11.2020-100002527. За умовами цього договору товариство-кредитор надав споживачу споживчий кредит у розмірі 7000,00 грн. на строк 14 днів з процентною платою у розмірі 2% в день від суми кредиту, тобто на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит і сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1960 грн. Згідно з п.1.3 кредитного договору №24.11.2020-100002527 від 24.11.2020 р., сторони погодили, що за «первинний строк» (тобто за перші 14 днів) користування кредитом, дiє ставка «Економ» (2% за один день користування кредитом), що складає 1960 грн. Тобто, у випадку повернення кредиту та сплати відсотків на 14 день користування кредитом, позичальник дійсно сплачує лише - 8960 грн. (7000 - тiло кредиту та 1960 грн. - відсотки). У разі, якщо у позичальника не має всієї суми для оплати тіла кредиту та відсотків, відповідно до укладеного кредитного договору він має право пролонгувати первинний строк, вказаний у п.1.3. користування кредитом, сплативши лише відсотки. [PERSON] двічі скористалась своїм правом на пролонгацію кредитного договору, оскільки двічі сплачувала лише нараховані відсотки, що повною мірою відповідає умовам п.1.3 кредитного договору №24.11.2020 100002527 вiд 24.11.2020 pоку. Також, сторони у п.1.3 кредитного договору №24.11.2020-100002527 від 24.11.2020p. погодили, що ставка «Стандарт» (2,5% за один день користування кредитом) застосовується після закінчення первинного тa пролонгованого строку користування кредитом. [PERSON] після другої пролонгації кредиту на 14 день не сплатила відсотки та тіло кредиту, тому з 24.12.2020 року почала застосовуватися ставка «Стандарт» 2,5% в день. До заборгованості, яка існує на цей час за спірним договором, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» нараховувало позивачу тільки тіло кредиту та відсотки, зазначені у п.1.3 кредитного договору №24.11.2020-100002527. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Обравши способом захисту своїх прав визнання окремого пункту кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 215 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Підписавши кредитний договір, [PERSON] погодилась з метою його використання та встановленими умовами, в подальшому двічі погашала відсотки та не зверталась до ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що їй незрозумілі умови кредитного договору. [PERSON] погодилася з такими умовами, підписавши кредитний договір особисто і без застережень. До того ж перед укладанням кредитного договору, працівниками ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було ознайомлено позивача у письмовій формі з умовами кредитування, а також надано їй інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, про що [PERSON] підтвердила у судовому засіданні. Крім того, суд звертає увагу, що позивач не вперше укладала аналогічні кредитні договору з відповідачем. Позивач могла відмовитися від укладання кредитного договору на умовах визначених вищевказаним договором. Підписанням договору без будь-яких застережень на отримання кредитних коштів, позивач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Також, істотні умови кредитування (зокрема, сума кредиту, строк кредиту, термін повернення кредиту, проценти за користування кредитом, напрямки використання кредиту, тощо) чітко, зрозуміло і однозначно вказані в кредитному договорі, розташовані на першій сторінці та роздруковані зручним для зору шрифтом. Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в Постанові від 27.11.2019 у справі №373/212/16-ц зробив наступний правовий висновок: «Для визнання недійсним кредитного договору необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у зв`язку з укладенням оспорюваного договору». Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи викладене, на думку суду, сторона позивача не довела, що у даному випадку існують підстави для визнання окремих пунктів договору №24.11.2020 100002527 вiд 24.11.2020 pоку недійсними. Ні [PERSON] , ні її представник не надали належних та допустимих доказів про порушення законних прав та інтересів позивача, а також застосування примусу з боку ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» під час укладання спірного кредитного договору.

Outcome: dismissed