Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

23 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,970 га, яка розташована на території Ободівської сільської ради. На даний час [PERSON] має намір прийняти спадщину, що залишилась після смерті брата, але при зверненні до нотаріуса було встановлено, що нею пропущений шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивачка зазначила, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин, а саме у зв`язку з тривалою хворобою. Крім того, зазначила, що у позасудовому порядку позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказану вище земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ, а саме державний акт серії ІІ-СМ №034340, був втрачений. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті брата тривалістю 3 місяці, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 3,970, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ІІ-СМ №034340. Ухвалою судді від 24 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження і справа призначена до підготовчого засідання на 22 січня 2021 року. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду на 15 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року Білопільській міській раді відмовлено у прийнятті визнання позову. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Білопільської міської ради у судове засідання не з`явився, міський голова Зарко Ю.В. направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа завідувач Білопільської нотаріальної контори Ковальова Л.Б. в судове засідання не з`явилась, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 11, 13-15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Відповідно до довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 08 вересня 2020 року №484/162-20, на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Ободівської сільської ради на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ІІ-СМ №034340 від 29 березня 2001 року на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,970 га на території Ободівської сільської ради. Державний акт одержував [PERSON] (а. с. 12). Згідно з довідкою Ободівського старостату Білопільської міської ради від 16 листопада 2020 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] . Останній в шлюбі не перебував, дітей не мав. Заповіт від імені померлого Ободівською сільською радою не посвідчувався. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його сестра [PERSON] , яка здійснила поховання та розпорядилася речами померлого (а. с. 16). Як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а. с. 37-38). На даний час [PERSON] має намір оформити свої спадкові права на вказану вище земельну ділянку, що залишилася після смерті [PERSON] , однак вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права у нотаріальній конторі внаслідок пропуску шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Статтями 1269 та 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідних дій, спрямованих на прийняття спадщини після смерті [PERSON] не вчинила, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталася, що підтверджується позовною заявою та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, хоча про факт смерті спадкодавця їй було достовірно відомо, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, котрі викладені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №759/1397/15, від 05 грудня 2018 року у справі №756/9058/17, від 06 червня 2019 року у справі №592/9058/17. Позивачка стверджувала, що пропустила зазначений строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки хворіла. Разом з тим, з медичної документації вбачається, що позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 28 лютого по 14 березня 2005 року, тобто ще до смерті спадкодавця [PERSON] , та з 31 березня по [INFO] (а. с. 18-22). З дня смерті [PERSON] , тобто з 03 жовтня 2005 року, протягом більше 15 років, позивачка, якій було достовірно відомо про смерть брата, жодним чином не вчинила будь-яких дій, спрямованих на отримання спадщини, яка залишилася після його смерті. Доказів, які підтверджували б те, що вона зверталася до нотаріуса з питанням прийняття спадщини, [PERSON] не надано. Крім того, з цього приводу суд зазначає, що для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, позивачу достатньо було подати нотаріусу протягом визначеного законодавством строку відповідну заяву, що не вимагає витрати значного часу, зокрема направлення такої заяви поштою. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, доказів, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на момент вчинення цих дій позивачка суду не надала, за наведених нею обставин вона мала змогу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк і в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні докази наявності перешкод подання такої заяви. Щодо вимог позивачки про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,970 га, яка розташована на території Ободівської сільської ради, суд зазначає таке. Як вже було зазначено вище, на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Ободівської сільської ради на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ІІ-СМ №034340 від 29 березня 2001 року на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,970 га на території Ободівської сільської ради. Державний акт, одержаний [PERSON] , був втрачений, про що позивачкою зроблено оголошення в друкованих засобах масової інформації (а. с. 12, 25). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з п. 10 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» відповідно до ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У пункті\~8\~частини 1\~статті 27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» вказано, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року. У методичних рекомендаціях Нотаріальної палати України щодо особливості державної реєстрації права власності спадкодавця за заявою спадкоємця (пункт 66 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553) зазначено, що у випадку, якщо спадкодавцем за життя було набуто право власності, однак документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, втрачений і видача його дублікату не передбачена діючим законодавством, реєстрацію права власності спадкодавця за заявою спадкоємця можливо здійснити, застосовуючи у сукупності норми пунктів 53 і 66 Порядку №1127. У такому випадку видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно буде вчинена на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, коли для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), то нотаріусом приймаються ці документи для вчинення відповідної нотаріальної дії. Реєстрація права власності спадкодавця за заявою спадкоємця має наслідком не виникнення права власності спадкодавця в момент такої реєстрації, а офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття спадкодавцем речових прав на нерухоме майно, що відбулось у нього за життя. Тобто втрата оригіналів державних актів не є перешкодою для оформлення спадкових прав позивачкою у нотаріальній конторі. Нотаріусу достатньо подати копію державного акту або отримати у нотаріуса запит до Центру надання адміністративних послуг Білопільської РДА для виготовлення витягів з ДЗК. Суд зазначає, що звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, позивачка до нотаріуса із заявою про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~не зверталася,\~та,\~відповідно відмови\~не отримувала. Як вбачається із роз`яснень завідуючої Білопільської районної нотаріальної контори Ковальової Л.Б. від 25 листопада 2020 року, [PERSON] зверталась до неї не із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті померлого брата, а з усним зверненням (а. с. 17). Окрім того, нотаріус вказаними роз`ясненнями позивачці у видачі свідоцтва про право на спадшину не відмовила, а лише зазначила, що [PERSON] пропустила строк звернення із відповідною заявою до нотаріуса і рекомендувала останній звернутися з позовом до суду про визначення додаткового строку. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, зверненню до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно повинно передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року у справі №2-390/2006. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вищевказані обставини свідчать про те, що позивачкою не доведено факту наявності у неї волі щодо реалізації своїх спадкових прав після смерті [PERSON] та наступного невизнання її прав на спадкування з боку будь-яких осіб, в тому числі з боку нотаріуса. Усне звернення до нотаріуса і отримання певних роз`яснень, не свідчать про те, що позивачка у встановленому законом порядку подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач не надала суду доказів того, що нотаріус у встановленому законом виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка розташована на території Ободівської сільської ради, що свідчить про порушення її прав та змушує звертатись до суду за їх захистом. Вказане свідчить про те, що станом на час розгляду цієї справи позивачкою не доведено факту невизнання чи порушення її спадкових прав та необхідності їх захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Враховуючи викладене та виходячи із зазначених вище норм закону, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачкою не дотриманий порядок позасудового захисту спадкових прав і не надано доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмови в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed