Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

23 квітня 2015 року представник позивача [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, з проханням : визнати недійсним [PERSON] на право власності на земельну ділянку, площею 0, 1495 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення якої для ведення садівництва, виданого 28 жовтня 2011 року Управлінням Держкомзему у Бориспільському районі, який посвідчує право власності на земельну ділянку [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що 14 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 11 жовтня 2007 року позивач [PERSON] уклав договір із [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки, площею 0,0780 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва. 18 жовтня 2007 року [PERSON] уклав договір із [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки, площею 0,0720 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва. Зазначені ділянки межують між собою. В подальшому позивач звернувся до Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі для розроблення технічної документації щодо обєднання земельних ділянок для створення однієї землі за рахунок раніше сформованих двох земельних ділянок та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Після розроблення, складання та погодження технічних документацій, 11 червня 2009 року [PERSON] видано [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1495 га для садівництва. Обєднана ділянка є обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], оскільки набута у спільну власність під час їх перебування в шлюбі. 08 лютого 2011 року шлюб між позивачем та третьою особою [PERSON] розірвано. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2011 року визнано за [PERSON] право власності на : земельну ділянку, площею 0,0780 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва та на земельну ділянку, площею 0,0720 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва та на інше майно, а за позивачем [PERSON] визнано право власності на будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АРК Крим. 18 жовтня 2012 року Апеляційний суд Київської області рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2011 року скасував та ухвалив нове рішення, яким визнав за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,0780 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва та ? частину земельної ділянки, площею 0,0720 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва та на інше майно в частках, які складають по ? від вартості цього майна. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та зняття арешту з майна, за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0780 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для та на земельну ділянку, площею 0,0720 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради. Проте, Апеляційним судом Одеської області від 29 лютого 2012 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові [PERSON] відмовлено. Однак, під час перегляду рішення в Апеляційному суді Одеської області, [PERSON] розробив проект землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та 28 жовтня 2011 року отримав [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1495 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради. Таким чином, оскільки правова підстава для виникнення права власності на земельну ділянку за [PERSON] скасована, позивач просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1495 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради, виданого на імя [PERSON] Позивач та його представник у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, натомість подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розглячду справи, в судові засідання не зявлявся. Конверти із документами від нього поверталися за закінченням терміну зберігання. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розглячду справи, в судові засідання не зявлялась, конверти із документами від неї поверталися за закінченням терміну зберігання. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи відповідно до ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечуває. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 561. 08 лютого 2011 року шлюб розірвано. 11 жовтня 2007 року [PERSON] уклав договір із [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5307, про купівлю-продаж земельної ділянки, площею 0,0780 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення садівництва (а.с. 11-12). 18 жовтня 2007 року [PERSON] уклав договір із [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5410, про купівлю-продаж земельної ділянки, площею 0,0720 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення садівництва (а.с. 13-14). Зазначені ділянки межують між собою. Судом також встановлено, що позивач звернувся до Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі для розроблення технічної документації щодо обєднання земельних ділянок для створення однієї землі за рахунок раніше сформованих двох земельних ділянок та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Після розроблення, складання та погодження технічних документацій, 11 червня 2009 року [PERSON] видано [PERSON] акт серії ЯГ № 219994, на право власності на земельну ділянку площею 0,1495 га, кадастровий номер 3220882600:04:002:0780 з цільовим призначенням - для ведення садівництва (а.с. 15-16). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господар-ства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, обєднана ділянка площею 0,1495 га є обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], оскільки набута у спільну власність під час їх перебування в шлюбі. В грудні 2010 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2011 року позов [PERSON] задоволено та визнано за [PERSON] право власності на : земельну ділянку, площею 0,0780 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва та на земельну ділянку, площею 0,0720 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва та на інше майно, а за позивачем [PERSON] визнано право власності на будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АРК Крим (а.с. 17-20). 18 жовтня 2012 року Апеляційний суд Київської області скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2011 року та ухвалив нове рішення, яким визнав за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,0780 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва та ? частину земельної ділянки, площею 0,0720 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для ведення садівництва та на інше майно в частках, які складають по ? від вартості цього майна ( а.с. 21-28). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та зняття арешту з майна, за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0780 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради для та на земельну ділянку, площею 0,0720 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради київської області ( а.с. 29-38). 29 лютого 2012 року Апеляційним судом Одеської області скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року та ухвалено нове рішення, яким у позові [PERSON] відмовлено (а.с. 39-42). Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встанов-лені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Судом також встановлено, що в період оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року в Апеляційному суді Одеської області, [PERSON], розробив проект землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та 28 жовтня 2011 року отримав [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1495 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 70-71). З листа-відповіді Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області (а.с. 68-69) на адвокатський запит від 15.04.2015 року (а.с. 43-47) вбачається, що земельна ділянка право власності на яку посвідчувалось [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 219994, площею 0,1495 га для ведення садівництва в Садовому товаристві «Селікціонер» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220882600:04:002:0780 та земельна ділянка право власності на яку посвідчувалось [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 335027, площею 0,1495 га для ведення садівництва в Садовому товаристві «Селікціонер» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220882600:04:002:0780 є однією і тією ж земельною ділянкою. Згідно ч.1\~ст.60 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 Земельного кодексу України\~- громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.2\~ст.152 Земельного кодексу України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 1\~ст.153 Земельного кодексу України визначено, що\~власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ч 1.\~ст.319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряд-жається\~своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст.321 Цивільного кодексу України встановлено, що\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2\~постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей\~8,\~124 Конституції України, статей\~26,\~30,\~87-90,\~97,\~100,\~102,\~118,\~123,\~128,\~143-146,\~149,\~151,\~153-158,\~161,\~210,\~212 ЗК України, глав 27, 33, 34\~ЦК України,\~статті 15 ЦПК України,\~статті 12 Господарського процесуального кодексу України\~судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку саму правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012 року (справа № 6- 103 цс 12). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1495 га, яка знаходиться в Садовому товаристві «Селікціонер» на землях Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області виданий 28 жовтня 2011 року на імя [PERSON] слід визнати недійсним, оскільки його видано / отримано з порушення вимог закону та всупереч судових рішень. Згідно з ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З квитанції (а.с.1) вбачається, що [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 244 гривні 00 копійок. Позов задоволений повністю. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 244 гривні 00 копійок. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved