Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

22.02.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні права власністю, виділ частки із загальної дольової власності. Уточнивши позовні вимоги 06.02.2014 року [PERSON] просить розділити квартиру між співвласниками та виділити йому відповідно до його 3/20 частин в квартирі [ADDRESS] кімнату - жиле приміщення № 2 площею 15,9 кв.м. та визнати за ним право власності на цю кімнату. Також просить визнати право власності за всіма співвласниками на кухню, ванну кімнату, коридор, туалетну кімнату, шафи; зобов*язати відповідачів не перешкоджати у здійсненні ним права власності відносно приміщення № 2 та загального спільного майна в цій квартирі. Просить стягнути з [PERSON], [PERSON] моральну шкоду в розмірі 12000 грн. та судові витрати в розмірі 3500 грн. (а.с. 167-170). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є власником 3/20 частин чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про спадщину від 04.05.2012 року. Відповідачі є також співвласники спірної квартири, загальна площа якої складає 96,7 кв.м. Посилається на те, що після смерті батька в вересні 2011 року відповідачі забороняють йому користуватися квартирою, в нього немає ключів від цієї квартири і відповідачі не дають йому ключі, що позбавляє його на користування своїм майном. Просить поновити його порушене право власника та виділити йому згідно проведеної експертизи кімнату № 2 в спірній квартирі у власність. Моральні страждання, які спричиняють йому неправомірні дії відповідачів оцінює у розмірі 12000 грн. , які також просить відшкодувати йому. В судовому засіданні [PERSON] та його представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі стосовно виділу майна, відшкодування моральної шкоди, оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо спільного проживання в квартирі, або відшкодування частки спільного майна, а право власності позивача є порушеним та підлягає захисту. Відповідачі [PERSON], [PERSON], не погодившись з позовом, звернулись до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просять визнати за [PERSON] право власності на 3/20 частки квартири, що належала [PERSON], припинити спільну часткову власність [PERSON] на 3/20 частин квартири з виплатою йому грошової компенсації у розмірі 55629 грн. з вирахуванням витрат на поліпшення житла, стягнути з нього грошові кошти за оплату комунальних послуг в сумі 1606,69 грн. та відшкодувати понесені судові витрати. (а.с. 188а-191, 193). Під час судового розгляду позивачі за зустрічним позовом позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що спільне проживання в одній квартирі з [PERSON] є неможливим, а тому просять припинити спільну часткову власність та виплатити йому компенсацію частки майна. Щодо виділу йому у власність кімнати № 2 площею 15,9 кв.м. заперечували, оскільки збільшується його частка, а це є неприпустимим. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивачу за основним позовом [PERSON] на праві власності належить 3/20 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.05.2012 року, право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» 24.05.2012 року (а.с. 7-8). Відповідачам за основним позовом [PERSON] та [PERSON] належить право власності в цій же квартирі на 17/20 частин. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилається на те, що його права власника порушені, оскільки він не може користуватися своїм майном і відповідачі перешкоджають йому в цьому. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] загальна площа квартири становить 96,7 кв.м., житлова - 64,5 кв.м.: кімната №1 - 15,9 кв.м. (приміщення № 2) , кімната № 2 - 18,2 кв.м.(приміщення № №), кімната № 3- 16.2 кв.м. (приміщення № 8), кімната № 4 - 14,2 кв.м. (приміщення № 9). Уточнивши позовні вимоги [PERSON] після проведення експертизи просить в порядку розподілу спільного майна, виділити йому приміщення № 2 площею 15.9 кв.м. з визнанням за ним право власності на цю кімнату та не перешкоджати йому в користуванні іншим спільним майном загального користування. Позивачі за зустрічним позовом просять припинити спільну часткову власність з виплатою [PERSON] грошової компенсації, оскільки виділ частки [PERSON] є технічно неможливий. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування житлового приміщення кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до вимог ст. 364 ЦК УКраїни співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Згідно ст. 367 ЦК УКраїни майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Як зазначено в висновках, викладених в ухвалі Верховного Суду України від 03.04.2013 №-12цс13 «оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.» Судом встановлено, що відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 6958 від 20.12.2013 року з технічної точки зору виділити з загальної дольової власності в натурі частку, яка належить [PERSON] в розмірі 3/20 часток чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] з незначним відхиленням від ідеальної частки, у вигляді ізольованої квартири з окремим виходом, яка б відповідала вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 не надається можливим. Запропоновано варіант I порядку користування квартирою з відхиленням від ідеальних часток, при цьому в загальне користування співвласників виділяються; кухня, ванна кімната, коридор, туалетна кімната, вмонтовані шафи. Також, зазначено, що з технічної точки зору виділити з загальної дольової власності в натурі частку , яка належить [PERSON] в розмірі 3/20 часток чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] у вигляді ізольованої квартири з окремим виходом, яка б відповідала вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 не надається можливим. З технічної точки зору виділити з загальної дольової власності в натурі 320 часток, яка належить [PERSON] кімнату № 1 площею 15,9 кв.м. у чотирьохкімнатній квартирі [ADDRESS] у вигляді ізольованої квартири з окремим виходом, яка б відповідала вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 не надається можливим. (а.с. 132-147). Дослідивши пред*явлені позовні вимоги позивача за основним позовом [PERSON] , суд приходить до висновку, що його вимоги заявлені про виділ майна в натурі за ст. 364 ЦК України та визнання за ним права власності на приміщення № 2 площею 15,9 кв.м. відповідно його частки 3/20 в цьому майні. Однак, суд приходить до висновку, що даний виділ із спільної часткової власності є неможливим, оскільки позивачу [PERSON] не може бути виділено відокремлену ізольовану кімнату із самостійним виходом, яка за розміром відповідає розміру його частки у праві власності з технічної точку зору, як вбачається з висновків проведеної судом судово-технічної експертизи. Питання щодо визначення порядку користування квартирою [PERSON] без виділу її в натурі в позові не визначено. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] тільки в частині зобов'язання інших співвласників не чинити перешкоди йому в користуванні спільним майном - чотирьохкімнатною квартирою [ADDRESS], оскільки його право власності є порушеним та підлягає захисту. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: - частка є незначною і не може бути виділена в натурі; - річ є неподільною; - спільне володіння і користування майном є неможливим; - таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Звертаючись з зустрічним позовом співвласники [PERSON] просять припинити спільну часткову власність [PERSON], оскільки технічний виділ його частки є неможливими, квартира є неподільною, спільне володіння і користування квартирою також є неможливим, а таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім*ї. Згідно представленого до суду висновку КП «ХМБТІ» про вартість квартири [ADDRESS] її вартість становить 511500 грн. станом на 04.04.2013 року. (а.с. 66-91). Однак, суд

Outcome: partial