Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

22 листопада 2017 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 року відкрито провадження в справі і призначено судове засідання. На підставі ухвали суду від 16 квітня 2018 року поновлений судовий розгляд в справі (а. с. 32), в судовому засіданні оголошено перерву до розгляду судом апеляційної інстанції справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ознаками ст. 124 КУпАП. В позові зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з участю сторін о 10 годині 05 хвилин на перехресті вулиць Чарівної та Безім'яної в м. Запоріжжі, автомобіль «GEELY JL7162», державний номер [NUMBER], зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, визнаний відповідач на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2018 року, яка набрала законної сили. Вартість відновлювального ремонту ушкодженого автомобіля, обчислена страховою компанією, становить 18467 грн. 05 коп. Сума страхового відшкодування, за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу, обчислюється 14090 грн. 71 коп. Від особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність [PERSON], - акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», - позивач отримав страхове відшкодування у сумі 13090 грн. 71 коп. 35934 грн. 31 коп. Різницю між належною позивачеві сумою страхового відшкодування та отриманою ним становить 1000 грн. як вартість франшизи, передбаченої договором страхування цивільно-правової відповідальності. Внаслідок ушкодження майна позивач зазнав і моральної шкоди, яка полягає в переживаннях з приводу неможливості відновлення автомобіля через брак коштів, оскільки єдиним джерелом доходів позивача є пенсія у сумі 1600 грн. Неможливість використовувати власний автомобіль потягла негативні наслідки в організації життєдіяльності його родини, так як транспортний засіб як засіб пересування є виключно необхідним для здійснення поїздок до закладів охорони здоров'я осіб похилого віку, якими є позивач і його дружина - інвалід третьої групи; на ринки для здійснення заготівлі овочів за прийнятними цінами на зиму. Через дорожньо-транспортну пригоду дружина позивача, що знаходилась в салоні автомобіля, спізнилась на поїзд, на якому мала відправитися до санаторію в іншому населеному пункті, а це потягло як емоційні переживання, так і додаткові видатки, зумовлені купівлею нового квитка на поїзд, а також втратою одного дня лікування та оздоровлення в санаторії, вартість якого становить 400 грн. Спричинену йому моральну шкоду позивач оцінює в 4000 грн., які просить стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просить про його задоволення. Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначивши, що є недоведеними вимоги про відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Твердження про неможливість здійснювати поїздки на ушкодженому автомобілі знаходить хибними, оскільки в транспортному засобі позивача ушкоджено лише двері, а це ушкодження не перешкоджає пересуванню транспортного засобу. У зв'язку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що о 10 годині 05 хвилин на перехресті вулиць Чарівної та Безім'яної в м. Запоріжжі, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів під керуванням сторін. Відповідача за порушення пункту 12.3 «Правил дорожнього руху України», які перебувають у прямому причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, визнано винуватим за ст. 124 КУпАП на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2018 року, яка набрала законної сили. Внаслідок вказаної пригоди автомобіль під керуванням позивача «GEELY JL7162», державний реєстраційний номер [NUMBER], і транспортний засіб, яким керував відповідач, зазнали технічних ушкоджень. Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а із змісту ст. 1188 ЦК України випливає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її. Як випливає з роз'яснень п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За змістом згаданих судом статей 1187, 1188 ЦК України право на відшкодування шкоди, а обов'язок її відшкодувати мають та несуть володільці джерел підвищеної небезпеки, тобто особи, які на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіють транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Обставини спричинення шкоди майну позивача встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, тому її висновки є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Вартість спричиненої позивачеві майнової шкоди підтверджує заява про страхове відшкодування (а. с. 4). Заперечення відповідача про недоведеність розміру спричиненої майнової шкоди, які він не підкріплює жодними фактичними даними на спростування тверджень свого процесуального опонента, є такими, що наповнені лише формальним змістом, висновків суду про доведеність позовних вимог в цій частині не спростовують. Вирішуючи позов про стягнення моральної шкоди, суд знаходить його обґрунтованим, зумовленим психологічними стражданнями особи через протиправне ушкодження майна, яке негативно відбилося на звичному засобі життя потерпілого та його емоційному стані, і при розв'язанні питання про розмір шкоди, яку належить стягнути, виходить з положень ст. 23 ЦК України, згідно із якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд враховує, що позивач є особою похилого віку, чиї емоційні переживання містять в собі значно більше ризику для погіршення фізичного здоров'я, невисокий рівень доходів якої ускладнює поновлення звичного способу життя, і вважає, що сума в 2000 грн. буде домірною глибині емоційних страждань потерпілого і зможе забезпечити поновлення втраченого емоційного комфорту.

Outcome: partial