Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

22.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, про визнання права власності на земельну ділянку. Свої (уточнені 06.04.2016 року) позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 26.06.1992 року виконавчий комітет Гуляйпільської сільської ради народних депутатів на підставі рішення № 79 від 16.04.1992 року помилково видав [PERSON] свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS]. Вказане підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньотерсянської сільської ради народних депутатів № 161 від 01.08.2001 року. На підставі рішення Верхньотерсянської сільської ради від 27.04.1995 року № 4 [PERSON] була передана земельна ділянка, площею 0,39 га, на якій розташований будинок за адресою: [ADDRESS], про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19.03.1997 року. Зазначену земельну ділянку [PERSON] отримав в порядку приватизації. 10 вересня 2001 року на підставі розпорядження голови Гуляйпільської районної державної адміністрації № 274 від 28.08.2001 року їй (позивачу) видане свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Таким чином вона є власником домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У 2015 році позивач звернулась до Верхньотерсянської сільської ради з метою отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 27.04.2015 року Верхньотерсянською сільською радою було прийняте рішення № 02 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Проте після отримання витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, їй стало відомо про існування вищезазначеного державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19.03.1997 року, виданого на ім'я [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач вважає рішення Верхньотерсянської сільської ради № 4 від 27.04.1995 року таким же помилковим як і рішення виконавчого комітету Гуляйпільської районної ради народних депутатів № 79 від 16.04.1992 року, тому прохає визнати державний акт на право приватної власності на землю площею 0,39 га серії [NUMBER] від 19.03.1997 року, виданий на підставі рішення Верхньотерсянської сільської ради від 27.04.1995 року № 4 [PERSON] - недійсним. Визнати за нею, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,39 га, на якій розташований будинок за адресою: [ADDRESS] а саме: - кадастровий номер [NUMBER], площею 0,14 га, виділену для ведення особистого селянського господарства в межах території с. [ADDRESS], яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19.03.1997 року, виданого на підставі рішення Верхньотерсянської сільської ради від 27.04.1995 року № 4; - кадастровий номер [NUMBER], площею 0,25 га, виділену для ведення особистого селянського господарства в межах території с. [ADDRESS], яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19.03.1997 року, виданого на підставі рішення Верхньотерсянської сільської ради від 27.04.1995 року № 4. В судове засідання представник позивача не з'явилась, подала суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, позов підтримала за тих обставин, які викладені в ньому, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, відповідачі: [PERSON], [PERSON], та третя особа - приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. в судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали до суду письмові заяви, в яких позовні вимоги [PERSON] визнали повністю, просили розглянути справу без їх участі. Справа розглянута без їх участі на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами встановлено, що 26.06.1992 року виконавчий комітет Гуляйпільської сільської ради народних депутатів на підставі рішення № 79 від 16.04.1992 року помилково видав [PERSON] Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS]. Вказане підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньотерсянської сільської ради народних депутатів № 161 від 01.08.2001 року (а.с.6,7). На підставі рішення Верхньотерсянської сільської ради від 27.04.1995 року № 4 [PERSON] була передана земельна ділянка, площею 0,39 га, на якій розташований будинок за адресою: [ADDRESS], про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19.03.1997 року (а.с.9). Зазначену земельну ділянку [PERSON] отримав в порядку приватизації. 10 вересня 2001 року на підставі розпорядження голови Гуляйпільської районної державної адміністрації № 274 від 28.08.2001 року позивачу [PERSON] видане свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.8). Таким чином вона є власником домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У 2015 році позивач звернулась до Верхньотерсянської сільської ради з метою отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 27.04.2015 року Верхньотерсянською сільською радою було прийняте рішення № 02 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.10). Проте після отримання витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, стало відомо про існування вищезазначеного державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19.03.1997 року, виданого на ім'я [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2013 року (а.с.19). З 01.03.1976 року і до [INFO] року [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вказане підтверджується рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 21.10.2015 року (а.с.20). Суд задовольняючи позов виходить з наступного. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється, зокрема, у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Проте, згідно з ч.1 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 було затверджено форму державного акту на право власності на земельну ділянку. Державний акт на право приватної власності на землю - чинний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 393 ч.1 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.1 ст.30 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Таким чином право власності позивача на отримання земельної ділянки в порядку приватизації порушено. В даний час вона на має змоги належним чином розпорядитися земельною ділянкою в тому числі продати, чим порушено її право власності. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. Приймаючи до уваги, що внаслідок існування державного акту на право власності на земельну ділянку, помилково виданого на ім'я померлого [PERSON] порушується право позивача на отримання земельної ділянки в порядку приватизації, за право на вказану земельну ділянку ніхто не сперечається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та про визнання права власності на земельну ділянку, підлягають задоволенню. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та наявними доказами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved