Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

23.12.2016 позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до відповідачів, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ заступника Міністра Оборони України -керівника апарату №11-ДП від 15.11.2016 про скасування наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату №10-ДП від 31.10.2016, поновити [PERSON] на посаді тимчасово виконуючого обов'язки директора Державного Підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату №10-ДП від 31.10.2016 на [PERSON], було покладено тимчасове виконання обов'язків Директора Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України. 18.11.2016 позивачу стало відомо про існування наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15.11.2016 №11-ДП, відповідно до якого вказаний вище наказ №10-ДП від 31.10.2016 скасовано як нереалізований. Вважає, що наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15.11.2016 №11-ДП є незаконним, оскільки наказ про фактичне усунення від посадових обов'язків був винесений у спосіб, не передбачений чинним законодавством України. Крім того, зазначає, що підстава винесення оскаржуваного наказу, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату №10-ДП від 31.10.2016 станом на дату винесення оскаржуваного наказу - 15.11.2016, не було реалізовано з об'єктивних причин, які пов'язані із наявністю заборони на здійснення реєстраційних дій щодо внесення відомостей про зміну керівника підприємства і які могли бути усунуті безпосередньо заявником [PERSON] Одночасно зазначає, що вказаний наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату №10-ДП від 31.10.2016, було реалізовано 18.11.2016. Таким чином, позивач вважає звільнення його з посади тимчасово виконуючого обов'язки Директора Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України незаконним та таким, що грубо порушує його права на працю. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові, просив позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Міністерства оборони України позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Вважав позов безпідставним та необґрунтованим. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача зазначив, що скасування наказу №10-ДП від 31.10.2016 як нереалізованого відбулося з підстав не проведення передачі справ, посади та майна Державного підприємства «Готель Козацький», що передбачено п.3.1 розділу III Інструкції про порядок призначення, звільнення та укладення (розірвання) контрактів з керівниками державних підприємств, установ, організацій та господарських об'єднань, що належать до сфери управління Міністерства оборони України». Крім того, зазначив про відсутність законних підстав для поновлення позивача на посаду тимчасово виконуючого обов'язки директора Державного Підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України, оскільки такої посади, як «тимчасово виконуючий обов'язки», не передбачено чинним законодавством України, а також жодним штатним розписом. Зауважив, що позивач станом на дату винесення оскаржуваного наказу займав посаду - головного спеціаліста відділу торгівлі та послуг Концерну «Військторгсервіс» і був звільнений з займаної посади 21.11.2016 на підставі наказу Генерального директора концерну «Військторгсервіс» №159-а від 21.11.2016 за угодою сторін. Відповідач ДП «Готель «Козацький», повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, про причини неявки представника суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Суд, на підставі ч.2 ст.169 ЦПК України, визнав можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача ДП «Готель «Козацький». Ухвалою суду від 17.02.2017, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі залучено третю особу - [PERSON] Третя особа [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що наказом Державного секретаря Міністерства оборони України №3-ДП від 10.02.2017 внесено зміни до оскаржуваного наказу, відповідно до яких [PERSON] вважати таким, що тимчасово виконує обов'язки директора державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України з 03.03.2016 Крім того, зазначив, що оскаржуваний наказ є законним, винесений у порядку та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому відсутні підстави для його скасування. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази у справі, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом заступника Міністра оборони України - керівника апарату №10-ДП від 31.10.2016 на головного спеціаліста відділу торгівлі та послуг Концерну «Військторгсервіс» [PERSON], було покладено тимчасове виконання обов'язків Директора Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України та увільнено від тимчасового виконання обов'язків Директора Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України [PERSON] (а.с.10) Наказом заступника Міністра оборони України - керівника апарату №11-ДП від 15.11.2016 наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату №10-ДП від 31.10.2016 скасовано як нереалізований. (а.с.11) Наказом Державного секретаря Міністерства Оборони України №3-ДП від 01.02.2017 внесено зміни до Наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату №11-ДП від 15.11.2016, відповідно до яких заступника директора з фінансових питань державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України [PERSON] вважати таким, що тимчасово виконує обов'язки директора державного підприємства «Готель «Козацький Міністерства оборони України з 03.03.2016. (а.с.133) Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату №11-ДП від 15.11.2016 є незаконним, оскільки винесений у порядку та у спосіб, що не передбачені вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671 Міноборони з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат Міноборони та на посади керівників підприємств, установ і організацій, які належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців та військовослужбовців апарату Міноборони. Згідно з п.12 вказаної Постанови державний секретар Міноборони призначає та звільняє з посади керівників підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міноборони, приймає рішення щодо їх заохочення, притягнення до дисциплінарної відповідальності. Порядок покладення тимчасового виконання обов'язків керівника підприємства, що належать до сфери управління Міністерства оборони України передбачено Інструкцією про порядок призначення, звільнення та укладення (розірвання) контрактів з керівниками державних підприємств, установ, організацій та господарських об'єднань, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 28.07.2014 №486 керівник структурного підрозділу Міністерства оборони України. Так, відповідно до п.3.1 вказаної Інструкції керівник структурного підрозділу Міністерства оборони України, на якого покладено функціональне управління державним підприємством, погоджує із заступником Міністра оборони України покладання виконання обов'язків Керівника підприємства на працівника цього підприємства, установи, організації до призначення Керівника підприємства або визначає кандидатуру Керівника підприємства Покладання обов'язків на працівника іншого підприємства здійснюється за рішенням Міністра оборони України. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом із тим, наведеними положеннями вказаної Постанови та Інструкції про порядок призначення, звільнення та укладення (розірвання) контрактів з керівниками державних підприємств, установ, організацій та господарських об'єднань, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 28.07.2014 №486 не передбачено повноважень заступника Міністра оборони України - керівника апарату для винесення наказу про скасування наказу про покладення тимчасового виконання обов'язків та порядку його винесення, у тому числі, не передбачено і підстав для його винесення шляхом скасування. Доводи представника відповідача про наявність підстав для скасування наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату №10-ДП від 31.10.2016 у зв'язку з його нереалізацію є безпідставними, оскільки невиконання наказу про покладення тимчасово виконуючого обов'язки, не може слугувати підставою для винесення оскаржуваного наказу, так як зазначена обставина, фактично вказує на невиконання покладених вказаним наказом обов'язків. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату №11-ДП від 15.11.2016 є незаконним, оскільки відсутні правові підстави для його винесення. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) суд вважає за належне застосувати спосіб захисту шляхом визнання наказу незаконним та його скасування, оскільки не скасування наказу, може призвести до порушення права позивача. Таким чином позов про визнання оскаржуваного наказу незаконним та його скасування підлягає задоволенню. Разом із тим, позовні вимоги про поновлення позивача на посаді тимчасово виконуючого обов'язки директора Державного Підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 2 Закону України «Про державну службу» визначено поняття посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Виконання обов'язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обов'язків - це заміна працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов'язків), коли працівник поряд зі своєю основною роботою виконує обов'язки тимчасово відсутнього працівника. (Лист Міністерства праці та соціальної політики від 19 квітня 2011 р. № 126/06/186-11 щодо виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника). Виходячи з положень вказаних норм, покладення тимчасово виконуючого обов'язки за посадою і призначення на посаду є різними за своєю суттю поняттями, а тому вважати таку посаду як «тимчасово виконуючий обов'язки директора» є безпідставним та таким, що не ґрунтується на законі. Посилання представника позивача на звільнення позивача з вказаної посади є також безпідставними та необґрунтованими, оскільки по суті ці посилання базуються на власному припущенні та спростовується вищевикладеним. Як встановлено судом, позивач станом на дату винесення вищевказаних наказів займав посаду - головного спеціаліста відділу торгівлі та послуг Концерну «Військторгсервіс» і був звільнений з займаної посади 21.11.2016 на підставі наказу Генерального директора концерну «Військторгсервіс» №159-а від 21.11.2016 за угодою сторін. (а.с.139) За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивача на посаді тимчасово виконуючого обов'язки директора Державного Підприємства «Готель «Козацький» Міністерства Оборони України. У зв'язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial