Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

23 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1996 року. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з тим, що у них постійно виникають конфлікти, сварки, що призвело до відчуження одне від одного. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя стало неможливим. Примирення з відповідачем позивачка [PERSON] не бажає. Ухвалою Василівського районного суду від 04 травня 2018 року провадження у даній справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але до позову надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. У звязку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1996 року (а.с.3). Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Право на подачу позову одним із подружжя передбачено ст.110 Сімейного кодексу України, ст.111 Сімейного кодексу України на суд покладено обов'язок вживання заходів щодо примирення подружжя, що може бути можливим у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, за ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що примирення між сторонами не відбулося і позивач і відповідач проти нього заперечують, зважаючи, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved