Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

23.07.2020р.\~ [PERSON] \~звернулася до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська \~із позовом\~ до\~ [PERSON] \~про стягнення\~аліментівв частині від усіх видів заробітку (а.с. 1-4). Ухвалою судді від 24.07.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 15). Ухвалою судді від 29.07.2020р. виправлено описку в ухвалі про відкриття провадження (а.с.18). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем 05.09.2010р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою. Батько добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. На підставі викладеного, просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду з цим позовом і до повноліття дитини. Відповідач позовні\~вимоги не\~визнав. 20.10.2020р. надав відзив\~на позовну\~заяву (а.с. 47 - 54), у якому зазначив, що він з позивачкою не проживає, живе з іншою жінкою, у них народилася донька [PERSON] , звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з позивачкою. Спільна з позивачкою донька [PERSON] проживає з матір`ю в м. Дніпрі. Останній рік відповідач не працює, шукає роботу за фахом, не мав змоги надавати кошти на утримання доньки [PERSON] , однак має намір допомагати доньці після працевлаштування. Зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково - в частині стягнення аліментів лише у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просив врахувати, що у нього є ще одна новонароджена дитина від іншої жінки [PERSON] , [INFO] , він повинен також утримувати і її матір. Окрім того, він має матір похилого віку (1939 р. народження), яка є пенсіонеркою, живе одна у м. Тернополі, хворіє, він також має піклуватися і утримувати її. Вважав, що суд не має приймати до уваги укладений позивачкою договір від 01.09.2020р. про надання послуг із додаткової підготовки зі загальноосвітніх дисциплін та квитанції від 29.09.2020р. про оплату цих послуг в зв`язку з тим, що ці документи можуть бути підставою для подання іншого позову про участь батьків у додаткових витратах на дитину на підставі ст. 184 СК України, який може бути розглянутий тільки після вирішення позову про стягнення аліментів в силу ст. 185 СК України. Крім того, позивачка не узгоджувала з ним укладення цього договору і витрати на додаткові заняття для [PERSON] в сумі 5000 грн., а тому має сама сплачувати за ці послуги. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивачки адвокат Борисова Т.В. (діє на підставі ордеру від 23.07.2020р. а.с. 17) 21.10.2020р. надала заяву, у якій вказала, що ознайомлена з відзивом відповідача, який наданий із пропущенням установленого строку, просила його не приймати. Позовні вимоги підтримала, проти відкладення розгляду справи заперечувала, просила справу слухати без її участі і без фіксації технічними засобами (а.с. 67). Відповідач в судові засідання, призначені на 29.08.2020р., на 30.09.2020р. і на 21.10.2020р. не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи (а.с. 23-25). 20.10.2020р. надав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що в нього [INFO] народилася дитина, та у зв`язку із новим спалахом епідемії коронавірусу. Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності\~такого учасника\~справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. З огляду на те, що позивач тричі (26.08.2020р., 29.09.2020р. і 20.10.2020р. - а.с. 21, 26-28, 44-46) подавав заяви про відкладення розгляду справи, не навів поважних причин неможливості участі у розгляді справи, у т.ч. не надав доказів захворювання або перебування на самоізоляції, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи за відсутності відповідача. А враховуючи наявність відзиву відповідача, з якого вбачається позиція про незгоду з позовними вимогами, означене виключає сукупність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України для винесення заочного рішення, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження з винесенням судового рішення на загальних підставах. З урахуванням заяви позивачки, судове засідання відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України відбувалось за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 11). Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12) і відповідачем не заперечується. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020р.» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1\~липня -\~2318\~гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Враховуючи, вік доньки сторін, мінімальний гарантований розмір аліментів на її утримання не може бути меншім ніж 1159 грн. (2318/50%). Відповідно до ч.1 ст. 70 закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого cт. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991p. Те, що відповідач є безробітним є необґрунтованими, оскільки дана обставина не звільняє його від виконання покладених на нього обов`язків з утримання дитини. Також суд не приймає доводи відповідача про те, що позивачка не узгоджувала з ним витрати на дитину, адже як видно з пояснень сторін, вони не мешкають однією сім`єю, відповідач має іншу сім`ю, і не приймає участь в утриманні дитини [PERSON] . Та обставина, що дитина відвідує зайняття із додаткової підготовки із загальноосвітніх дисциплін свідчить про те, що позивачка піклується про забезпечення розумового розвитку дитини. Позивачка не просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, а саме аліменти, право на отримання яких кореспондує обов`язку відповідача сплачувати їх, забезпечуючи таким чином право дитини на утримання від одного з батьків. Доказів того, що відповідач має обов`язок утримувати матір [PERSON] , остання потребує матеріальної допомоги (згідно з правилами ст. 202 СК України) відповідач не надав. Однак суд враховує, що відповідач має ще одну дитину - [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 57), обов`язок утримувати яку передбачений ст. 180 СК України. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 140 СК України, позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дитини. Як видно довідки про доходи позивачки, яка працює КПНЗ «Міська дитячо-юнацька спортивна школа», вона отримує заробітну плату у розмірі від 14\~000,00 грн. до 20\~000,00 грн. на місяць (без урахування податків і зборів) (а.с. 68). Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги позивачки та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання його доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 23.07.2020р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2020 рік (на момент подачі позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial