Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

21 травня 2020 року [PERSON] до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалась на те, що 01 червня 2018 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області зареєстровано шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Разом з тим, спільне життя не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Між ними постійно виникали суперечки, свідком яких була їхня дочка. Всі ці обставини негативно впливали на психічний стан дочки та кожного разу спричиняло їм усім душевні страждання. Неодноразові спроби налагодити шлюбні відносини не дали жодного позитивного результату, у зв`язку із чим, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. На даний час їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер. Після фактичного припинення сімейних відносин неповнолітня [PERSON] проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Їй важко самостійно утримувати дочку, оскільки вона отримує мінімальну заробітну плату, а відповідач жодним чином не допомагає та відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дочки. Відповідач [PERSON] є працездатною особою. Наскільки їй відомо, він матеріально забезпечений, так як має періодичні заробітки. Просила позов задовольнити: розірвати шлюб; стягувати з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 11 червня 2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам надано строк для примирення терміном один місяць. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 14 липня 2020 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що за час, який надавався судом їм з відповідачем для примирення, вони не примирилися. Також від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просив розгляд справи провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю. Додатково зазначив, що примирення між ним та позивачкою не вдалося, у зв`язку із чим, просив шлюб розірвати. Також не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 01 червня 2018 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено актовий запис за №797 (а.с.10). [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] (а.с.11). Спільне життя сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час вони не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. Судом надавався сторонам термін для примирення, однак сторони так і не помирилися. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між необхідно розірвати. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється у забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що після фактичного припинення подружніх стосунків між сторонами, їхня малолітня донька [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч.1,2 ст.184 СК України). Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином, враховуючи вік малолітньої [PERSON] , станом на час розгляду справи, 50% прожиткового мінімуму на її утримання складає 930грн. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Як було встановлено судом, стан здоров`я відповідача [PERSON] задовільний, непрацездатних осіб на утриманні у нього немає. Таким чином, враховуючи наведені вище вимоги закону та фактичні обставини, підтверджені дослідженими доказами, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 930грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 % сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви до суду (в частині вимог про розірвання шлюбу), що становить 420,40грн., а інших 50% сплаченого нею судового збору слід повернути позивачці з державного бюджету. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 % судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена, що становить 420,40грн.

Outcome: approved