Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

21 червня 2016 року позивачі звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] треті особи Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 3-6). В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачі проживали у квартирі №13 в буд. №1 на ж/м Парус у м. Дніпропетровську, яку на підставі постанови №308 Дирекції комітету профспілки металургійного заводу ім.. [PERSON] від 22.06.1988 року, обміняли на квартиру [ADDRESS]. Родина, що складалась із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вселилися у вказану квартиру та проживали в ній. [PERSON] чоловік [PERSON], з 21.07.1988 року був зареєстрований у [INFO], а позивачі також проживали в даній квартирі, але без реєстрації. У червні 1995 року з армії повернувся син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON], який червні 1995 року був зареєстрований у вказаній квартирі. А позивачі були зареєстровані починаючи із 10.11.1995 року. 18 серпня 2008 року [PERSON] помер. Із моменту реєстрації та по теперішній час відповідач у вказаній квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі не має. Посилаючись на те, що вони вимушені сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих у квартирі осіб, у той час як відповідач тривалий час не проживає у вищевказаній квартирі, а також, у зв'язку із тим, що добровільно вирішити спір не має можливості, позивачі вимушені були звернутися до суду із даним позовом, в якому просять, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №47 в буд. №19 по вул.. Авіаційна у м.\~Дніпропетровську. В ході судового розгляду справи до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог залучено відділ формування та ведення Реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Ленінського райвиконкому. Позивачка [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Співпозивачка - [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки не повідомила. письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надсилала. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи не надсилав. Треті особи - Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпропетровської міської ради, відділ формування та ведення Реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Ленінського райвиконкому, в особі своїх представників у судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Про причини неявки своїх представників не повідомили. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила наступне. Починаючи із 80-х років [PERSON] знайома із [PERSON] та являється її сусідкою по підїзду, вона проживає на пятому поверсі, а [PERSON] на другому. В під'їзді лише 13 квартир, всі сусіди один одного знають. У [PERSON] був чоловік [PERSON], який помер. Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON], яка одружена та має дитину. Дочка проживає разом із [PERSON]. Хто такий [PERSON] свідок не знає, ніколи його не бачила та не знайома із ним. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст складений 28 вересня 2016 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, Житлового кодексу УРСР, інших законів України, практику Верховного Суду України. Суд зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі постанови Дирекції та комітету профспілки орденів Леніна та Жовтневої революції металургійного заводу ім.. [PERSON] №308 від 22.06.1988 року дозволено обмін квартирами №47 в буд. №19 по вул.. Авіаційна у м.\~Дніпропетровську та №12 в буд. №1 на ж/м Парус у м.\~Дніпропетровську (а.с. 11), у зв'язку із чим починаючи з липня 1988 року в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] та [PERSON]. Станом на 01.04.2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно актів від 19.12.2012 року та 21.03.2016 року, [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають більше 15 років, особистих речей останнього у квартирі не має (а.с.\~14,15). У відповідності до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, в силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню, внаслідок чого слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 47 буд. №19 по вул.\~Авіаційна у м. Дніпро. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 580,00 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved