Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

22.09.2014 року позивач КП «Домоуправління № 18» звернулося до суду із позовом до відповідача, який 05.11.2014 року уточнило та просить на підставі ст. 759, 785 ЦК України та ст. 61 ЖК України визнати розірваним договір найму № 321 від 15.05.2014 року, укладений між КП «Домоуправління № 18» та [PERSON] на кімнати № 4,5 квартири [ADDRESS], зазначивши, що дане рішення має бути підставою для Київського РВ в м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на свою користь судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що відповідачу було надане житлове приміщення квартири [ADDRESS]. Спірне житло відноситься до фонду житла для тимчасового проживання. Відповідно до подання прокуратури Київського району м. Одеси від 09.09.2014 року було встановлено, що КП «Домоуправління № 18» у порушення вимог чинного законодавства уклало договір найму, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду із позовом. Представник позивача КП «Домоуправління № 18» [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. При цьому пояснив, що договір із відповідачем укладено із порушенням норм чинного законодавства та [PERSON] ніколи за адресою: квартира [ADDRESS] не проживала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав та заперечує проти його задоволення. Посилаючись на те, що договір було укладено на законних підставах, [PERSON] жодних норм законодавства не порушувала, була зареєстрована, але ордер на вселення не отримувала і не вселялась в квартиру, не проживала за спірною адресою, однак сплачувала комунальні-послуги за утримання кімнат № 4, 5, про що суду надано письмові докази. Представник третьої особи Департаменту міського господарства ОМР - [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити. Пояснила, що [PERSON] дійсно сплачувала комунальні-послуги за утримання кімнат № 4, 5. Однак, договір найму житла було укладено за відсутності ордера, у [PERSON] відсутні підстави, оскільки вона не мешкала в місті дуже тривалий час, як це визначено рішенням виконавчого комітету ОМР. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та зазначили, що договір найму житла підлягає розірванню на підставі ст. 61 ЖК України. Та крім того, договір не містить строку його укладання, що є незаконним. Зазначили, що [PERSON] проживає за спірною адресою та займає усі кімнати квартири № 7, включаючи і кімнати № 4 та 5, до яких [PERSON] ніколи не приходила вселятися. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 15.05.2014 року між КП «Домоуправління № 18» в особі управляючого [PERSON], що діяла на підставі рішення ВК ОМР № 324 від 15.08.2013 року, та [PERSON] уклали договір найму житла № 321, а саме кімнати № 4,5 квартири [ADDRESS] /а.с. 4-5/. Третя особа [PERSON] звернулась до Департаменту МГ ОМР з питання приватизації житла, яким вона фактично користується, внаслідок чого було встановлено, що [PERSON] була переселена із квартири 23 в квартиру [ADDRESS], з правом зайняття трьох кімнат: 1,2,3. Однак, [PERSON] неправомірно зайняла кімнати 4 та 5 вказаної квратири, де проживає її сім'я. Вказані обставини підтверджено листом № И-49 від 22.04.2014 року ДМГ ОМР на звернення [PERSON] стосовно того, що ДМГ ОМР не заперечує проти укладання договору найму із подальшим оформленням документів, які є підставою для приватизації житла, згідно рішення ВК ОМР від15.08.2013 року № 324 «Про впорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління № 18» зі змінами /а.с.50/. Для підготовки документів для приватизації КП «Міське агентство з приватизації житла» виготовило 05.09.2013 року технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. Техпаспорт виданий на ім'я [PERSON] /а.с. 51-52/. Судом встановлено, що згідно довідки - виписки із домової книги про склад сім'ї та прописку № 4 від 14.08.2014 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1956 року народження, [PERSON], 1962 року народження, [PERSON], 1982 року народження, [PERSON], 1979 року народження, [PERSON], 2003 року народження та відповідач [PERSON] /а.с. 55/. Судом досліджені розрахункова книжка на квартиру [ADDRESS] та копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, надані [PERSON], а також копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, наданих представником [PERSON] /а.с. 53-55, 69-70/. Таким чином, судом встановлено факт подвійної оплати житлово-комунальних послуг за кімнати № 4, 5 квартири [ADDRESS]. З подання прокуратури Київського району м. Одеси від 09.09.2014 року вбачається, що прокуратурою встановлено порушення житлового законодавства при укладанні договору № 321, а саме всупереч ст. 58 ЖК УРСР, відповідно до якої ордер є єдиною підставою для вселення в надане приміщення, укладання договору № 321 відбулося на підставі листа ДМГ ОМР, який датований 22.05.2014 року, а договір укладено 15.05.2014 року /а.с. 64-66/. У позовній заяві КП «Домоуправління № 18» як на підставу своїх вимог посилається на положення ст. 759 та ст. 785 ЦК України, а також на вимоги ст. 61 ЖК України. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до статті 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Таким чином, позивач за позовними вимогам просить визнати розірваним договір найму, не користується положеннями цивільного законодавства стосовно - розірвання договору найма, а посилається при цьому на вимоги про припинення договору найму. Вказані норми цивільного законодавства визначають конкретні підстави, як для розірвання договору, так і для припинення договору. Згідно ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Судом встановлено, та сторонами не оспорювалось, що відповідачу [PERSON] правомочними органами ордер не видавався, відповідач до кімнат, на які вона уклала договір найму не вселялась. Між позивачем та відповідачем було укладено договір найму житла на підставі якого відповідач зареєструвала своє місце проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням звернення позивача в межах заявлених вимог, судом не встановлено законних підстав для задоволення заявлених вимог. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача КП «Домоуправління № 18» в обраному ним варіанті способу захисту прав з посиланням на ст.ст. 759, 785 ЦК України не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. При цьому, суд вважає, що позивач не позбавлений права звернутися з позовними вимогами до відповідача в іншому судовому провадженні, використавши інший спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів.

Outcome: dismissed