Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

22 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальність «Елеватор «Чиста криниця», в якому просила зобовязати відповідача повернути та передати їй земельну ділянку площею 3,9774 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер 5323483400:00:004:0649, в належному стані, у звязку з використанням земельної ділянки без правової підстави. Вирішити питання судових витрат. Позов обґрунтовувала тим, що у 2011 році уклала договір оренди, строком на 10 років, земельної ділянки, що належить їй на праві приватної власності. 03 серпня 2015 року звернулася до орендаря з заявою про повернення їй належної земельної ділянки, оскільки вона вирішила самостійно здійснювати її обробіток, але відповіді не отримала. Зясувавши, що відповідач на сьогоднішній день не зареєстрував договір оренди в установленому законом порядку, звернулася до суду за захистом свої прав. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2010 року, виданого державним нотаріусом Новосанжарської ДНК Полтавської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-1160, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №135188, виданого Новосанжарською РДА Полтавської області від 23.02.2009 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 3,98 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер 5323483400:00:004:0649 (а.с. 7, 15). Відповідно до договору оренди землі № 1642 без дати та акту прийому-передачі земельної ділянки № 1642 від 01.01.2011 року [PERSON] передала, а ТОВ «Елеватор «Чиста криниця» прийняв в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 3,98 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 29-33). Позивачка, [PERSON], в період з 2011 по 2015 роки отримувала орендну плату, що підтверджується відповідними відомостями (а.с. 34-56), земельна ділянка використовувалася за цільовим призначенням, претензій стосовно порушення порядку виплати орендної плати не було. Згідно статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. В даному випадку, в січні 2011 року сторони власник [PERSON] та орендар ТОВ «Елеватор «Чиста криниця» дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору оренди, про що уклали договір № 1642, який скріпили своїми підписами та акт прийому-передачі від 01.01.2011 року. Зазначене свідчить, що спірна земельна ділянка правомірно перебувала в платному строковому користуванні відповідача на підставі укладеного між сторонами договору оренди, умови якого сторони виконували впродовж 2011-2015 років, зокрема орендарем виплачувалась орендна плата. Згідно ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 11 лютого 2010 року (набрала чинності з 01 січня 2013 року) державній реєстрації підлягає право оренди земельної ділянки. Згідно ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, з 01 березня 2013 року договір оренди землі вважається укладеним не з моменту його державної реєстрації, оскільки реєстрації підлягає лише право оренди, а з моменту досягнення сторонами згоди стосовно всіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в договорі. Відсутність державної реєстрації права оренди підстава для визнання договору оренди недійсним. За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння, оскільки відповідач на даний час правомірно користується останньою.

Outcome: dismissed