Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

22 липня 2014 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 2-3). Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що 08 грудня 2012 року позивач та відповідач уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав у борг відповідачу 49 406 грн., а відповідач повинен був повернути зазначені кошти до 01.06.2013 року. У встановлений строк відповідач борг не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 49 406 грн. за договором позики, а також покласти на відповідача судові витрати по справі(а.с.2-3) Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та на їх задоволені наполягав. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та день розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с. 6,9,12,14-16,31,40,58-61,66,69-70) Суд вислухавши позивача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 08.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у борг 49 406 грн. терміном до 01.06.2013 року, що підтверджується поясненнями позивача у судовому засіданні, копією розписки від 08.12.2012 року, оригінал якої був досліджений у судовому засіданні (а.с. 4). Встановлено, що борг по договору позики укладеному між сторонами 08.12.2012 року відповідачем не було повернуто позивачу, що підтверджується поясненнями позивача та наявністю в нього розписки (а.с.4) Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та договорами позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд не приймає до уваги посилання відповідача у своїх письмових поясненнях на той факт, що він не отримував від позивача грошові кошти за договором позики від 08.12.2012 року у повному розмірі, так як дані твердження відповідача не підтверджуються жодним доказом та спростовуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи та свідченнями свідків. Крым того, суд критично оцінює твердження відповідача, що до догвоору позики в формі розписки було внесені зміни самим позивачем без відому відповідача, оскільки відповідачем не вчинено дії щодо належного виконання ухвали суду від 30.10.2013 року про призначення судової-технічної експертизи, а тому і не надано доказів на підтвердження цих обставин. Отже, оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача стосовно повернення суми боргу, та приймаючи до уваги, що форма договору укладеного між сторонами відповідає вимогам ЦК України, відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, суд вважає можливим стягнути з відповідача, на користь позивача суму боргу за договором позики від 08 грудня 2012 року - 49 406 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення судових витрат 494,07 грн.(а.с.1) На підставі викладеного,

Outcome: approved