Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

22 жовтня 2015 року до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся представник ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» . Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що 27 березня 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір №1949-004/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит для придбання автомобіля у національній валюті України на загальну суму 41385.00 грн. строком до 27 березня 2013 року зі сплатою 15,49 % річних. Виконання банком зобовязання за договором підтверджується заявою на видачу готівки від 31 березня 2008 року № 1. 27 березня 2008 р. для забезпечення належного виконання зобовязань [PERSON] між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №1949-004/08Р, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] зобовязалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники (п.1.1 договору). Відповідачем [PERSON] станом на 17 червня 2015 року порушено зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, в результаті чого виник борг в розмірі 93500,04 грн., що складається з наступного: заборгованість за кредитом 26831,68 грн., заборгованість по відсоткам 13120,82 грн., несплачена неустойка (пеня) за прострочення за кредитом 36680,00 грн., несплачена неустойка (пеня) за прострочення за відсотками 16867,00 грн.. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно всю суму заборгованості, разом з судовими витратами за розгляд справи судом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог у повному обсязі наполягає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що він дійсно отримував кредити в ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на придбання автомобіля. Даний автомобіль був придбаний і експлуатувався ним особисто. В подальшому він домовився із раніше відомою йому мешканкою м. Миргород про придбання нею автомобіля, одним із зобовязань покупця передбачалось, що вона буде здійснювати погашення заборгованості по його кредитному зобовязанню. Просив не стягувати з [PERSON] заборгованість, так як його вини у виникненні заборгованості немає. Відповідач [PERSON] особисто в судове засідання не зявлявся. Його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що договір поруки [PERSON] не підписував, тому в нього не виникло жодних зобовязань перед позивачем. В письмових запереченнях на позовну заяву [PERSON] посилаючись на положення ст. 559 ЦК України вважає, що порука [PERSON] припинилась з 27 березня 2016 року, так як дана дата зазначена в пункті 4.1 договору, як строк по який діє договір поруки. А припинення поруки зі спливом строку, установленому у договорі, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись з вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку із припиненням такого зобовязання поруки. Окрім того представник відповідача заявив клопотання про застосування до позовних вимог ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» строку позовної давності як до основного зобовязання так і неустойки, який відповідно до правової позиції викладеної в постанові ВСУ № 6-20цс14від 19 березня 2014 року обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників відповідачів, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1949-004/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит для придбання автомобіля у національній валюті України на загальну суму 41385.00 грн. строком до 27 березня 2013 року зі сплатою 15,49 % річних. Виконання банком зобовязання за договором підтверджується заявою на видачу готівки від 31 березня 2008 року № 1 (а.с. 22). 27 березня 2008 р. для забезпечення належного виконання зобовязань [PERSON] між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №1949-004/08Р, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] зобовязалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники (п.1.1 договору). Суд вважає вказаний договір поруки дійсним та укладеним належним чином, так як висновком експерта № 192 від 12 квітня 2016 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі виконаний самим [PERSON], що спростовує позицію його представників, про те, що [PERSON] не підписував даний договір. Відповідачем [PERSON] станом на 17 червня 2015 року порушено зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, в результаті чого виник борг в розмірі 93500,04 грн., що складається : заборгованість за кредитом 26831,68 грн., заборгованість по відсоткам 13120,82 грн., несплачена неустойка (пеня) за прострочення за кредитом 36680,00 грн., несплачена неустойка (пеня) за прострочення за відсотками 16867,00 грн.. За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Умови Договору відповідачем [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий позивачем. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. За правилами ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого окремо. Відповідно до п.4.1 договору поруки дія цього договору закінчується 27 березня 2016 року. На момент звернення представника банку до суду 10.10.2015 року (штамп поштового відділення на конверті а.с. 28) дія договору поруки не закінчена. Тому прохання представника відповідача [PERSON] про застосування положення ч.4 ст. 559 ЦК України з даних обставин є безпідставним. Позивач звернувся до поручителя про виконання зобовязання за договором поруки в межах строку дії договору поруки, тому [PERSON] зобовязаний солідарно відповідати перед позивачем за неналежне виконання зобовязання [PERSON] Виходячи з вищевикладеного суд приходить до переконання, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно солідарно стягнути на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість по кредитному договору №1949-004/08Р від 27 березня 2008 року, однак лише в межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено у письмових запереченнях представника [PERSON] Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Даний правовий висновок викладений в постановах Верховного суду України від 19 березня 2014 року (справа №\~614\~цс\~14 та №\~620\~цс\~14 ). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Судом враховано, що відповідно до пунктів 4.4, 4.5 кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - 10 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним. Враховуючи дату звернення позивача до суду з позовною заявою, яка обраховується відповідно до ч. 6 статті 70 ЦПК України, з моменту здачі заяви на пошту, суд стягує на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість по кредитному договору, яка виникла з жовтня 2012 року в частині заборгованості по кредиту в сумі 4125 грн. та відсоткам в сумі 2402,41 грн., а також з жовтня 2014 року неустойки по кредиту в сумі 7067,95 грн. та відсоткам в сумі 3456 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому суд присуджує з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати розмірі 255,72 грн., що становить 18,24% від сплаченого судового збору.

Outcome: approved