Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві та у судовому засіданні на те, що вона з відповідачем одружена з 04.10.2008 р., від шлюбу сторони дітей не мають, подружні відносини між ними припинені з лютого 2014 року та з цього часу сторони проживають окремо. Крім цього позивач зазначила, що ні вона, ні відповідач з часу припинення сімейно-шлюбних відносин не намагалися відновити сімейні відносини, зберігати шлюб з відповідачем вона не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе, тому просила суд шлюб розірвати. (а.с. 2-3) Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на розірванні шлюбу між сторонами. (а.с. 35 ) Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, тому просив шлюб розірвати, однак просив суд понесені позивачем судові витрати не відшкодовувати за його рахунок, а покласти на позивача. (а.с. 35) Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 жовтня 2008 року, шлюб зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 520, від шлюбу сторони дітей не мають, що підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні та копією свідоцтва про одруження, наявною в матеріалах справи. (а.с. 5, 35). Також у судовому засіданні судом встановлено, що з лютого 2014 року між сторонами по даній справі були припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства, з цього часу сторони не поновлювали подружні стосунки, зберігати сім`ю сторони не бажають та наполягають на розірванні шлюбу, дані обставини підтверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні. (а.с. 35) Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з лютого 2014 року, та з цього часу відносини між сторонами по справі не поновлювались, сторони наполягають на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають й вважають, що це не можливо, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховує результат вирішення справи та вважає за необхідне понесені позивачем судові витрати по справі( а.с. 1) покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved