Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

22 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є її колишнім чоловіком. Від спільного життя мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син навчається в Придніпровському енергобудівному технікумі на 3 курсі, денна форма навчання, не працює та доходів не має. Тому син до закінчення, тобто до 30 червня 2017 року, потребує матеріальної допомоги від батьків. Позивач не має можливості самостійно утримувати сина. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітної плати (інших доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку,на період навчання до 30 червня 2017 року. (а.с.1). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в позові. Пояснив, що на теперішній час не працює у зв'язку із станом здоров'я. Зазначив, чим може тим і допомагає своєму сину. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні питання щодо задоволення позовних вимог залишив на розсуд суду. Не підтримав жодну із сторін. Пояснив, що його обидві сторони по справі забезпечують і сам на себе витрачає кошти із стипендії. Інших доходів не має. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доводи позивача викладені у позові, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками третьої особи [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.11.2006 року (видане повторно), актовий запис 111 (а.с.4) [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Придніпровський енергобудівний технікум», 1 рівня акредитації, який зарахований на 1 курс 01.09.2013 року, що підтверджується довідкою № 24 від 15.02.2016 року (а.с.6). [PERSON] отримує стипендію, загальна сума доходу за період жовтень 2015р.- березень 2016р. склала 5016 грн. 62 коп., що підтверджується довідкою про доходи, виданої Державним вищим навчальним закладом «Придніпровський енергобудівний технікум». (а.с. 22). З відповіді на запит суду №565 від 19.04.2016р. вбачається, що [PERSON] дійсно працював на посаді сторожа господарчого персоналу з 11.01.2013р. по 06.07.2015р. (а.с.32). З довідки про доходи виданої КЗ Дніпропетровська МКЛ 9 ДОР вбачається, що розмір доходів відповідача [PERSON] за 2015 рік склав 9417 грн. 06 коп. (а.с.35). З 25.07.2013р. по 06.08.2013р. та з 07.08.2013р. по 13.08.2013р. [PERSON] проходив лікування в КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №21» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується виписками з історії хвороби №3464, №3664 (а.с.38-39). Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Положеннями ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто як встановлено диспозицією ст. 199 СК України, право на утримання аліментів на повнолітню дитину виникає тільки за певних необхідних умов. Першої умовою є те, що повнолітня дитина у віці від 18 років до 23 років має навчатися у зв'язку з чим потребувати матеріальної допомоги, а другою умовою є фінансова спроможність батьків надавати допомогу на утримання дитини. У разі настання таких обставин, утримання повнолітніх дітей на період їх навчання до 23 років є для батьками саме обов'язком. У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як видно з доводів відповідача та наданих ним відповідних письмових доказів, відповідач не відмовляється від підтримки сина, але не має можливості сплачувати аліменти. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, що його батько періодично направляв йому гроші на його утримання. Враховуючи стан здоров'я відповідача та його матеріальний стан з урахуванням всіх обставин, які мають значення для справи та надані докази, суд не вбачає підстав про стягнення аліментів саме у розмірі 1/6 частини. Враховуючи доходи відповідача, суд вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення сином навчання, яка буде співмірна із матеріальним становищем сторін і відповідатиме їх інтересам і потребам. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Outcome: partial