Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

23 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання недієздатним [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що [PERSON] перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері м. Кривого Рогу з 31.03.1992 року з діагнозом «дебильность в умеренно-выраженой степени» За станом здоров'я хворий не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, його психічний розлад є хронічним та стійким. Згідно з довідкою психіатричної ВТЕК серії ВТЭ-29 № 017628 від 31.03.1992 року [PERSON] є інвалідом дитинства, не може бути пристосований до будь-якої праці, потребує постійного стороннього нагляду та догляду. Батьки племінника знаходяться в розлученні. Батько племінника, [PERSON], сином не цікавиться та не яким чином не приймає участь в його житті. Мати племінника та рідна сестра заявника [PERSON], 13.10.1999 року померла. Рішенням виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу № 326 від 18.06.2003 року піклувальником над племінником був назначений його дідусь та батько заявника [PERSON], [INFO], який помер 02.10.2016 року. Заявник [PERSON] у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності просив суд заяву задовольнити. Представник виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради як органу опіки та піклування [PERSON], який діє на підставі доручення № 01-01/7654 від 26.12.2016 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності та зазначив, що вважає можливим призначити [PERSON] опікуном над [PERSON]. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона унаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна віддавати звіт своїм діям і (або) контролювати їх. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.57, ч.1 ст.58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 3 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Судом встановлено, що згідно довідки психіатричної ВТЕК серії ВТЭ-29 № 017628 від 31.03.1992 року [PERSON] є інвалідом дитинства. 11 липня 2017 року судом призначено по справі судово-психіатричну експертизу для вирішення питання чи розуміє [PERSON], [INFO], значення своїх дій та чи може керувати ними та чи потребує опіки. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №148 від 01.08.2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], страждає хронічним стійким психічним розладом в формі «умеренной умственной отсталости с поведенческим нарушениями», за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Потребує опіки. Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно статтей 5-9 розділу 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод порушенням прав є визнання недієздатною особи, коли психічно хвора людина не є небезпечною. Відповідно до ч.1 ст.241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і обов'язки. Разом з тим, ч.1 ст.60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO], страждає стійким хронічним психічним розладом у формі розумової відсталості, внаслідок якого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до вимог ст.88, 214 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати віднесені на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved