Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

22.08.2018 року до Київського районного суду м.Одеси з позовом про виселення [PERSON] з житлового приміщення в звернулись позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], мотивуючи позов тим, що вони є власниками зазначеної квартири, відповідачка є колишнім членом сімї, яка після розлучення з [PERSON] виїхала з квартири, а після спливу тривалого часу, під приводом того, що спільна дочка [PERSON],[INFO] проживає в цій квартирі, приїхала та на даний час не покинула вказаної квартири, зловживає спиртними напоями, своїм проживанням у квартирі, що належить позивачам на праві власності, чинить їм перешкоди у вільному користування та розпорядженні майном, що належить їм на праві власності, нехтування вимогами власників виселитись з квартири добровільному зумовили звернення до суд з дійсним позовом. Представник позивачів, що діє за договором та за ордером [PERSON], до судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи, а також просить справу розглядати за його відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась без поважних на те причин. Згідно поштового повідомлення [PERSON] відмовилась від отримання судового виклику в судове засідання, в звязку з чим в силу ч.9\~ст. 130 ЦПК України\~відповідач вважається повідомленою про час та місце розгляду справи. Згідно до ч.1\~ст. 223 ЦПК України\~ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2\~ст. 281 ЦПК України\~розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу\~статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України\~встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини 4\~статті 156 ЖК України\~до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині 2\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житловою площею, яка знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку (квартири), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак виходячи зі змісту статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~та\~ст. 64 ЖК України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч.3\~ст. 116 ЖК України). Матеріалами справи встановлено, що власниками квартири [ADDRESS], є [PERSON] та члени його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.10.2009 року, яке посвідчує що 702/1000 частин квартири ( приміщення) спільного заселення на праві спільної часткової власності , а саме в рівних частках кожному з власників, що складає 72,27 кв.м, загальна площа квартири становить 102,90 кв.м . (а.с.35), дійсне також підтверджено витягом КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 11.12.2009 року ( а.с. 37). З ордеру на службове приміщення №1520 виданого на підстав розпорядження №589 від 31.05.2007 року вбачається що [PERSON] та його сімє складом 5 осіб зокрема йому та його дітям [PERSON], [PERSON], [PERSON]Є та онуці [PERSON] надано право на зайняття службового житлового приміщення площею 48,80 кв.м у комунальній квартирі 4 у будинку 4 а по вул. Шклярука у м.Одесі. [PERSON] відповідач у справі, є колишньою дружиною позивача [PERSON], шлюб з яким розірваний 13.05.1999 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖД №272745 видане 27.10.1999 року відділом РАГС Київської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради. [PERSON],[INFO] є спільною дочкою відповідача та [PERSON], однак відповідно до Акту, що міститься в матеріалах справи від 04.10.2018 року [PERSON] з 2009 року не проживає у квартирі 4 будинку 4 а по вул. П.Шклярука у м.Одесі та в даній квартирі не міститься ї речей ( а.с.42). Будучи власниками квартири, позивачі повноцінно користуватися своєю власністю не мають можливості, так як в квартирі безпідставно проживає [PERSON]. Досліджені судом докази наявні у справі вказують на те, що [PERSON],[INFO] в м.Одесі документована без реєстрації за адресою [ADDRESS]. Таким чином, слід дійти висновку, що інше місце проживання у відповідача є, остання не має будь-якого відношення (право користування, власності тощо) до квартири №4, в будинку №4 а, по вул. П.Шклярука, в м. Одесі, а її вселення до неї і проживання є самоуправним. Зважаючи на викладене, виходячи з положень статей\~383,\~391 ЦК України, ч.3\~ст.116 ЖК УРСР, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. З боку відповідача суду не надано жодного належного та допустимого доказу який би спростовував доводи викладені позивачами. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved