Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

23 травня 2015 року (за поштовим штемпелем) представник позивача [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 січня 2007 року між ВАТ Комерційний банк Надра, правонаступником якого є ПАТ Комерційний банк Надра, та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 19/ККАМБ/65/2008-980 (далі Договір 1), та [PERSON] Договір поруки (далі Договір 2). Відповідно до умов Договору 1 банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 240551 грн, зі сплатою відсоткової ставки за їх користування в розмірі 20,5% річних (п.п.1, 1.1.3.1 Договору). 27 жовтня 2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору 1 (далі Угода), відповідно до умов якої Договір 1 викладено в новій редакції, та відповідно до якої щомісячна сума мінімального платежу встановлена в розмірі 5450,00 грн (п.1.1 Угоди) та термін строку погашення боргу за Договором 1 продовжено до 20 травня 2011 року (п.п. 1.1.1 Угоди). Відповідно до Договору 2 [PERSON] поручилася перед позивачем за взяті на себе зобовязання, що виплавають із Договору 1 (п.1.1 Договору 2) та зобовязалася відповідати перед кредитором в повному обсязі (п.1.2 Договору 2). Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, відповідачі взяті зобовязання не виконують. Відповідно до постанови Правління НБУ від 05.02.2015 № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Надра». Станом на 3 квітня 2015 року заборгованість [PERSON] за Договором 1 становить 787765,23 грн., тому представник позивача просить стягнути із відповідачів на користь позивача дану заборгованість за Договором 1 та сплачений судовий збір. В судове засідання сторони повторно не зявилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, представник позивача за довіреністю позов підтримує повністю, відповідачі позов визнають частково в межах строку позовної давності та просять на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що 25.01.2007 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено Договір 1, відповідно до п. 1.1 якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 240551 грн в порядку і на умовах, визначених Договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,5% на рік (п. 1.3.1 Договору) строком до 20.01.2015 року (п. 1.4. Договору). Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 5450,00 грн відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків (а.с.8-12, 33-34, 35, 36, 37, 38, 39, 40 копії Договору 1, анкети-заяви, банківської ліцензії, дозволу, додатку до дозволу, Статуту, дозволу про державну реєстрацію). На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» (а.с.41, 42, 43, 44 копії документів). Банк виконав свої зобов'язання та надав [PERSON] кредитні кошти (а.с.35 копіі заяви на видачу готівки № 724 від 25.01.2008 та квитанції № 65/р/8). У забезпечення виконання умов Договору 1 між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] 25.01.2008 було укладено Договір 2 до Договору 1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають із Договору 1, в тому числі: повернути до 20.01.2015 кредит в розмірі 240551,00 грн, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 20,5 % річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Поручитель повинен виконати зобов'язання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника Договором (п. 1.1 Договору 2) (а.с.26, 27 копія договору поруки). Пунктом 1.2 Договору 2 передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь - якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до п. 2.1 Договору 2 кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). 27 жовтня 2010 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до спірного Договору 1, відповідно до умов якої Договір 1 викладено в новій редакції. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 5450,00 грн. відповідач сплачує необхідний платіж у повному обсязі відповідно Графіку до цієї Угоди до кінцевого терміну повернення кредиту. При цьому відповідачу надається відстрочення по сплаті кредиту протягом 6 місяців з 20 листопада 2010 року по 20 травня 2011 року (п.1.1, п.1.1.1 Угоди). Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 03.04.2015 загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем у зв'язку із порушенням зобов'язань за Договором 1 складає 787765 грн 23 коп., з яких заборгованість \~за кредитом 236059 грн 86 коп., несплачені відсотки 304606 грн 84 коп., комісія за консультаційні послуги 2360 грн 60 коп., реструктуризована пеня 40152 грн 16 коп. (відповідно до п. 1.1.2 Угоди), пеня за прострочення строків виконання зобовязань (відповідно до п. 5.1 Угоди) 139588 грн 82 коп., штраф за порушення умов п. 5.3 Угоди 64976 грн 95 коп. (а.с.6-7 - розрахунок заборгованості). Позивачем при предявленні позову судовий збір не сплачено, так як Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до п. 22 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору. Проте відповідачі порушили свої зобовязання перед позивачем щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення обома відповідачами умов укладених договорів, що є підставою для солідарного часткового стягнення з них суми заборгованості. На підставі ст. 10 ЦПК України суд з метою перевірки обставин, викладених в позовній заяві, неодноразово витребовував від представника позивача розрахунок боргу в межах строку позовної давності. Проте останній, отримавши вимогу, такого розрахунку не надав. Враховуючи те, що сторона відповідача наполягає на застосуванні позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за укладеними Договорами, суд вбачає за необхідне на підставі ст. 257 ЦК України застосувати загальну позовну давність тривалістю у три роки щодо вимог про повернення заборгованих коштів. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14 та від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14. Як убачається із Договору 1, чергові платежі по поверненню кредиту та сплаті відсотків відповідач повинен був здійснювати згідно з Графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невідємною частиною цього Договору. Цим Графіком та умовами Договору 1 передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог боржника та обчислення строку для предявлення вимог до боржника. Таким чином, до стягнення в межах позовної давності за період з 23.05.2012 по 03.04.2015 підлягає заборгованість за Договором 1 в розмірі 359848,78 грн, з яких прострочена заборгованість по тілу кредиту - 132173,69 грн, по відсотках за умовами Договору 140337,54 грн, комісія за консультаційні послуги 2360,60 грн., штраф за порушення умов п. 5.3 Угоди 64976,95 грн та пеня, яку суд визначає у розмірі 20000 грн, так як відповідачі порушили умови Договорів, які передбачають сплату штрафних санкцій. Суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та дає право зменшити розмір пені, а також враховуючи такі істотні обставини справи як те, що відповідач [PERSON] частково повернув суму кредиту та відсотки за користування ним, відповідачі мають спільну сім»ю, на утриманні двох малолітніх дітей, які мають незадовільний стан здоров»я, як і відповідач [PERSON], його заробітна плата є невисокою, відповідач [PERSON] не має власного доходу (а.с.67, 68-70, 71, 72, 73, 74-75, 76-77 довідки, копії свідоцтв про одруження та про народження, трудової книжки, медичних висновків). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд керується постановою Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-100цс14, відповідно до якої, установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання, суд застосовує до спірних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК. Відповідно до\~ статті 360-7 ЦПК України судове рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі ст. 88 ЦПК України з кожного з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки решта заборгованості по тілу кредиту та відсотках нарахована поза межами позовної давності, а суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені, тому зазначені виплати не підлягають до стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: partial