Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

23.02.2016 року [PERSON] звернулася в Миргородський міськрайонний суд із позовом до Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на будинок №73-А, що по вул. Петровського в с. Зубівка Миргородського району Полтавської області. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю, [PERSON], зменшив позовні вимоги [PERSON] і просив визнати за нею право власності на ? частину згаданого будинку, оскільки на іншу його половину за позивачкою вже було визнано право власності рішенням Миргородського міськрайонного суду від 27.02.2008 року. При цьому представник позивача посилався на те, що вказаний будинок був побудований позивачкою та її чоловіком під час перебування в шлюбі за спільні кошти, тобто з підстав не заборонених законом. Відсутність правовстановлюючого документу на ? частину вказаного будинку позбавляє її права розпорядитися вказаним будинком на свій власний розсуд. Представник відповідача, Зубівської сільської ради в судове засідання не зявився, а звернувся до суду із листом, яким не заперечував проти задоволення позову [PERSON] та не заперечував проти розгляду справи у його відсутності (а.с.21). Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, вважає позов підлягаючим задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.1960 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с.11). За час перебування в шлюбі вона та її чоловік збудували будинок, розташований в с. Зубівка Миргородського району Полтавської області по вул. Петровського,73-А, який складається з житлового будинку «З-1», прибудови «з», літньої кухні «А», веранди «а», гаража «Б», сараю «В» погнріба «Г», убиральні «Ж», сараю «И», сараю «І»,сараю «Ї», господарських споруд №1-4 (а.с.11-12). За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 16 Закону України «Про власність», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно ст.ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сімю України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки чоловік позивачки, [PERSON], помер 21.05.2000 року(а.с.10), то рішенням Миргородського міськрайонного суду від 27.02.2008 року (а.с.9) визнано за [PERSON] (позивачкою по справі) право власності в порядку спадкування на ? частину згаданого будинку. Отже за змістом ст.ст. 22,28 КпШС України на іншу ? частину згаданого будинку має право позивачка по справі, [PERSON] Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільного права може бути визнання права. Оскільки право власності позивачки на будинок №73-А в с. Зубівка Миргородського району Полтавської області відповідачем по справі не заперечується, її право на вказаний будинок підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, то суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачки, визнавши за нею право власності на ? частину згаданого будинку, як на належну їй частку в спільному майні подружжя.

Outcome: approved