Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

23.10.2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2013 року по 01.01.2015 року в сумі 24 715,60 грн. Під час судового розгляду [PERSON] уточнила свої первісні вимоги та обґрунтувала їх тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року з [PERSON] було стягнуто на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з 01.02.2013 року і до повноліття дитини. Однак, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01.01.2015 року виникла заборгованість в розмірі 10451 грн. 65 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, відповідач повинен сплатити їй неустойку (пеню) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а всього у розмірі 24 715 грн. 60 коп., що підтверджено наданим розрахунком. Також, позивач вважає, що бездіяльністю відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, постійному пошуку грошей для забезпечення дитини належним харчуванням та одягом. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 24715 грн. 60 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 гривень та понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. У судовому засіданні 25.12.2014 року позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та просила їх задовольнити, довірила свої інтереси представляти - [PERSON] Послалася на обставини, викладені у позові, зазначивши, що дійсно у неї є банківська картка, на яку відповідач повинен перераховувати грошові кошти по аліментах, але аліменти від [PERSON] вона отримувала лише частково. Представник позивача - [PERSON] позов підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], 2007 року народження, так як був присутній при його оголошенні. Відповідно до рішення суду, яке набуло законної сили, [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини саме у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 01.02.2013 року відповідач почав виконувати свої зобов'язання та сплачував аліменти, про що свідчить розписка позивача - [PERSON] Крім того, [PERSON] був викликаний до виконавчої служби, де останньому роз'яснено про обов'язок, розмір і порядок сплати аліментів. Ухилення від сплати відповідачем аліментів підтверджується тим, що [PERSON] після ухвалення рішення про стягнення аліментів звільнився з роботи, на облік у центрі зайнятості не став, аліменти сплачував декілька місяців, а у подальшому взагалі не здійснював виплат, тому заборгованість, яка станом на 01.01.2015 року складає 10 451 грн. 65 коп. виникла саме з вини відповідача. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник, які можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю. Довіреність від [PERSON] на ім'я [PERSON] до виконавчої служби не надавалась, тому платежі, які надходили на відкритий позивачем у банку розрахунковий рахунок саме від [PERSON] не можуть бути взяті судом до уваги. Крім того, письмової або усної угоди між сторонами по справі про сплату аліментів [PERSON], не було. Також, вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 1000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 24 715 грн. 60 коп., моральну шкоду та понесену судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У судовому засіданні 17.02.2015 року пояснив, що обізнаний про наявність рішення суду, яким з нього стягнуто на користь [PERSON] на утримання сина аліменти в розмірі 1\\4 частини від усіх видів його доходу. Коли він працював на залізничній дорозі, то сплачував аліменти в розмірі 700 гривень, після звільнення сплачував лише 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Виїздив на заробітки за кордон і в цей період аліменти перераховувала його цивільна дружина - [PERSON] на картковий рахунок, який він особисто відкривав у «Приватбанку» для позивача з метою перераховування аліментів. Дане питання не узгоджувалось з [PERSON], але остання проти цього не заперечувала та наскільки йому відомо приймала вказані перерахування. Довіреності на ім'я [PERSON] для перерахування аліментів, не давав. У серпні 2014 року приймав участь у зборах дитини до школи - купував канцелярію в м. Апостолово, Дніпропетровської області, що також повинно було враховуватися як сплата аліментів, про що він домовлявся із позивачем. Крім того, окремі платежі по аліментах він направляв позивачу на банківську картку останньої через термінал. Вважає, що він не має заборгованості по аліментам, сумлінно виконує свій обов'язок, тому заперечує проти позову. Представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ст. 196 СК України застосовується, якщо доведено наявність заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 14.02.2015 року встановлено, що заборгованість по аліментах за період з 01.02.2013 року по 31.12.2014 року складає 10 451 грн. 65 коп., проте відповідач заперечує суму заборгованості і вважає, що вона становить 4 315 грн. 00 коп. Також, вважає, що заборгованість виникла не з вини її довірителя - [PERSON], а з вини державного виконавця, який не надіслав [PERSON] постанову про відкриття виконавчого провадження, не надсилав останньому довідки-розрахунки заборгованості по аліментам, які отримувала позивач, не викликав боржника до виконавчої служби. Державним виконавцем не застосовувались заходи примусового виконання рішення суду, боржника не було оголошено в розшук. Крім того, за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, проте відповідного звернення також не було. Так як, [PERSON] не викликали до виконавчої служби, то він вважав, що виконує свої зобов'язання належним чином. Крім того, з довідки-розрахунку державного виконавця Распутіна Д.В. від 14.02.2015 року встановлено, що відповідачем з липня 2013 року не сплачувались аліменти, проте з цим погодитись неможна, так як кошти перераховувались на картковий рахунок, відкритий на ім'я позивача, через термінал та вносились [PERSON] - цивільною дружиною відповідача, що підтверджується відповідними виписками з банку. На підтвердження того, що [PERSON] є цивільною дружиною відповідача до суду надано акт про фактичне проживання без реєстрації громадян [PERSON] з [PERSON] та їх малолітнім сином - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Також, [PERSON] не погодилася з розрахунком розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2013 року по 01.01.2015 року наданим представником позивача. Вважає, що розрахунок проведено всупереч постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», надала свій розрахунок заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, де заборгованість складає 4 315 грн. 00 коп., а неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів - 1 314 грн. 75 коп. Повністю заперечує проти відшкодування позивачу моральної шкоди, так як до суду не надано доказів понесених моральних страждань з вини позивача. Вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів на підставі ст. 191 СК України відсутні, просить у задоволенні позову відмовити. Разом із тим, [PERSON] зазначила, що навіть якщо суд прийде до висновку про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, вона просить суд зменшити розмір пені на суму 5 048,26 грн., тобто суму фактично сплачених аліментів (які були перераховані [PERSON], інші платежі відповідача через термінал), так як у відповідача на утриманні є ще малолітня дитина - [PERSON], [INFO] та [PERSON], на теперішній час відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід. Державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції - Распутін Д.В. у судовому засіданні 06.02.2015 року пояснив, що в його провадженні знаходиться виконавче провадження, відкрите 24.05.2013 року на підставі виконавчого листа № 333/771/12-ц від 29.04.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 2007 року народження у розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01.02.2013 року і до повноліття. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» 24.05.2013 року сторонам провадження було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. На запит стягувача - [PERSON] останній видавались довідки-розрахунки заборгованості по аліментам. Згідно довідки -розрахунку № 4613/12 від 14.02.2015 року загальна сума заборгованості станом на 31.12.2014 рік складає 10 451 грн. 65 коп. У зазначену суму не враховано платежі, які були внесені на картковий рахунок стягувача від [PERSON] та поповнення картки за номером терміналу, так як до виконавчої служби не було надано довіреності від боржника на ім'я [PERSON], при здійсненні операцій по перерахунку коштів не зазначено призначення платежу. Також, 12.06.2013 року [PERSON] викликався до ВДВС, ознайомлювався з виконавчим листом та був попереджений про належну сплату аліментів, про що свідчить відповідна пояснювальна записка останнього, яка мається у матеріалах виконавчого провадження. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши державного виконавця, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень представників сторін, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2013 року і до повноліття дитини (а.с. 7). Під час судового розгляду вказаної справи, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у вказаному розмірі та був присутнім під час проголошення зазначеного рішення суду. У травні 2013 року до Комунарського ДВС ЗМУЮ надійшов виконавчий лист про стягнення аліментів за вищевказаним судовим рішенням. У відповідності ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 24.05.2013 року за вих. № 17319/12 сторонам виконавчого провадження: стягувачу та боржнику було направлено ухвалу про відкриття виконавчого провадження (а.с. 83). З метою виконання судового рішення державним виконавцем вживалися процесуальні заходи щодо встановлення місця роботи [PERSON], виклик боржника до виконавчої служби та роз'яснення порядку сплати аліментів за виконавчим листом, розмір та відповідальність за порушення зобов'язань, тощо. Відповідно до пояснювальної [PERSON] від 12.06.2013 року на ім'я начальника Комунарського ВДВС він був ознайомлений з виконавчим листом та розміром аліментів, які з нього стягуються (а.с. 82). Таким чином, судом встановлено, що відповідач достовірно знав про стягнення з нього аліментів та їх розміру. Фактично судове рішення почало примусово виконуватися з лютого 2013 року, про свідчить розписка [PERSON] (а.с. 43). Факт отримання коштів за період з 01.02.2013 року по 01.06.2013 року (включно) позивачем не заперечується. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON], складеною державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Распутіним Д.В. від 14.02.2015 року, загальна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] складає 10 451 грн. 65 коп. (а.с. 70-71). Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення, з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів. Разом із тим згідно з ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був достовірно обізнаний про свій обов'язок зі сплати аліментів у розмірі 1\\4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01.02.2013 року, оскільки він приймав участь у судовому вирішенні спору, позов визнавав повністю, здійснював часткову виплату аліментів. До суду ні відповідачем, ні його представником не було надано достатніх, належних та допустимих доказів невиконання [PERSON] своїх зобов'язань зі сплати аліментів з поважних або незалежних від останнього причин (відсутні довідки про хворобу, непрацездатність, виїзд з країни [PERSON] тощо). Будь-яких обставин, які б унеможливлювали щомісячну сплату аліментів і являлися поважними причинами для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання судового рішення протягом вказаного періоду часу по справі не встановлено, тому, на думку суду, заборгованість по сплаті аліментів виникла лише через вину відповідача. Відповідно до п.9 ч.3 ст. 129 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення суду є обов'язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. В даному випадку для відповідача така відповідальність встановлена ст.196 СК України. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року). Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми, а в даному випадку до дати, вказаної у позові, тобто до 31.12.2014 року. За таких обставин з відповідача на користь [PERSON] на підставі ст.196 СК України підлягає стягненню неустойка за прострочення виплати аліментів за період з 01.09.2013 року по 31.12.2014 року (включно), виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до 01.01.2015 року: · за вересень 2013 року сума сплати складає 600,00 грн., строк прострочення 487 днів, пеня : 600,00 грн. х 1 % : 100 х 487 дн. = 2 922 грн.; · за жовтень 2013 року сума сплати складає 600,00 грн., строк прострочення 457 днів, пеня : 600,00 грн. х 1 % : 100 х 457 дн. = 2 742 грн.; · за листопад 2013 року сума сплати складає 600,00 грн., строк прострочення 426 днів, пеня : 600,00 грн. х 1 % : 100 х 426 дн. = 2 556 грн.; · за грудень 2013 року сума сплати складає 600,00 грн., строк прострочення 396 днів, пеня : 600,00 грн. х 1 % : 100 х 396 дн. = 2 376 грн.; · за січень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 365 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 365 дн. = 2 336 грн.; · за лютий 2014 року сума сплати складає 311 грн. 45 коп., строк прострочення 334 днів, пеня : 311,45 грн. х 1 % : 100 х 334 дн. = 1 040,24 грн.; · за березень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 306 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 306 дн. = 1 958,40 грн.; · за квітень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 275 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 275 дн. = 1 760 грн.; · за травень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 245 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 245 дн. = 1 568 грн.; · за червень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 214 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 214 дн. = 1 369,60 грн.; · за липень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 184 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 184 дн. = 1 177,60 грн.; · за серпень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 153 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 153 дн. = 979,20 грн.; · за вересень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 122 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 122 дн. = 780,80 грн.; · за жовтень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 92 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 92 дн. = 588,80 грн.; · за листопад 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 61 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 61 дн. = 390,40 грн.; · за грудень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 31 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 31 дн. = 198,40 грн.; а разом сума неустойки за весь період прострочення складає 24 743 грн.44 коп. Враховуючи, що позивач визначила розмір неустойки в 24715 грн. 60 коп., приймаючи до уваги вимоги ст.11 ЦПК України щодо меж позовних вимог з платника аліментів, на думку суду, на користь [PERSON] підлягає стягненню заявлена позивачем сума неустойки у розмірі 24 715 грн. 60 коп. Заперечення відповідача та його представника щодо неврахування державним виконавцем певних сум сплати аліментів, суд не приймає до уваги з наступного. Суми внесені: в липні 2013 року - 400 грн. (поповнення карки на номером), серпень 2013 року - 497 грн. 50 коп. (від [PERSON]), вересень 2013 року - 503 грн. (від [PERSON]), жовтень 2013 року - 398 грн. (від [PERSON]), грудень 2013 року - 398 грн. (від [PERSON]), січень 2014 року - 502 грн. 47 коп. (від [PERSON]), березень 2014 року - 348 грн. 25 коп. (поповнення картки за номером), квітень 2014 року - 398 грн. (поповнення картки за номером), травень 2014 року 348 грн. 25 коп. (від [PERSON]) та 100 грн. (поповнення карки за номером), червень 2014 року - 398 грн. (поповнення картки за номером), липень 2014 року - 358 грн. 79 коп. (поповнення картки за номером), листопад 2014 року - 398 грн. (поповнення картки за номером) не є доказом сплати аліментів [PERSON] за виконавчим листом № 333/771/13-ц від 29.04.2013 року. З копії чеків щодо поповнення карки [PERSON] встановлено, що перерахування на картковий рахунок здійснено [PERSON], яка не мала довіреності від імені боржника - [PERSON] на здійснення відповідних операцій, зазначені дії не були узгоджені зі стягувачем та не повідомлено державного виконавця. Крім того, при перерахування коштів не зазначено призначення платежу «сплата аліментів». У платіжному дорученні на перерахування аліментів необхідно правильно і повно вказувати призначення. У ньому потрібно обов'язково вказувати наступну інформацію: на які цілі спрямовуються гроші; на підставі якого документа; за який період; наявність ПДВ. Мета - аліменти. Гроші можуть перераховуватися і на підставі вимог державного виконавця, тоді підставою є виконавчий лист. У будь-якому випадку необхідно вказувати дату і номер документа. Період - місяць і рік. ПДВ на аліменти, звичайно ж, не нараховується, але вказувати це все одно потрібно. Таким чином, призначення буде виглядати так: аліменти на підставі виконавчого листа № 333/771/13-ц від 29.04.2013 року за вересень 2014 року без ПДВ. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим 17.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 47). Згідно акту про фактичне проживання без реєстрації від 04.02.2015 року, складеним Центром обслуговування абонентів № 12, [PERSON] мешкає разом з [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], 2014 року народження за адресою: [ADDRESS] (а.с. 73). У відповідності до, ч. 2 ст.196 СК України, відповідно до якої, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Outcome: partial