Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

23 квітня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені в зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 квітня 2021 року цивільну справу № 753/8261/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 05 травня 2021 року. 31 травня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача. Ухвалою суду від 15 червня 2021 р. відкрито провадження у справі та вирішено слухати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 19 липня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. 356239). 24 червня 2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх. №43724) про витребування доказів - довідки про доходи відповідача за 2010-2021 роки. Ухвалою суду від 21 липня 2021 року клопотання позивача задоволено та витребувано відповідну інформацію у ГУ ДПС у м. Києві. У підготовчому засіданні 21 липня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи доказів. 27 серпня 2021 року до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання (вх. №59138) про долучення доказів до матеріалів справи. У підготовчому засіданні 27 серпня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, отриманих на адвокатський запит. Також у підготовчому засіданні 27 серпня 2021 року задоволено клопотання про витребування копії виконавчого провадження від Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), оскільки з огляду на предмет спору, вказана інформація має значення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року закрито підготовче засідання у справі та призначено до розгляду по суті на 1 листопада 2021 року. Судове засіданні 1 листопада 2021 року за клопотанням представника відповідача було відкладено на 13 грудня 2021 року. У судовому засіданні 13 грудня 2021 року позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, вказали, що відповідач знав про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, що підтверджується рішення суду про стягнення аліментів, а також його позовною заявою про розірвання шлюбу, де він особисто зазначає, про те, що питання сплати аліментів вирішено відповідним рішення суду. Заборгованість зі сплати аліменти виникла у відповідача саме з його вини, оскільки він не сплачував аліменти на утримання сина до січня 2021 року. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, хоча знав про наявність у нього такого обов`язку. З урахуванням того, що аліменти відповідач не сплачував досить тривали час, позивачка просила стягнути з відповідача пеню в розмірі 285965,39 грн., що становить 100% заборгованості станом на 1 лютого 2021 року. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, вказав, що вини відповідача у виниклій заборгованості зі сплати аліментів немає, державні виконавці не повідомляли його про наявність відкритого виконавчого провадження, не вчиняли належних дій для з`ясування місця його фактичного проживання, не викликали його до виконавчої служби, а тому він не знав і не міг знати про необхідність сплачувати аліменти, позивачка, з якою він тривалий час, до того як вона вдруге вийшла заміж, спілкувались і вона не повідомляла відповідача про відкрите виконавче провадження. Зауважив, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня заява стягувачки про відкриття виконавчого провадження, а також оригінал постанови про відкриття виконавчого провадження. Вважає, що позивачкою виконавчий лист до виконання був поданий у виконавчу службу лише у грудні 2020 року. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини державних виконавців. Представник відповідача також вказав, що відповідач є інвалідом 3 групи, отримує незначну пенсію, з якої сплачує аліменти на утримання іншої дитини та з січня 2021 року з нього також стягують аліменти на користь позивачки. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач у період з 6 червня 2008 року по 11 березня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві внесено актовий запис № 502 (а.с.6). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2009 року ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 14 серпня 2009 року і до повноліття дитини. Встановлено, що на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2009 року видано виконавчий лист 3 лютого 2010 року, копія якого наявна в матеріалах виконавчого провадження, надісланого суду виконавчою службою за запитом суду. 27 лютого 2010 року державним виконавцем відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 29 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на те, що було встановлено, що відповідач працює на Згурівському цукровому заводі, а отже подальші виконавчі дії мають бути виконані Згурівським РВДВС. Постановою державного виконавця ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 25 січня 2019 року відновлено виконавче провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості від 28 грудня 2020 року станом на 1 грудня 2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 319181,24 грн. 30 грудня 2020 року [PERSON] (боржник) звернувся до державного виконавця ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві із заявою, де вказав місце фактично проживання: [ADDRESS] . Протягом грудня 2020 року державним виконавцем було винесено ряд постанов відносно відповідача щодо тимчасової заборони у виїзді за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною зброєю, у керуванні транспортними засобами, а також внесено відомості до Єдиного реєстру боржників. 5 січня 2021 року відповідач надав державному виконавцю довідку про доходи та просив здійснити перерахунок аліментів за 2019 рік. 28 січня 2021 року боржник подав заяву до державного виконавця про розблокування його банківських карток. 24 березня 2021 року за постановою державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві передано виконавче провадження на виконання до Дарницького РВДВС у м. Києві за зареєстрованим місцем проживання боржника. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ м. Київ Вахрамєєвої Я.В. вбачається, що відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2021 року утворилась заборгованість у сумі 285965,39 грн. (а.с. 19). За розрахунком позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з 1 серпня 2010 року до 31 січня 2021 року складає 4837534 грн. Враховуючи приписи статті 196 СК України, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 100% заборгованості зі сплати аліментів, тобто в сумі 285965,39 грн. Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно зі статтею 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Аліменти є періодичним платежем і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Судом встановлено, що відповідач перший платіж зі сплати аліментів здійснив у березні 2021 року, що підтверджується відповідним розпорядженням державного виконавця, наявне у матеріалах справи, надалі аліменти ним сплачуються на утримання сина [PERSON] щомісячно. При розгляді справи про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів застосовують субсидіарно положення ЦК України. У такому разі, якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, він є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Про це зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 661/905/19. Як вбачається із копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, у судовому засіданні був присутній представник відповідача, який частково визнав позовні вимоги, вказав, що відповідач проживає з батьками, які є пенсіонерами, вказав, що аліменти в розмірі 700 грн є значно завищеними, оскільки відповідач отримує заробітну плату в розмір 650 грн, а тому згоден сплачувати аліменти в розмірі 300 грн. Крім того, у копії позовної заяви про розірвання шлюбу, з якою до суду звернувся саме [PERSON] (відповідач) зазначено, зокрема, що з середини 2009 року шлюбні відносини між сторонами припинились, а питання сплати ним аліментів на дитину вирішено в судовому порядку Дарницьким районним судом м. Києва. Отже, судом встановлено, що відповідач був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, знав про розмір таких аліментів та період, з якого вони стягуються. При цьому ані відповідачем, ані його представником суду не було надано жодного доказу того, що відповідач, не чекаючи дій від державного виконавця, у добровільному порядку виконував рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2009 року та сплачував аліменти на утримання сина. Також відповідачем та його представником не надано суду доказів надання матеріальної допомоги позивачці, як про те зазначалось представником відповідача у судовому засіданні. Твердження представника відповідача про те, що у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів саме з вини державного виконавця, який не вчиняв належних дій для повідомлення його про відкриття виконавчого провадження та встановлення місця його проживання, судом оцінюється критично, оскільки знаючи про рішення суду про стягнення з нього аліментів, відповідач, як батько неповнолітнього сина, мав би надавати матеріальну допомогу дитині та виконувати свій обов`язок щодо його утримання до повноліття, не чекаючи примусових дій від державних виконавців. Наявність рішення суду про стягнення аліментів не обмежує батьків дитини, зокрема платника аліментів, приймати участь у додаткових витратах на дитину, а також надавати матеріальну допомогу дитині поза межами суми, визначеної як аліменти судовим рішенням. Також суд критично відноситься до тверджень представника відповідача проте, що за відповідачем не зареєстровано право власності на транспортниц засіб, оскільки як вбачається із копій матеріалів виконавчого провадження станом на 3 вересня 2021 року за відповідачем [PERSON] [INFO] зареєстрований легковий автомобіль KIA CEED д.н.з. [NUMBER] . Зауваження представника відповідача про те, що виконавчий лист позивачкою був поданий на примусове виконання лише у 2020 році не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами. Крім того, у копіях матеріалів виконавчого провадження наявна постанова державного виконавця від 27 лютого 2010 року про відкриття виконавчого провадження. Також судом враховується, що протягом періоду з 2017 по 2020 року відповідач сплачував аліменти на користь іншої дружини - [PERSON] , на утримання іншої дитини відповідача, що підтверджується роздруківкою з банківської карти відповідача, наданої ним до матеріалів справи. При цьому суд зауважує, що доказів, що у цей же період відповідач надавав матеріальну допомогу та чи сплачував аліменти на утримання свого сина [PERSON] , 2009 року народження суду надано не було. Отже, враховуючи вказані обставини, відповідачем та його представником не надано суду належних, достатніх доказів того, що у виниклій заборгованості зі сплати аліментів відповідачем на користь позивача відсутня вина відповідача та він вжив всіх можливих дій для сплати аліментів на утримання дитини, не встановлено такого і під час розгляду справи. Зауваження представника відповідача про те, що відповідач є інвалідом 3 групи та має на утриманні батьків пенсіонерів було прийнято судом до уваги, проте, відповідач та/чи його представник не просили суд зменшити розмір пені, заявлений до стягнення позивачем, а вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у стягненні пені за несплату аліментів. Представник відповідача у судовому засіданні також зазначив, що із позовом про зменшення розміру аліментів відповідач до суду не звертався. Також суд зауважує, що відповідачем не було доведено суду неправильність нарахування державним виконавцем розміру аліментів, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача, внаслідок чого б у відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16 та від 25 квітня 2018 року в справі 572/1762/15-ц. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом було перевірено розрахунок пені позивача, та з огляду на те, що сума пені перевищує 100% заборгованості зі сплати аліментів, суд, визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, виходить саме з приписів статті 196 СК України. Отже, зважаючи на викладені вище обставини, з урахуванням того, що судом встановлено в діях відповідача вину щодо несплати аліментів протягом значного періоду на утримання сина [PERSON] , 2009 року народження та не встановлено підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, суд доходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня в розмірі 100% заборгованості станом на 31 січня 2021 року, а саме в розмірі 285965,39 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Закріплений у статті 196 СК України захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов`язана особа сплачувати за рішенням суду. Відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов`язання спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. За змістом частини 1 цієї статті, підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. Водночас, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, враховуючи викладене та те, що заборгованість по аліментним зобов`язанням виникла саме з вини відповідача, а протилежного ним не доведено, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 285965,39 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved