Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

23 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаними позовними вимогами, які в ході розгляду зменшила, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.06.2005 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторона мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2005 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму громадян до повноліття дитини. Позивач вказує, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, регулярно не сплачував, в завязку з цим заборгованість по аліментам за період з 08.06.2004 року по 26.06.2013 року склала станом на 18.09.2017 року 11600,40 грн.. що підтверджується довідкою державного виконавця. Позивач розрахувала пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що за розрахунком позивача за період з 08.06.2004 року по 26.06.2013 року становить 25196,26 грн. Однак, в звязку з вимогами статті ст. 196 СК України, про те, що неустойка не може бути більшою 100% заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несплачені аліменти в сумі 11600,40 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, пояснив, що державним виконавцем надана невірна довідка про суму заборгованості, оскільки з заробітної плати відповідача за серпень 2017 року, вересень 2017 року та жовтень 2017 року були відраховані суми на погашення заборгованості по аліментам. Той факт, що існувала заборгованість по аліментам, відповідач визнає, але надати пояснення щодо причини виникнення заборгованості не зміг. Просив врахувати те, що він частково погасив заборгованість за останній час. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із аліментних відносин, позовна давність не застосовується, і до правовідносин, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія ЦК, зокрема, ст. 258 ЦК України. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.11.1991 року по 22.06.2005 року, мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2005 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму громадян до повноліття дитини (а.с.8), видано виконавчий лист № 2-83/05 (а.с.10). З останньої актуальної довідки розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-83/05 від 18.01.2005 року вбачається, що державним виконавцем визначена заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 18.09.2017 року у сумі 11600,40 грн.(а.с.28-29). Суд бере до уваги саме останню довідку, видану станом на 18.09.2017 року. Суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що в період з 08.06.2004 року по 26.06.2013 року відповідач [PERSON] допускав несплату та неповну сплату аліментів (а.с.28-29). Цю обставину відповідач сам визнав в суді. При цьому належних доказів поважності причин несвоєчасної та неповної сплати аліментів відповідач суду не надав. Так, відповідач мав згідно із законом (ст.180 СК України) та за рішенням суду (ч.3 ст.181, ст.183 СК України) зобов'язання утримувати неповнолітню доньку. Проте цей обов'язок [PERSON] без поважних причин належним чином не виконав. За вказаних обставин, суд вважає, що встановлена вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментам за вказаний період, а тому є підстави для нарахування пені. Суд погоджується з розрахунком пені у сумі 25196,27 грн., який надано позивачем, оскільки даний розрахунок узгоджується з вимогами ч.1 ст.196 СК України та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України стосовно нарахування пені за прострочення сплати аліментів, викладеними у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15, постанові від 25.11.2015 року у справі № 6-2022цс15 та постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15 (а.с.22, 24-27). Відповідач вказаний розрахунок пені не оскаржив і іншого розрахунку не надав. При цьому суд враховує, що протягом останніх місяців: серпня, вересня, жовтня 2017 року з заробітної плати відповідача проводились відрахування на погашення заборгованості по аліментам, зокрема сума 1822,67 грн. відрахована з заробітної плати відповідача за серпень 2017 року і перерахована позивачці у вересні 2017 року (а.с.36). Суд вважає необхідним при обрахуванні пені зменшити суму заборгованості 11600,40 грн. на суму 1822,67 грн., оскільки станом на день подання позову і його уточнення фактично сума заборгованості вже зменшилась на 1822, 67 грн.: 11600,40 грн. - 1822,67 грн. = 9777,73 грн. Інші суми на погашення заборгованості були перераховані позивачці вже після уточнення нею позовних вимог, а тому вони не впливають на розрахунок пені. Враховуючи норму ч. 1 ст. 196 СК України, згідно якої неустойка (пеня) може бути стягнута в розмірі не більше 100% заборгованості, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення пені, однак з урахуванням того, що фактична сума заборгованості станом на 18.09.2017 року (довідка ДВС) становила не 11600,40 грн. (як вказав державний виконавець), а 9777,73 грн. (тобто за вирахуванням суми 1822,67 грн., яка була відрахована з заробітної плати відповідача за серпень 2017 року і перерахована позивачці у вересні 2017 року), то суд вважає необхіднім стягнути пеню у сумі, що не перевищує 100% заборгованості станом на день зміни позовних вимог, а саме: 9777,73 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в звязку зі звільненням позивача по даній категорії справ від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 20, 196 СК України,

Outcome: partial