Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

23.09.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 05.08.2006 по 22.05.2012 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19.04.2012 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розміру 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.03.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач [PERSON] аліментні платежі на утримання сина не сплачує. Станом на 01.07.2020 його заборгованість по виплаті аліментів, яка утворилась з березня 2012 року, становить 121342,20 грн. Окрім того, після розірвання шлюбу в травні 2012 року, відповідач з дитиною не спілкується, участі в його вихованні, отриманні ним освіти, доступу до культурних та інших духовних цінностей, не приймає, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, визначених Сімейним кодексом України. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.11.2020 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.01.2021 залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору, органи опіки і піклування: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та виконавчий комітет Піщанської сільської ради. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Погрібняк О.М. від 05.03.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні вказав, що проти позову заперечує. Зазначив, що спілкуватися із сином у нього не було можливості. Хотів спілкуватися, але не було часу через завантаженість по роботі. Крім того, має ще двох дітей. Визнає, що поводив себе неправильно. Наявність заборгованості зі сплати аліментів пояснив тим, що державний виконавець неправильно нараховував її суму. Вказав, що сплачував стільки коштів скільки мав можливість. Представник третьої особи виконавчого комітету Піщанської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила врахувати при вирішенні спору висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської сільської ради. Представники третіх осіб служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації та виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду в судове засідання не прибули. Представник служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації надав до суду заяву електронною поштою про розгляд справи без його участі. (а.с. 22 ) Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, які в судове засідання не прибули. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, враховуючи думку дитини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що з 2006 року позивач та відповідач перебували у шлюбі. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] від шлюбу народився син - [PERSON] , про що Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 22.12.2006, актовий запис №1380. (а.с. 8) Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11.05.2012 шлюб між сторонами було розірвано, визначено місце проживання дитини - [PERSON] з [PERSON] (а.с. 10) Заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19.04.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2012 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 11) Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №3313 від 08.09.2020 [PERSON] зареєстрований за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9) Відповідно до довідки державного виконавця Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №110177 від 20.07.2020 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 01.07.2020 становить 121342,20 грн. (а.с.14) Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських, затвердженого рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради №71 від 26.03.2021 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] (а.с.56) У висновку органу опіки та піклування зазначено, що [PERSON] з 2013 по 2019 рік навчався у Кам`янопотоківській ЗОШ І-ІІІ ст. ім.. М.С. Новохатька, що підтверджується довідкою від 19.03.2021 №92, в якій зазначено, що за час навчання у школі батько навчанням та вихованням сина не займався. Відповідно до довідки, виданої 18.03.2021 №114 Кременчуцьким ліцеєм №11 «Гарант» [PERSON] навчається у закладі освіти з 01.09.2019 по сьогоднішній день. Зазначено, що активну участь у вихованні сина, позакласній роботі, роботі батьківського комітету приймає мати [PERSON] , батько в освітньому процесі сина участі не приймає, його вихованням та навчанням не цікавиться. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Піщанської сільської ради [PERSON] повідомив, що протягом останніх двох років він з сином зовсім не спілкується, інформацією про місце проживання, заклад освіти, в якому навчається його дитина, медичну допомогу, якої потребує [PERSON] він не володіє. Дитина [PERSON] в судовому засіданні вказав, що вважає за доцільне позбавити його батька батьківських прав стосовно нього. Зазначив, що батько з ним не спілкується. Чотири роки йому не дзвонив. Одного разу приїздив до школи, коли син був в першому класі. Коли [PERSON] був в 4 класі телефонував його матері та домовився про зустріч із сином, проте зустріч так і не відбулася. Вдома у батька він не був, батько в свою чергу його також не навідує. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зі змісту ч.ч.1-3 ст.150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частин першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, що слідує зі змісту ст. 165 СК України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не вживаються належні заходи щодо забезпечення сина всім необхідним, він не шукає підходу до дитини, не цікавиться її розвитком, як зазначив сам відопвідач та підтвердила дитина в судовому засіданні, протягом чотирьох років не спілкується з ним без будь-якої причини, що у підсумку свідчить про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням самостійно та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, має заборгованість зі сплати аліментів, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її здоров`ям, навчальними досягненнями, не відвідує заклади, де вона навчається, байдужий до її долі та майбутнього, що було підтверджено протягом судового розгляду, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. За таких обставин, оцінюючи наявні по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 840 грн. 80 коп. на відшкодування понесених ним витрат зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved