Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

24.01.2020р. позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі в якому у них народилася донька [PERSON] . Після фактичного припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати з матір`ю. З того часу [PERSON] перестав приймати участь у вихованні доньки, припинив своє спілкування з нею, долею дитини та станом її здоров`я не цікавиться, матеріально не утримує та взагалі будь-якої зацікавленості до життя [PERSON] не проявляє. Нотаріально посвідченою заявою відповідач відмовився від своїх батьківських прав відносно [PERSON] , а тому позивач просить позбавити його цих прав згідно положень п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні [PERSON] та її представника [PERSON] позовні вимоги підтримали та наполягали на їхньому задоволенні з підстав, зазначених в позові. Представника третьої особи в судовому засіданні також підтримали позовні вимоги, оскільки вважають доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач в судовому засіданні не заперечувала. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2010р., який був розірваний рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.10.2018р. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина 4 ст. 155 СК України). Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі N 753/2025/19 вказано, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. В даній справі, суд враховує, що [PERSON] , будучи обізнаним про наявність спору про позбавлення його батьківських прав, інтересу до даної справи не проявив, участі в її розгляді не прийняв, своєї позиції щодо позовних вимог в жоден спосіб не виразив, тим самим проявив свою незацікавленість та байдужість до результатів вирішення її по суті. Крім цього, згідно заяви від 27.12.2019р., яка була посвідчена приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Негрою Л.А., [PERSON] відмовився від батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Жодних претензій матеріального та не матеріального характеру, а також аліментних платежів щодо доньки та щодо наведеного вище не має та в майбутньому не матиме. Вказані обставини щодо добровільної відмови [PERSON] від своїх батьківських прав та неподання заперечень проти задоволення позовних вимог, на думку суду свідчить про відсутність будь-якого інтересу з його сторони до дитини та наміру зберегти зв`язок з донькою. Дані міркування узгоджуються з позицією органу опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради, який вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки через неприймання відповідачем участі у житті та розвитку дівчинки, про що зазначено у висновку від 01.06.2020 №11-34/83. Таким чином, аналізуючи встановлені відомості в сукупності з матеріалами справи, суд вважає доведеною винну поведінку відповідача на свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та ухилення від їхнього виконання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved