Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

23 березня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи: Приморського РВ ГУ ДМС України в м. Одесі та згідно уточненої позовної заяви просила визнати [PERSON],[INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є власником кімнати за адресою: [ADDRESS]. Інші дві кімнати за цією ж адресою займає згідно Ордера № 3725 від 14 вересня 1974 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів її батьку [PERSON], з яким вона вїхала в кімнати як донька. Зараз з позивачем в кв. 9 по вул. Коблевська зареєстрована донька [PERSON] та колишній чоловік доньки [PERSON]. Позивач зазначила, що з кінця 2006 року і по теперішній час відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у її утриманні, у звязку з чим була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати цивільну справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщався належним чином. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України, «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно з копією договору купівлі-продажу від 29.11.1995 року та відповідної реєстрації в Одеському МБТІ та РОН від 12.12.1995 року, позивач є власником кімнати в комунальній квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Ордеру № 3725 від 14 вересня 1974 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів, [PERSON] та проживаюча з ним донька [PERSON] мають право вселення в порядку обміну с гр. [PERSON] на житлову площу в [ADDRESS], кількість кімнат 2, площею 38,96 кв. метрів. Відповідно до довідки з ЖУ фірми «Ренесанс» ЛТД-92, у кв. 9 по вул. Коблевська зареєстровані [PERSON], її донька [PERSON] та колишній чоловік доньки [PERSON]. З позову та акту, складеного сусідами позивача від 15.03.2018 року, встановлено, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою: [INFO]., проте не проживає в ній з 2005 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача в квартирі позивача створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна та впливає на розмір нарахувань за житлово-комунальні послуги. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься. Перешкод щодо доступу до квартири їм не чиниться. Зважаючи на обставини справи, надані докази, та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання. Отже, враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі позивача більше одного року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved