Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

23.01.2017 року представник ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 18.08.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «[PERSON] та Кредит» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Банк «[PERSON] та кредит» (надалі за текстом ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит») та відповідачем був укладений кредитний договір № 2-1977-088АП, відповідно до умов якого [PERSON] надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у розмірі 14377,00 доларів США зі сплатою 16,3 % річних з кінцевим терміном повернення до 17.08.2015 року, а відповідач зобов'язувався повернути кредитні ресурсу, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 01.12.2016 року у розмірі 722624,95 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9038,56 доларів США (що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р. 1 долар США 25,558575грн.) становить 231012,71 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 5114,50 доларів США (що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р.) становить 130719,33 грн.; пеня 360892,91 грн. 30.06.2017 р. до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, в якій позивач за зустрічним позовом в порядку захисту прав споживача просить визнати недійсним кредитний договір №2-1977-088АП від 18.08.2008 р.. Свої вимоги мотивує тим, що умови кредитного договору від 18.08.2008 р. є несправедливими щодо споживача відповідно до\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою Комунарського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~13\~березня 2018\~року клопотання представника відповідача по справі [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - [PERSON] про обєднання\~\~\~ цивільних справ задоволено. Цивільну справу №333/3647/17 за позовом [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним та цивільну справу №333/320/17 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «[PERSON] ТА КРЕДИТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - об'єднано в одне провадження під загальним номером справи №333/320/17. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «[PERSON] та кредит» позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з наведених в ньому підстав та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що вищевказаний позов поданий в межах строку позовної давності. Проти позову [PERSON] заперечував, пояснивши, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, надала письмові заперечення, в яких посилається на те, що позивачем не доведений факт надання позивачу кредитних коштів, а також є підстави для зменшення розміру неустойки. Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, мотивуючи тим, що відповідач не вносив платежі з грудня 2012 року, при цьому з вищевказаним позовом [PERSON] звернувся лише в січні 2017 р. В зв'язку з цим, сторона відповідача стверджує про пропуск строку позовної давності позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2008 р. між ВАТ «Банк «[PERSON] та кредит» (правонаступником якого є позивач у справі ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит») та відповідачем у справі [PERSON] був укладений договір № 2-1977-088АП про відкриття кредитної лінії. Відповідно до умов даного договору [PERSON] надає відповідачу, як Позичальнику, в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 14377,00 доларів США, зі сплатою 16,3 % процентів річних (п.п.2.1), цільовим призначенням - придбання автомобіля марки «CHEVROLET Lacetti» 2008 року випуску (п.п.2.3), з кінцевим терміном повернення до 18.08.2015 року (п.п.3.2), а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором та відповідно до графіку погашення заборгованості (п.п.3.2, 3.3). Згідно п.4 вищевказаного договору, відповідач сплачує позивачу проценти за перший рік кредутивуння ставка 16,3% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за другий рік кредитування ставка 15,7% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за третій рік кредитування ставка 15,6 % за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за четвертий рік кредитування ставка 15,4% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за пятий рік кредитування ставка 15,0 % за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за шостий рік кредитування ставка 14,1% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за сьомий рік кредитування ставка 12,1% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни. \~ \~ \~ \~Відповідно п.7.2 вищевказаного договору він набирає чинність з моменту першої видачі кредитних ресурсів та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань. Відповідно до ст.1054\~ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048\~ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629\~ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626\~ЦК України). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст.509\~ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526\~ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611\~ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610\~ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку, відповідачем порушувались строки внесення платежів. Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, відповідач, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом не виконав. У зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, який підлягає стягненню, суд виходить з такого. Статтею 599\~ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором, відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, платежі по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту не проводились згідно графіку, а тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку, наданому позивачем, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту станом на 01.12.2016 року становить у розмірі 191 319,43 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 068,27 доларів США (що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р.), заборгованість за відсотками - 566,71 доларів США (що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р.), заборгованість по щомісячній комісії - 2 811,8 грн., пеня - 95 602,72 грн. При визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки вони відповідають закону та умовам договору. Відповідачем на спростування даного розміру заборгованості за тілом кредиту не надано доказів та свого розрахунку з іншим розміром заборгованості для перевірки його судом. Перевіряючи твердження сторони відповідача про пропуск строку позовної давності, суд виходить з такого. Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 17.08.2015 р., так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст.1050\~ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього кодексу\~(ч.2\~ст.1050\~ЦК України). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3\~ст.254\~ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253\~ЦК України). Відповідно до\~ст.256\~ЦК України,\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте¬ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4\~ст.267\~ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2\~ст.258\~ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст.261 ЦКУкраїни). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261\~ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст.\~252-255\~ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261\~ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Встановлено, що останній платіж внесено [PERSON] 29.12.2012 року. Таким чином, право на позов у ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» виникло з 29.01.2013 року через несплату відповідачем чергового платежу, строк повернення якого настав 10.01.2013 року, а до суду з позовом банк звернувся лише 23.01.2017 року, тобто з порушенням строку позовної давності у період з 10.01.2013 року по 23.01.2014 року. Загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 01.12.2016 року становить 10537,38 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 269320,41 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 5422,88 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 138601,08 грн.; заборгованості по сплаті відсотків у сумі 5114,50 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 130719,33 грн. та пені 360892,91 грн. Відповідно до ч.3 ст.551\~ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Встановивши, що загальна сума боргу становить 10537,38 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 269320,41 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у сумі 5422,88 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 138601,08 грн.; заборгованість по сплаті відсотків у сумі 5114,50 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 130719,33 грн., суд прийшов до висновку, про необхідність зменшення розміру пені до 130000,00 грн, оскільки її розмір 360892,91грн. значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором.. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Чинним цивільним законодавством передбачена свобода договору (ст.3 ч.1 п.3, 627 ЦК України). У відповідності до\~рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Згідно з ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Згідно матеріалів справи договір №2-1977-088Ап від 18.08.2008 року підписаний сторонами, до нього наданий додаток №1 графік погашення розміру заборгованості також підписаний сторонами. Таким чином, вищевказаний договір відповідає вимогам закону. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню в межах строку позовної давності, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 5989,84грн.

Outcome: partial