Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

23 вересня 2021 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01 вересня 2001р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак з липня 2021 року фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Повідомляє, що під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час продовжує навчання у ВУЗі, та донька [PERSON] , [INFO] , яка відвідує ЗДО. Вказує, що з моменту припинення відносин відповідач практично не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча офіційно працює, інших утриманців та проблем із здоров`ям немає. З огляду на наведене, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , до закінчення навчання, та [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою суду від 30.09.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано сторонам по справі строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 28 жовтня 2021р. о 10 год. 00 хв., яке в подальшому відкладено у зв`язку із відпусткою судді на 12 листопада 2021р. о 11 год. 00 хв. та 24 листопада 2021р. о 11 год. 00 хв. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, часі і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 43), в судове засідання не з`явилась, проте подала заяву від 28.10.2021р. про розгляд справи у її відсутності; не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі (а.с. 38). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що готовий сплачувати аліменти як на утримання повнолітнього сина, так і на утримання малолітньої доньки; викладені в позовній заяві обставини не заперечував. Разом з тим, повідомив, що з 25 листопада 2021р. буде звільнений із роботи, а тому може сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Заслухавши відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що 01 вересня 2001р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Новодністровською міською радою Чернівецької області за актовим записом № 48, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 6). Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із відповідачем [PERSON] , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 18.09.2001р., довідками про реєстрацію місця проживання особи № 3142 та № 3141 від 27.09.2021р., виданими Відділом ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ, Новодністровської міської ради (а.с. 4, 21, 24). Проте, на даний час, хоч шлюб сторін не розірвано, останні припинили сімейні відносини та ведення спільного господарства, фактично проживають окремо. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області 01.09.2003р., та серії [NUMBER] , виданим Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 18.10.2016р. (а.с. 7, 11). Донька сторін з 03.09.2018р. відвідує ЗДО «Радість», що підтверджуться довідкою №147 від 05.07.2021р. (а.с. 12). Син сторін [INFO] досягнув повноліття та являється студентом 1 курсу денної контрактної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Київського національного торговельно-економічного університету, навчання в якому за навчальними планами бакалавра закінчиться в червні 2024р., що підтверджується довідкою № 568 від 08.09.2021р. (а.с. 10). За даними Новодністровського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №730/22.15-36 від 22.09.2021р., станом на 22.09.2021р. виконавчих документів щодо стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на виконанні у відділі не перебуває (а.с.14). Інших відомостей щодо наявних утриманців відповідачем суду не надано та останній не заперечує, що після припинення спільного проживання із дружиною фактично не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має такий обов`язок та фінансову можливість. Як вбачається із довідки про доходи № 10 від 05.07.2021р. [PERSON] за період з січня по червень 2021р. отримала заробітну плату на загальну суму 134634,62 грн. (а.с.13). Відомості про наявність у позивача інших доходів відсутні. Натомість відповідач [PERSON] за період з квітня по вересень 2021р. згідно довідки № 138, виданої ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», отримав заробітну плату на загальну суму 46557,43 грн. (а.с.33). Доказів, що з 25 листопада 2021р. відповідач буде звільнений із місця праці останній суду не надав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки обов`язок утримувати дитину є обов`язком як матері, так і батька, а відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, беручи до уваги часткове визнання ним позову, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому прав відповідача, беручи до уваги матеріальне становище сторін, а також те, що вибір способу стягнення аліментів належить виключно позивачу, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 183 СК України позов в цій частині слід задоволити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 вересня 2021р. і до досягнення дитиною повноліття. У ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.ст. 182, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням наступних обставин: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У постанові Верховний Суд від 17.04.2019р. по справі № 644/3610/16-ц зазначено, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи навчання повнолітнього сина сторін, відсутність у нього самостійного доходу, а відтак, наявність потреби у матеріальній допомозі, зважаючи на часткове визнання відповідачем позовних вимог, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, беручи до уваги обов`язок обох батьків брати участь в утриманні повнолітньої дитини, що продовжує навчання, матеріальне становище сторін, реальну можливість відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 199 СК України позов в цій частині слід задоволити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 вересня 2021р. і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то такий підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. При визначенні розміру судового збору суд враховує, що позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового характеру: про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, які відповідач визнав частково, а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з останнього слід стягнути судовий збір в розмірі 908, 00 грн. (454, 00 грн. + 454, 00 грн.) в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180-183, 191, 198-201 СК України,

Outcome: approved