Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

24.07.2018 позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просила: усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] за свої кошти демонтувати паркан з її земельної ділянки (а.с. 2-3). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 квітня 2011 року згідно договору купівлі-продажу домоволодіння вона купила у відповідача домоволодіння [ADDRESS] , а також згідно договору купівлі-продажу також придбала земельну ділянку площею 0,1440 га кадастровий №3220884001:01 :009:0048 на якій знаходиться вказане домоволодіння. Позивач також зазначає, що відповідач проживає по сусідству з нею у житловому будинку [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що вона працювала за кордоном і не була в с. Іванків, вона спочатку не звернула увагу, що паркан зі сторони відповідача переставлений на її земельну ділянку. Вона звернулась до відповідача з проханням усунути перешкоди, проте він їй повідомив, що має право без її дозволу ставити паркан на межі. Від добровільного усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою відповідач відмовляється. Крім того вона зверталась з письмовою заявою до Іванківської сільської ради, після чого була створена земельна комісія, яка здійснила виїзд на місцевість і встановила, що при відновленні межових знаків виявлено невідповідність встановленого паркану зі сторони сусіда [PERSON] . Крім того позивач зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які вона понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - сплата судового збору - 704 грн. 80 коп., оплата правової допомоги - 10000 грн. 05.11.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 24), в якому відповідач [PERSON] просить: у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Заперечуючи проти позову, зазначив, що в 2011 році [PERSON] придбала у нього будинок та земельну ділянку. При покупці у неї не було до нього ніяких претензій щодо меж земельної ділянки. Він заперечує, що ним було переставлено паркан. Ухвалою від 09 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження ( а. с. 17). 23 листопада 2018 року призначено судову земельно-технічну експертизу (а. с. 31-33). Ухвалою від 25 березня 2019 року поновлено провадження у справі (а. с. 72). 21.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а. с. 81). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, додатково зазначив, що позивач дізналася про порушення своїх прав, коли запросила інженера-геодезиста [PERSON] зробити обміри та відновити межі належної їй на праві власності земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову та просив відмовити, звернув увагу, що допитана в судовому засідання судовий експерт, яка проводила судову земельно-технічну експертизу, підтвердила, що встановлене накладення меж земельних ділянок в межах існуючої похибки, а також, що існує накладення земельної ділянки позивача з іншим сусідом, де межа зміщена в сторону земельної ділянки [PERSON] на відстань від 1,12 м до 0,64 см. Вказує, що твердження позивача, що відповідач перемістив паркан та порушив раніше існуючу межу між земельними ділянками, жодним доказом не підтверджені. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка [PERSON] , свідка [PERSON] , свідка [PERSON] , роз`яснення судового експерта Коваленко Л.А., дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема у ст.82 цього Кодексу. Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 2 та 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а також, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що 29 квітня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у відповідача [PERSON] житловий будинок (1941) А-І, житловою площею 31,7 кв.м., загальною площею 59,1 кв.м., та надвірні будівлі та споруди : сарай, навіс «Б», «Д», сарай «Г», льох «В», криницю «К», огорожу №4-5, навіс «Ж», та земельну ділянку площею 0, 1440 га цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер 322088401:01:009:0048, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г. зареєстровано в реєстрі за № 810 та договором купівлі-продажу земельної ділянки який зареєстровано в реєстрі за № 814 ( а.с. 7-8). Як визнано сторонами та підтверджується даними Держгеокадастру та висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, відповідачу [PERSON] належить суміжна земельна ділянка площею 0,1330 га, кадастровий номер - 3220884001:01:009:0076, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою : [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,1330 га була передана у власність відповідачу [PERSON] на підставі рішення Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області №983-29-V від 03.10.2008 року (а.с.175). Суміжна земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,14 га (кадастровий номер 322088401:01:009:0048), в подальшому відчужена позивачу, була передана у власність відповідачу [PERSON] на підставі рішення Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області №815-22-V від 03.03.2008 року (а.с.156). У 2013 року [PERSON] було замовлено в ПП «Екватор-2012»Технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва господарських будівель і споруд, що перебуває у його власності в [ADDRESS] (а.с.163-185). З чого вбачається, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок та що до 2018 року спору між сторонами щодо суміжного землекористування не виникало. Згідно з актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання, складеного 11 травня 2018 року суб`єктом господарської діяльності [PERSON] , власнику земельної ділянки [PERSON] передано закріплені в натурі (на місцевості) межові знаки в кількості 14 шт., а також зазначено, що суміжний землекористувач [PERSON] заявив претензії до встановлених меж та вважає, що встановлений паркан є спільна межа та закріплені і передані на зберігання межові знаки не співпадають з парканом (а.с. 12). З долученої позивачем до позовної заяви копії акту від 11.05.2018 виїзду земельної комісії за заявою [PERSON] по [ADDRESS] , вбачається, що комісією на підставі вищезазначеного Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, було зазначено, що при відновленні межових знаків встановлено невідповідність встановленого паркану зі сторони сусіда [PERSON] та рекомендовано переставити вказаний паркан відповідно до встановлених межових знаків (а.с. 11). Суд звертає увагу, що належність і допустимість складених 11.05.2018 року Актів заперечується відповідачем. Так, належних і допустимих доказів того, що залучений до їх складання [PERSON] має спеціальні знання в області землеустрою та державного земельного кадастру для проведення відповідних робіт по відновленню меж земельної ділянки позивача, суду надано не було. Крім того, в жодному з актів не зазначено причину відновлення меж земельної ділянки позивача [PERSON] , а також не зазначено, на підставі яких даних, окрім Акту прийому-передачі меж земельної ділянки, складеного [PERSON] , комісія дійшла висновку, щодо встановлений [PERSON] паркан не відповідав приватизації земельної ділянки. Так, згідно з даними Технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №807 від 03.12.2007 належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, рік побудови огорожі: 1980 та 2002 (а.с.177,179-182). Тобто паркан відповідачем встановлений ще до прийняття органом місцевого самоврядування - Іванківською сільською радою у 2008 році рішень про передачу відповідачу [PERSON] у приватну власність земельних ділянок по [ADDRESS] (кадастровий 3220884001:01:009:0048) та по [ADDRESS] . Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 11.03.2019 № 1-11/03, проведеної судовим експертом Українського центру судових експертиз Коваленко Л.А., існує порушення меж (накладення) земельної ділянки відповідача [PERSON] , кадастровий номер якої 3220884001:01:009:0076 по фактичному користуванню на земельну ділянку позивача [PERSON] , кадастровий номер якої 3220884001:01:09:0048, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки. [PERSON] змістив свої межі земельної ділянки на 0,0006 га в бік земельної ділянки [PERSON] (а. с. 51-66). Крім того з вказаного висновку встановлено, що в результаті проведених топографо-геодезичних робіт було встановлено, що площа земельної ділянки з кадастровим номером 3220884001:01:09:0048, яка належить позивачу [PERSON] по фактичному користуванню становить 0,1356га (згідно з договором купівлі-продажу - 0,1440 га), площа земельної ділянки з кадастровим номером 3220884001:01:009:0076, яка належить відповідачу [PERSON] по фактичному користуванню становить - 0,1324 га (згідно правовстановлюючих документів 0,1330). Крім того, встановлено, що межі обох земельних ділянок не відповідають технічній документації , а в деяких точках земельні ділянки не перетинаються і не межують між собою. В судовому засіданні судовий експерт Коваленко Л.А. надала роз`яснення, що встановлена в ході земельно-технічної експертизи невідповідність фактичних меж та фактичної площі суміжних земельних ділянок сторін може свідчити про недосконалість обладнання, яким визначалися координати поворотних точок земельних ділянок при винесенні меж земельних ділянок в натуру під час приватизації. Та пояснила, що встановлене експертизою накладення земельних ділянок - в межах існуючої похибки, яка в селах становить по межі - до 30 см, або по площі - до 6 кв.м. Відповідно до положень ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом із цим ч.2 ст. 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За змістом ст. 152 ЗК України, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Даючи оцінку дослідженим доказам та встановленим у судовому засіданні обставинам справи, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що відповідачем порушено її право власності на земельну ділянку, зокрема переміщено та встановлено паркан на її земельній ділянці, оскільки з досліджених вищезазначених доказів судом встановлено, що відповідно до винесених в натуру землевпорядними організаціями меж суміжних земельних ділянок, площі обох земельних ділянок є меншими ніж визначено у правовстановлюючих документах, а існуюче накладання 0,0006га - межах похибки. Крім того, доказів, що відповідач [PERSON] перемістив свій паркан на земельну ділянку кадастровий №3220884001:01:09:0048 після складання технічної документації щодо передачі земельних ділянок йому у власність, або після її відчуження позивачу [PERSON] , суду надано не було. З урахуванням наведеного суд дійшов переконання, що заявлена позивачем вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено факт порушення її прав відповідачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Інші судові витрати по справі не значаться. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed