Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

22.05.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя. Просить визнати набуте в період спільного життя з відповідачем майно спільною сумісною власністю подружжя та поділити його між ними, виділивши їй ? частину квартири [ADDRESS] та ? частину автомобіля ВАЗ -21099, 2000 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вони уклали шлюб 26.07.2002 року і в період шлюбу 19.04.2006 року придбали квартиру [ADDRESS]. Також, ними в лютому 2005 року був придбаний автомобіль ВАЗ -21099, 2000 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER]. Оскільки відповідач відмовляється поділити спільне майно добровільно, вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначаючи про те, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами погодився частково, не заперечуючи проти розподілу квартири [ADDRESS] між подружжя, однак стосовно автомобіля пояснив, що даний автомобіль був проданий іншій особі за довіреністю, а тому не може бути предметом розподілу. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 СК України ( 2004р.) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 61 ЦК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Вимогами ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 26 липня 2002 року. Зі слів представників сторін в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді справа про розірвання шлюбу між сторонами. Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що в період шлюбу ними було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ -21099, 2000 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER]. Згідно представленого до суду договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] придбана на ім'я [PERSON] 19.04.2006 року, зареєстрована в КП «ХМБТІ» 26.04.2006 року ( а.с. 14-21). За даними Головного управління МВС України в Харківській області (а.с. 61) станом на 09.06.2014 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль ВАЗ -21099, 2000 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 22.02.2005 року. Звертаючись з позовом до суду позивач просить поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом визнання за нею права власності на ? частину цього майна. Відповідно до вимог ст.ст. 70-71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. В судовому засіданні не встановлено домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. З огляду на викладене, та те, що спірні приміщення та автомобіль придбані під час шлюбу, домовленості між сторонами щодо їх поділу не досягнуто, враховуючи рівність часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованими вимоги про визнання даного майна об'єктами спільної сумісної власності подружжя та визнає за позивачем право власності на ідеальні частки у даному майні в порядку поділу майна подружжя. Посилання представника відповідача на те, що автомобіль був проданий відповідачем іншій особі за довіреністю, суд визнає необґрунтованим, недоведеним та таким, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч. 1 ст. 244 ЦК України). Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Таким чином, сама по собі довіреність на право користування та розпорядження майном не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів. Відповідно до п.4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділу ДАІ. Судом встановлено, що спірний автомобіль зареєстрований в ДАІ за відповідачем [PERSON] станом на 09.06.2014 року, даних про зняття автомобіля з реєстрації в ДАІ суду під час розгляду справи не надано. Також, суд зазначає, що під час розгляду справи не було надано і доказів на підтвердження доводів відповідача про продаж спірного автомобіля іншій особі взагалі. Враховуючи, що інших передбачених законом доказів переходу права власності на автомобіль від відповідача до іншої особи не надано, суд приходить до висновку про включення даного автомобіля до спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу між сторонами. Питання щодо розподілу судових витрат суд визначає відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved