Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

22 січня 2019 року позивач [PERSON] , в інтересах та від імені якого діяла [PERSON] , звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 12.07.2008 року по 10.02.2012 року перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем. На даний час відповідачка повністю самоусунулася від виховання дітей, не цікавиться її місцезнаходженням та розвитком. Відповідачка не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх шкільну освіти, підготовку до подальшого життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не приділяє материнської уваги до дітей. Діти не бажають навіть з нею зустрічатись. Мати матеріально дітям не допомагає, аліменти за рішенням суду не сплачує, дітей у школі не відвідує, їх вихованням не займається. Тому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники підтримали позов, просили його задовольнити. При цьому безпосередньо позивач [PERSON] пояснив, що він мешкає разом із дітьми та цивільною дружиною [PERSON] та своїми батьками у квартирі останніх по [ADDRESS] . Він працює за кордоном, відсутній вдома по декілька місяців. У цей час дітьми займаються його мати та цивільна дружина. Він не проти, щоб діти бачились із відповідачкою. Його заробітна плата дозволяє забезпечувати дітей усім необхідним, а те, що відповідачка не сплачує аліменти за рішенням суду, - його мало турбує. Перешкод у спілкуванні дітей з рідною матір`ю ні він, ні інші члени його родини не створюють. Із цивільною дружиною вони мають намір створити сім`ю, зареєструвавши шлюб. [PERSON] бажає всиновити його дітей. Також зазначив, що він має намір виїхати із дітьми за кордон на постійне місце проживання, а відповідачка на це ніколи не погодиться, а тому її необхідно позбавити батьківських прав. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Леус В.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у категоричній формі. Так, відповідачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дійсно, після розірвання шлюбу із позивачем, останній забрав дітей і переїхав до своїх батьків була змушена погодитись на те, щоб діти проживали разом із ним, оскільки не мала власного житла. Під час спільного життя, позивач її бив за що був притягнутий до кримінальної відповідальності у м. Краматорську де вони мешкали. Вона намагається зустрічатись із дітьми, поговорити з ними по телефону, але мати позивача [PERSON] у цьому їй перешкоджає. Вона приходила до дітей з дарунками, але її навіть не пускали до квартири. Діти не мають телефонів і вона телефонує на телефон їх бабусі [PERSON] , яка постійно присутня при її розмові із дітьми, підказує, що слід сказати, щоб якнайшвидше закінчити розмову. Вважає, що діти різко настроєні проти неї внаслідок постійного морального впливу на них з боку оточуючих. Так, про те що діти змінили місце навчання, її навіть ніхто не повідомив. Вона намагається матеріально допомагати дітям, придбати подарунки, ходила з ними перед школою для придбання необхідних речей, перераховувала кошти поштою. У зв`язку із тим, що вона у другому шлюбі народила ще двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - вона не має достатньої можливості частіше бачитись із старшими дітьми. Представник третьої особи у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, надав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.45). Також просив суд звернути увагу, що відповідачка не зверталася до органу опіки з приводу перешкод у спілкуванні із дитиною з боку їх батька. З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено та визнається сторонами, що сторони у справі перебували у зареєстровані шлюбу з 12 липня 2008 року, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.14), [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 10 лютого 2012 року шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало чинності 22 лютого 2012 року (а.с.20). Після розірвання шлюбу малолітні [PERSON] , [PERSON] залишились проживати з батьком. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2016 року у цивільній справі № 233/3085/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково - стягнути з [PERSON] , на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29 травня 2015 року, до повноліття [PERSON] , а потім у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] . У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено. Вказане рішення суду у апеляційному порядку не оскаржувалось і набуло законної сили 12 квітня 2016 року (а.с.75-76). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] - сусіди позивача [PERSON] , яки були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань, у судовому засіданні, пояснили, що діти Надія та [PERSON] проживають разом із позивачем та його батьками. Батько та бабуся піклуються про дітей, забезпечують їх всім необхідним, займаються їх вихованням. Діти завжди мають охайний та доглянутий вигляд. Відповідачу вони бачили всього декілька разів. Зі слів матері позивача [PERSON] , їм відомо, що мати дітьми не цікавиться, матеріально їх не забезпечує, не приходить до них та взагалі не виконує свої батьківські обов`язки. Свідок [PERSON] , - цивільна дружина позивача, у судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом з позивачем та його дітьми з лютого 2015 року. Діти до неї ставляться дуже добре, називають її мамою. Відповідач телефонує дітям, приїжджає та вітає їх на свята, проте дуже рідко. В добровільному порядку відповідач аліменти на дітей не сплачує. Діти не хочуть спілкуватися з відповідачем, хоча перешкоди для цього немає. Свідок [PERSON] пояснила, що є кумою відповідачки [PERSON] Вона супроводжувала відповідачку, коли остання відвозила продукти своїм дітям. Вони разом підійшли до квартири, де мешкають старші діти відповідачки, але у [PERSON] тільки забрали сумку з продуктами, але до квартири не пустили. Із слів [PERSON] їй відомо, що родичі колишнього чоловіка перешкоджають зустрічам із дітьми, настроюють дітей проти неї. Вона супроводжувала [PERSON] оскільки остання боялась сама їхати, тому що перший чоловік її бив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] вийшла заміж за її сина - [PERSON] і у шлюбі народила двох дітей - сина [PERSON] , [INFO], та доньку [PERSON] , [INFO]. Відповідачка є хорошою матір`ю, піклується про своїх малих дітей та дуже сумує, що не має можливості частіше провідувати своїх старших дітей. На виконання вимог ч. 2 ст.171 СК України, згідно якої дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислуханою при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, судом надана можливість малолітнім [PERSON] та [PERSON] висловити свою думку при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав їх матері. Під час заслуховування дітей батьки та інші родичі були видалені із зали судового засідання. Опитування провадилось за участі дитячого психолога [PERSON] . Малолітні [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що не бажають знати відповідача та не потребують спілкування з нею. [PERSON] вважають своєю дійсною матір`ю оскільки вона та бабуся [PERSON] піклуються про них. Їм байдуже, що у їх матері ще двоє дітей - їх братик та сестричка. При цьому вони не заперечували, що відповідачка телефонує їм, купляла подарунки. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав виходячи з наступних мотивів. Позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки вона не відвідує дітей, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, підготовку до подальшого життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не надає своїм дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Відповідно до вимог ст.ст.12,77,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем у судовому засіданні суду не надано безспірних доказів, які б свідчили про свідоме ухилення відповідача від виховання дітей у теперішній час. Із досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що у теперішній час відповідач вчиняє дії, направлені на її участь у вихованні дітей: телефонує та відвідує дітей, перераховує кошти, придбаває подарунки проявляє до них турботу (а.с.71). Відповідачка визнає, що її участь у вихованні дітей не забезпечує належний рівень їх розвитку. При цьому суд враховує й об`єктивні обставини, які перешкоджають [PERSON] у регулярних зустрічах із дітьми. Так, відповідачка проживає за межами міста у с. Бересток, Костянтинівського району, разом із чоловіком - [PERSON] - інвалідом ІІІ групи, та ще двома малолітніми дітьми від цього шлюбу - трьох років та року від народження. В частині ненадання матеріальної допомоги дітям та невиконанні вищенаведеного рішення суду про стягнення з відповідачки аліментів, суд зазначає, що [PERSON] отримує тільки соціальну допомогу при народженні першої дитини та допомогу малозабезпеченим сім`ям, сукупний розмір яких складає менше 4 тисяч гривень (а.с.72). Тому зазначені обставини також не можуть бути підставою для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Відповідачка [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, добре характеризується за місцем постійного проживання (а.с.66,67,74). Щодо різко негативного ставлення дітей [PERSON] та [PERSON] до матері, суд прийшов до переконання, що таке відношення викликано виключно зовнішнім впливом дорослих осіб, які постійно проживають із дітьми. Так, під час опитування малолітнього [PERSON] , 2009 року народження, останній «згадав», що батько не бив матір (відповідачку), та не завдавав їй тілесних ушкоджень, він «сам це бачив». Ці твердження критично сприймаються судом, оскільки стосується подій спільного життя батьків дитини у 2010 році, коли [PERSON] був лише один рік. Теж саме стосується і тверджень обох дітей про те, що їх мати [PERSON] на останньому дзвонику у школі у травні 2019 року влаштувала скандал, оскільки на більш конкретні питання вони пояснили, що самі вони цього не бачили та не чули. Наявність зовнішнього впливу на свідомість дітей щодо їх ставлення до матері підтверджена також їх обоюдним, незалежно один від одного, висловлюванням - «не та матір, що народила, а та, що виховала». Так само і твердження, що «рідна мати їх покинула» насправді суперечать обставинам, встановленим вищенаведеним рішенням суду від 16.03.2016 року у цивільній справі № 233/3085/15-ц, що ініціатором визначення місця проживання дітей був саме їх батько позивач [PERSON] (а.с.75-76). Відповідно до ч.3 ст.171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Цей перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Окремо суд зазначає, що дійсними причинами пред`явлення цього позову є бажання позивача [PERSON] , висловлене ним безпосередньо у судовому засіданні, що позбавлення відповідачки батьківських прав необхідно йому для виїзду із дітьми за кордон на постійне місце проживання. Враховуючи те, що відсутні докази винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою [PERSON] , своїми батьківськими обов`язками, суд всупереч думок малолітній дітей, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав не сприятиме інтересам дітей. При цьому суд виходить із вимог ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11. 1989 року, в якій зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками, крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Тому суд не приймає до уваги Висновок органу опіки та піклування № 302/26 від 13.03.2019 року, оскільки він не ґрунтується на повному, об`єктивному з`ясуванні обставин справи, зокрема ставлення матері до дітей, не містить результатів попереднього розв`язання спору (а.с.45).

Outcome: dismissed