Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

23.01.2015 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № КФ(07)218-06 від 17.11.2006 року у розмірі 314 229 грн. 02 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2006 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «ТАСКОМБАНК» і [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № КФ(07)218-06, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 32 400,00 доларів США із терміном погашення 17.11.2021 року, а позичальник зобов'язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з графіком, який є додатком № 1 до кредитного договору. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 23.03.2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідач заборгованість еквівалентну доларам США, а саме: 19 928, 40 доларів США, з яких: поточна заборгованість - 16 595,25 доларів США, 1 340,07 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 993,08 доларів США - пеня. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просить на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання 30.04.2015 року не з'явився та до суду надав клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з тим, що він з 22.04.2015 року по 12.05.2015 року буде перебувати у відрядженні у м. Івано-Франківськ. До свого клопотання надав копію посвідчення на відрядження від ТОВ «Торговий будинок «СКФ». До цього слухання справи призначалося 24.02.2015 року, 13.03.2015 року, 25.03.2015 року та 14.04.2015 року. 24.02.2015 року [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але до суду не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки. У судовому засіданні 13.03.2015 року [PERSON] не заперечував проти обставини, викладених у позовній заяві, проти розрахунку заборгованості, доданим представником позивача до позову, але просив суд відкласти розгляд справи та надати йому можливість врегулювати питання щодо погашення заборгованості у досудовому порядку. Суд клопотання відповідача про відкладення судового розгляду задовольнив. 25.03.2015 року [PERSON] повідомлений судом належним чином про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. До суду надав клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з тим, що він з 22.04.2015 року по 12.05.2015 року буде перебувати у відрядженні у м. Івано-Франківськ. До свого клопотання надав копію посвідчення на відрядження від ТОВ «Торговий будинок «СКФ». 14.04.2015 року [PERSON] у судове засідання також не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи. До суду надав клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з тим, що на цей час не завершено перемовини між ним та банком з приводу погашення заборгованості та можливості укладення мирової угоди. Згідно до ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Крім того, суд при прийнятті рішення враховує вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод «Право на справедливий суд», згідно яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Аналізуючи докази поважності неприбуття відповідача у судові засідання, призначені на 25.03.2015 року, 14.04.2015 року та 30.04.2015 року, надані до своїх клопотань [PERSON], суд приходить до висновку, що суду не надано взагалі доказів про займану відповідачем посаду на підприємстві ТОРГОВИЙ ДІМ «СКФ», функціональні обов'язки останнього, відсутній наказ на ім'я [PERSON] про відрядження із зазначенням періоду. Також, на копіях посвідченнях про відрядження, надані відповідачем, а саме: в графі «відмітки про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначення, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи» відсутні підпис та дата вибуття з місця відрядження, що суперечить нормам діловодства, тому зазначені копії посвідчень про відрядження суд вважає за можливе визнати недопустимими та неналежними доказами поважності неявки у судове засідання [PERSON] Таким чином, суд вважає причини неявки на вказані судові засідання відповідача не поважними. На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що [PERSON] зловживав своїми правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, а саме: систематично просив про відкладення судових засідань, так як знаходиться у відрядженнях, це призводить до порушення ст.157 ЦПК України та вимог Постанови № 11 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення». При прийнятті рішення про продовження розгляду справи без участі відповідача, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Мангадаш та інші проти України» Європейський суд, враховуючи свою практику в аналогічних справах, встановив порушення п.1 ст. 6 Конвенції у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справ впродовж розумного строку (рішення від 14.06.2012 року). Аналогічні порушення п.1 ст. 6 Конвенції виявлено Європейським Судом з прав людини у справах «Блінова проти України» (рішення від 26.04.2010 року), «Деменова проти України» (рішення від 15.03.2012 року), «Циганков проти України» (рішення від 10.05.2012 року), «Крижанівський проти України» (рішення від 12.01.2012 року), «Міцеви проти України» (рішення від 16.02.2012 року), «Гержик проти України» (рішення від 02.02.2012 року), «Лобацька проти України» (рішення від 05.04.2012 року), «Мурдугова проти України» (рішення від 02.02.2012 року), «Папазова та інші проти України» (рішення від 15.03.2012 року), «Варламова проти України» (рішення від 19.04.2012 року). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.11.2006 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «ТАСКОМБАНК» і [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № КФ(07)218-06, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 32 400,00 доларів США в строк до 17.11.2021 року включно із щомісячним погашенням кредиту та оплатою відсотків за користування кредитом у відповідності з графіком (додаток №1, що є невід'ємною частиною цього договору) (п.1 договору). Відповідно до п. 2 вище вказаного договору розмір плати за користування кредитом складає 14,5 % річних. У випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості за цим договором більш 5 днів, розмір плати за користування кредитом збільшується на 2% річних. Пунктом 3.2 кредитного договору № КФ(07)218-06 від 17.11.2006 року передбачена комісія за надання кредиту складає 1 308 грн. 96 коп. Згідно з п. 15.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту (частини кредиту), термінів сплати відсотків за користування кредитом і термінів сплати комісії за надання кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору № КФ(07)218-06 від 17.11.2006 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 13.01.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 19 928 доларів 40 центів США заборгованості по кредитному договору № КФ (07)218-06 від 17.11.2006 року, з яких: 16 595 доларів 25 центів США - заборгованість за кредитом; 1 340 доларів 07 центів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 993 доларів 08 центів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором. При цьому, суд приймає до уваги, що пеня, вказана у розрахунку заборгованості, розрахована за 1 рік (за період з 14.01.2014 року по 13.01.2015 року). Зазначений розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, який представником позивача був наданий у додатках до позовної заяви. Враховуючи, що відповідачем не оспорювався вказаний розрахунок, [PERSON] не надав іншого розрахунку (контррозрахунку), тому суд вважає наданий позивачем до суду розрахунок належним, достовірним та допустимим доказом. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ПАТ «ТАСКОМБАНК» перейшли всі права АБ «ТАС-Бізнесбанк» щодо права вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № КФ(07)218-06 від 17.11.2006 року позивач АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, відповідач порушує вимоги зазначеного кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому, є підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках та нарахованого штрафу відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved