Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

22 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17 жовтня 2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи гірником очисного забою підземним 5 розряду. Позивач вказує, що 21 жовтня 2015 року його не було допущено на роботу без офіційного пояснення причин такого не допуску. З огляду на зазначену подію позивач звернувся до відповідача із заявою про направлення йому його трудової книжки та копії наказу про звільнення. Позивач зазначає, що відповідач листом № 01/11-1622 від 22 грудня 2015 року направив на його адресу трудову книжку та копію наказу про звільнення № 742-Н від 30 жовтня 2015 року, з якого він дізнався, що його було звільнено з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появлення на підприємстві в нетверезому стані. Вважає, що наказ про його звільнення є незаконним та він підлягає поновленню на роботі, оскільки появлення його на роботі в нетверезому стані не було. Також, позивач вказує, що його не було оглянуто на предмет встановлення перебування у стані алкогольного сп'яніння, у встановленому законом порядку. Позивач вказує, що ніхто з уповноважених осіб підприємства у нього не брав пояснень відносно якогось порушення трудової дисципліни, зокрема, відносно нібито появлення на роботі у стані алкогольного сп'яніння. Також, позивач зазначає, що у нього є малолітній син [PERSON], [INFO], якого він виховує без матері, тобто є батьком-одинаком. Позивач вважає, що його звільнення з роботи було незаконним та з грубим порушенням норм трудового права, відтак просить суд позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати наказ ДП ВК «Краснолиманська» № 742-Н від 30 жовтня 2015 року, поновити його на робочому місці гірника очисного забою підземним 5 розряду, допустити негайне виконання рішень про поновлення на роботі на посаді гірника очисного забою підземним 5 розряду, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2015 року по день поновлення на роботі та стягнути з відповідача на його користь 30000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту уточненої позовної заяви та додаткову суду пояснив, що 20 жовтня 2015 року прийшов на підприємство до начальника зміни щоб попросити про заміну, оскільки в нього захворів син, однак останній замість того, щоб провести заміну провів його у медичний пункт, де запропонував пройти освідчення предмет перебування у стані алкогольного сп'яніння. Також, [PERSON] суду пояснив, що він повідомив начальника зміни про те, що він дійсно напередодні 19 жовтня 2015 року вживав пиво у об'ємі 1 літр і 20 жовтня 2015 року не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Позивач вказав, що при проведенні його освідчення, йому було запропоновано дмухнути у алкотестер, що він і зробив двічі, однак мундштуки алкотестера не були вилучено з упаковки у його присутності. Позивач факт підписання проколу медичного огляду від 20 жовтня 2015 року підтвердив, так само як і пояснення надані ним фельдшеру, які відображені у протоколі огляду, згідно яких він 19 жовтня 2015 року о 17 годині випив 1 літр пива.Водночас, позивач вказав, що йому достовірно не відомо чи фельдшером медпункту при його огляді було застосовано стерильні мундштуки алкотестера, оскільки такі вже були розпечатані. Позивач вказує, що на наступний день, а саме 21 жовтня 2015 року, він не зміг потрапити на територію підприємства, оскільки його електронна перепустка була заблокована, і на підприємство він зміг потрапити лише 02 листопада 2015 року у супроводі голови Красноармійської територіальної організації ПРУП Сиротюка Р.П., разом з яким він приїхав до профкому шахти для з'ясування питання, чому він не може потрапити на своє робоче місце. Також, позивач пояснив суду, що його не було запрошено на засідання профкому при вирішення питання щодо погодження його звільнення, відтак, він був позбавлений можливості надати особисті пояснення. Позивач підтвердив суду, що дійсно ним було написано заяву на ім'я директора підприємства, згідно змісту якої він визнає свою провину, однак позивач стверджує, що таку писав під диктант голови Красноармійської територіальної організації ПРУП Сиротюка Р.П., який пояснив йому, що у разі написання заяви такого змісту його можливо буде поновлено на роботі. Однак, цього не сталося. Представник позивача [PERSON], позов підтримав у повному обсязі, та додатково суду пояснив, що відповідач незаконно та безпідставно звільнив позивача, оскільки його освідчення на вживання спиртних напоїв було проведено із порушенням інструкції. Крім того, відповідач не звернув увагу на те, що позивач є батьком-одинаком, на утриманні якого знаходиться дитина віком 10 років, а чинним законодавством звільнення з роботи батька, який самостійно виховує дитину заборонено. Також, представник позивача пояснив суду, що позивача не було запрошено на засідання профкому при вирішення питання щодо погодження його звільнення, а також відповідачем не було належним чином вирішено заяву позивача із проханням провести його заміну на роботі, оскільки в нього захворіла дитина. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Попов С.Г. позов не визнав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту заперечення на позовну заяву, що містяться в матеріалах справи. Додатково суду пояснив, що позивач протокол медичного освідчення про встановлення факту вживання спиртних напоїв не оскаржував та належних доказі на спростування факту про перебування у стані алкогольного сп'яніння 20 жовтня 2015 року суду не подав. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні визнав факт, що позивач є батьком-одинаком, який самостійно виховує дитину віком до 14 років, на підставі чого йому надавалася додаткова відпустка. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач, представник позивача та представник відповідача клопотання щодо допиту в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] голови профсоюзного комітету ДП УК «Краснолиманська» та голови Красноармійської територіальної організації ПРУП Сиротюка Р.П. не заявляли. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана та звільнення. Частиною 1 ст. 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно з ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Згідно наказу № 4382 від 17 жовтня 2014 року, [PERSON] прийнятий на роботу до ДП ВК «Краснолиманська», на посаду гірником очисного забою 5 розряду дільниці. Згідно копії протоколу медичного огляду від 20 жовтня 2015 року, 20 жовтня 2015 року о 8 год. 00 хв. фельдшером [PERSON] було проведено медичний огляд [PERSON] на наявність стану алкогольного сп'яніння, зокрема, проведено тестування за допомогою газоаналізатора Alkotestere 6510. Згідно проведеного тестування, показник наявності алкоголю у видихаємому повітрі та біологочіної середи організму [PERSON] при першому тестуванні виявлено - 1,67%, при другому тестуванні - 1, 87%. Зазначений протокол підписаний фельдшером [PERSON], заступником начальника дільниці [PERSON], [PERSON], [PERSON] та самим позивачем. Згідно письмових пояснень фельдшера поверхні [PERSON], що містяться в матеріалах справи, [PERSON] у супроводі охоронця [PERSON] о 7 год. 45 хв. 20 жовтня 2015 року був доставлений до медпункту для виявлення стану алкогольного сп'яніння. [PERSON] було освідчено на стан алкогольного сп'яніння за допомогою газоаналізатора Alkotestere 6510, згідно якого показник прибору після видиху [PERSON] щодо наявності алкоголю у видихаємому повітрістановив 1,67%. На що [PERSON] пояснив, що 19 жовтня 2016 року о 17 годині випив один літр пива. Після чого, [PERSON] було вдруге запропоновано та проведено тестування на стан алкогольного сп'яніння, і показання прибору становило 1,87%. Після чого було оформлено протокол медичного огляду, з яким [PERSON] ознайомили та на якому він розписався. Згідно письмових пояснень заступника начальника дільниці № 8 [PERSON], що містяться в матеріалах справи, [PERSON] 20 жовтня 2015 року прибув на роботу в стані алкогольного сп'яніння. Після наряду він повідомив начальника зміни по охороні праці про направлення [PERSON] до медпункту для огляду на стан алкогольного сп'яніння. [PERSON] двічі пройшов тестування за допомогою газоаналізатора Alkotestere 6510, результати якого було записано до протоколу медичного огляду. В подальшому ним було запропоновано [PERSON] дати пояснення щодо його стану, але він відмовився. Згідно вищенаведеного було складено акт про відмову [PERSON] від дачі пояснень стосовно перебування ним у стану алкогольного сп'яніння. Згідно акта про відмову надання пояснення від 20 жовтня 2015 року, вбачається, що ГРОЗ дільниці № 8 [PERSON] відмовився від надання пояснень відносно появлення на роботі у нетверезому стані 20 жовтня 2015 року. Зазначений акт підписано [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно п.п. 1,2 Тимчасової інструкції про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння, яку затверджено заступником Міністра МОЗ СРСР N 06-14/33-14 від 01вересня 1988 року, медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння призначається у випадках, коли закон передбачає дисциплінарну адміністративну відповідальність за: споживання алкоголю, або перебування в стані сп'яніння; розпивання спиртних напоїв на роботі; керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння; при травмах, пов'язаних з сп'янінням; у випадках, коли стан сп'яніння може бути розцінено, як груба необережність потерпілого, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, і може спричинити повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду в зв'язку з виконанням трудових обов'язків і т.п.). Медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння проводиться в спеціалізованих кабінетах наркологічних диспансерів (Відділень) лікарями психіатрами-наркологами або у лікувально-профілактичних установах лікарями психіатрами-наркологами і лікарями інших спеціальностей, які пройшли підготовку, як безпосередньо в установах, так і з виїздом в спеціально обладнаних для цієї мети автомобілях. Згідно п. 1.5 наказу Міністерства охорони здоров'я СРСР N 694 від 08 вересня 1988 року «Про заходи щодо подальшого вдосконалення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння», організаційно-методичне керівництво по здійсненню медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння покладено на наркологічні диспансери. Пунктом 1.7 вищевказаного наказу, встановлено, що медичний огляд і винесення висновку щодо встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння здійснюються лікарем, який пройшов спеціальну підготовку. Медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння проводиться в наркологічних диспансерах (відділеннях, кабінетах) і в інших лікувально - профілактичних установах, в яких в необхідних випадках потрібно виносити відповідний висновок. Тимчасова інструкція про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння, яку затверджено заступником Міністра МОЗ СРСР від 01.09.88 N 06-14/33-14, є доповненням до наказу Міністерства охорони здоров'я СРСР від 08 вересня 1988 року N 694 «Про заходи щодо подальшого вдосконалення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння». Зазначений Наказ включений до Переліку наказів МОЗ СРСР, які застосовуються в Україні, що додається до вказівки Міністерства охорони здоров'я України N 165 від 28 травня 1996 р. (пункт 399). В порушення вищезазначеного наказу Міністерства охорони здоров'я СРСР N 694 від 08 вересня 1988 року та Тимчасової інструкції, відповідач провів освідчення позивача на стан алкогольного сп'яніння у приміщенні фельдшерського пункту на підприємстві, а не скерував останнього до спеціалізованого кабінету наркологічного диспансеру. Крім того, відповідачем не надано суду докази, що фельдшер [PERSON] є лікарем психіатром-нарколог або лікарем іншої спеціальності, який пройшов відповідну підготовку. Відтак, суд не приймає до уваги як доказ протокол медичного огляду від 20 жовтня 2015 року та письмові пояснення [PERSON], [PERSON], оскільки відповідачем не було дотримано порядку медичного огляду позивача на стан алкогольного сп'яніння. Згідно із п. 21 Правил внутрішнього трудового розпорядку для членів трудового колективу ДП «ВК «Краснолиманська» (далі- Правил), за порушення трудової дисципліни, не виконання або неналежного виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків спричиняє за собою вживання заходів дисциплінарного або суспільного заходів, а також вживання заходів, передбачених чинним законодавством. Згідно з п. 22 Правил, за порушення трудової дисципліни адміністрація підприємства приймає наступні дисциплінарні стягнення відповідно до КЗоТ України: догана; звільнення. За появу працівника на роботі в нетверезому стані і за прогул він може бути звільнений з підприємства з відома профкому у встановленому законом порядку. Звільнення має бути проведене з попередньої згоди профспілкового виключенням випадків, передбачених законодавством України. Згідно копії подання без зазначення дати, адміністрація ДП «ВК «Краснолиманська» звернулася до профкому ДП «ВК «Краснолиманська» із клопотанням щодо погодження звільнення [PERSON] за порушення «Правил внутрішнього трудового розпорядку для членів трудового колективі», відповідно до параграфа № 7 пункт 22 і ст. 40 п. 7 КЗпП України. Згідно виписки із протоколу засідання профсоюзного комітету № 50 від 23 жовтня 2015 року, надано згоду на звільнення [PERSON] з займаної посади за ст. 40 п. 7 КЗпП України, за появу на роботі у нетверезому стані. Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 43 КЗпП України, подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником має бути розглянуто профкомом у п'ятнадцятиденний термін у присутності працівника, на якого воно винесене. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою або за участі його представника чи адвоката, уповноваженого на таку участь. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання профкому розгляд заяви відкладається до наступного засідання в межах зазначеного терміну. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. В порушення вищезазначених вимог Закону, відповідачем суду не надано доказів щодо належного повідомлення позивача про засідання профкому щодо розгляду питання про погодження звільнення позивача, а у витягу профкому про погодження звільнення позивача відсутня інформація про те, що позивач був присутній при розгляді подання про його звільнення, а також те, що позивачу було надано можливість надати особисті пояснення на засіданні профкому. Вказані обставини свідчать про порушення прав позивача на розгляд питання стосовно його звільнення на засіданні профкому, відповідно до вимог закону. Також, у поданні до профкому про звільнення позивача, відповідачем останній робочий день [PERSON] зазначено 19 жовтня 2015 року, в той час як освідчення на стан алкогольного сп'яніння було проведено 20 жовтня 2015 року, що свідчить про упередженість відповідача відносно позивача. Згідно наказу № 742-Н від 30 жовтня 2013року [PERSON] звільнено з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появлення на підприємстві в нетверезому стані. Однак, в порушення ст. 149 КЗпП України, відповідачем не повідомлено позивача під розписку про застосоване до нього стягнення. Згідно листів ДП «ВК «Краснолиманська»№ 261/п від 30 жовтня 2015 року та № 326/п від 18 грудня 2015 року [PERSON] повідомлено про його звільнення з 20 жовтня 2015 року за появлення на роботі у нетверезому стані та запропоновано з'явитися на підприємство для отримання трудової книжки. Проте, відповідач не надав суду докази, що позивачу вищезазначені листи були надіслані. Згідно заяви від 17 грудня 2015 року, [PERSON] звернувся до ДП «ВК «Краснолиманська» із проханням про направлення на його поштову адресу трудової книжки та копії наказу про звільнення, які згідно супровідного листа ДП «ВК «Краснолиманська» № 01/11-1622 від 22 грудня 2015 року були надіслані 22 грудня 2015 року, тобто позивач лише після 22 грудня 2015 року дізнався про те, що його звільнено за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Відтак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем при ухваленні наказу про звільнення позивача за появу на роботі у нетверезому стані, не було дотримано порядку проведення медичного огляду позивача на стан сп'яніння, та не дотримано порядку погодження із профкомом звільнення позивача (в частині повідомлення позивача про засідання профкому), що є підставою для задоволення позову в частині поновлення на роботі. Крім того, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія І-НО № 020708, виданого 02 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області , актовий запис № 306, 02 липня 2005 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON], позивач у справі, та [PERSON] Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 15 липня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки № 5 від 26 січня 2016 року, виданої Красноармійським навчально-виховним комплексом, [PERSON] з сім'єю не проживає, у 2014-2015 навчальних роках з учителем [PERSON] не спілкувалася щодо поведінки та успішності дитини, не приймала участі у батьківських зборах, спільних виховних заходах учнів та батьків. Згідно копії довідки № 21 від 05 лютого 2016 року, виданої комунальним підприємством «Красноармійський центр єдиного замовника» [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно записки про надання відпустки від 16 липня 2015 року, [PERSON] з 17 липня 2015 року по 26 липня 2015 року було надано додаткову відпустку строком 10 днів, як батьку-одинаку. У судовому засіданні представник відповідача визнав, що позивачу надавалася додаткова відпустка як батькові, який самостійно без матері дитини, здійснює виховання дитини віком до 14 років. Цей факт сторонам не оспорювався. Відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Відповідно до ст.. 186 КЗпП України, гарантії, встановлені статтями 56, 176, 177, частинами третьою - восьмою статті 179, статтями 181, 182, 182-1, 184, 185, 186 цього Кодексу, поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері (в тому числі в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також на опікунів (піклувальників), прийомних батьків. Відтак, ураховуючи зазначене, відповідач на вказані обставини уваги не звернув та допустив звільнення позивача, на якого поширюються гарантії, встановлені ст. 184 КЗпП України, що суперечить указаній нормі матеріального права. Крім того, згідно листа № 70 від 05 листопада 2015 року, складеного головою Красноармійської територіальної організації ПРУТ України Сиротюком Р.П. адресованого на ім'я голови ДП «ВК «Краснолиманська» - Щепотіну В.І., Сиротюк Р.П. просив відповідача переглянути наказ № 742- Н від 30 жовтня 2015 року про звільнення позивача, в зв'язку з тим, що [PERSON] один виховує неповнолітню дитину. Однак, даний лист відповідачем було залишено поза увагою. У заяві на ім'я Голови Красноармійської територіальної організації ПРУП Сиротюка Р.П. від 03 листопада 2015 року позивач пояснив, що він дійсно вечері 19 жовтня 2015 року вживав спирті напої, однак 20 жовтня 2015 року вранці перед початком робочою зміни він прийшов на роботу для того, щоб оформити заміну робочого часу на вихідний день, у зв'язку з хворобою його сина. На що начальник не поставив заміну вихідного дня та направив на огляд на стан алкогольного сп'яніння. Позивач у листі свою вину щодо вживання спиртних напоїв напередодні робочої зміни визнає та просив відповідача дати можливість загладити провину, та поновити його на роботі, оскільки він самостійно виховує неповнолітню дитину. Зазначене твердження позивача щодо хвороби дитини підтверджується і довідкою без дати, виданою Комунальною медичною установою «Центр первинної медично-санітарної допомоги «амбулаторія № 3 загальної практики-сімейної медицини», згідно якої [PERSON] хворів в період з 20 жовтня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, діагноз ОРВІ. Однак, відповідач твердження позивача щодо хвороби дитини не перевірив, чим також допустив порушення норм КЗпП України. Що стосується доводів відповідача про те, що позивач згідно виробничої характеристики зарекомендував себе як недобросовісний робітник, до наряду не завжди був підготовленим, виконання правил техніки безпеки виконував, однак іноді порушував правила внутрішнього трудового розпорядку, суд не приймає до уваги, оскільки зазначена характеристика не містить дати її складання, а також те, що позивача із змістом цієї характеристики ознайомлено. Аналогічно суд не приймає до уваги клопотання без номеру та без дати, з печаткою юридичного відділу підприємства, підписаного начальником дільниці № 8, бригадиром ГРОЗ та головою профкома ДП «ВК «Краснолиманська», згідно якого робітники просять директора ДП «ВК «Краснолиманська» відмовити [PERSON] у поновлені на робочому місці, так як у цьому клопотанні відсутні вихідні данні щодо реєстрації та дати складання документа. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийнятого органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Оскільки позивача, відповідно до наказу № 742- Н було звільнено з 20 жовтня 2015 року, який є останнім робочім днем, то на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 20 жовтня 2015 року по час розгляду справи, а саме по 04 березня 2016 року, за який мають місце 96 робочих днів. Відповідно до довідки наданої ДП «ВК «Краснолиманська» № 117 від 02 лютого 2015 року середньомісячний заробіток позивач за період серпень-вересень 2015 року становить 22970 грн. 62 коп., а середньоденний заробіток становить 534 грн. 20 коп. Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 22 жовтня 2015 року по 04 березня 2016 року становить 51283 грн. 20 кп. (534,2 грн. Х 96 дн.). Згідно з ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач в позові зазначив, що у зв'язку з його безпідставним звільненням, невиплатою заробітної плати він зазнав моральних страждань, переживань, його стан здоров'я погіршився, порушено звичайний стан його життя. Тому суд вважає, що відповідачем незаконним звільненням були порушені законні права позивача, що завдало йому моральної шкоди, пов'язаної з фактом незаконного звільнення, з фактом позбавлення позивач можливості матеріально забезпечувати себе та свого сина , а також фактом втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків і необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя дитини, і приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача 3000 грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути до доходу держави судовий збір за позовні вимоги майнові вимоги - 551 грн. 20 коп. та 551 грн. 20 коп. за позовні вимоги немайнового характеру, а всього - 1002 грн. 40 коп.

Outcome: partial