Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

24.05.2021 року до суду звернувся позивач ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», представник позивача Кравчик І.П., з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] 11.06.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 15.07.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 25.08.2021 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 003-03010-270613 від 27.06.2013 року, укладеного між ПАТ « ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем в сумі 17 277.84 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [PERSON] , звернулась до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» із заявою на отримання кредиту та надала всі необхідні документи. 27.06.2013 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір № 003-03010-270613 від 27.06.2013 року Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості у сумі 10 120.87 грн., з кінцевим строком погашення 26.06.2018 року. Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання та не повернула у строки, визначені кредитним договором тіло кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, що спричинило виникнення заборгованості за укладеним кредитним договором. 27 квітня 2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладений договір факторингу № 409/к, відповідно до умов якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступив на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 003-03010-270613 від 27.06.2013 року, укладеному між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем, прострочена заборгованість за яким станом на 14.05.2021 року складає 17\~277.84 грн.. з яких: -7 020.58 грн., прострочена заборгованість за тілом кредиту; -8\~259.80 грн., - прострочені відсотки за користування кредитом -0.00 грн., пеня за прострочення виконання зобов`язання; -623.77 грн., 3 % річних -1\~373.69 грн.., інфляційні нарахування. З метою вирішення питання, щодо сплати відповідачем простроченої заборгованості за кредитним договором, позивач неодноразово телефонував та надсилав повідомлення з проханням здійснити оплату заборгованості, а також надіслав відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості. Відповідач всі звернення проігнорувала, вимогу не задовольнила, погашення простроченої заборгованості не здійснила, чим грубо порушила права позивача, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Судом встановлено, що 27.06.2013 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір № 003-03010-270613 від 27.06.2013 року, що підтверджується копією заяви, підписаною сторонами, яка містить істотні умови укладеного договору. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості у сумі 10 120.87 грн., строком на 60 місяців, з кінцевим строком погашення 26.06.2018 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Таким чином судом встановлено, що договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений у письмовій формі та підписаний уповноваженими особами. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 214 ЦК України - До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України - Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом\~встановлено,\~що 27 квітня 2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладений договір факторингу № 409/к, відповідно до умов якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступив на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, втому числі і за кредитним договором № 003-03010-270613 від 27.06.2013 року, укладеному між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем, прострочена заборгованість за яким станом на 14.05.2021 року складає 17\~277.84 грн.. з яких: -7020.58 грн., прострочена заборгованість за тілом кредиту; -8\~259.80 грн., - прострочені відсотки за користування кредитом -0.00 грн., пеня за прострочення виконання зобов`язання; -623.77 грн., 3 % річних - 1\~373.69\~грн..,\~ \~інфляційні нарахування,\~що підтверджується\~ копією\~договору. Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - \~Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18) Таким чином у позивача виникло право вимоги до відповідача за договором № 003-03010-270613\~від \~27.06.2013\~року на підставі договору про відступлення права вимоги. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Доказів сплати боргу первісному кредиторові відповідач суду не надав. Статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не надано доказів про належне виконання взятих на себе зобов`язань ні первісному, ні новому кредиторові. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 003-03010-270613 від 27.06.2013 року в сумі 17\~277.84 грн.. з яких: -7020.58 грн., прострочена заборгованість за тілом кредиту; -8\~259.80 грн., - прострочені відсотки за користування кредитом -0.00 грн., пеня за прострочення виконання зобов`язання; -623.77 грн., 3 % річних -1\~373.69 грн.., інфляційні нарахування Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved