Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

24.01.2014 року орган опіки та піклування Краматорської міської ради, який дії в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - адміністрація Краматорського дошкільного дитячого будинку № 3 «Гайок» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Із позову вбачається, що [PERSON] має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Батько дитини [PERSON] помер [INFO]. Органом опіки та піклування вивчалися умови утримання та виховання малолітньої [PERSON], в наслідок чого встановлено, що відповідачка вихованням та утриманням своєї доньки не займається. [PERSON] ніде не працює, веде асоціальний та аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. З 01.08.2012 року [PERSON] перебуває на обліку в КЛПУ «Міський наркодиспансер м. Краматорська» з діагнозом «вживання алкоголю із шкідливими наслідками». 25.06.2012 року малолітня [PERSON] працівниками міліції та центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді м. Слов'янська була влаштована до комунального закладу «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську» у зв'язку з тим, що [PERSON] знаходилася в стані алкогольного сп'яніння на території Слов'янського курорту разом з донькою, з якою поводилася жорстоко, лаялась на неї, була не в стані здійснювати контроль за дитиною. 31.07..2012 року малолітня [PERSON] була переведена до притулку для дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради у зв'язку з тим, що відповідачка не мала постійного місця проживання, засобів на утримання дитини. З 15.08.2012 року малолітня [PERSON] була тимчасово за заявою матері влаштована до дитячого будинку «Гайок» (рішення виконкому Краматорської міської ради від 15.08.2012 року № 598), де перебуває по теперішній час. За весь час перебування дитини в дитячому державному закладі відповідачка дитину відвідувала кілька разів, але не намагалася створити належні умови для виховання та утримання дитини, не приймала заходів щодо повернення її до своєї родини. [PERSON] самоусунулася від виховання та утримання своєї доньки. Позивач просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі ? частки усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особовий рахунок [PERSON] - [NUMBER] (ТДВ) у ТВБВ № 10004/0274 Краматорської філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк». Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просить позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заперечення до позовної заяви суду не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. У судовому засіданні прокурор просить позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що мати не виконує своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини та ухилилася від виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши думку прокурора та представника позивача, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст. 12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є матер'ю [PERSON], [INFO], а батьком дитини є [PERSON] (а.с. 16). Згідно свідоцтва про смерть батько дитини [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10) Відповідно до заяви про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини 26.07.2012 року [PERSON] написала заяву про тимчасове влаштування доньки до Краматорського дошкільного дитячого будинку № 3 «Гайок» строком до 6 місяців. (а.с. 18) Згідно рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 15.08.2012 року № 598 [PERSON], [INFO], влаштовано тимчасово до державного закладу на повне державне забезпечення (а.с. 19) Згідно акту адміністрації Краматорського дошкільного дитячого будинку № 3 «Гайок» за час перебування дитини в будинку дитини [PERSON] її мати [PERSON] відвідувала дитину у дитячому будинку 18.08.2012 року, 22.08.2012 року, 26.08.2012 року, 17.09.2012 року, 01.10.2012 року, 19.10.2012 року, 15.11.2012 року, 16.11.2012 року, 18.12.2012 року, 28.12.2012 року, останнє відвідування дитини 30.01.2013 року, матеріальної допомоги не надавала, ніяких заходів для повернення дитини до родини не здійснювала (а.с. 4) Згідно довідки Краматорського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді під соціальним супроводом перебувала сім'я [PERSON], якій була запропонована допомога у влаштуванні на роботу, але остання відмовилася та не реагує на поради спеціалістів. Проводилися бесіди щодо підвищення рівня виховного потенціалу матері, але жінка зловживає спиртними напоями, тому її за рішенням дорадчого органу 21.02.2013 року сім'ю [PERSON] було знято із соціального супроводу за невиконання умов угоди. (а.с. 5-6) Згідно довідки «Міського наркологічного диспансеру м. Краматорськ» [PERSON] з 01.08.2012 року перебуває на обліку у наркологічному диспансері м. Краматорська з діагнозом зловживання алкоголю з шкідливими наслідками (а.с. 15) Згідно довідки КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» [PERSON] не перебуває на обліку у психіатричній лікарні (а.с. 28) Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідач [PERSON] самоусунулася від підготування малолітньої дитини до самостійного життя, не спілкується з нею в необхідному обсязі, не створює умов для її усестороннього розвитку, не проявляє інтересу до її життя, потребам, здоров'ю, не надає їй матеріальної допомоги. Дійсно, така поведінка відповідача не відповідає вимогам Закону. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею доньки, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити. Позовні вимоги позивача про стягнення аліментів підлягають задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України й ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При таких обставинах, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved