Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

22 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути в його користь з Головного управління юстиції в Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Головного управління державного казначейства України у Львівській області моральну та матеріальну шкоду, яка станом на 01 березня 2015 року становить 2 153 427 гривень. Заяву мотивує тим, що 24 березня 2003 року він на прилюдних торгах, котрі проводила Львівська філія СДП «Укрспецюст», купив квартиру [ADDRESS] площею 53 кв.м. за 27 500 гривень. Квартира була арештована та виставлена на прилюдні торги Шевченківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, внаслідок здійснення виконавчих дій з стягнення боргу з власниці квартири ([PERSON] Про продаж йому квартири стверджується протоколом № 3140083/1 ПТ проведення прилюдних торгів, актом про прилюдні торги з реалізації арештованого майна та свідоцтвом, виданим 11 квітня 2003 року приватним нотаріусом Шахрай С.О. У куплену квартиру він не зміг поселитися та використовувати її по призначенню внаслідок того, що власниця квартири [PERSON] не була виселена. В 2003 році він звернувся з позовною заявою до суду про її виселення. Однак заява не була вирішена, оскільки [PERSON], звернулася із заявою до прокуратури міста та до суду про визнання прилюдних торгів недійсними, визнати протиправними дії і рішення Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо реалізації квартири, яка належить їй на праві власності та скасувати акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації цієї квартири. Судами різних інстанцій всі ці заяви були розглянуті та прийнято остаточне рішення, що ВДВС Шевченківського району Львівського міського управління юстиції неправомірно провів реалізацію майна порушуючи діючі норми законодавства України і торги визнані протиправними. Відповідно, він втратив право на куплену квартиру. Неправомірними діями виконавчої служби йому заподіяна майнова та моральна шкода. Під майновою шкодою має на увазі понесені збитки в неотриманні та використанні квартири для проживання, а відповідно ним була найнята квартира в якій він проживає до даного часу . Протягом кількох років тривав судовий розгляд даної справи, на що витратив надзвичайно багато часу, а також час на підготовку різних процесуальних документів. Для повного відшкодування збитків, вважає, що йому потрібно повернути кошти для купівлі аналогічного житла, а також відшкодувати моральну шкоду, яку він отримав погіршенням стану свого здоров'я після неможливості поселитися в квартиру. Для відшкодування витрат на купілю квартири по ринкових цінах її вартість становить 2 080 427 грн. відповідно до проведеного розрахунку вартості житла у вказаному районі. З липня 2003 року до березня 2015 р. він винаймає квартиру, так як в куплену не зміг поселитися. За кожен місяць ним сплачено 100 дол. США, що станом на 26 лютого 2015 року становить 3000 грн., загальна вартість 3000 грн. * 140 місяців = 36 000 грн. Відбулося більше сорока судових засідань, що становить 12 тис. грн. Моральна шкода становить 25 000 грн. - це його захворювання,яке пов'язане з стресовою ситуацією. Загальна сума по відшкодуванню матеріального боргу та моральної шкоди становить 2 080 427.+36000+12 000 + 25 000 = 2 153 427 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові та змінах і доповненнях до позову, просив позов задовольнити. Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Онишкевич Р.І. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи це тим, що жодних дій примусового характеру відносно [PERSON] ВДВС Шевченківського РУЮ не вживалось, останній з власної волі та на власний ризик виявив бажання взяти участь в прилюдних торгах з реалізації квартири [ADDRESS] та зважаючи на те, що така реалізовувалась в межах процедури примусового виконання міг допустити можливі ризики. Для відшкодування матеріальної шкоди необхідно довести: наявність шкоди (її розмір); протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б однієї з цих складових виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Як вбачається із змісту позовної заяви позивачем не доведений факт заподіяння моральних шкоди, не доведено причинного зв'язку між дію державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ та спричиненню фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів завдання майнової шкоди. Представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, мотивуючи це тим, що позивач не скористався належним чином своїми правами та не звернувся до суду з метою визнання прилюдних торгів недійсними та повернення коштів. Оскільки кошти від реалізації майна належали власниці квартири [PERSON] і за рахунок цих коштів були погашені її борги, повертати кошти сплачені за квартиру повинна саме власниця квартири, а не держава. Окрім цього, позивачем не надано належних доказів щодо винайму квартири. Також, позивач просить суд повернути йому кошти у вигляді вартості майна за ринковими цінами які діють на даний час, однак, сам при купівлі квартири на прилюдних торгах не сплачував ринкову ціну, а сплатив суму, яка є навіть нижча за експертну оцінку. Також зазначив, що завдання позивачу моральної шкоди не доведено. Представник відповідача Головного управління юстиції у Львівській області в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи. Прокурор в судовому засіданні пояснень по суті справи не надав, у вирішенні позову поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що 24 березня 2003 року [PERSON] на прилюдних торгах, котрі проводила Львівська філія СДП «Укрспецюст», купив квартиру [ADDRESS] площею 53 кв.м. за 27 500 гривень. Квартира була арештована та виставлена на прилюдні торги Шевченківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, внаслідок здійснення виконавчих дій з стягнення боргу з власниці квартири ([PERSON] Про продаж йому квартири стверджується протоколом № 3140083/1 ПТ проведення прилюдних торгів, актом про прилюдні торги з реалізації арештованого майна та свідоцтвом, виданим 11 квітня 2003 року приватним нотаріусом Шахрай С.О. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з постанови Галицького районного суду м. Львова від 31 серпня 2008 року, яка залишена без змін апеляційною та касаційною інстанцією, визнано дії та рішення Шевченківського ВДВС ЛМУЮ по реалізації квартири [ADDRESS] протиправними. Таким чином, дії державного виконавця щодо реалізації квартири [ADDRESS] були передчасними та призвели до порушення прав [PERSON], який став набувачем даної квартири. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свої порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором ас законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Для відшкодування матеріальної шкоди необхідно довести: наявність шкоди (її розмір); протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б однієї з цих складових виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Частиною другою статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Враховуючи той факт, що на даний час відсутній спеціальний закон, що регулює відносини по відшкодуванні збитків, завданих державним виконавцем, то дані правовідносини регулюються загальними нормами, зокрема ЦК України (ст. 1173). Згідно п.п. 2 п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади АРК, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (АРК, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень, за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суму реальних збитків, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними в частині стягнення з відповідачів в користь позивача 27 500,00 грн., оскільки саме таку суму було заплачено позивачем за придбання квартири. Покликання позивача на те, що ринкова вартість квартири станом на 2015 р. складає 2 080 427,00 грн. не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки дана сума не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Щодо вимоги позивача про стягнення коштів за оренду іншої квартири, то вона теж не підлягає до задоволення, оскільки договір оренди, на який покликається позивач не містить точних даних про строк оренди квартири та вартість оренди. Жодних документів на підтвердження оплати оренди квартири позивачем не подано. Також безпідставними є вимоги позивача про стягнення 12 000,00 грн. у зв'язку з його участю у значній кількості судових засідань. Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Долучені позивачем до матеріалів справи історії хвороб та медичні довідки не містять жодних даних щодо причинно - наслідкового зв'язку щодо дій виконавчої служби з приводу реалізації квартири по [ADDRESS] та захворювань позивача. Як свідчить аналіз рішень Європейського суду з прав людини, досить часто суд, визнаючи сам факт порушення прав і свобод людини, тим не менш відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, вважаючи, що сам факт визнання правопорушення є достатньою справедливою сатисфакцією. Також суд звертає увагу на те, що позивачем не подано доказів наявності умислу в діях відповідачів у даних правовідносинах, у зв'язку з чим було порушено його право, а відтак у стягненні моральної шкоди слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в межах стягнення з відповідачів в користь позивача 27 500,00 грн. У зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідачів слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial