Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

21 червня 2017 року [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач [PERSON] отримала в борг від позивача кошти на придбання ліків на загальну суму 960, 00 грн. Однак, станом на 21.06.2017 року, вищевказаний борг не повернула через відсутність коштів. На підтвердження наявності суми боргу [PERSON] вказав, що сторони склали боргову розписку від 22.04.2016 року. В подальшому, 05.07.2017 року позивач зменшив позовні вимоги у звязку з частковим поверненням боргу та просив стягнути з відповідача 360 грн. боргу та судові витрати. Відповідач уточнені позовні вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення. 12 липня 2017 року [PERSON] зменшив позовні вимоги у звязку з визнанням [PERSON] позову та просив стягнути з останньої 150 грн. заборгованості за договором позики і судові витрати. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Так, судом встановлено, що 22.04.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, на підтвердження якого склали боргову розписку. У борговій розписці зазначено, що відповідач отримала в борг від позивача кошти в сумі 960, 00 грн., які зобовязується повернути до 27.08.2016 року (а.с.4). Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до положень ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається із розписки від 28.06.2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] 600 грн. в рахунок погашення заборгованості, яка виникла із договору позики від 22.04.2016 року, що свідчить про визнання відповідачем наявної у неї заборгованості перед позивачем. Таким чином, станом на сьогоднішній день [PERSON] повинна повернути [PERSON] борг в сумі 360 грн. Згідно зі ч. 1-2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання [PERSON] уточненого цивільного позову не суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позивач просить стягнути з відповідача лише 150 грн. заборгованості, суд на підставі ст. 11, 174 ЦПК України дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved