Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

23 жовтня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до[PERSON] (далі відповідач, [PERSON]Р.) про стягнення заборгованості у розмірі 26 485,39 грн. за кредитним договором №б/н від 18 червня 2015 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 червня 2015 рокувідповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором. Станом на 21.09.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 26\~485,39 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 6 456,89 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 10 889,27 грн., заборгованість за пенею 7 401,83 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 237,40 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 26 485,39 грн. за кредитним договором № б/н від 18 червня 2015 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив (а.с.32). Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштою. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 червня 2015 року[PERSON] отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-24). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на 21.09.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 26 485,39 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 6 456,89 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 10 889,27 грн., заборгованість за пенею 7 401,83 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 237,40 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми боргу, який доданий до позову (а.с.5). Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в звязку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу, пені та процентів за користування кредитними коштами є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17, які в силу вимог статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися судом під час прийняття рішення. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі - 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі - 1 237,40 грн (процентна складова), оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобовязання пеня у розмірі 7 401,83 грн. Визначаючи суми неустойки, яку необхідно стягнути з відповідача, суд виходить з наступного. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14, яка в силу вимог статті 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції. Установивши, що розмір неустойки (7 401,83 грн.) більший від розміру основного зобов'язання (6 456,89 грн.), суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, тобто зменшити розмір пені до суми основного зобовязання, що становить 6 456,89 грн. Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 червня 2015 року у загальному розмірі 23 803,05 грн. з яких: 1) 6\~456,89 грн. основна сума боргу; 2) 10\~889,27 грн. проценти за користування кредитом; 3) 6\~456,89 грн. неустойка у формі пені, яка зменшена до суми основного зобовязання. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у звязку з їх безпідставністю. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 1 600,00 грн (а.с.1). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 23\~803,05грн., тому на користь позивача слід стягнути пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог судовий збір, що становить 1 437,92 грн. ((23 803,05 / 26 485,39) * 1\~600)). На підставі наведеного та

Outcome: partial