Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

22 листопада 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого [PERSON] Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області 01 квітня 1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 20, а також заповіту, посвідченого 05 січня 2001 року за реєстром № 1 виконавчого комітету Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області від імені [PERSON], [INFO], місце народження: с. Мар'янівка Ширяївського району Одеської області, зареєстрований і проживає в [ADDRESS] Також позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за зазначеним вище заповітом його право на вказану вище земельну частку (пай). Свої вимоги обґрунтовує тим, що прийняв вказану спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, проте нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом через відсутність оригіналу сертифіката, а також у зв'язку з різним написанням прізвища спадкодавця у заповіті та свідоцтві про його смерть. Стверджує, що у вказаних вище документах зазначена одна і та ж особа з однаковими персональними даними щодо дати і місця народження. За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку та вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, але попередньо надали до суду клопотання, в якому вказали, що вимоги позовної заяви підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій визнав зазначені позивачем фактичні обставини і підтвердив належність померлому [PERSON] зазначених вище сертифіката і заповіту. Визнають право позивача на вказану спадщину і не мають наміру звертатись до суду з позовом про визнання цієї спадщини відумерлою та її передачу у власність територіальної громади. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За результатами розгляду наданих позивачем та витребуваних за його клопотанням доказів судом встановлено наступне. Згідно повторного свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 1 складеного 18 січня 2001 року виконавчим комітетом Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] (далі - спадкодавець) помер [INFO] року в [ADDRESS] (а.с. 6). У дублікаті заповіту, посвідченого 05 січня 2001 року за реєстром № 1 виконавчого комітету Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, зазначено, що [PERSON], [INFO], місце народження: с. Мар'янівка Ширяївського району Одеської області, зареєстрований і проживає в [ADDRESS], заповідав [PERSON], що народився [INFO] року, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» розміром 7,4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), місцерозташування якого с. Онилове Фрунзівського району Одеської області, що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що виданий Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області 01 квітня 1997 року (а.с. 7). На дублікаті заповіту наявна відмітка про те, що заповіт не змінено і не скасовано. За довідкою міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25 липня 2018 року № 1498/125-18 та доданого до неї витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Світанок» Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області підтверджено, що за реєстраційним номером 20 [PERSON], жителю села Онилове, видавався сертифікат серії [NUMBER] щодо земельної частки (паю) розміром 7,4 в умовних кадастрових гектарах на підставі розпорядження № 131/97 від 01.04.1997 року (а.с. 8-9). У довідці Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 02.10.2018 року № 301 зазначено, що [PERSON] це є одна особа з однаковими персональними даними щодо дати і місця народження.Довідка видана на підставі витягів з домової та погосподарської книги за 1995-2001 роки. Так, за домовою книгою по селу Онилове, з 25.03.1977 року на підставі паспорту [NUMBER] виданого 16.02.1977 року Фрунзівським РВВС в Одеській області був зареєстрований [PERSON], що народився [INFO] року в с. Мар'янівка Ширяївського району Одеської області. За погосподарськими книгами за 1991-2005 роки обліковувався [PERSON], [INFO], який з 1996 року проживав один (а.с. 11-12). За довідкою Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області№ 273 від 16.07.2018 року, позивач прийняв спадщину спадкодавця шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном - в період шести місяців після смерті спадкодавця взяв з його будинку належні йому предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку, здавав належне спадкодавцю за сертифікатом право на земельну частку (пай) в оренду, отримував орендну плату (а.с. 14). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, яка була опублікована в газеті «Голос України» від 02.06.2016 року № 101 та набрала чинності з дня, наступного за днем її опублікування - з 03 червня 2016 року, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. За інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, заповіти спадкодавця не посвідчувалися, його спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину їм не видавались. Постановою від 04 травня 2018 року державного нотаріуса Романової І.С. вказаної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо земельної частки (паю) спадкодавця з посиланням на відсутність оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай), що належить [PERSON], який помер [INFO] року, і в заповіті прізвище спадкодавця зазначене як «[PERSON]» (а.с. 15). Оцінюючи зазначені обставини та відповідні їм правовідносини, суд виходить з положень Цивільного кодексу Української РСР, які були чинними на час відкриття спадщини і передбачали наступне: спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (стаття 524); неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (стаття 535); при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529); при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга)(стаття 530); для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548); визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (стаття 549). Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованої там же 07 липня 1994 р. за № 152/361, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Виходячи з встановлених обставин справи, заповіт спадкодавця на користь позивача був чинним на час відкриття спадщини, а також були відсутні особи, які мали право на обов'язкову частку у цій спадщині. Позивач прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном і ця прийнята спадщина визнається належною йому з моменту відкриття спадщини. Визначаючи наявність підстав для встановлення факту належності спадкодавцю описаних вище сертифіката і заповіту в судовому порядку, суд виходить з положень п.6 ч. 1 і ч. 2 ст. 315 ЦПК про те, що суд розглядає справи про встановлення факту , зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За результатом дослідження та оцінки описаних у цьому рішенні доказів, суд приходить до висновку про доведеність факту належності спадкодавцю сертифікату і заповіту, що підтверджено співпадінням особових відомостей щодо дати і місця народження та місця проживання спадкодавця, які були зазначені в його паспорті, сертифікаті та заповіті на день видачі та посвідчення цих документів. Статтею 392 ЦК визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки, законодавством не передбачена можливість видачі дубліката належного спадкодавцю сертифіката про право на земельну частку (пай) і у зв'язку з цим позивач не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом - то належним способом захисту його невизнаного права буде визнання за ним права на спадкове майно у вигляді належного спадкодавцю права на земельну частку (пай). Судом при прийняті рішення про повне задоволення позовних вимог також приймається до уваги те, що вони визнані відповідачем, а також підтверджені наведеними вище та дослідженими судом доказами. Встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини між сторонами узгоджуються з положеннями законодавства, яке було чинним на час існування встановлених судом обставин та вчинення певних юридично значимих дій. Оскільки позивач не заявляв щодо стягнення на його користь понесених судових витрат у справі, то суд покладає їх на позивача.

Outcome: approved