Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

24.01.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (надалі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 21620,62 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 08.10.2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на офіційному сайті позивача, складає між ним та Банком відповідний договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Договором передбачено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених платежів за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1. Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Крім того, відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн.+5% від ціни позову. Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав відповідачеві кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, позичальник зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту у встановлений строк не виконував, у зв`язку з чим станом на 25.12.2018 року виникла заборгованість у розмірі 21620,62 грн., яка складається з наступного: 9743,54 грн. - тіло кредиту, 2967,25 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 7404,09 грн. - нарахована пеня, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1005,74 грн. - штраф (процентна складова). Зазначену суму заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.38). В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, надавши суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості визнає частково, а саме: в частині стягнення основної суми боргу (тіло кредиту), в частині стягнення відсотків за користування кредитом позов не визнав, з тих підстав, що процентна ставка позивачем змінювалася без його згоди, в частині позовних вимог щодо стягнення пені просив застосувати строк позовної давності, а справу розглянути за його відсутності (а.с.46). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н від 08.10.2014 року про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку (а.с.8-24). Відповідачем не оскаржувався розрахунок заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9743,54 грн., як і не оскаржувалась та обставина, що при підписанні Анкети-заяви позичальника 08.10.2014 року, остання складалася з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що боржник [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, в результаті чого станом на 25.12.2018 року виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 9743,54 грн., яка підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вирішуючи позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2967,25 грн., суд дійшов до наступного висновку. В анкеті - заяві позичальника про надання банківських послуг від 08.10.2014 року процентна ставка не зазначена. Позивачем подано до суду два розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що з 12.12.2014 року процентна ставка за користування кредитом становила 34,8%, далі з 01.04.2015 року відсотки були збільшені - до 43,20%, а з 01.01.2016 року навпаки зменшені до 3,6 % (а.с.5,6) При цьому, жоден із тарифних планів, згідно поданого витягу із тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.9), не містить умов про зміну саме в такому порядку та розмірах відсоткової ставки. Пунктом 1.1.3.2.4 наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин. Між тим, у відповідності до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суду не надано достатніх та допустимих доказів того, що зміна фіксованої процентної ставки відбувалося за погодженням з [PERSON] , як і не надано доказів того, з якими саме Умовами та правилами надання банківського кредиту (в якій редакції, з якими змінами) [PERSON] ознайомлювався при укладенні кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відсутність позову про визнання кредитного договору в цій частині, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору. А тому, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню не підлягає, суду не доведено розмір процентної ставки за користування кредитом, а також не доведено, що зміна процентної ставки відбувалась за погодження та обізнаністю позичальника. Поряд з цим, вирішуючи позов в частині стягнення пені за користування кредитом у розмірі 7404,09 грн., суд також дійшов до висновку про недоведеність цих вимог позивачем, оскільки у Заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Вирішуючи позов в частині стягнення штрафу у фіксованому розмірі та процентної складової, суд дійшов до наступного висновку. У своєму позові позивач, посилаючись на вимоги п.2.1.1.7.6 Договору, вказує, що при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплати банку штраф у розмірі 500,00 грн., а також + 5% від ціни позову. В тім, пункт 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, що містяться в матеріалах справи, визначає інші умови нарахування штрафу, а саме при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій. При цьому, з розрахунку заборгованості не можливо встановити, які ж саме умови для нарахування штрафів застосував позивач. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині також задоволенню не підлягає, оскільки стягнення штрафу у фіксованому розмірі та процентної складової, яка визначається ціною майбутнього позову ще при укладенні договору, діючим законодавством не передбачена, а розмір нарахованих і прострочених відсотків та пені з урахуванням яких здійснювалося б нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору, суду не доведено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial