Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

22 травня 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/4084/82/34156 від 14.08.2007 року, що складає 15 416 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу її на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним об`єктом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/4084/82/34156, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 15 000 доларів США строком до 13 серпня 2017 року, зі сплатою 13,50 відсотків річних за користування кредитом. В подальшому 20 вересня 2010 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/4084/82/34156/1, відповідно до умов якого з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав. Відповідно до додаткової угоди п.1.2 кредитного договору викладено в новій редакції: кредит надається на 240 місяців з 14.08.2007 року по 13.08.2027 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки № 014/4084/82/3456, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.08.2015 року стягнуто з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором кредиту №014/4084/82/3456 від 14 серпня 2007 року в розмірі 10411,80 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 219077 (двісті дев`ятнадцять тисяч сімдесят сім)грн. 65 коп., та 2198,78 гривень судових витрат по справі. Рішення суду не виконано, станом на 04.02.2020 року заборгованість позичальника перед банком становить 15416,15 доларів США, з яких 8 981,66 доларів США - заборгованість за кредитом та 6434,49 доларів США - заборгованість за відсотками. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належними чином, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належними чином, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Крім того, 26 червня 2020 року подали заперечення проти позову, в якому вказали, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.08.2015 року банк реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору. Враховуючи вищезазначене просять застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. 29.07.2020 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що наявність рішення про стягнення заборгованості не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 року, відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконаним, проведеним належним чином. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням і тільки та обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно ст.599 ЦК України. Враховуючи, що договір іпотеки не припинив свою дію, як і не припинилася і сама іпотека, просить позов задоволити. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між 14 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/4084/82/3456, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 15 000 доларів США строком до 13 серпня 2017 року, зі сплатою 13,50 відсотків річних за користування кредитом ( а.с. 10-12). В подальшому 20 вересня 2010 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/4084/82/34156/1, відповідно до умов якого з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав. Відповідно до додаткової угоди п.1.2 кредитного договору викладено в новій редакції: кредит надається на 240 місяців з 14.08.2007 року по 13.08.2027 року ( а.с. 13-14). З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки № 014/4084/82/3456, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с.18-21). Відповідно до ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 572, 589, 590, 611, 614, 623-626, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку» цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору заборговане, а той управі вимагати сплати боргу, виконання порушеного зобов`язання (за відповідних умов - достроково), в тому числі, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України). За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України). Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України). Судом встановлено, що сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 6.5 кредитного договору). На підставі чого, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.08.2015 року стягнуто з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором кредиту №014/4084/82/3456 від 14 серпня 2007 року в розмірі 10411,80 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 219077 (двісті дев`ятнадцять тисяч сімдесят сім) грн. 65 коп., та 2198,78 гривень судових витрат по справі. Рішення суду набуло законної сили, видано виконавчий лист. В подальшому, у зв`язку з невиконання рішення суду від 05.08.2015 року представник позивача зазначає, що станом на 04.02.2020 року заборгованість позичальника перед банком становить 15416,15 доларів США, з яких 8 981,66 доларів США - заборгованість за кредитом та 6 434,49 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с. 9). У зв`язку з тим, що відповідачі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 серпня 2015 року не виконують, акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Таким чином як встановлено судом, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» змінив строк виконання основного зобов`язання. Оскільки звернувшись до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у вересні 2015 року, який розглянутий судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останньою спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні у травні 2020 року до суду із позовом у цій справі щодо тієї ж суми кредитної заборгованості, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк пропустив строк позовної давності. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18). Крім того, згідно до розрахунку заборгованості, станом на 04.02.2020 року заборгованість позичальника перед банком становить 15416,15 доларів США, з яких 8 981,66 доларів США - заборгованість за кредитом та 6434,49 доларів США - заборгованість за відсотками (25-27). При вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема: стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після зміни строку виконання зобов`язання кредитор не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором. Щодо доводів відповідача, поданих у відповіді на відзив про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, з посиланням на приписи ЦК України та ЗУ «Про іпотеку», то такі не мають правового значення, оскільки сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, незважаючи на його обґрунтованість. Відповідачі мали передбачені законом підстави для заяви про застосування позовної давності і вірно зробили цю заяву як таку. Втім, сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові як за основними, так і за додатковими вимогами за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позовна давність підлягає застосуванню до вимоги позову про стягнення в обраний позивачем спосіб боргу за сумою кредиту (8981,66 доларів США), оскільки кредитний договір був укладений, ці кошти позичальник отримав, і суму боргу в цій частині не спростував. Стосовно ж вимоги позову про стягнення боргу за відсотками (6434,49 доларів США), то в цій вимозі попри пропущення позовної давності належить відмовити за її необґрунтованістю та недоведеністю. З огляду на обставини, пов`язані зі зміною строку виконання зобов`язання, розрахунок боргу за відсотками не є належним і достовірним, зважаючи як на відсутність у відповідному періоді бази для їх нарахування, так і правових підстав для нарахування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed