Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

22 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача Акціонерного Товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Разумова Ольга Іванівна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 2633 (бланк НОА 550514), вчиненого приватним нотаріусом Разумовою Ольгою Іванівною 27 вересня 2019 року щодо звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № 91446987 від 29 серпня 2011 року. Зазначила, що про факт наявності виконавчого напису вона дізналася з банку, до якого надійшла на виконання постанова про арешт коштів, винесена приватним виконавцем Павелків Т.Л. за виконавчим провадженням ВП № 60599492. Уважає, що виконавчий напис № 2633 від 27 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Разумовою О.І., є протиправним та підлягає визнанню нечинним з моменту винесення оскільки його вчинено приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки позивач повною мірою розрахувалася з банком за отриманим 28.08.2011 кредитом, трирічний строк, визначений для вчинення нотаріального напису за спірними правовідносинами минув щонайменше 27.06.2015, та чинне законодавство передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а між позивачем та відповідачем такого договору не укладалось. Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. У встановлений ухвалою суду строк позивачка недоліки усунула. Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 23 листопада 2020 року ухвалою суду було відкладено підготовче судове засідання у зв`язку із забезпеченням участі представника позивача - адвокат Басая М.М. у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, у судовому засіданні її інтереси представлені представником. Представник позивача - адвокат Басай М.М. у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач Акціонерне Товариство «Банк Форвард» належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечив, причини неявки представника у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І. належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, письмових пояснень не надала, через канцелярію суду направила лист про розгляд вказаної справи 21.01.2020 о 14:00 без її участі. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (надалі по тексту рішення - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 р. у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 р. у справі № 761/32388/13-ц. Із викладеного вище слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення у законному обсязі. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Судом встановлено, що 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 2633, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 91446987 від 29.08.2011 року, укладеним [PERSON] із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», заборгованість за кредитним договором за період з 05.09.2017 року по 04.12.2017 року у загальному розмірі 37 221,10 гривень, у тому числі: - заборгованість за сумою кредиту - 35 115,13 гривень; - заборгованість за процентами - 1 255,97 гривень; - плата за вчинення виконавчого напису - 850,00 грн. 26.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяною Леонідівною винесено постанову про арешт коштів боржника, та 08.07.2020 - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 60599492 з примусового виконання виконавчого напису. З наведених постанов приватного виконавця позивачка дізналася про вчинення відносно неї виконавчого напису з пропозицією стягнути з неї заборгованість за кредитним договором. Для вчинення виконавчого напису на підтвердження безспірності заборгованості відповідачем нотаріусу подавалися такі документи: - заява від 28 серпня 2011 року № 91446987, згідно якої [PERSON] зробила пропозицію ПАТ «Банк Руский Стандарт», укласти з нею кредитний договір на таких умовах: сума кредиту - 4 306,91 гривень; строк кредиту: 304 днів, з 29.08.2011 по 28.06.2012; дата платежу: 28 числа кожного місяця з вересня 2011 по червень 2012; - анкета до заяви ПАТ «Банк Руский Стандарт», згідно якої строк кредиту - 10 місяців; - заява на відкриття поточного рахунку [PERSON] ; - графік платежів, згідно якого дата останнього платіжу - 28.06.2012; - замовлення покупця № П59-003775 від 28.08.2011; - видаткова накладна № П59-003049 від 28.08.2011; - квитанція про оплату товару; - довідка про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту від 28.08.2011. Розрахунків суми простроченої заборгованості та періодів її виникнення, а також виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості матеріали виконавчого напису не містять. Отже суд погоджується з доводами позивача, що вчинення виконавчого напису нотаріусом на заяві, яка вважається кредитним договором, не відповідало встановленому законодавством порядку вчинення такого роду нотаріальних дій. Так у виконавчому написі зазначено період, за який проводиться стягнення заборгованості, а саме з 05.09.2017 року по 04.12.2017 року, а сума заборгованості за кредитом складає 35115,13 грн. Між тим документи, на підставі яких вчинявся такий виконавчий напис, інформацію про саме такий період виникнення заборгованості та саме таку суму заборгованості не містять. Навпаки, з кредитного договору у формі заяви (а.с. 11) чітко вбачається, що кредитний договір укладався 28.08.2011. З графіку платежів (а.с.15), замовлення покупця (а.с. 16), видаткової накладної (а.с. 17), квитанції про оплату товару, що придбавався за кредитні кошти (а.с. 18), вбачається, що заборгованість за кредитним договором у сумі 4306,91 грн виникла 28.08.2011 (дата видачі кредиту). Строк дії кредитного договору скінчився 28.06.2012. Здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом позичальник мав би щомісяця згідно графіку до 28 числа кожного місяця з вересня 2011 року по червень 2012 року. Отже, сума заборгованості за тілом кредиту у сумі 35115,13 гривень не є безспірною, оскільки не підтверджується тими документами, що надавались банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, та виникнути така заборгованість у той період, що зазначений у виконавчому написі, не могла, а з дня виникнення права вимоги у банку (28.06.2012) до дати вчинення виконавчого напису минув трирічний строк, встановлений законом, що не давало відповідачеві право звертатися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, вчинення якого є правомірним виключно щодо заборгованості, що пред`явлена у межах трирічного строку з дня виникнення права примусового стягнення боргу та виключно щодо безспірної заборгованості, що підтверджується кредитним договором та іншими первинними документами у їх сукупності. Наведення у виконавчому написі періоду виникнення заборгованості (05.09.2017 - 04.12.2017), який не відповідає дійсному періоду (29.08.2011 по 28.06.2012), з метою приховування заявлення банком до стягнення заборгованості поза межами трирічного строку, встановленого законом, спростовує правомірність виконавчого напису та свідчить про те, що він є таким, що не підлягає виконанню. Як уже зазначалось судом, у обов`язок нотаріуса входить перевірка дотримання стягувачем трирічного строку з дня пред`явлення вимоги. Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І. не перевірила безспірність вимог банку, та чи дотримався банк трирічного строку, встановленого законом, чим порушила ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, з виконавчого напису вбачається, що нотаріусом було включено у виконавчий напис заборгованість за процентами, яка нарахована банком поза межами строку кредитування, передбаченого кредитним договором (після закінчення строку дії кредитного договору - 28.06.2012), що, на думку суду, є беззаперечним підтвердженням факту спірності заборгованості, що пред`явлена банком до стягнення. Так із заяви (а.с.11) вбачається, що вона підписана сторонами 28.08.2011, строк кредиту - 304 днів, з 29.08.2011 по 28.06.2012, відповідно, строк дії кредитного договору скінчився - 28.06.2012. В той час, як у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості за процентами, проводиться за період з 05.09.2017 року по 04.12.2017 року (а.с. 10), що є безпідставним та не ґрунтується на положеннях договору, що був укладений між сторонами спору, та вимогах законодавства. Також суд зазначає, що кредитний договір, а саме заява від 28 серпня 2011 року № 91446987, укладено у простій письмовій формі, його не посвідчено у нотаріальному порядку. Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус посилався на статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). Як уже зазначалось судом вище, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вказаного Переліку було передбачено, що для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, слід додати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662, яка постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2015 р. у справі № 826/20084/14 визнана незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.11.2015 р. у справі № 826/20084/14 касаційні скарги Кабінету Міністрів України і Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2015 р. і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Отже, станом на 27.09.2019 - дату вчинення спірного виконавчого напису правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в простій письмовій формі, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що спірний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки стягнута за виконавчим написом заборгованість перебувала поза межами встановленого законом трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги; виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом, а сума стягнутої заборгованості не була безспірною. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню і задовольняє позов повністю. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved