Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

23 липня 2018 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2005 року, від шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося і близько квітня місяця вони припинили шлюбні стосунки. З того часу дитина постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона не працює, перебивається випадковими доходами, які є недостатніми для належного і нормального утримання та розвитку спільної дитини. В даний час відповідач офіційно не працевлаштований, надає дитині матеріальну допомогу, але не в тім розмірі який необхідний для дитини. Позивач зазначає, що дитина має проблеми зі здоров'ям, у зв'язку з чим вона несе витрати на придбання медикаментів. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 35% частини всіх його доходів. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча про місце, дату та час судового засідання була повідомлена належним чином (а.с.11). 02 липня 2018 року надала суду Заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.17). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання до суду не з'явився (а.с.11). 31 липня 2018 року надав суду Відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він любить свою доньку та надає їй добровільно матеріальну допомогу, квитанцій та розписок з позивачки не бере. Вважає, що доньку повинні утримувати двоє батьків, згоден сплачувати аліменти у розмірі ? частки з усіх видів заробітку. Просив справу розглянути за його відсутності (а.с.13). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, підлягають частковому задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до Свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] з 19 лютого 2005 року перебувають у шлюбі, про що зроблено Актовий запис № 57 (а.с.6). Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Билбасівської селищної ради Слов'янського району у Донецькій області, Актовий запис № 37, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.7). Відповідач добровільно матеріальну допомогу надає, але не в тому розмірі, який необхідний для дитини, тому [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Як вбачається з Довідки Виконавчого Комітету Билбасівської селищної ради від 23 липня 2018 року, [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дитини. Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В позовній заяві позивач [PERSON] просить суд стягувати аліменти з відповідача у розмірі 35%, посилаючись на те, що дитина постійно хворіє, потребує додаткових витрат на придбання медикаментів, оплату масажів, придбання спеціального взуття, однак в порушення ст. 81 ЦПК України не надає жодного належного доказу якій би підтверджував, що дитина дійсно потребує аліментів саме у такому розмірі, та що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню аліменти, однак не у розмірі 35% як зазначає позивач, а у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача, що буде відповідати як інтересам дитини, так і інтересам відповідача, з якого стягуються аліменти, при цьому суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Крім того, законодавчо не передбачено стягнення аліментів у відсотках, пропорційно від розміру заробітної плати (доходів) відповідача. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про те, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини саме у розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача буде необхідним і достатнім для належного утримання неповнолітньої дитини. Таким чином у суду є усі підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 23 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] На підставі ч.1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 23 липня 2018 року. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial