Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

22.07.2020 до Першотравневого районного суду Донецької області через електронний суд надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 05.04.2016, актовий запис № 141. Заява мотивована тим, що з 05.04.2016 вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З часом почуття любові, поваги та розуміння між ними згасли і поступово стосунки зіпсувались. Неодноразово вони намагались зберегти сім`ю та жити заради дитини, однак їм цього не вдалося, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у червні 2020 року. Отже, оскільки вони не проживають разом однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних відносин як подружжя, то подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного із них. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого нею судового збору, а також витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 24.07.2020 відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник- адвокат Кальна А.Г. в судовому засіданні позов визнали в частині розірвання шлюбу. Щодо стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, то відповідач погодився на сплату позивачу Ѕ частки, а також просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрованого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 05.04.2016, актовий запис № 141, [PERSON] , [INFO] , перебуває у шлюбі із [PERSON] , [INFO] , з 05.04.2016 (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого Центральним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 07.12.2017, актовий запис № 1850, [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] шлюбні стосунки фактично припинили у червні 2020 року. Враховуючи викладені обставини, зважаючи, що позивач визнав позов в частині розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а також дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, відповідно до п. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню Ѕ суми сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн, то у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити у зв`язку з її необгрунтованістю та недоведеністю. А тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial