Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

23 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому вказала, що останній з 1999 року зареєстрований у житловому будинку №10, розташованому по вул.Гагаріна в смт. Розівка Розівського району Запорізької області. Вказаний будинок належить позивачу на праві приватної власності, отриманим нею в порядку спадкування за законом, та не являється обєктом спільної сумісної власності подружжя. 07 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] у добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, більше одного року в будинку не проживає. [PERSON], посилаючись на те, що реєстрація відповідача в будинку заважає їй розпоряджатися ним, чим порушує її права як власника майна, прохає суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Крім того, у заяві позивач просить стягнути з відповідача суму понесених нею судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, надавши судові відповідні пояснення. Позицію позивача [PERSON] підтримав її представник [PERSON], надавши судові відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.52-57), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Представник третьої особи без самостійних вимог - Розівського РС УДМС про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.51), в судове засідання не зявився. У письмовій заяві представник третьої особи, не заперечуючи проти задоволення вимог позивача [PERSON], прохав суд розглянути справу за його відсутності (а.с.58). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності відповідача та представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Розівського району Запорізької області, актовий запис №18. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Долгополова» (а.с.15). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 07 липня 2015 року, актовий запис №05. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «Крамаренко» (а.с.16). Позивач [PERSON] є власником житлового будинку №10, розташованого по вул.Гагаріна в смт Розівка Розівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 серпня 2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12,13-14). Як встановлено в судовому засіданні, з 1999 року відповідач [PERSON] зі згоди матері позивача - [PERSON] вселився до вищевказаного житлового будинку, в якому був зареєстрований з 16 червня 1999 року та постійно проживав в ньому до середини 2013 року (а.с.5-11,17-18,20). Таким чином, відповідач [PERSON] набув прав та обовязків, передбачених ст.156 Житлового кодексу України (далі ЖК України). [PERSON], звернувшись до суду зі вказаними вище позовними вимогами, посилається на те, що [PERSON] її колишній чоловік, у належному їй будинку тривалий час не проживає, а саме з середини 2013 року, а постійно проживає за іншою адресою у м.Оріхів Запорізької області, оскільки сімейне життя між сторонами не склалось. Відповідач добровільно виїхав з будинку позивача з особистими речами та речами, які вважав за необхідне забрати, з того часу будинком не цікавився, не несе зобов'язань по його утриманню та більше одного року без поважної причини не проживає в ньому (а.с.20). Крім того, відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу [PERSON] користуватися в повному обсязі належним їй будинком, оскільки він зареєстрований в ньому. Виходячи з матеріалів справи і враховуючи показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні та показання яких не суперечать матеріалам справи, вбачається, що реєстрація відповідача обєктивно створює для [PERSON] перешкоди при подальшому продажу будинку. Відповідно до стст.316,317,319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. За змістом ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно положень стст.64,156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, з середини 2013 року [PERSON] не користується та не проживає у належному [PERSON] будинку, фактично проживає за іншою адресою, його реєстрація в належному позивачу будинку заважає їй розпоряджатися ним. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що [PERSON], як власник будинку, чинить відповідачу перешкоди у проживанні у цьому житловому приміщенні. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] без поважних причин понад один рік був відсутній в будинку, який належить позивачу [PERSON], а тому втратив право користування цим житлом. Будь-яких договірних правовідносин між сторонами, які б давали підстави для обмеження прав [PERSON], як власника будинку, не існує. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав. За такої сукупності обставин у справі суд прийшов до висновку про доведеність тих обставин, на які посилається позивач [PERSON] як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON]І задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнью судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved