Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

22.10.2021 [PERSON] подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Державного нотаріуса Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори Прокопенко Лариси Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , в якій просить зняти арешт з нерухомого майна та виключити його з реєстру заборон. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є спадкоємцем за законом до спадкового майна його бабці [PERSON] , а саме на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після звернення до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав на частину будинку, при перевірці документів виявилось, що на житловий будинок накладена заборона згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яка накладена згідно повідомлення б/н від 03.03.1960 К-Б Держбанк, що не дає йому змогу успадкувати 1/2 вказаного житлового будинку. Причин, з яких було накладено заборону на житловий будинок йому невідомо, у зв`язку з тим, що змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 23.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Державного нотаріуса Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори Прокопенко Лариси Олександрівни в судове засідання не з`явився через канцелярію суду подав листа, в якому просить суд справу розглядати у відсутності державного нотаріуса. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. З огляду на зазначені обставини суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем до майна померлої [INFO] [PERSON] , це доводиться свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.09.2021 (а.с.12). Вказане, також підтверджується згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14). Також, як видно з копії свідоцтва про право власності та витягу про реєстрацію права власності (а.с.15-16) спадкодавцю [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] . Однак, як видно з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , власником якого вказана спадкодавець [PERSON] , є обтяження, заборона (архівний запис), за реєстраційними номерами 4104959 від 23.11.2006 Кам`янка-Бузькою державною нотаріальною конторою, підставою даних обтяжень є повідомлення 06.12.1960 К-Б Держбанк та за реєстраційними номерами 4104229 від 23.11.2006 Кам`янка-Бузькою державною нотаріальною конторою, підставою даних обтяжень є повідомлення 03.03.1960 К-Б Держбанк (а.с.18). Разом з тим, згідно з листа Ноціонального банку України про надання інформації стосовно Держбанку СРСР вбачається, що у вказаному банку правонаступництво не визначалось (а.с.19). Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що йому невідомо про причини накладення такого арешту на спадкове майно, і що наявність такого арешту призводить до порушення його права на отримання спадщини. Даний спір належить розглядати даному суду, так як згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вирішуючи дану справу суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як видно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.07.2016, [INFO] померла [PERSON] (а.с.9), а позивач [PERSON] є її спадкоємцем за законом 1/2 частини майна померлої, тому з моменту її смерті набув право власності на належне [PERSON] майно. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, спадкоємець власника має право вимагати усунення будь-яких перешкод у реалізації його права володіння користування та розпорядження належним йому спадковим майном. Як видно із матеріалів справи, а саме з інформації яка міститься у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на спадковому майні позивача містятся обтяження, яке виникло ще з 1960 і існує до сьогоднішнього дня. Разом з тим, судовим розглядом не здобуто доказів того, що у спадкодавця позивача були будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, а тому існування заборони відчуження належного позивачу сподкового майна на підставі повідомлень від 03.03.1960 та 06.12.1960 є надмірним втручанням у його право власності. Причому суд вважає, що з огляду на час, який минув з моменту виникнення зобов`язання (понад 60 років), відсутність будь-яких доказів щодо розміру такого зобов`язання, а також особи кредитора, існування обтяження на спадкове майно позивача не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність. Тому, суд дійшов переконання, що даний позов є підставний, обґрунтованим та спрямований на реальний захист прав та інтересів позивача. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку, що сформульовані позовні вимоги не цілком узгоджуються з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, аналіз статті 26 цього закону свідчить, що суд може скасувати рішення державного реєстратора зокрема і щодо обтяження, тоді як поняття «зняття заборони» вжито в законі (ст. 31-2) як повноваження нотаріуса відповідно до Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за правильне скасувати обтяження на нерухоме майно, яке міститься у відповідному записі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Причому, на переконання суду, у даному випадку не має місця вихід за межі позовних вимог, оскільки сама зміна формулювання вжитого способу захисту не змінює мети, з якою позивач звертався до суду. Тому, позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial