Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

22.03.2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав у відношенні малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що з малечку опікується над дітьми відповідачки [PERSON], яка доводиться їй онучкою. 11.05.2017 року онучка звільнилася з місць позбавлення волі, але до теперішнього часу ніде не працевлаштувалася, веде аморальний спосіб життя та вживає спиртні напої. Долею, життям та здоровям своїх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не цікавиться, батьківського піклування до них не проявляє, матеріальної та моральної підтримки не надає. Вищезазначене свідчить, що [PERSON] не виконує батьківських обовязків та своїм способом життя вона може нанести шкоду фізичному та психічному розвитку, моральному становленню дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у звязку з чим, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON], надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності разом із висновком Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. Суд, дослідивши наявні у справи докази, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] року, його матірю в свідоцтві вказана [PERSON], батьком [PERSON], який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18.08.2016 року був позбавлений батьківських прав. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] року, його матірю в свідоцтві вказана [PERSON], відомості про батька внесені на підставі ст.135 СК України, та батьком вказаний [PERSON]. Місцем реєстрації малолітніх [PERSON] і [PERSON] є адреса: [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 19.10.2016 року №745 [PERSON] призначено опікуном на малолітнім правнуком [PERSON], [INFO], а рішенням №274 від 20.04.2016 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім правнуком [PERSON], [INFO]. За інформацією наданою суду КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» [PERSON] знаходиться на профілактичному обліку у даному закладі з 19.07.2012 року, з діагнозом: вживання алкоголю із шкідливими наслідками для організму. Згідно довідки №33-23052018/14040 Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] була засуджена вироком Краматорського міського суду від 20.03.2012 року за ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт, вироком Краматорського міського суду від 28.11.2012 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.389, 69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, остаточно до 3 років 6 міс. 10 днів позбавлення волі. Звільнена 11.05.2017 року за відбуттям покарання. Згідно довідки Краматорської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №33 Донецької обласної ради [PERSON] та [PERSON] навчаються в даному освітньому закладі де знаходяться на неповному державному утриманні. За час освітнього процесу їх мати [PERSON] не цікавилася і не приймала участі в шкільному житті синів. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не виконує покладених на неї ст. 150 Сімейного кодексу України обовязків щодо піклування про здоровя своїх малолітніх синів, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того відповідачкою не забезпечується необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо цих дітей і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дітей. Згідно висновку від 17.09.2018 року №01-49/5422, Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, враховуючи інтереси малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], вважає доцільним позбавити батьківських прав їх матір - [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідачка є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїм дітям до досягнення ними повноліття щомісяця. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання онуків [PERSON] і [PERSON] у розмірі 1/3 частини, з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.03.2018 року до повноліття дітей. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітніх дітей, судом визнається таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, та враховуючи, що позивач за ухвалою суду була звільнена від сплати судового збору, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір до доходу держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved