Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

23 липня 2015р. [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 26 березня 2014р. між ним та відповідачем було укладено договір безвідсоткового займу, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 3275грн. та зобовязалася повернути їх у строк до 1 вересня 2014р, що підтверджується власноручно виготовленими розписками. На неодноразові прохання позивача повернути грошові кошти після спливу строку повернення відповідач [PERSON] належним чином не відреагувала і кошти не повернула. 12 червня 2015р. позивач звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення коштів, на яку відповіді також не отримав. До теперішнього часу відповідачем борг по зазначеному договору не повернуто. Позивач просив стягнути із [PERSON] суму боргу у розмірі 3275грн, а також судовий збір у розмірі 243грн.60коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши обставинами, що вказані в позовній заяві та просив задовольнити позов і розглянути справу заочно. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів у справі. Відповідач тричі в судове засідання не зявилась, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання. Ніяких заперечень суду не надіслала. Клопотання представника позивача про заочний розгляд задоволено і цивільна справа розглянута заочно. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази що у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. В судовому засіданні було встановлено, що 26 березня 2014р. між позивачем та відповідачем був укладений договір безвідсоткового займу. На підтвердження вказаного договору позивач по борговим розпискам передав відповідачу суму 3275грн, а саме: 26 березня 2014р. було передано 800грн, 2 квітня 2014р. - 2000грн, 25 квітня 2014р. - 230грн. та 7 травня 2014р. - 245грн. [PERSON] отримала грошові кошти від позивача в сумі 3275грн. та зобовязалася повернути їх у строк до 1 вересня 2014р, що підтверджується власноручно виготовленими оригіналами розписок(а.с.5-8). На неодноразові прохання позивача повернути грошові кошти після спливу строку повернення відповідач [PERSON] належним чином не відреагувала і кошти не повернула. 12 червня 2015р. позивач звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення коштів, на яку відповіді також не отримав (а.с.9-10). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Із ч. 1 ст. 1047 ЦК України вбачається, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В силу ч. 1 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Із ч.1 ст.623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодовувати кредиторові завдані ним збитки. \~\~\~\~\~\~\~\~ В силу ч.1 ст.524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. У звязку із вищевикладеним, а також враховуючи той факт, що відповідачем зобовязання перед позивачем не виконано, жодної суми грошових коштів відповідачем сплачено не було, а також приймаючи до уваги, що грошові кошти надані позивачем у борг відповідачу та не повернуті останнім вчасно, можуть вплинути на фінансовий стан позивача та його життєдіяльність, суд вважає вимоги обґрунтованими та позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. \~\~ Враховуючи обставини та результат вирішення справи, в силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 243грн. 60коп. покласти на відповідача.

Outcome: approved