Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

22.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати договір дарування 12/100 частин житлового будинку по вул. 25 Серпня, 181 в м. Болграді від 22.08.2013 року, укладеного між нею та відповідачем, посилаючись на те, що відповідач порушив умови передання у дар нерухомого майна, а саме своїми діями створює загрозу беззворотньої втрати подарунку, що становить для неї велику немайнову цінність, оскільки ця частина житлового будинку залишилася їй в якості памяті від її подруги. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, наполягає на його задоволенні та надала до суду клопотання про поновлення строку, позовної давності, посилаючись, що дізналася про наміри відповідача щодо продажу належної йому частини домоволодіння лише в березні місяці 2016 року, коли було вивішена обява про продаж цієї квартири. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмове заперечення, відповідно якого просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись, що позивачем пропущений строк звернення до суду з відповідним позовом. Крім цього, з позовом не згодний, оскільки позивачка добровільно розпорядилася належним їй майном і воно не являється якоюсь великою немайновою цінністю. Вислухавши позивача, відповідача, свідка, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ві дповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Підстави набуття права власності закріплені в ст. 328 ЦК України, а саме, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно вимогам ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 22.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу [PERSON] за № 5460, позивачка подарувала відповідачу 12/100 частини житлового будинку по вул. 25 Серпня, 181. Відповідно до ч.2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Згідно вимогам ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Як вбачається зі змісту ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оцінюючи посилання позивача на те, що вона дізналася про загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для неї велику немайнову цінність лише в березні місяці, коли зявилася обява про відчуження частки подарованого житлового будинку, і про визнання відповідачем факту відчуження квартири, суд визнає поважними причини пропуску позовної давності і розглядає позовні вимоги позивачки по суті. Як встановлено в судовому засіданні, в договорі дарування зазначеної частини житлового будинку, який позивачка вимагає розірвати, не зазначені жодні особливі умови щодо використання та розпорядженням відповідачем подарованої частини житлового будинку, натомість в п.п. 5,6 цього договору вказано, що подарована частка нерухомого майна немає особливих властивостей, прав на неї третіх осіб, та укладений з дійсними намірами створення юридичних наслідків. Твердження позивача на тому, що частка подарованого житлового будинку являється для неї великою немайновою цінністю, які залишилися їй від її подруги, не знайшли свого підтвердження відповідними доказами, оскільки в договорі дарування її цієї частки житлового будинку, на підставі якого позивачка стала її власницею, також не зазначено жодних особливих умов або властивостей договору дарування, і позивачка розпорядилася добровільно за власною волею належної їй частини житлового будинку, яку вона подарувала відповідачу по справі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що спірну частину житлового будинку позивачці подарувала подруга, а позивачка в свою чергу у 2013 році подарувала її відповідачу [PERSON], але останній набрався боргів і є загроза відчуження подарованої частки домоволодіння за борги. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору дарування частки житлового будинку, суд виходив з того що, позивачкою не доведено відповідними доказами, що належна їй частка житлового будинку, яку вона подарувала відповідачу становить для неї велику немайнову цінність, а саме не доведено, в чому полягає така цінність, оскільки своїми діями, щодо відчуження подарованої їй її подругою квартири, вона спростовує свою позицію, оскільки добровільно за власною волею подарувала відповідачу належну їй частку квартири, чим наділили його всіма повноваженнями щодо розпорядження зазначеною власністю, не включивши в договір дарування особливих умов щодо користування та розпорядження відповідачем зазначеної частки домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed