Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

23.02.2015 року [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики до [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог, представником позивача зазначено, що 23.03.2009 року [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 100 000, 00 дол. США. Сторони домовилися, що плата за користування позикою становить 1, 3 % за місяць. На підтвердження факту отримання грошових коштів [PERSON] написав власноруч розписку 11.12.2012 року та передав її [PERSON] На прохання [PERSON] 11.12.2012 року повернути суму боргу з відсотками за користування, [PERSON] попросив продовжити термін дії договору позики до 23.03.2013 року про що зазначено у розписці. Сума боргу на зазначену дату буде становити 147 000, 00 дол. США. Починаючи з 23.03.2013 року [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою повернути борг з відсотками, однак останній ухилявся від взятих на себе зобов»язань. Відповідач зобов»язаний також сплатити позивачу відсотки за користування грошовими коштами за період з 23.03.2013 року по день звернення з вказаним позовом до суду, що становить 1 300, 00 дол. США х 23 місця = 29 900, 00 дол. США. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 176 900, 00 дол. США та витрати, пов»язані з оплатою судового збору. 06.02.2016 року судом прийнято уточнену позовну заяву, відповідно до змісту якої, представник позивача просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 180 800, 00 дол. США, що станом на 02.06.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 3 812 147, 75 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, з урахуванням уточнень, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначив, що відповідач дійсно отримував кошти від позивача, однак це була сума 100 000, 00 грн., а не 100 000, 00 дол. США. Знак долар було виконано не рукою відповідача, а дописано, що підтверджено і висновком експерта. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Будучи присутнім у судовому засіданні, відповідач [PERSON] також пояснював суду, що між ним та позивачем 23.03.2009 року було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав йому 100 000, 00 грн., а він зобов»язався сплачувати за користування грошовими коштами 1,3% у місяць. Позику та проценти він зобов»язався повернути 23.03.2016 року. Розписку про отримання грошових коштів у день їх отримання не писав, а на прохання [PERSON] писав 11.12.2012 року, зміст якої йому диктував останній. Суму заборгованості розрахували з урахуванням процентів станом на 23 травня 2013 року. У розписці написав, що взяв у [PERSON] 23.09.2009 року сто тисяч під 1,3% у місяць і борг станом на 23.03.2013 року сто сорок сім тисяч. Коли писав розписку, то відповідач йому не диктував у якій грошовій одиниці надано позику, а в наданій розписці суду знак, який свідчить про те, що він отримав позику у валюті долар США дописаний не ним. Не заперечував щодо повернення позивачу отриманої позики у національній валюті України. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Крім того, відповідно до правил ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а ч. 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Звертаючись до суду з позовом, про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики позивач послався на те, що 29.03.2009 року передав за договором позики [PERSON] грошову суму у розмірі 100 000 дол. США, а розписку на підтвердження факту отримання грошових коштів відповідач написав власноруч 11.12.2012 року. На прохання відповідача ним було продовжено термін дії договору позики до 23.03.2013 року, а тому в розписці зазначено, що розмір боргу станом на 23.03.2013 року буде становити 147 000, 00 дол. США. Як видно зі змісту, наданої суду позивачем на підтвердження зазначених ним підстав для позову розписки, написаної 11.12.2012 року [PERSON] взяв у борг в [PERSON] 23 березня 2009 року доларів сто тисяч під 1,3% в місяць. Його борг на 23.03.2013 року складе доларів США 147 000. (а.с. 5). Відповідач визнав, що між ним та позивачем дійсно був укладений договір позики, однак він отримував позику сто тисяч гривень, а в написаній ним розписці знак, який свідчить про отримання позики у валюті долар США написаний не ним і не одночасно з написанням самої розписки. За даними висновку експертів, складеного 05.08.2016 року за результатами проведення судово-технічної експертизи документів № 19430-19433/15-34, експертами Київського НДІСЕ на виконання ухвали суду від 04.09.2015 року, записи та підпис у розписці від імені [PERSON], датованій 11.12.2012 року, виконані кульковою ручкою (ручками) спорядженою пастою (пастами) чорного кольору; штрихи знаків «$» у розписці та основного тексту розписки від імені [PERSON], датованої 11.12.2012 року мають спільну групову належність. Вони виконані пастами однієї рецептури; штрихи знаків «$» виконані пізніше штрихів інших записів у досліджуваній розписці від імені [PERSON], датованій 11.12.2012 року, знаки «$» і всі інші записи виконані в різні періоди часу. Встановити період виконання вказаних реквізитів у документі не представляється можливим із причини ненадання зразків порівняння із штрихами такої ж рецептури, як і у штрихах. Наразі, зазначений вище висновок експертів підтверджує заперечення відповідача, що знак, який за твердженням позивача свідчить про те, що [PERSON] отримував у [PERSON] позику у валюті доллар США написаний не одночасно з написанням ним розписки, а тому суд приходить до висновку, що надана суду позивачем розписка про те, що [PERSON] отримував у нього позику у валюті доллар США є не належним доказом та не може бути прийнята судом до уваги на підтвердження того, що відповідач отримав у позивача в позику сто тисяч доларів США. Представник відповідача повідомив позивача, що [PERSON] не заперечує повернути позику та проценти за користування грошовими коштами у національній валюті України, однак представник позивача категорично заперечуував. Відтак, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на його користь позики та процентів за користування грошовими коштами, розмір яких визначено у валюті доллар США , а до стягнення в національній валюті відповідно до офіційного курсу валют НБУ, з урахуванням правил ст. 11 ЦПК України не підлягають задоволенню судом. Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України та з огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог, понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду з позовом відшкодуванню не підлягають. За даними матеріалів справи, 03.04.2015 року судом було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та накладено арешт на належну на праві власності [PERSON] квартиру № 107, за адресою - м. Київ, вулиця Галі Тимофієвої , буд. №3. У той же час правилами ч.6 ст. 154 ЦПК України передбачено, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду , вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Отже, вжиті судом заходи забезпечення позову заявленного в інтересах [PERSON] у виді накладення арешту на належне на праві власності [PERSON] нерухоме майно підлягають скасуванню, оскільки підстави для його застосування після набрання законної сили рішенням суду, яким буде відмовлено у задоволенні ьзабезпеченого позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed