Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

22 травня 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та вихідній допомозі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який у подальшому уточнив. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх збільшення) зазначав, що він з 11 червня 2012 р. перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак 18 травня 2018 р. позивача було звільнено за його власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить за період з вересня 2017 року по травень 2018 року становить 76 691 грн. 02 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2018 року по 19 червня 2018 року в розмірі 8\~911,14 грн., які позивач на підставі ст.ст. 115, 116 КЗпП України, просив стягнути з відповідача у судовому порядку. Також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 900,00 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 23 травня 2018 р. позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Згідно із відзивом відповідача на позовну заяву, що надійшов до суду 20.06.2018, відповідач вважає необґрунтованими позовні вимоги, оскільки до позову не додано жодних розрахунків середньоденного заробітку, середньомісячного заробітку за зазначений у позові період. Також є необґрунтовано завищеними витрати на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки позовна заява підписана самим позивачем, а не його представником. Розмір невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2017 р. по травень 2018 р. склав 73\~220,69 грн. (станом на 11.06.2018). Просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 33). Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2018 відмовлено в задоволенні клопотання ПАТ «Запоріжжяобленерго» про розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням сторін. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2018 прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, частково задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів у справі, внаслідок чого витребувано у відповідача довідку про середньомісячну заробітну плату [PERSON], виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, із зазначенням кількості відпрацьованих днів, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 24 липня 2018 р. (а.с. 4142). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, викладених в ньому. Також надали суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 46). За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України,\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії\~Верховної Ради\~Української РСР\~№ 2148-VIII\~від 19\~жовтня 1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11 червня 2012 р. по 18 травня 2018 року працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді електромонтера з обслуговування підстанцій. Згідно із довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго», наданою відповідачем в якості доповнення до відзиву на позовну заяву, станом на 11 червня 2018 р. розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та вихідній допомозі при звільненні за період вересня 2017 р., з листопада 2017 р. по січень 2018 р., з березня 2018 р. по травень 2018 р. складає 73 220 грн. 69 коп. Разом із тим, згідно з вимогами позову [PERSON], він просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по нарахованій та невиплаченій заробітній платі та вихідній допомозі в розмірі 76\~691 грн. 02 коп. Тому, враховуючи надану відповідачем довідку про розмір заборгованості, суд доходить висновку, що позивачем не вірно обчислено розмір заборгованості та визначено її період. Оскільки відповідачем порушено трудові права позивача, суд доходить висновку, що вони підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідній допомозі при звільненні відповідно до поданої відповідачем довідки станом на 11 червня 2018 р. в розмірі 73 220 грн. 69 коп. Крім того, відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго», що надійшла на виконання ухвали суду про витребування доказів від 6 липня 2018 р., середньоденний заробіток позивача за два останні місяці перед звільненням склав 424,34 грн. Отже, за період з 19 травня 2018 р. по 19 червня 2018 р., що охоплюється позовними вимогами, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні становить 8\~911,14 гривень (21 робочий день х 424,34 грн. = 8\~911,14 грн.), які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже,\~відсутність коштів\~у роботодавця\~жодним чином\~не може\~слугувати поважною\~причиною невиплати\~працівникові всіх\~належних йому\~сум,\~а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, посилання на скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на його користь суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 73\~220,69 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2018 р. по 19 червня 2018 р. в розмірі 8\~911,14 грн. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 900 грн. 00 коп., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України,\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~137\~ЦПК України,\~для\~визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі [PERSON] і факт надання правової допомоги підтверджено договором на надання правової допомоги разом з додатком № 1 до цього договору про розмір винагороди (гонорару) адвоката за надані послуги, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією від 18.05.2018 на суму 300 грн. 00 коп., квитанцією від 24.07.2018 на суму 600 грн. 00 коп. Згідно з додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 18.05.2018 про розмір винагороди (гонорару) адвоката за надані послуги адвокатом [PERSON], розрахунок оплати послуг адвоката проведений таким чином: складання позовної заяви 300 грн., участь у судовому засіданні 600 грн. За змістом ч.ч.\~5,\~6\~ст.\~137\~ЦПК\~України,\~у\~разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у відзиві було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при цьому відповідач не зазначив у відзиві на позов, в чому полягає така не співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Факт підписання позовної заяви позивачем не підтверджує факт відсутності надання йому правничої допомоги при її складанні. Підсумовуючи викладене, з відповідача на користь позивача належить стягнути 900 грн. як витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, на підставі п. 1. ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial