Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

22 серпня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 20.01.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах визначених «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Банк виконав свої зобовязання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, відповідач не виконувала умови договору, в звязку з чим станом на 18.07.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 982,30 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 8178,89 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 8757,18 грн.; заборгованості за пенею 7332,79 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1213,44 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . 10.10.2018 року відповідач надав відзив на позов, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, позивачем не підтверджено отримання нею грошових коштів готівкою, а розрахунок заборгованості є надуманим. В наданому 14.01.2019 року доповненні на відзив відповідачка просила застосувати правові наслідки спливу спеціальної позовної давності до позовних вимог в частині нарахування пені та зазначила, що стягнення одночасно пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне й те саме порушення , що суперечить положенням чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав , наполягав на його задоволенні з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що позов не визнає, з тих підстав, що грошові кошти з картки в 2017 році були викрадені невстановленою особою. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг від 20.01.2014 року, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Оригінал анкети -заяви було оглянуто у судовому засіданні та [PERSON] не оспорювала в судовому засіданні факт його підписання та отримання кредитної картки. Згідно договору, Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язується у строк, визначений договором, виконати свої зобов`язання по своєчасному погашенню суми заборгованості перед Банком , а також сплачувати плату за кредит на користь банку відповідно до умов договору . Позивач виконав обов`язок перед відповідачем відповідно до умов договору відкривши картковий рахунок та надавши кредитний ліміт на картковий рахунок . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що , станом на 18.07.2018 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8178,89 грн. Та заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 8757,18 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що відповідно до ст. 625 ЦК України укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. На доводи відповідача щодо викрадення в неї кредитної платіжної картки, суд зазначає наступне. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. П. 1.27 дається визначення платіжній картці - електронне платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Ч. 16 ст. 14 встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Відповідно до умов Договору клієнт зобов`язаний: застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п 1.1.2.10 УіП); інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п 1.1.2.11 УіП);у 3-х денний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати письмову заяву в Банк (п. 1.1.2.12 УіП). Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи (п. 1.1.5.29Договору). За положеннями ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів , що вона заявляла про втрату картки , наявними в матеріалах справи виписками за картковим рахунком підтверджено , що грошові кошти були отримані за допомогою розрахунків через термінали в касах магазинів . Враховуючи, що відповідно до п. 1.1.5.29 кредитного договору, клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з картою, крім того відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо встановлення особи винної у вчиненні кримінального правопорушення від 06.06.2017, суд вважає заперечення відповідача необгрунтованими. Також, слід зазначити, що згідно виписки по рахунку, [PERSON] здійснювала погашення заборгованості, останнє з них 09.10.2017, що свідчить про визнання нею своїх зобов`язань за Договором. Разом з тим, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що розмір пені за користування кредитними коштами має бути визначений в розмірі 6432,79 грн., виходячи із розрахунку позивача за період часу з 22.08.2017 по 22.08.2018 року . Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в межах одного року за період часу з 22.08.2017 по 22.08.2018 року в розмірі 6432,79 грн. Суд також приймає до уваги доводи відповідача щодо неправомірності нарахування штрафу (фіксована частині) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Одночасно, п. 2.1.1.12.2.2. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що в разі непогашення суми простроченого кредиту понад 90 днів позичальник сплачує банку пеню, в розмірах зазначених в тарифах. Що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Відповідно достатті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст. 549 ЦК України). В даному випадку Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у зв`язку з чим приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафів. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial