Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

23 грудня 2016 року представник позивача [PERSON], звернувся з позовом до суду до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В заяві зазначає, що 12 червня 2006 року в селі Немилів Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на частку у розмірі 1/4 у житловому будинку № 66 по вулиці Центральній в селі Немилів Радехівського району Львівської області. За життя [PERSON] зробила 25 листопада 1999 року розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту, посвідченого секретарем Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 10. За змістом даного заповіту [PERSON] розпорядилася всі свої будівлі, все своє майно, що на день смерті їй буде належати і що вона по закону матиме право заповісти своїй дочці [PERSON]. Даний заповіт, як односторонній правочин, на сьогоднішній день є правомірним, оскільки не визнавався недійсним в судовому порядку. Не був скасований такий заповіт і самим заповідачем шляхом видачі пізніше нового заповіту. Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Однак, позивач фактично постійно проживала на разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Відповідач є спадкоємцем за законом четвертої черги, який прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем як на час смерті, так і однією сім'єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Однак, з огляду на наявність заповіту на все майно спадкодавця на користь позивача, то відповідач права спадкування на спадкове нерухоме майно не отримує. Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно по причині недостатності доказів прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить винести рішення, яким визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті 12 червня 2006 року [PERSON] право власності на частку у розмірі 1/4 у житловому будинку №66 по вул.Центральній в селі Немилів Радехівського району Львівської області. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, так як вони викладені у заяві. Просив постановити рішення про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала повністю, просила позов задовольнити. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що [PERSON] померла 12.06.2006 року у віці 90 років в с.Немилів Радехівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-СГ №048931 від 12.06.2006 року (а.с.5). За життя [PERSON], здійснила розпорядження своїм майном, а саме всіма своїми будівлями на користь [PERSON], склавши заповіт, який було посвідчено 25.11.1999 року, секретарем виконкому Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано за №10 (а.с.6). Відповідно до довідки №443 від 6.12.2016 року, виданої виконкомом Немилівською сільською радою Радехівського району Львівської області, що [PERSON] на день смерті 12.06.2006 року, була зареєстрована [INFO], разом з нею були зареєстровані дочка [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], правнучка [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як вбачається із свідоцтва про народження №293661 від 25.08.1976 року, [PERSON], народилася 1 січня 1939 року, батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.11.2011 року, витягу про Державну реєстрацію прав від 8.04.2011 року вбачається, що співвласниками житлового будинку №66, вул.Центральна, в с. Немилів Радехівського району Львівської області являються [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/4 частці кожен (а.с.9-10). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуваня є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 статті 1217 ЦК України, спадкувань здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і з припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого оголошується померлою. Відповідно до частини 1 статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу приписів частин 1, 2 статті 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов 'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов 'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Частиною 1 ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до частини 1 статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищенаведене, з врахуванням заяви відповідача про визнання позову, суд робить висновки про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved