Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

23 січня 2018 року, позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 січня 2015 року він позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 65000 доларів США на строк до 20 березня 2015 року, про що відповідачем складено власноруч та підписано розписку. Однак, відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов'язання за договором позики. Отже, у відповідача наявні зобов'язання по сплаті суми позики згідно розписки в розмірі 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США. Враховуючи викладене, користуючись своїм правом, вважає за необхідне в судовому порядку стягнути частину заборгованості за договором позики в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 19-те січня 2018 р. за курсом 28,78 грн. за 1 дол.США, становить 287 800 (двісті вісімдесят сім тисяч вісімсот) гривень 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надав. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення а по справі слід винести заочне рішення. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20 січня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач, позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) дол. США. На підтвердження укладеного договору позики відповідачем [PERSON] було написано та підписано розписку яку надано позивачу. Згідно даної розписки відповідач зобов'язувався повернути позивачу позику в строк до 20 січня 2015 року. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, у встановлені договором строки та розмірі відповідач борг не повернув. Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки відповідач не повернув кошти отриманнізгідно договору позики в обумовлений строк, а відповідач просить стягнути частину боргу, тому на користь позивача підлягають стягненню частину заборгованості в розмірі 10 000(десять тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 19-те січня 2018 р. за курсом 28,78 грн. за 1 дол.США, становить 287 800 (двісті вісімдесят сім тисяч вісімсот) гривень 00 коп. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з врахуванням наведених обставин справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2878 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved