overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

21 травня 2015 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 травня 2014 року. Шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Радехівської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №4. Спільних дітей у них немає, однак відповідач відмовляється реєструвати розлучення в органах РАЦС. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позов визнає. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 травня 2014 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Радехівської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №4 (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

21 травня 2015 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві посилалась на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2009 року, від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з листопада 2014 року, внаслідок різних поглядів на сімейне життя. У зв'язку з викладеним [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 вересня 2009 року, зареєстрованого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 755, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 4, 5). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на дане положення, а також на прохання позивачки суд вважає за можливе прізвище позивачу, яке було змінено нею після реєстрації шлюбу, змінити на дошлюбне, а саме: «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

21 травня 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 02 січня 2003 року. Шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №1. Від даного шлюбу у них є одна дитина: неповнолітня донька Мотрона, [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала щодо постановлення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 січня 2003 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №1 (а.с.4). Від даного шлюбу у них є одна дитина: неповнолітня донька Мотрона, [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

21 травня 2015 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 20.02.2003 року, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції, актовий запис № 55. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місця проживання дітей немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивачки визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, серії 1-ЖД № 346760, 20.02.2003 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Авдєєва) [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції, актовий запис № 55. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивачка просить залишити їй прізвище «Сухачова», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 243,60 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

21 травня 2015 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на те, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, колишнього чоловіка [PERSON] Відповідач у цій квартирі не проживає понад один рік без поважних причин, а тому позивачі просять визнати його таким, що втратила право на користування квартирою. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на думку суду. Із згоди позивачів суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16 січня 1998 року. В квартирі [ADDRESS] з 28 вересня 2004 року зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], що підтверджується копією довідки ЖЕК №3 від 18 травня 2015 року. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що відповідач з 4 квітня 2014 року не проживає у квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин. Ці обставини також підтверджуються і довідками ЖЕК №3 від 5 травня 2015 року, 13 травня 2015 року. В силу ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в силу ч.2 ст. 405 ЦК України, відповідач втратив право на користування цим житлом оскільки відсутній без поважних причин понад один рік, оскільки іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судові витрати по справі становлять 243 грн. 60 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

21 травня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину зазначивши ,що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі , який було розірвано 09.07.201 року . Від сумісного життя з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У звязку з тим, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає , вона просить суд стягувати з аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісяця , починаючи з 21.05.2015 року до повноліття дитини. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність , позов підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився , про день та час слухання справи повідомлений належно . причини неявки суду невідомі . Проаналізувавши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін , суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні , сторони перебували в зареєстрованому шлюбі , який було розірвано 09.07.2010 року . Від сумісного життя вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні . Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей які потребують допомоги, а згідно зі ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі , або в частці від заробітку. Оскільки дитина , що потребує допомоги , перебуває на утриманні позивачки, то відповідач зобов'язаний виплачувати на її утримання аліменти . Розмір аліментів які просить позивачка у розмірі 1/ 4 частини заробітку відповідача , суд вважає достатнім для забезпечення життєдіяльності дитини . Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, то суд їх задовольняє. Крім того, суд стягує з відповідача і судовий збір в доход держави, а згідно зі ст. 367 п.1 ЦПК України зазначене рішення підлягає негайному виконанню в розмірі стягнення платежів за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

21 травня 2015 року, позивач через свого представника за довіреністю, звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням № 4 по вул. Комсомольська, в с. Халявин Чернігівського району. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником вищезазначеного будинку та позбавлена можливості належним чином користуватись та розпоряджатись своєю власністю, оскільки відповідачі, які зареєстровані у будинку тривалий час в ньому не проживають, участі в його утриманні не приймають. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог та відсутності заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, за останнім відомим місцем реєстрації через Халявинську сільську раду Чернігівського району та області, а тому суд визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, враховуючи те, що представник позивача проти цього не заперечує. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.4) та довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації (а.с.14) позивач [PERSON] є власником будинку №4 по вул. Комсомольська, в с. Халявин Чернівського району та області. Відповідно до довідки виконавчого комітету Халявинської сільської ради Чернігівського району та області (а.с.6), відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою : [INFO] та області. Факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою встановлений актом, складеним 30 квітня 2015 року комісією у складі сусідів [PERSON], [PERSON], засвідченим секретарем Халявинської сільської ради (а.с.7). Враховуючи те, що будинок перебуває у приватній власності позивача, суд вважає, що дані правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з положенням якого член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Даючи оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи надані суду докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно змінили своє місце проживання і є такими, що понад рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживають в будинку, належному на праві власності позивачу, не приймають участі в утриманні будинку, а отже з метою усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: вул. Комсомольська, будинок 4, с. Халявин,Чернігівського району, Чернігівської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

21 травня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Широківської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області за актовим записом №01 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11.07.2018 року) повторно. Пісдя одруження дружині присвоєно прізвище Войницька - Суржинська. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Спору про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з 2016 року, сторони, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, в результаті чого постійно відбувалися сварки, тому перебування в шлюбі суперечить інтересам кожного з сторін. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, в разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення, не заперечує. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про суть позову, час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву позивача, який наполягав на позовних вимогах, та неодноразові неявки відповідача, розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, до даного часу мір до примирення не приймали, позивач на примирення не згідна, тобто її вільна згода на проживання у шлюбі відсутня, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам дружини. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі зазначеного та

Outcome: approved