Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

23.01.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 19.07.1996 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та подружні обов'язки з ведення спільного господарства. Між сторонами постійно виникають сварки. Фактичні шлюбні відносини припинені понад півтора роки тому. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. Збереження сім'ї неможливе і суперечить інтересам сторін. Спір щодо поділу майна, на даний час, відсутній. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 19.07.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Вакуленчуківською селищною Радою Чуднівського району Житомирської області від 19.07.1996 року, про що зроблено актовий запис № 5 (а.с. 6). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна, на даний час, не існує. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить залишити їй після розірвання шлюбу її шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved