Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

22 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] та господарських будівель біля нього. Житловий будинок він отримав у спадщину після смерті свого брата [PERSON], який помер [INFO]. Так як позивач і його сім'я проживає в с. Водяне на території Девладівської сільської ради, а отриманий у спадщину будинок знаходиться в с. Девладово, тобто в іншому населеному пункті, з метою його збереження до отримання ним відповідних правовстановлюючих документів та вирішення питання про його продаж або подальше використання, 03.07.2009 року для тимчасового проживання позивач дозволив поселитися в ньому сім'ї [PERSON] та [PERSON]. При цьому від [PERSON] позивач отримав суму авансу у розмірі 5000,00 грн. При цьому ніяких письмових договорів, в тому числі попередніх, між ними не укладалось. Строки проживання відповідачів у будинку також ними не обумовлювались. Відповідачі проживають у будинку без реєстрації, за час свого проживання з липня 2009 року та по теперішній час оплату за його користування не проводили. У зв'язку з тим, що для продажу житлового будинку необхідно було приватизувати присадибну земельну ділянку для визначення її розміру та кадастрового номеру, позивачем були проведені відповідні заходи, але виготовлення необхідних документів закінчилося тільки 28.02.2014 року. За цей час у позивача змінилися життєві обставини, так як їхня повнолітня дочка [PERSON] розлучилася зі своїм чоловіком та їй стало потрібне житло для проживання з малолітньою дитиною. Позивач як власник житлового будинку 14.01.2014 року зареєстрував проживання дочки у ньому, але вселитися в будинок вона не може, так як в ньому проживають відповідачі, які відмовляються добровільно його звільнити. 17.01.2014 року позивач повідомив відповідачів про звільнення ними житлового будинку до 01.03.2014 року, але 10.02.2014 року отримав відмову. 25.02.2014 року позивач направив до відповідачів повторне попередження про звільнення будинку, але знову отримав відмову. У добровільному порядку відповідачі не бажають звільнити будинок та господарські будівлі, а відповідач [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння 22.12.2013 року вчинив сварку через відмову звільнити будинок та розбив скло у будинку за місцем проживання позивача в с. Водяне, про що було повідомлено до Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, яким було порушено кримінальне провадження. Таким чином позивач змушений звернутися до суду з даним позовом і просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні належним йому будинком та стягнути з них судовий збір. 04 червня 2014 року [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, яка ухвалою від 05.06.2014 року прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. В своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що 03.07.2009 року між нею та [PERSON] було укладено попередній усний договір за умовами якого він зобов'язався продати їй вказаний будинок за 23000 грн. Так як на 03.07.2009 року [PERSON] на момент укладання попереднього договору ще не отримав у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] передала відповідно домовленості [PERSON] завдаток за продаж будинку у розмірі 5000,00 грн., про що вони склали відповідну розписку в присутності трьох свідків. Відповідно до домовленості та розписки залишкова сума вартості житлового будинку, яка складає 18000 грн. повинна бути передана в день отримання документів, які посвідчують набуття [PERSON] права на будинок та нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу. Дані умови купівлі-продажу житлового будинку відображені у розписці, яка була складена ними та посвідчена його підписом в присутності трьох свідків. Зважаючи на умови попереднього договору про купівлю-продаж житлового будинку, переданого завдатку, який прийняв [PERSON] [PERSON] та її сім'я, будучи впевненими, що придбали житловий будинок, зі згоди [PERSON], стали наводити лад у придбаному домоволодінні, яке перебувало в занедбаному стані, проводити ремонт в житловому будинку та будувати надвірні забудови. Так за час проживання в будинку [PERSON] та її сім'єю з 03.07.2009 року по травень 2014 року було затрачено на покращення житлового будинку та території для обслуговування житлового будинку: 1880 грн. - залізобетонний забор, довжиною 16 метрів (15.09.2009 року); 4665,50 грн. - електрична проводка, вмикачі світла, обої у всіх кімнатах, покраска (червень, вересень, жовтень 2010 року); 5383 грн. - шифер, цегла, цемент, церезит, рідке скло, кам'яний відсів та збудовані літній душ, туалет, зроблено бетонне замощення двору, відремонтований дах на сараї (17.07.2012 року); 1276 грн. - профнастил та встановлено стелю (23.07.2013 року). Всього 13204,50 грн. Також сплачено найманим працівникам: [PERSON] за збудовані басейн - 300 грн., туалет, душ - 950 грн., мазку, плитку - 3050 грн., ремонт басейна - 300 грн., погрузка та вивіз сміття - 360 грн., а разом 4660,00 грн.; [PERSON] за розводку та кріплення електропроводки по житловому будинку - 600 грн. Всього сплачено найманим працівникам 5260 грн. Загальна сума матеріальних витрат на поліпшення благоустрою, стану житлового будинку та території для обслуговування житлового будинку склала 18464,20 грн. 13 лютого 2014 року [PERSON] на ім'я [PERSON] було направлено замовленого листа, якого він отримав 18.02.2014 року з пропозицією повернути подвійний завдаток за продаж житлового будинку в сумі 10000 грн. та відшкодувати матеріальну шкоду за понесені витрати на поліпшення стану житлового будинку та території домоволодіння. 25 лютого 2014 року [PERSON] направив [PERSON] повторного листа, в якому зазначив, що начебто вони вселились до житлового будинку для тимчасового проживання до вирішення ним питання про його продаж, але промовчав про те, що між ними була досягнута домовленість про його продаж і ним було отримано завдаток за його продаж і те, що він повинен був надати набуте право власності для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку та його нотаріальне посвідчення, яке він отримав ще 21.12.2009 року та провів державну реєстрацію права власності на житловий будинок 14.01.2010 року, але з метою наживи не повідомив [PERSON] і вичікував поки вони не приведуть будинок у хороший стан, не відремонтують всі приміщення та не зроблять ремонт. 26 лютого 2014 року [PERSON] на ім'я [PERSON] було повторно направлено замовленого листа, якого він отримав 28 лютого 2014 року з пропозицією з'явитися до нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку або ж повернути подвійний завдаток за продаж житлового будинку в сумі 10000 грн. На відправлення рекомендованих листів [PERSON] було витрачено 14,80 грн., тому загальна сума разом із витратами на поліпшення благоустрою будинку склали 18479,30 грн. Крім цього, [PERSON] повинен повернути [PERSON] подвійну суму завдатку 10000 грн. В результаті відмови у вчиненні зобов'язання по укладенню договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] завдано також моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 розмірів мінімальної заробітної плати, що складає 12180 грн., а тому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь подвійну суму завдатку - 10000 грн., матеріальні збитки - 18479,30 грн., моральну шкоду - 12180 грн., судовий збір - 528,40 грн. Позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, на задоволенні позову наполягають, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечують, позовні вимоги не визнають, просять відмовити в позові, натомість підтримують зустрічні позовні вимоги, викладені у поданій до суду зустрічній позовній заяві. Відповідач-третя особа [PERSON] проти позову [PERSON] заперечує, позовні вимоги не визнає, а позовні вимоги [PERSON] підтримує. Третя особа [PERSON] проти позову [PERSON] не заперечує. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON][PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт угоди про продаж будинку, Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. В матеріалах справи є розписка від 03.07.2009 року з якої вбачається, що [PERSON] отримав завдаток від [PERSON] у розмірі 5000 грн. в рахунок суми продажу будинку вартістю 23000 грн., за адресою: [ADDRESS], а решту суми 18000 грн. повинен отримати після виготовлення документів, що посвідчують право власності (а.с. 53). В матеріалах справи є витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.01.2010 року з якого вбачається, що [PERSON] є власником спірного житлового на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2009 року (а.с. 14-16). Але, [PERSON], свої зобов'язання не виконав, не надав правовстановлюючих документів на житловий будинок та ухилився від оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Відповідно до вказаного, суд вважає, що правило абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У тих випадках, коли сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Правовим висновком, що викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12 який відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначено, що «Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню». Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. Наявна в матеріалах справи розписка про передачу [PERSON] завдатку не можна вважати договором, який за своєю формою та змістом відповідає вимогам закону щодо укладення договору купівлі-продажу квартири. А тому суд вважає, що сума переданих [PERSON] коштів є авансом, а не завдатком, як зазначено в розписці. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі (аванс) повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Як встановлено в судовому засіданні, договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а [PERSON] дійсно були сплачені [PERSON] кошти в сумі 5000 грн. в рахунок купівлі будинку, що підтверджується розпискою та поясненнями сторін по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed