Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

23.12.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просить встановити факт перебування позивача на утриманні [PERSON]; стягнути з відповідача одноразову допомогу у розмірі пятирічної заробітної плати загиблого [PERSON] під час виконання трудових обовязків, в сумі 174\~633,05 грн. та допомогу у розмірі однорічної заробітної плати загиблого [PERSON] у сумі 34\~926,61 грн. При цьому позивач посилається на те, що 30.08.2014 року під час виконання трудових обовязків помер її дідусь [PERSON], про що 06.11.2014 року був складений відповідний [PERSON] про нещасний випадок. Так як мати позивача [PERSON] була інвалідом 2 групи, та померла 29.11.2014 року, позивач зазначає, що перебувала на утриманні дідуся. У звязку із чим, змушена звертатися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просять її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] виконавчої дирекції фонду соціального страхування на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі [PERSON] у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення на позовну заяву, та вказала, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» позивач не відноситься до категорії осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат. Вислухавши позивача, представників сторін, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вставлено у судовому засіданні, 30.08.2014 року у віці 70 років помер [PERSON], актовий запис № 8931, що вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 390200, виданого, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції /а.с. 11/. Окрім того, 29.11.2014 року у віці 45 років померла [PERSON], що слідує із свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 399153, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції /а.с. 9/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлої 29.11.2014 року [PERSON] та онукою померлого 30.08.2014 року [PERSON], на підтвердження чого судом досліджено відповідні свідоцтва про народження /а.с. 6-8/. За життя мати позивача [PERSON] мала І «Б» групу інвалідності безстроково, що вбачається із дослідженої судом довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 734605 /а.с. 17/, та згідно довідки УПФ у Київському районі м. Одеси № 363 від 17.08.2015 року, отримувала пенсію по інвалідності 2 групи з 16.03.1992 року; пенсію по інвалідності групи 1 підгрупи «Б» з 16.06.2014 року по дату смерті 29.11.2014 року /а.с. 16/. Судом встановлено, що до дня смерті [PERSON], [PERSON] постійно проживали разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідками від 08.06.2015 року /а.с. 18/, та довідкою від 03.08.2015 року /а.с. 19/. На підтвердження вимог позивача про встановлення факту перебування на утриманні [PERSON], позивачем надано наступні письмові докази: -Довідку № 20-15 від 29.01.2015 року про те, що [PERSON] є студенткою ІІ курсу денної форми навчання в економіко-правовому коледжі, контрактної форми навчання, стипендії не отримує. Термін навчання з 01.09.2012 року до моменту отримання диплому /а.с. 20/. -Довідку НУ «ОЮА» № 83 від 23.03.2016 року про те, що [PERSON] є студенткою ІІ курсу денного відділення соціально-правового факультету, термін навчання з 01.09.2013 року до 30.06.2017 року, навчання на бюджетній формі /а.с. 77/. -Індивідуальний договір № 0304-1-116-к про підготовку фахівця від 08.01.2014 року /а.с. 67/, укладений між Міжнародним гуманітарним університетом та [PERSON], а також [PERSON], за умовами якого саме [PERSON] є платником контракту за навчання; -Рахунок за оплату вартості навчання позивача, платником за яким є [PERSON] /а.с. 68/; -Квитанція № 1745 від 19.12.2012 року, відповідно до якої оплату за навчання позивача здійснював [PERSON] /а.с. 64/; -Довідку УПФ у Київському районі м. Одеси № 2085 від 16.02.2016 року про призначення [PERSON] пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам І групи /а.с. 43/; -Фотокартки, на яких зображені позивач, її мати та дідусь. Під час розгляду справи, позивач пояснювала, що її мати за життя була інвалідом та позивач ніколи не бачила свого батька, не спілкувалася з ним, та жодної допомоги від нього не отримувала. У звязку із чим позивач постійно перебувала на утриманні дідуся. Вказані пояснення, поміж іншого, підтверджуються дослідженим судом повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з якого слідує, що позивач [PERSON] народилася 12.07.1997 року, мати [PERSON], батько [PERSON] /відомості про якого внесені до актового запису відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівною матері)/. У судовому засіданні 18.04.2016 року були допитані у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказані свідки пояснили, що померлий [PERSON] утримував та піклувався як про позивача [PERSON], так і про її матір [PERSON], яка була інвалідом І групи, та не могла утримувати свою доньку. Також свідки підтвердили, що дідусь позивача загинув в результаті нещасного випадку на виробництві в серпні 2014 року, а мати позивача померла через декілька місяців у листопаді 2014 року. На той час позивач по справі не досягла повноліття та стала сиротою. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, про перебування фізичної особи на утриманні. Таким чином, враховуючи встановленні обставини, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] перебувала на утриманні свого померлого 30.08.2014 року дідуся [PERSON], про що суду надано належні письмові докази, а також підтверджено поясненнями свідків. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача одноразової допомоги та допомоги особі, яка перебувала на утриманні у зв'язку зі смертю на виробництві, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що внаслідок смерті 30.08.2014 року [PERSON] складено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 30.08.2014 року о 04.00 год. в УКВ «Автотранспортне господарство», затверджений першим заступником начальника ТУ Держгірпромнагляд в Одеській області, яким встановлено, що комісія дійшла висновку, що випадок навмисного вбивства з корисних мотивів потерпілого гр. [PERSON] під час виконання трудових (посадових) обовязків визнано таким, що пов'язаний з виробництвом та на нього складається [PERSON] за формою Н-1 /а.с. 52-55/. Крім того, першим заступником начальника ТУ Держгірпромнагляд в Одеській області затверджено [PERSON] № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 06.11.2014 року, затверджений першим заступником начальника ТУ Держгірпромнагляд в Одеській області /а.с. 55 зворот 58/. 09.06.2015 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до [PERSON] виконавчої дирекції фонду соціального страхування на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі із заявою, в якій просила розглянути питання про призначення [PERSON] страхових виплат у зв'язку із смертю 30.08.2014 року [PERSON] в результаті нещасного випадку на виробництві. До заяви були надані ряд письмових документів /а.с. 14/. У відповідь на заяву [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON] виконавчої дирекції фонду соціального страхування на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі 23.06.2015 року надало лист, яким повідомлено, що [PERSON] не належить до переліку осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого згідно з вимогами ст. 33 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» /а.с. 15/. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» /в редакції на момент нещасного випадку на виробництві 03.08.2014 року/, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Згідно п. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. У ході розгляду справи представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснювала, що на утриманні [PERSON] знаходилася його донька [PERSON], яка мала право на одноразову та щомісячні страхові виплати у разі втрати годувальника, однак не зверталась із вказаними вимогами. Оскільки, позивач в розумінні ст. 3 СК України не являється членом сімї померлого, представник відповідача зазначає, що [PERSON] не має права на одноразову та щомісячні страхові виплати у разі втрати годувальника. Окрім того, представник зазначила, що сторона позивача невірно розрахувала суму страхової виплати. Посилання представника відповідача на ч.7 ст.34 Закону, як на підставу заперечень, суд не приймає до уваги, оскільки вищевказана норма права не встановлює коло осіб, які мають/не мають на неї права, а передбачає лише розмір одноразової допомоги. Відповідно до п. 6.1.2. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку. Враховуючи встановлену судом обставину, а саме що позивач [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON], який 30.08.2014 року помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд приходить до висновку, що позивач має право на страхові виплати, передбачені п. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». При цьому заперечення представника відповідача про відсутність підстав у позивача на отримання страхових виплат суд вважає безпідставними, та такими, що спростовуються дослідженими матеріалами справи. У позовній заяві [PERSON] надає розрахунок заборгованості відповідача, відповідно до якого просить стягнути на свою користь одноразову допомогу у розмірі пятирічної заробітної плати загиблого [PERSON] під час виконання трудових обовязків, в сумі 174\~633,05 грн. та допомогу у розмірі однорічної заробітної плати загиблого [PERSON] у сумі 34\~926,61 грн. Згідно довідки № 335 про середню заробітну плату [PERSON], зарплата [PERSON] за грудень 2013 року по січень 2014 року становить 34\~926,61 грн., середньоденна заробітна плата 95,69 грн., а розмір середньомісячної зарплати становить 2912,80 грн. Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок заборгованості та враховуючи пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку, що позивач невірно здійснила розрахунок, оскільки брала за основу заробітну плату померлого за грудень 2013 року по січень 2014 року, що становить 34\~926,61 грн. При цьому, суд зазначає, що для розрахунку допомоги, що підлягає сплаті на підставі п. 7 ст. 34 Закону, необхідно використовувати середньомісячну зарплату померлого на день смерті, яка згідно довідки № 335 становить 2912,80 грн.. Вказану суму варто множити відповідно на 12 та 60 місяців. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача на підставі п. 7 ст. 34 Закону одноразова допомога у розмірі пятирічної заробітної плати загиблого 174768 грн. = 2912,80 грн. х 60 місяців; та допомога у розмірі однорічної заробітної плати загиблого 34953,60 грн. = 2912,80 х 12 міс. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial