Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

23 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути на її користь аліменти у розмірі ј частини доходу відповідача, щомісячно на період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , 2015 року народження, до досягнення дитиною шести років, починаючи з дня звернення до суду з позовом. Позов мотивовано тим, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилась дочка [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано у 2017 році, з вказаного часу дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, з відповідача стягнуто рішенням суду аліменти на утримання дочки. Згідно Висновку ЛКК від 15.08.2019 року [PERSON] , 2015 року народження, знаходиться на диспансерному обліку з приводу як часто довготривало хворіючи дитина та рекомендовано догляд до 17.08.2020, що є підставою для оформлення додаткової відпустки по досягненню дитиною 6-ти річного віку з збереженням місця роботи. За твердженням позивача суми аліментів, стягнутих за рішенням суду та соціальної допомоги, яка призначена виконкомом Покровської районної у місті ради недостатньо для забезпечення нормального життєвого рівня сім`ї та отримання відповідного медичного лікування. 17 жовтня 2019 року судом винесена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Відповідач правом подання відзиву до суду, у порядку статті 179 ЦПК України, не скористався. До суду позивач направив заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові та надані на підтвердження цьому докази. У судовому засіданні відповідач заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні, оскільки належних доказів позивачем до суду на підтвердження доводів позовної заяви не надано. Допитавши відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 07 грудня 2013 року уклали шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 935. [INFO] від шлюбу народилась дитина [PERSON] , актовий запис №294. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2018 року , яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до довідки Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , з 01.09.2017 року нараховується борг. Згідно Висновку ЛКК №34 від 15 серпня 2019 року [PERSON] , 2015 року народження, знаходиться на диспансерному обліку з приводу як часто довготривало хворіючи дитина та рекомендовано догляд до 17.08.2020, що є підставою для оформлення додаткової відпустки по досягненню дитиною 6-ти річного віку з збереженням місця роботи. Згідно довідки виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 11 вересня 2019 року №1297 [PERSON] перебуває на обліку у відділі грошових виплат і компенсації УПСЗН з 01.08.2019 до 01.02.2020 та призначено допомогу як малозабезпеченій сім`ї , у цей період виплати не проводились. Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за №2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин другої та третьої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Відповідно до частини четвертої статті 84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд встановив, що на теперішній час сторони мешкають окремо один від одного, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти, згідно довідки державного виконавця за виплатами мається заборгованість . Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Суд , при дослідженні доказів встановив, що позивач на підтвердження обставин надала суду довідку Висновок ЛКК №34 від 15 серпня 2019 року про те, що [PERSON] , 2015 року народження, знаходиться на диспансерному обліку з приводу як часто довготривало хворіючи дитина та рекомендовано догляд до 17.08.2020. Так, право на аліменти після досягнення дитиною трьох років до досягнення нею шести років виникає за умови, що дитина має вади фізичного або психічного розвитку. Матеріали справи, зокрема Висновок ЛКК №34 від 15 серпня 2019 року, не містять таких відомостей , інших доказів суду не надано. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач не надав доказів наявності у дитини вад фізичного або психічного розвитку , передбачених ст.ст.84 ч.3 СК України, інших документів, які б свідчили про можливість відповідачем надати матеріальну допомогу також не встановлені, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed