Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

23 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2012 року з відповідача стягнено аліменти на її утримання у розмірі ? частини від заробітної плати та інших доходів щомісячно до її повноліття. Цим же судовим рішенням [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно позивача. 01.10.2011 року її мати [PERSON] померла. Наразі позивач навчається на другому курсі електропостачального факультету Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім.. академіка [PERSON]. 07.10.2015 року позивачу виповнилося 18 років. Оскільки вона навчається на стаціонарній формі навчання та не має ніякого джерела прибутку, потребує матеріальної допомоги. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь на її утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, починаючи з 07.10.2015 року та до закінчення навчання до 01.07.2020 року. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, виклеєних в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що він позбавлений батьківських прав щодо позивача. Позивач стала повнолітньою і тому він не зобовязаний її утримувати. Вислухавши пояснення позивача, її представника та відповідача, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2012 року з відповідача стягнено аліменти на утримання позивача у розмірі ? частини від заробітної плати та інших доходів щомісячно до її повноліття. Цим же судовим рішенням [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно позивача. (а.с.4). Позивач [PERSON] є студенкою 2-го курсу денної форми навчання електропостачального факультету Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON]. Термін навчання з 01.09.2014 року по 20.06.2018 року, що підтверджується довідкою від 02.12.2015 року (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітній син, дочка продовжують навчання і у звязку у цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, а також обов'язок відповідача по утриманню дитини до закінчення нею навчання. У звязку з такими обставинами, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому замовленню, а саме стягненню аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача починаючи з 23.11.2015 року і до закінчення навчання, а саме до 30.06.2018 року. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що він не зобовязаний утримувати позивача до закінчення нею навчання, т.я. його було позбавлено батьківський прав стосовно неї, а оскільки позивач вже є повнолітньою, на нього не поширюється обовязок, встановлений ч.2 ст.166 СК України. Так, статтею 166 СК України передбачені правові наслідки позбавлення особи батьківський прав, відповідно до ч.1 якої особа позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Аналізуючи зазначену норму Закону, суд приходить до висновку, що особа позбавлення батьківських прав втрачає особисті немайнові та майнові права, засновані на споріднені з дитиною, але не втрачає своїх обовязків щодо неї (за виключенням обовязку щодо її виховання). Таким чином твердження відповідача, що він не зобовязаний утримувати позивача є такими, що не ґрунтуються на Законі. Також суд вважає, що витрати пов'язані з розглядом справи необхідно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial