Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

24.06.2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Комунального закладу «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітнку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12.11.2015 р. по 25.04.2016 р. та 20 000, 00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням апеляційного суд Львівської області від 12 листопада 2015 р. по справі № 465/3858/13 за позов [PERSON] до Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» позов задоволено частково, а саме: визнано незаконним і скасовано наказ головного лікаря Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 166 від 25 березня 2013 року про звільнення [PERSON] із займаної посади; поновлено [PERSON] на посаді завідувача четвертим відділенням Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»; стягнуто з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 березня 2013 року і по дату ухвалення рішення (12.11.2015 р.) в сумі 123 957 гривень 33 копійки (з відрахуванням всіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати); стягнуто з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3.02.2016 р. касаційну скаргу комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» було відхилено, рішення апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року залишено без змін. Незважаючи на набрання рішенням апеляційного суд Львівської області законної сили 12.11.2015 р., фактично в частині поновлення на роботі таке було виконано лише 25.04.2016 р., коли головним лікарем комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» видано наказ № 240 від 25.04.2016 р. про поновлення працівника лікарні, а в частині виплати присуджених грошових сум - залишається невиконаним до сьогодні. На підставі наказу Відповідача № 240 від 25.04.2016 р. у трудову книжку Позивачки зроблено запис № 18 від 25.04.2016 р. про поновлення на роботі. У зв'язку з поновленням [PERSON] на роботі на підставі наказу від 25.04.2016 р., в період з 12.11.2015 р. по 25.04.2016 р. тривав вимушений прогул Позивачки, що розпочався з дня її незаконного звільнення з роботи. Оскільки в період з 12.11.2015 р. (дата постановления судового рішення) по 25.04.2016 р. (дата видання наказу про поновлення на роботі) Позивачка, незважаючи на обов'язковість судового рішення, не була поновлена на роботі, тривав її вимушений прогул, заробітна плата у цей період їй не нараховувалась і не виплачувалась, то відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України Відповідач має сплатити Позивачці середній заробіток за період з 12.11.2015 р. по 25.04.2016 р. Таким чином, оскільки поновлення Позивачки на роботі мало відбутися 12.11.2015 р., а фактично наказ про її поновлення був виданий лише 25.04.2016 р.. то Відповідачем допущено фактично затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі Відповідач має сплатити Позивачеві середній заробіток за відповідний час затримки. Тривале невиконання відповідачем рішення апеляційного суду Львівської області від 12.11.2015 року, зволікання понад 5 місяців із поновленням Позивачки на роботі, позбавлення її можливості працювати та отримувати від виконання своїх трудових обов'язків завдали [PERSON] моральну шкоду, спричинили морально-психологічні страждання з приводу незаконності дій Відповідача, зумовили необхідність докладати зусилля на відновлення порушених прав та організації свого життя. Завдана моральна шкода з приводу викладених вище обставин оцінюється Позивачкою в розмірі 20 000, 00 грн. Оскільки відповідач відмовляється від добровільного виконання вказаного рішення, ігнорує її звернення, вона була змушена звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, надавши суду аналогічні пояснення зазначені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Комунального закладу «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» [PERSON] позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти задоволення стягнення коштів за час затримки виконання рішення, однак заперечив стягнення моральної шкоди. Третя особа - головний лікар КЗ «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» до суду не прибув, представника не направив, хоча був повідомлений через представника відповідача про день та час розгляду справи, а тому суд вважає, що розгляд справи слід проводити у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала в КЗ «ЛОКПЛ» з червня 2010 року на посаді завідувача четвертим відділенням. Згідно наказу № 166 від 25.03.2013 року [PERSON] звільнено з займаної посади відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, Рішенням апеляційного суд Львівської області від 12 листопада 2015 р. по справі № 465/3858/13 за позов [PERSON] до Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» позов задоволено частково, а саме: визнано незаконним і скасовано наказ головного лікаря Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 166 від 25 березня 2013 року про звільнення [PERSON] із займаної посади; поновлено [PERSON] на посаді завідувача четвертим відділенням Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»; стягнуто з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 березня 2013 року і по дату ухвалення рішення (12.11.2015 р.) в сумі 123 957 гривень 33 копійки (з відрахуванням всіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати); стягнуто з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3.02.2016 р. касаційну скаргу комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» було відхилено, рішення апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року залишено без змін. Незважаючи на набрання рішенням апеляційного суд Львівської області законної сили 12.11.2015 р., фактично в частині поновлення на роботі таке було виконано лише 25.04.2016 р., коли головним лікарем комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» видано наказ № 240 від 25.04.2016 р. про поновлення працівника лікарні. На підставі наказу Відповідача № 240 від 25.04.2016 р. у трудову книжку Позивачки зроблено запис № 18 від 25.04.2016 р. про поновлення на роботі. У зв'язку з поновленням [PERSON] на роботі на підставі наказу від 25.04.2016 р., в період з 12.11.2015 р. по 25.04.2016 р. тривав вимушений прогул Позивачки, що розпочався з дня її незаконного звільнення з роботи. Оскільки в період з 12.11.2015 р. (дата постановления судового рішення) по 25.04.2016 р. (дата видання наказу про поновлення на роботі) Позивачка, незважаючи на обов'язковість судового рішення, не була поновлена на роботі, тривав її вимушений прогул, заробітна плата у цей період їй не нараховувалась і не виплачувалась, а тому відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України Відповідач має сплатити Позивачці середній заробіток за період з 12.11.2015 р. по 25.04.2016 р. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню, що також відповідає резолютивній частині рішення апеляційного суду Львівської області від 12.11.2015 р. Статтею 236 Кодексу законів про працю України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, оскільки поновлення Позивачки на роботі мало відбутися 12.11.2015 р., а фактично наказ про її поновлення був виданий лише 25.04.2016 р.. то Відповідачем допущено фактично затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі і Відповідач має сплатити Позивачеві середній заробіток за час затримки. Задовольняючи позов [PERSON] про поновлення на роботі і стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, в мотивувальній частині судового рішення апеляційного суду Львівської області від 12.11.2015 р. судом обчислено середньоденний заробіток Позивачки у розмірі 187.53 гри. Оскільки в період з 12.11.2015 р. по 25.04.2016 було 114 робочих днів (36 за період з 12.11.2015 р. по 31.12.2015 р. + 78 за період з 01.01.2016 р. по 25.04.2016 р.), то середній заробіток Позивачки за період з 12.11.2015 р. по 25.04.2016 р. становить 21 378.42 грн. (187,53 * 114 = 21 378,42 грн.). У відповідності до ст.237 Кодексу суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на робо0і. Враховуючи обставини справи, невиконання рішення апеляційного суд Львівської області від 12 листопада 2015 р. по справі № 465/3858/13, яке набрало законної сили, наявність правової допомоги при виконанні даного рішення, відверте ігнорування виконання рішення, суд вважає, що обовязок відшкодування заподіяної шкоди установі: виплата коштів за час невиконання рішення суду слід покласти на головного лікарая. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення роботодавцем будь - яких із передбачених законом прав працівника, якщо таке порушення поєднане з його моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи тривале невиконання відповідачем рішення апеляційного суду Львівської області від 12.11.2015 року, зволікання понад 5 місяців із поновленням Позивачки на роботі, позбавлення її можливості працювати та отримувати від виконання своїх трудових обов'язків, що є порушенням її законних прав, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд, враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України, вважає частково обгрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, однак враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), які зазначила позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач, є надто великим, а тому вважає, що з КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.3 ст.88, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути 1378 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial