Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

21 червня 2016 року [PERSON] звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради про стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач мешкає в м. Макіївка, Донецької області. Вона бажає тимчасово виїжджати із сином до Криму та за кордон до Російської Федерації з метою його оздоровлення, але відповідача чинить перепони цьому, ухиляється від несення будь-яких витрат по утриманню сина. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини його заробітку (доходу) але не менш 30% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, надати дозвіл на виїзд громадянина України [PERSON] [INFO] за межі України до Росії, Автономною республіки Крим у супроводі його матері [PERSON] без згоди його батька [PERSON] з 01.07.2016 року по 01.09.2017 року, надати дозвіл [PERSON] на оформлення паспорту громадянина України або проїзного документа для тимчасового виїзду [PERSON] [INFO] за межі України до Росії та Автономної республіки Крим без згоди батька [PERSON]. До початку розгляду справи по суті позивачка [PERSON] подала заяву про залишення без розгляду її позов в частині стягнення аліментів, а також про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою суду від 14.07.2016 року провадження у справі в частині стягнення аліментів на утримання дитини були залишені без розгляду (а.с.16). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, відомостей про причини неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення, беручи до уваги те, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. За клопотанням представника третьої особи ухвалою суду від 17.08.2017 року була визнана обов'язковою явка позивачки у судове засідання. Але [PERSON] як до органу опіки так і у судове засідання не з'явилася (а.с.24). Дослідивши доводи позову, надані заяву та докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року в м. Костянтинівка Донецької області, актовий запис № 653. Його батьками є: батько - [PERSON] - відповідач по справі, мати - [PERSON] (а.с.6). Позивачка в позові зазначила, що відповідач [PERSON] зареєстрований у м. Макіївка Донецької області. У зв'язку із неможливістю отримати згоду батька малолітньої дитини на виїзд за кордон та через лінію зіткнення, позивачка просить надати такий дозвіл в судовому поряду. З цього приводу суд зазначає, що за змістом ч.1 ст.3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ), та ч.7 і ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» №3858-Х11 від 21.01.1994 року, який у ст.4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Згідно п.5.1.1. розділу V Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.06.2015 року №415ог, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57. Згідно п.5.1.2, виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст.5 Закону України «Про громадянство України» або ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.3 постанови «Про судове рішення у цивільній справі від 18.12.2009 року №14, відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК України та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. На підставі наведеного, враховуючи те, що заявлені позові вимоги не містять чіткого зазначення про державу прямування, відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду, а також не доведення факту перешкоджання відповідачем реалізації інтересів дитини, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у зв'язку з прийняттям рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати позивачці у вигляді сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору, їй не відшкодовуються.

Outcome: dismissed