Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

22 червня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтувала тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, побудували житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті своєчасно прийняв чоловік [PERSON] шляхом фактичного вступу в управляння та володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] помер, заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Спадщину після його смерті своєчасно прийняла позивач шляхом фактичного вступу в управляння та володіння спадковим майном. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються також його діти [PERSON], [PERSON], які на спадщину не претендують. До складу спадкового майна входить вказаний вище житловий будинок, на який позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність на будинковолодіння правовстановлюючих документів і позасудовим порядком вирішити це питання неможливо. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та належав покійному [PERSON] Позивач [PERSON], її представники [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяву, в якій просять справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце слухання справи, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (в ред. 2003 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 60, 70 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, побудували житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS], загальною площею - 60.4 м.кв. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті своєчасно прийняв чоловік [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] помер. Заповіту не залишив. Спадщину після його смерті своєчасно прийняла позивач шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом являються діти покійного - відповідачі [PERSON], [PERSON], однак вони на спадкове майно не претендують та не заперечують щодо визнання права власності на нього за позивачем. Зазначене відповідачі підтвердили в поданих нотаріусу заявах. Також це встановлено з досліджених судом свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.10.1955 року, свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.03.1959 року, свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2015 року, серії [NUMBER] від 26.06.2015 року, заяв [PERSON] та [PERSON] про відмові від спадщини завірену відповідно публічним нотаріусом Кирилюком Ю.С. та 11.08.2016 року приватним нотаріусом Голодюк О.М., повідомлення Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області № 233/02-14 від 20.04.2017 року, довідки Пнівненської сільської ради Камінь-Каширського району №369 від 16.12.2016 року, витягу з погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки Пнівненської сільської ради Камінь-Каширського району, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47481731 від 20.04.2017 року, технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого за станом на 31.05.2017 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №90927583 від 30.06.2017 року, копії спадкової справи № 78/2017 до майна померлого [PERSON], повідомлення КП «ВО БТІ» № 1158 від 11.07.2017 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON], являючись спадкоємцем за законом житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] фактично набула на них право власності. На даний час право власності на це майно ніким не оспорюється, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на вказане будинковолодіння за позивачем.

Outcome: approved