Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

23 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , КСП «Боратин», Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що протоколом №3 зборів працівників і колишніх працівників ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин», майно якого приватизується згідно зі ст. 25 ЗУ «Про приватизацію майна державних підприємств», було затверджено: процедуру створення КСП «Боратин» шляхом реорганізації ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин»; статут КСП «Боратин»; списки громадян, які мають законодавче право на частку державного майна. На момент прийняття вказаного рішення [PERSON] була працівником ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин», брала участь у зборах та була включена в списки громадян, які мають законодавче право на частку державного майна. Загальними зборами членів КСП «Боратин» (протокол від 05 жовтня 2007 року) було затверджено Положення про паювання майна і землі КСП «Боратин», відповідно до п. 3 якого право на майновий і земельний пай в КСП «Боратин» мають члени КСП, які в ньому працюють. Фондом державного майна України по Волинській області 11 вересня 2007 року було затверджено План приватизації державного майна ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин». Приватизація здійснювалась на основі ЗУ «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі». 05 червня 2017 року [PERSON] звернулась з листом до КСП «Боратин» з проханням передачі їй у власність земельної ділянки в зв`язку з приватизацією ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин». Однак у відповідь КСП «Боратин» 04 вересня 2017 року повідомило, що усі наявні у підприємства земельні ділянки були передані у власність громадянам, які мали право на отримання земельної частки (паю) і вільних земельних ділянок немає. Ознайомившись зі списками осіб, яким надано право на отримання земельної частки (паю) на території Боратинської сільської ради, позивач виявила, що [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельні ділянки від 27 червня 2008 року, серія ЯД №313492 на 4,5515 га, цільове призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає, що [PERSON] не мав права на одержання земельної частки (паю) КСП «Боратин», оскільки жодного дня не працював в ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин» чи в КСП «Боратин». В обґрунтування порушення своїх прав позивач зазначає, що враховуючи зміст п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 6 ЗУ «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», п. 3 Положення про право на майновий і земельний пай в КСП «Боратин», наявність не скасованого державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є прямою перешкодою як для реалізації її права на земельну частку (пай) КСП «Боратин» так і для вирішення Луцькою районною державною адміністрацією питання про одержання нею у власність земельної ділянки. \~ \~ \~ \~На підставі наведено позивач просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області Шевчуку В.М. від 27 червня 2008 року серії ЯД №313492 на 4,5515 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою судді від 05 червня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 25 червня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача Луцької районної державної адміністрації. Заперечуючи позов в частині вимог до Луцької районної державної адміністрації, остання вважає райдержадміністрацію неналежним відповідачем в такій справі, оскільки не порушила та не мала на меті порушити законні права позивача. При розпаюванні земель з передачею у власність працівникам КСП «Боратин» земельних часток (паїв) [PERSON] була включена до списку громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Однак прізвище позивача було відсутнім у списку власників земельних часток (паїв) на території Боратинської сільської ради у клопотанні КСП «Боратин» від 22 травня 2008 року №52, що призвело до відсутності її прізвища в Додатку до розпорядження голови районної державної адміністрації від 06 червня 2008 року №172. Положенням про паювання майна і землі КСП «Боратин» визначено, що Комісія з реструктуризації несе відповідальність про достовірність включення до списку осіб, які мають право на майновий і земельний пай. Листом від 04 березня 2017 року №36 КСП «Боратин» повідомляє, що саме КСП «Боратин» допустили технічну помилку при поданні списків Луцькій райдержадміністрації. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року у справі №161/15202/17 за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , КСП «Боратин», Луцької райдержадміністрації Волинської області про визнання недійсним державного акту на право на земельну ділянку державний акт на земельну ділянку на території КСП «Боратин», виданий на ім`я [PERSON] , визнано недійсним. Таким чином, станом на 2018 рік на території КСП «Боратин» наявна земельна ділянка, що може бути передана у власність заявниці. На підставі наведеного відповідач Луцька райдержадміністрація просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У своєму відзиві на позовну заяву від 08 липня 2019 року відповідач [PERSON] зазначає, що посилання позивача на список до Протоколу №3 від 28 серпня 2007 року, який підтверджує її право на земельну частку (пай) в КСП «Боратин», не може братись до уваги судом, оскільки ним не вирішувалось питання про паювання землі КСП «Боратин» та включення позивача у списки пайовиків, адже станом на 28 серпня 2007 року ще існувало ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин». Вказаним протоколом визначався лише розмір частки працівників в майні ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин». Крім того, згідно з відомостями з трудової книжки позивача, [PERSON] 30 травня 2007 року було переведено в КСП «Боратин» на посаду різноробочої. Однак відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КСП «Боратин» було зареєстровано 22 листопада 2007 року, що дає підстави для висновку, що позивач працювала в КСП «Боратин» ще до моменту його створення. На думку відповідача, [PERSON] документально не підтвердила свого права на отримання земельної частки (паю), оскільки відомості з її трудової книжки не вказують на статус члена КСП «Боратин», тоді як право на отримання земельної ділянки (паю) мають лише члени КСП «Боратин». Якщо трудові відносини осіб з колективами (колгоспи, КСП) виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної ділянки (паю). Також відповідач [PERSON] зазначає, що державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення, а тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано. Його право власності на земельну ділянку, що розташована на території Боратинської сільської ради Луцького району площею 1,5515 га виникло з розпорядження Луцької РДА від 06 червня 2008 року №172 та засвідчено державним актом серії ЯД №313492 від 27 червня 2008 року. Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була проведена з порушенням земельного законодавства України, що в кінцевому результаті порушило її права. Заперечуючи позовні вимоги, [PERSON] звертається до роз`яснень, що містяться в п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до яких член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу ПУ від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. На думку відповідача, якщо [PERSON] вважає, що її право порушене, то вона повинна звернутися із заявою до органу місцевого самоврядування про надання їй земельної ділянки із земель запасу, а не з позовом про визнання недійсним його державного акта. Також [PERSON] вважає, що він не може бути належним відповідачем у цій справі, оскільки належними відповідачами у позовах, пов`язаних з паюванням земель, є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Крім того, відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення з цим позовом, оскільки право на позов у [PERSON] виникло у період безпосереднього здійснення самого розпаювання земель КСП «Боратин» у червні 2008 року. Вважаючи, що позов є безпідставним, відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , КСП «Боратин», Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, - відмовити. У відзиві на позовну заяву від 10 липня 2019 року відповідач КСП «Боратин» зазначає про повне визнання позовних вимог, оскільки [PERSON] не перебував в трудових стосунках з ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин» чи КСП «Боратин». Натомість [PERSON] не була включена до списку осіб, що передавався до Луцької районної державної адміністрації та до клопотання КСП «Боратин» від 22 травня 2008 року №52 про передачу у власність громадянам Боратинської сільської ради права власності на земельні частки (паї) членам КСП «Боратин» внаслідок технічної помилки. Враховуючи, що в КСП «Боратин» на теперішній час немає земельної ділянки, що може бути передана позивачу у власність, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області [PERSON] від 27 червня 2008 року серії ЯД №313492 на 1,5515 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, надасть змогу відновити порушені права [PERSON] на одержання земельної ділянки. На підставі наведеного відповідач КСП «Боратин» просить позов задовольнити в повному обсязі. В свою чергу, 23 липня 2019 року представник позивача [PERSON] подав до суду відповідь на відзиви. На спростування твердження відповідача Луцької районної державної адміністрації Волинської області щодо належного відповідача в такій справі представник позивача зазначив ч. 4 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». У відповідь на аргументи відповідача [PERSON] сторона позивача зазначає, що [PERSON] так і не назвав жодних юридичних підстав отримання ним спірної земельної ділянки. Щодо пропуску позивачем строку давності на звернення з таким позовом до суду сторона позивача вказує, що невнесення Галай Є.В. до списку осіб, які мають право на отримання земельної ділянки (паю) в КСП «Боратин» не може позбавити її права на земельну частку. Позивач була членом КСП «Боратин» на час передачі у колективну власність майна ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин». Про порушення свого права на отримання земельної частки (паю) [PERSON] дізналася лише 04 вересня 2017 року з листа КСП «Боратин», яке повідомило, що усі наявні в нього земельні ділянки вже передані у власність громадян, які мали право на отримання земельної частки (паю) і вільних земельних ділянок немає. Представник позивача [PERSON] - адвокат Олейник І.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які зазначені в позові та відповіді на відзиви, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мохнюк М.В. в судовому засіданні позов заперечував з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, просив в позові відмовити. Представник відповідача КСП «Боратин» в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву від 10 липня 2019 року просив розгляд справи здійснювати без участі представника КСП «Боратин». Представник відповідача Луцької районної державної адміністрації Волинської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у відкриті акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених). Статтею 6 цього Закону передбачено, що працівникам підприємства, що приватизується, та прирівняним до них відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону особам безоплатно надається частка державного майна (акцій), розмір якої визначається як добуток вартості майна, що припадає на одного члена колективного сільськогосподарського підприємства по області (Автономній Республіці Крим), на кількість працівників підприємства, що приватизується, та прирівняних до них осіб. Безоплатна передача частки державного майна проводиться при перетворенні в процесі приватизації радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств у колективні сільськогосподарські підприємства або у відкриті акціонерні товариства. Розподіл безоплатно переданого майна (акцій) між працівниками здійснюється відповідно до трудової участі за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених). Суд встановив, що позивач [PERSON] 06 жовтня 2006 року була прийнята на роботу в ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин» на посаду різноробочої. 30 травня 2007 року [PERSON] переведено на посаду різноробочої в КСП «Боратин», а 31 серпня 2011 року звільнено з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 6). Протоколом № 3 зборів працівників ДП «Науково-дослідного сільськогосподарського підприємства «Боратин» майно якого приватизується згідно зі ст. 25 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» від 28 серпня 2007 року затверджено списки осіб, на яких виділяється майно для розпаювання (а.с.7-11). З дослідженого судом Додатку до Протоколу №3 від 28 серпня 2007 року, встановлено, що позивач [PERSON] була включена до списку працівників КСП «Боратин» на одержання земельного паю, які проживають в селі Боратин Луцького району (а.с.31-32). За зверненням позивача, КСП «Боратин» листом №36 від 04 вересня 2017 року повідомило, що внаслідок технічної помилки КСП «Боратин» її, [PERSON] , не було включено до списку, що передавався до Луцької районної державної адміністрації з клопотання КСП «Боратин» від 22 травня 2008 року №52 про передачу у власність громадянам Боратинської сільської ради права власності на земельні частки (паї) членам КСП «Боратин». На теперішній час в КСП «Боратин» немає земельної ділянки, яка може бути передана їй, як колишньому працівнику ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин» та КСП «Боратин» відповідно до ст. 25 ЗУ «Про приватизацію майна державних підприємств» та ст.ст. 6,7 ЗУ «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», оскільки всі земельні ділянки були передані громадянам, які мали на це право в процесі приватизації ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин» (а.с. 33). Розпорядженням Луцької РДА Волинської області № 172 від 06 червня 2008 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні частки (паї) громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Боратинської сільської ради Луцького району, передано у власність земельні ділянки у розмірі земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства громадянам та виготовлено державні акти про право власності на земельні ділянки (а.с. 35). На підставі вищевказаного розпорядження Луцької РДА Волинської області відповідачу [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №313492, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,5515 га, розташованої на території Боратинської сільської ради Луцького району. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 37). Відповідно до змісту позову [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] не мав права на отримання у власність земельної частки (паю) КСП «Боратин», оскільки не працював в ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин» та КСП «Боратин», на підтвердження чого надала довідку №44 від 05 вересня 2017 року, в якій Голова комісії з припинення КСП «Боратин» Москвич С.О. підтверджує факт відсутності між [PERSON] та ДП «Науково-дослідне сільськогосподарське підприємство «Боратин», КСП «Боратин» трудових відносин (а.с.34). Разом з тим, суд встановив, що позивач не може реалізувати своє право на отримання у власність земельної частки (паю) КСП «Боратин» в зв`язку з тим, що вона не була включена до списку осіб, що передавався до Луцької районної державної адміністрації та до клопотання КСП «Боратин» від 22 травня 2008 року №52 про передачу у власність громадянам Боратинської сільської ради права власності на земельні частки (паї) членам КСП «Боратин» внаслідок технічної помилки КСП «Боратин» та через відсутність в КСП «Боратин» вільної земельної ділянки, яка могла б бути передана позивачу, станом на день її звернення до суду. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 вказаного вище Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу ПУ від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведених норм Закону дає підстави для висновку про те, що законність того чи іншого правовстановлюючого документу, в даному випадку Державного акту, може бути надана судом в розрізі встановленого порушеного права особи, яка звернулась до суду. Особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові. З огляду на наведене та з врахуванням п. 7 Указу ПУ від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» суд дійшов висновку, що позивач не позбавлена права на отримання земельної частки (паю) із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність у порядку, визначеному діючим законодавством, яке регулює дані правовідносини, що свідчить про невідповідність обраного позивачем способу захисту. Матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору з приводу можливості отримання позивачем земельної частки (паю) КСП «Боратин» із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Обґрунтування позову в частині вимог до відповідача [PERSON] є безпідставними, оскільки позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки, яка належить [PERSON] на підставі спірного державного акту. [PERSON] не довела факту порушення її права на отримання земельної частки (паю) КСП «Боратин» саме видачею державного акта на право власності [PERSON] . На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Щодо заяви відповідача [PERSON] про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з таким позовом, суд зазначає, що відповідно до ст.261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, по захист якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через невідповідність обраного позивачем способу захисту, то підстав для дослідження судом питання спливу строку позовної давності на звернення до суду з таким позовом немає.

Outcome: dismissed