Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

23 березня 2015 представник позивача адвокат [PERSON] звернувся до суду від імені [PERSON] з позовною заявою до Фермерського господарства «[PERSON].» в особі голови [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держземагентства у Новосанжарському районі Полтавської області про визнання недійсними договорів оренди землі. Позов обґрунтовував тим, що позивачка успадкувала після смерті баби [PERSON] та батька [PERSON] земельні ділянки загальною площею 4,92 га та 5,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Стовбино-Долинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. На запит адвоката отримала копії договорів оренди землі № 120 від 01.09.2006 року та № 121 від 01.09.2007 року, укладених її родичами з ФГ «[PERSON].». Ознайомившись з договорами оренди, прийшла до висновку, що договори укладено з порушенням вимог статті 17 Закону України «Про оренду землі», і тому на підставі ч. 2 ст. 15 вказаного Закону вони в безумовному порядку мають бути визнані недійсними. Вважаючи, що зазначені договори є недійними у зв'язку з порушенням порядку їх укладення, а саме, у зв'язку з тим, що акти приймання-передачі земельних ділянок було укладено до державної реєстрації договорів оренди, що позбавляє її можливості вільно розпоряджатися належним їй майном, звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати договори оренди № 120 від 01.09.2006 року та № 121 від 01.09.2007 року недійсними. Позивачка в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та місце судового розгляду, уповноваживши адвоката на представництво своїх інтересів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та пояснив, що порушення вимог статті 17 Закону України «Про оренду землі» та п. 18 договорів є безумовною підставою для визнання договорів оренди недійними, оскільки відповідно до актів прийому-передачі земельних ділянок вони були передані орендарю до державної реєстрації договорів оренди. Відповідач ФГ «[PERSON].» в особі голови [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового розгляду, уповноваживши представника на представництво своїх інтересів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що вимоги позивачки є безпідставними, договори укладені відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу Держземагентства у Новосанжарському районі Полтавської області у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового розгляду, надав заяву, в якій просив справу слухати у їх відсутність, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Перевіривши справу, вивчивши надані позивачем документи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши правову позицію відповідача, який діє через представника, перевіривши доводи сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON] слід відмовити повністю з наступних підстав. Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину від 01 липня 2013 року, виданих державним нотаріусом Новосанжарської ДНК Пятенко Л.І., зареєстрованих в реєстрі за № 1-1784 та № 1-1797, [PERSON] отримала у спадщину після смерті баби [PERSON] та батька [PERSON] земельні ділянки загальною площею 4,92 га та 5,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Стовбино-Долинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, свідоцтва були зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 7-8, 11-12). 01 вересня 2006 року між [PERSON] та ФГ «[PERSON].» було укладено договір оренди землі № 120, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Стовбино-Долинської сільської ради Новосанжарського району площею 4,93 га, договір було зареєстровано 20.11.2008 року у Полтавському регіональному філіалі державного центу земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 040854500160 (а.с 17-18). Як невід'ємну частину договору оренди був наданий акт прийому-передачі земельної ділянки від 01.09.2007 року (а.с. 19). 01 вересня 2007 року між [PERSON] та ФГ «[PERSON].» було укладено договір оренди землі № 121, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Стовбино-Долинської сільської ради Новосанжарського району площею 5,09 га, договір було зареєстровано 20.11.2008 року у Полтавському регіональному філіалі державного центу земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 040854500159 (а.с 20-21). Як невід'ємну частину договору оренди був наданий акт прийому-передачі земельної ділянки від 01.09.2007 року (а.с. 22). Стаття 17 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-XIV (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) передбачала, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Пункт 18 договорів оренди № 120 від 01.09.2006 року та № 121 від 01.09.2007 року встановлює, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у десятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Частина 4 статті 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції станом на 01.01.2006 року, встановлювала, що невід'ємною частиною договору оренди землі є: акт приймання-передачі об'єкта оренди. Частина 2 статті 15 зазначеного Закону вказувала, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що укладення акту приймання-передачі земельної ділянки до реєстрації договору оренди відповідає вимогам ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки є невід'ємною частиною договору, та відповідно до статей 15, 17 і 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діяв на час укладення договору, подається до органу державної реєстрації разом з договором оренди землі перед державною реєстрацією. Таким чином, доводи представника позивача щодо порушення закону при укладенні актів приймання-передачі земельних ділянок до державної реєстрації договорів оренди, при судовому розгляді не знайшли підтвердження, оскільки відповідні акти є невід'ємною частиною договору, подаються у відділ реєстрації разом з договором, тому їх укладення є обов'язковим до державної реєстрації і не є підставою для визнання договорів оренди недійсними.

Outcome: dismissed