Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

21 травня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій останній зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , 2014 року народження. Після розірвання шлюбу між ними виник спір щодо місця проживання дитини. На час подання позову [PERSON] проживає разом зі своїми батьками та сином [PERSON] у с. Старикове, оскільки відповідач залишила сина проживати у своїх батьків, а сама виїхала за кордон на невідомий йому період. З жовтня 2019 року та до початку карантину [PERSON] відвідував центр розвитку Горобинка. Позивач офіційно працював у Чехії, де отримував заробітну плату. З квітня 2020 року перебуває в Україні, щоб займатись вихованням сина. Разом з батьками веде домашнє господарство, має худобу, птицю, займається виробництвом сільськогосподарської продукції, має два легкових автомобіля. Для сина облаштована кімната з окремим ліжком, створені умови для навчання. Дитина постійно вказує на бажання жити з позивачем, прив`язана до нього. Дідусь та бабуся беруть активну участь у вихованні онука. Просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з позивачем. Від представника відповідача надійшов відзив, де зазначено, що відповідач позов категорично не визнає, а надані позивачем докази не є обґрунтованими. Так, характеристика позивача, видана виконкомом Шалигинської селищної ради, підтверджує, що той не працює, містить в собі припущення, які ґрунтуються на твердженнях самого позивача. Характеристика дитини вірна, але це результат виховання саме відповідача та її батьків. Акт обстеження матеріально - побутових умов не є належним доказом, зроблений штучно для суду без належного представництва органу опіки та піклування. Акт не містить інформації де дитина буде приймати душ чи ванну, де знаходиться вбиральня. Відсутнє підтвердження згоди батьків позивача приймати безпосередню участь у вихованні дитини. Власником будинку є бабуся, тому позивач не має права встановлювати режим проживання дитини саме в ньому без згоди бабусі. Посилання на доходи позивача від здачі молока та оренди земельних ділянок не підтверджені доказами. Протягом подружнього життя позивач не приймав активної участі у підтриманні духовного та матеріального благополуччя сім`ї, з моменту народження дитини нею опікувалась відповідач та її батьки, що й призвело до розірвання шлюбу. Після чого позивач став психологічно тиснути на сина, стверджував, що мати його не любить, він їй не потрібен, що підтверджується письмовою перепискою та аудіозаписами розмов. Документи щодо роботи в Чехії не є належними доказами, оскільки надані без відповідного перекладу. В матеріалах справи відсутнє підтвердження майнового стану позивача. Відповідач офіційно працює та навчається в Німеччині, отримує стабільну заробітну плату, винаймає житло. У відповіді на відзив позивач повідомив, що влаштувався на роботу, наполягав на проживанні сина разом з ним принаймні до повернення матері на постійне місце проживання в Україні. Вважав заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу завищеними та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою судді від 01 червня 2020 року у справі відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов. Позивач пояснив, що проживає разом з дитиною з квітня 2020 року після повернення з Чехії; проживає разом з батьками та бабусею, які виявляють бажання допомагати з дитиною; одежу та взуття купує весь час, нещодавно придбав дитяче ліжко; працює охоронцем в Аграрних інвестиціях з можливістю подальшого постійного працевлаштування; з Чехії привіз близько 7 тисяч євро, постійний дохід приносить і домашнє господарство: молоко здається на молокозавод, кроликів продають, є свині та корови, городину також продають; дружина матеріальної допомоги не надає, подав на аліменти, але рішення ще немає. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, що викладені у відзиві. Додав, що йому невідомо, коли відповідач планує повернутися на проживання до України, бачив її в грудні 2019 року, планувала приїхати в серпні цього року, але завадила пандемія; допомоги колишньому чоловіку не надає, бо той не просив та казав, що дитину вона не побачить; спілкування відповідача з дитиною батько припинив, вона телефонувала неодноразово, але той заблокував її номер у Вайбер та Ватсап , за весь час проживання [PERSON] з батьком зв`язатися з дитиною вдалося лише двічі. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні повідомила, що батьки [PERSON] не звертались з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною; визначитись із ким слід залишити проживати дитину вони не можуть, бо мати зараз відсутня. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи, свідків, безпосередньо дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків. З 08 серпня 2014 року по 07 серпня 2020 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 153). Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). З квітня 2020 року дитина проживає разом з батьком [PERSON] , що підтверджується сторонами. Позивач [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом з матір`ю [PERSON] , її співмешканцем [PERSON] та бабусею [PERSON] (а.с. 12, 201), з серпня 2020 року працює в ПП «Аграрні Інвестиції» на посаді охоронника (а.с. 108). Також позивачем надані довідки про відшкодування ССК «Ярославна» [PERSON] витрат на виробництво молока за 2019 рік на загальну суму 49 038,50 грн. та за лютий-липень 2020 року в сумі 16 702,50 грн. (а.с. 109, 122). З 08 жовтня 2019 року дитина відвідує дошкільний навчальний заклад «Горобинка» (а.с. 13, 15 ), а з 2018 року є вихованцем Духовного просвітницького центру при Соборі святих Трьох Анастасій (а.с. 150). 12.05.2020 року комісією у складі в.о. старости с. Старикове, депутата та секретаря сільської ради обстежено матеріально - побутові умови сім`ї позивача та встановлено, що родина проживає в будинку площею 50,4 кв.м, що належить бабусі позивача [PERSON] , також бабуся та мати позивача володіють земельними ділянками, які здають в оренду ПП «Аграрні інвестиції», родина має автомобілі ВАЗ-2101 та Ауді А4, домашню худобу та птицю (а.с. 14). 05 липня 2020 року завідувачкою сектором у справах дітей та соціального захисту населення обстежено умови проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] (а.с. 51, 52). Так, за місцем проживання позивача встановлено, що в будинку [ADDRESS] є зала, дві спальні, кухня, коридор; будинок з пічним опаленням, водопостачанням; кімнати мебльовані; у дитини немає окремої кімнати, вона мешкає в кімнаті з батьком, в наявності шафа, стіл, телевізор, ліжко, на якому дитина спить разом з батьком, два крісла, зони для відпочинку дитини немає, іграшок дуже мало, одяг та взуття відповідно до віку дитини та сезону в обмеженій кількості (а.с. 51). За місцем проживання відповідача встановлено, що в будинку [ADDRESS] є зала, дитяча кімната, дві спальні, кухня, коридор, ванна кімната; будинок цегляний з газовим опаленням, вода в будинку; також в будинку є всі необхідні меблі та побутова техніка; у дитини окрема кімната, стіл, окреме ліжко, зона для відпочинку, предмети особистої гігієни, на стінах творчі роботи дитини; одяг та взуття відповідно віку дитини та сезону; дитина повністю забезпечена іграшками (а.с. 52). За результатами засідання комісії щодо розгляду питань захисту прав дитини Шалигинської селищної ради, що відбулося 13.07.2020, позивачу [PERSON] та батькам відповідача [PERSON] і [PERSON] встановлено строк у три тижні для добровільного врегулювання даного конфлікту (а.с. 48-50). На час розгляду справи відповідач [PERSON] навчається в Академії Людвига Шляйга за спеціальністю «Геріатрична допомога», що у м. Вайблінген, Німеччина. На час навчання проживає на території громади Кернен, Німеччина. Навчання закінчується 30 вересня 2022 року (а.с. 71-93). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що знайома з відповідачем більше шести років, тісно спілкувалась з нею, часто приходила в гості, в неї дуже гарна родина; зараз [PERSON] поїхала на заробітки, бо позивач давив на неї морально, що вона погана матір, а дитину треба ростити; останній раз бачила [PERSON] в січні 2020 року, потім вона е приїжджала до України через коронавірус; дитині Іра допомагає матеріально, передає передачі, привозить подарунки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що працює директором школи - інтернату; відповідача та її родину знає давно, це дуже порядна сім`я, виховані та доброчесні; батьки [PERSON] забезпечили онуку всі умови, дитина купалася в любові, але батько забрав [PERSON] до себе; вітчим [PERSON] навчався в інтернаті, де свідок працює, свого часу був зарахований як дитина з вадами психічного розвитку, мав обмежений інтелект, нічого дитині він дати не може; [PERSON] бачила минулого року на День Незалежності; з [PERSON] особисто не знайома, але бачить як той гуляє із сином та тримає телефон біля вуха, зараз він влаштувався на тимчасову роботу охоронцем; дитина дуже любить маму. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що знайомий з позивачем років 15, відповідача особисто не знає, лише разів два бачив; спілкується з сім`єю [PERSON] , знає його як порядну людину, сім`янина та батька; [PERSON] болісно переніс розлучення, намагався зберегти родину, зараз виховує дитину як матір, намагається робити все, щоб родина жила в достатку; був у [PERSON] вдома, звичайний сільський будинок у нього, чисто, охайно; дитина як для села дуже охайна, навіть у дворі, за нею добре доглядають; [PERSON] завжди возить сина на різні заходи до міста, купує там що потрібно; про дружину поганого не каже; з дитиною займається, говорив, що букви вчать; [PERSON] з батьком спілкується спокійно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що позивач знає років 15, товаришує з ним, також знайомий з дружиною [PERSON] ; [PERSON] розказував, що дружина ініціювала розлучення, бо виїхала до Германії, дитиною займались її батьки, а потім вже [PERSON] ; раніше вони родиною часто до свідка приїздили; [PERSON] проживає з батьками, бабусею та [PERSON] , мають господарство, свідок до них часто приїздить, а [PERSON] з дитиною - до свідка, бачить, що батько добре ставиться до дитини, «ходить за ним як квочка»; цього року матері [PERSON] бачив, вона начебто виїхала до Германії. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В матеріалах справи наявний висновок опікунської ради, затверджений виконавчим комітетом Шалигинської селищної ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 156-159). Однак, орган опіки та піклування не зміг визначитись із висновком щодо місця проживання малолітнього [PERSON] з жодним із батьків, пославшись на відсутність матері на території України. Тому суд враховує те, що після від`їзду відповідача за межі України та на час вирішення спору більш ніж півроку малолітній [PERSON] проживає разом з батьком, який піклується про нього, утримує, приймає активну участь у вихованні, розвитку та дозвіллі, офіційно працевлаштований, разом з батьками займається господарством, що також приносить родині певний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, доказів аморальної поведінки, що може зашкодити розвиткові дитини, суду не надано. В свою чергу відповідач, як вбачається з матеріалів справи, наразі проживає, працює та навчається на території Німеччини. За умовами навчання не має можливості часто приїздити до сина та в повній мірі виконувати обов`язки щодо його виховання. Граничний термін її навчання - 30 вересня 2022 року, що є значним проміжком часу. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності предмета спору, позаяк відповідач активно заперечувала проти задоволення позову. При цьому відсутність визначеної позиції органу опіки та піклування не має бути перешкодою для реалізації прав та обов`язків батьків та дітей. Крім того, відповідач не позбавлена можливості після повернення до постійного місця проживання на території України звернутись із позовом щодо зміни місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивачем представлено суду Договір про надання правничої допомоги № 96, акт прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг), квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 1000 грн. та 2000 грн., додаткову угоду про зміну договору № 96 (а.с. 16-18, 20, 21, 55, 200), які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved