Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

22 травня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить йому на підставі договору міни від 22.12.2004 року. Згідно даного договору вищезазначена квартира була поміняна на квартиру №5, що знаходить в будинку №55 по вул. Космонавтів у м. Дніпропетровську, яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2002р. Дана квартира хоча і була придбана у 2002 році в період шлюбу з [PERSON], але була його особистою приватною власністю, оскільки була придбана ним за особисті кошти. В даній квартирі зареєстровані: він, його колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON] Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2012р. шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з ним. З жовтня 2013 року [PERSON] не проживає у [INFO]. Місце її проживання йому невідоме. Звязку з нею він також немає. [PERSON] не проживає у [INFO] вже 4 роки 8 місяців, тому вважає, що вона втратила право користування даною квартирою. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №83 у буд. №16 по вул. Космонавтів в м. Дніпрі. 04.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.17). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору міни від 22.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Згідно даного договору вищезазначена квартира була поміняна на квартиру №5 в будинку №55 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську, яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2002 року (а.с.6). Крім позивача в квартирі також зареєстровані відповідач [PERSON], 20.08.1975р.н. та донька [PERSON], 29.10.1996р.н., що підтверджується довідкою №2361 від 29.03.2018 року, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.7). 12.11.2013 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.8). Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що знайомий з [PERSON] з 2004 року, він є його сусідом та знайомий з його колишньою дружиною [PERSON] З [PERSON] вони зустрічались раніше на свята. Останні раз він бачив [PERSON] восени 2012 року, а в 2013 році вже її не зустрічав. Зараз вони не підтримують стосунків. В квартирі мешкають позивач та донька. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2013 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1996 року по 12.11.2013 року (а.с.8). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що квартира №5 в будинку №55 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську була його особистою власністю та придбана ним у 2002 році в період шлюбу з [PERSON] за його особисті кошти. Однак, позивачем та його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини, у звязку з чим суд вважає не доведеним факт того, що спірна квартира є особистою власністю позивача, оскільки придбана [PERSON] за особисті кошти. В силу ч.1 ст.60, ст.63 СК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи той факт, що квартира №5 в будинку 55 по вул. 20-річчя Перемоги у м. Дніпро, яка у 2004 році була обміняна на квартиру [ADDRESS], придбана підчас зареєстрованого шлюбу з відповідачем, та позивачем не доведено суду, що зазначені квартири є його особистою власністю, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за неможливе визнати відповідача такою, що втратила право користування належної їй квартирою, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed