Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду с позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування при Ізюмській міській раді, Ізюмський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Довгеньківська сільська рада Ізюмського району Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підтвердження позовних вимог зазначає, що йому на підставі договору дарування від 06 жовтня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3986 належить житловий будинок за адресою: за адресою : с. Довгеньке, вул. Московська, 34 Ізюмського району Харківської області. В зазначеному житловому будинку здійснила реєстрацію місця проживання відповідач [PERSON] з якою він на той час перебував у шлюбі з 16 липня 1994 року. Разом зі сторонами у справі до домової книги було внесено запис про проживання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2002 році [PERSON] з дітьми, забравши свої речі та речі дітей, добровільно виселилася з його будинку та переїхала до м. Харкова, за адресою : м. Харків, вул. Праці, 17 де мешкає і по цей час В звязку з припиненням подружніх стосунків 14 квітня 2004 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області шлюб між сторонами розірвано. Жодних перешкод в користуванні житловим приміщенням [PERSON] та дітям він не чинить. Реєстрація місця проживання відповідачки з дітьми в його будинку позбавляє його права користуватися субсидією, а також перешкоджає праву розпорядження своєю власністю. Просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку за адресою: с. Довгеньке, вул. Московська, 34 Ізюмського району Харківської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачі у справі 2002 року вибули на інше постійне місце проживання в м. Харків, де [PERSON] працює, [PERSON] навчається в ЗОШ №87 м. Харкова, [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі. Вказані обставини підтверджуються багаточисленними повідомленнями про це [PERSON] які викладені в її позовних заявах, заявах та клопотаннях до суду, встановлені рішенням суду у справі № 623/1586/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Крім того [PERSON] створила іншу сімю. Відповідач [PERSON], що діяла в своїх інтересах, інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], та в інтересах [PERSON] за довіреністю, позов не визнала, пояснила, що в квітні 2003 року разом з дітьми переїхала жити до своєї тітки, яка проживала в с. Довгеньке, в потім в кінці 2003 року з дітьми переїхала до м. Харкова, де влаштувалась на роботу та влаштувала дітей до школи. Власного житла не має, проживає в орендованій квартирі з теперішнім чоловіком та донькою. Заперечувала проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідач [PERSON] іншого житла не має, постійного місця проживання не має, мешкає у орендованій квартирі. Відповідач [PERSON] є неповнолітньою особою і законодавство України не допускає зменшення або обмеження прав чи інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Що стосується відповідача [PERSON], то він з поважних причин був відсутнім за місцем проживання, оскільки з 01.09.2005 року по грудень 2007 року навчався в комунальному закладі «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №8 Харківської міської ради» на відділенні футболу, з грудня 2007 року в дитячо-юнацькому футбольному клубі «Арсенал», а з 15.02.2010 року по 18.07.2012 року в центрі дитячо-юнацького футболу футбольного клубу «Шахтар», в 2012 році вступив до Донецького державного інституту здоровя, фізичного виховання та спорту, термін навчання до червня 2016 року. Просить в позові відмовити. Представник Ізюмського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник органу опіки та піклування Ізюмської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на висновок органу опіки та піклування при Ізюмській райдержадміністрації від 16 квітня 2015 року. В подальшому надала заяву про подальший розгляд справи у її відсутності. Представник Довгеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює головою Довгеньківської сільської ради з листопада 2010 року. Сторони у справі та їх діти на території сільської ради зареєстровані але не проживають. Відповідач [PERSON] та діти сторін з 2003 року в будинку не проживають, а позивач останні 5 років не проживає, а тому чинити перешкоди у користуванні житлом відповідачами не міг. Скарг зі збоку відповідачів з приводу того, що їм перешкоджають проживати за місцем реєстрації до сільської ради не надходило. В подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вислухавши сторони, та їх представників, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно договору дарування від 06 жовтня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3986 позивачеві [PERSON] належить житловий будинок за адресою: за адресою : с. Довгеньке, вул. Московська, 34 Ізюмського району Харківської області.(а.с.7-9) Матеріалами справи встановлено, що в даному житловому будинку зареєстровані позивач [PERSON] з 27 квітня 1994 року, відповідачка у справі [PERSON] з 08.06.1994 року, та діти сторін [PERSON], [INFO] 11.06.2003 року та [PERSON], 02.02.2000 року 11.06.2003 року (а.с. 98-102, 103-105) Відповідачі зареєстровані в будинку за адресою: вул. Московська, 34 с. Довгеньке, Ізюмського району Харківської області як члени сім»ї власника будинку. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 222563 виданого 09 липня 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 14 квітня 2004 року зроблено запис №09 (а.с.10) Згідно довідок виданих виконкомом Довгеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 28.10.2013 року, 17.02.2014 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою : [INFO] з 2002 року на території сільської ради не проживають (а.с.23-28) Оскільки житловий будинок по вул. Московській, 34 в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області належить позивачеві [PERSON] на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у звязку з користування цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члени сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше. Як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідач [PERSON] не визнаючи позовних вимог, та посилаючись на здійснення позивачем [PERSON] перешкод в користуванні житлом, жодних доказів в підтвердження своїх заперечень проти позову суду не надала, пояснила суду, що комунальні послуги за користування житлом за адресою : вул. Московській, 34 в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області не сплачує. Представник Довгеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що скарг зі збоку відповідачів з приводу того, що їм перешкоджають проживати за місцем реєстрації до сільської ради не надходило. Крім того, відповідно до наданих до суду власноручних заяв [PERSON] від 30 жовтня 2013 року,04 квітня 2013 року, 01 квітня 2014 року, 06 травня 2015 року на адресу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області та відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області, вона мешкає за адресою : м. Харків, вул. Праці, 17 та всі матеріали щодо розгляду її заяв просить надсилати за вказаною адресою (а.с.22, 71,72,83) Вказані обставини підтверджуються також довідкою виданою поліклінічним відділенням Ізюмської ЦМЛ 06 травня 2015 року про відвідання [PERSON], [INFO] лікаря невролога, в якій зазначено, що [PERSON] проживає в [INFO] (а.с.106) Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], 07 березня 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON], що підтверджено в судовому засіданні копією паспорта відповідача [PERSON] (а.с. 15-16) Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] виїхала в інший населений пункт, де працює і де навчаються діти сторін у справі, обрала інше постійне місце проживання, а саме : м. Харків, вул. Праці, 17, та створила сімю в іншому місці проживання. Відповідач порушує права позивача тим, що не знялася з реєстрації як така, що не проживає і не користується жилим приміщенням. Реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] в будинку, що належить на праві власності позивачеві [PERSON] обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Що стосується відповідача [PERSON] то він за адресою : вул. Московська, 34 в с.Довгеньке Ізюмського району Харківської області з 2002 року не проживає в звязку з тим, що його батьки розлучились та мати [PERSON] забравши дітей переїхала на інше місце проживання. В цей час відповідач [PERSON] був неповнолітнім, та не міг самостійно обирати місце свого проживання. Як вбачається з наданих суду доказів, [PERSON] з 01.09.2005 року по грудень 2007 року навчався в комунальному закладі «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №8 Харківської міської ради» на відділенні футболу, з грудня 2007 року в дитячо-юнацькому футбольному клубі «Арсенал», а з 15.02.2010 року по 18.07.2012 року в центрі дитячо-юнацького футболу футбольного клубу «Шахтар», в 2012 році вступив до Донецького державного інституту здоровя, фізичного виховання та спорту, термін навчання до червня 2016 року. (а.с.165-167) Таким чином, за місцем реєстрації відповідач [PERSON] відсутній з поважних причин, оскільки тимчасово виїхав з постійного місця проживання у звязку із навчанням. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти- члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Вказаною нормою забезпечено право дітей на житло батьків, що належить їм на відповідній правовій основі. Тобто, право на користування житлом батька за [PERSON] та за неповнолітньою [PERSON] зберігається незалежно від втрати права користування житлом матірю [PERSON] Законодавство України покладає на органи опіки та піклування обовязок щодо здійснення контролю за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав чи інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень Аналіз положень Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти. Норма ст. 177 Сімейного кодексу України направлена на посилення захисту житлових та майнових прав дітей і надає право органам опіки та піклування відмовляти у наданні батькам дитини згоди на вчинення правочинів, у результаті яких порушуються права на житло такої дитини, тобто дитина буде позбавлена права власності або права користування житлом без надання іншого рівноцінного житла або покращення житлових умов. Висновком органу опіки та піклування при Ізюмській райдержадміністрації Харківської області від 16 квітня 2015 року вирішено вважати недоцільним втрату права користування [PERSON] разом з неповнолітньою [PERSON] житловим приміщенням за адресою вул. Московська, 34 в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області (а.с.69) За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial