Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

23.03.2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Вказує, що 05.05.2008 року відповідач взяла у нього в боргу 300000 грн. та зобовязалася повернути їх до 05.05.2014 року, про що свідчить її розписка. Однак, в передбачені у розписці строки відповідач отримані грошові кошти не повернула. Просить стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 300000 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяла в борг 300000 грн. у позивача [PERSON], та зобовязалася повернути вказану суму до 05.05.2014 року, що підтверджується письмовою розпискою від 05.05.2008 року (а.с.3). Із копії свідоцтва про шлюб серії 1-ОК № 091685 від 10.11.2009 року вбачається, що після укладення шлюбу, відповідач змінила прізвище на «Дулапчій». Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписка підписана особисто відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що в даному випадку дотримана письмова форма договору позики. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідач у строки визначені розпискою, кошти позивачу не повернула, позовні вимоги визнала, а тому суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 300000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3654 грн.

Outcome: approved