Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

24.01.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку, розташованого [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачка [PERSON], яка є попереднім власником цього будинку, понад рік не проживає у спірному приміщенні, однак при цьому залишається бути зареєстрованою у вказаному будинку і добровільно знятися з реєстрації не бажає. Наголосила, що відповідачка [PERSON] ще в листопаді 2016 року, після продажу їй цього будинку, вивезла з будинку усі свої речі та вибула проживати за іншою адресою. Наявність такої реєстрації відповідачки у належному їй житловому будинку, створює їй перешкоди у користуванні та утриманні цього нерухомого майна, оскільки відповідачка не являється членом її сім'ї, і жодних майнових прав на будинок вже не має. Проте на неї продовжуються нараховуються необхідні комунальні платежі і це заважає їй оформити субсидію на компенсацію витрат зі сплати комунальних послуг. Своє зобов'язання виписатися з вказаного помешкання до листопада 2017 року відповідачка не виконала, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судові засідання 27.02.2018 року та 20.03.2018 року не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подала. Тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого 22.11.2016 року за № 1179 приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В., відповідачка [PERSON] продала, а [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований [ADDRESS] (а.с. 7-11). Відтак, з того часу новим власником вказаного житлового будинку є позивачка [PERSON] У зазначеному будинку залишається зареєстрованою колишня його власниця [PERSON], що підтверджується записом у будинковій книзі до вказаного будинку (а.с. 12-14). Згідно розписки, складеної [PERSON] 23.11.2016 року, остання зобов'язалася виписатися з вищевказаного будинку на протязі року, однак, як свідчить факт пред'явлення позивачкою даного позову, відповідачка обіцяне не виконала. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому статтею 346 ЦК України передбачений перелік підстав припинення права власності, який не є вичерпним. Підставами припинення права власності є юридичні факти (певні обставини), з якими закон пов'язує припинення права власності. За загальним правилом припинення права власності на певне майно в однієї особи водночас означає виникнення права власності на це ж майно в іншої особи. Підстави припинення права власності можуть бути як за волею власника, та і незалежно від його волі. З встановлених по даній справі обставин вбачається, що право власності [PERSON] на належний їй на праві власності будинок [ADDRESS] було припинено на законних підставах і водночас позивачка [PERSON] набула на цей будинок право власності на законних підставах. Відтак, оскільки право власності [PERSON] на спірний житловий будинок припинено, то вона автоматично втрачає право користуватися приміщенням у цьому будинку. При судовому розгляді справи встановлено, що відповідачка [PERSON] не є членом сім'ї позивачки у справі. Договір найму спірної квартири між ними також не укладався. Таким чином, позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням у будинку, ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved