Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

24.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Страхової компанії «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, запо-діяної смертю чоловіка. В обґрунтування позову зазначила, що 24 лютого 2014 року автомобіль під керуван-ням водія [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON], чоловіка позивачки, який від отриманих травм помер на місці. Водій [PERSON] від отриманих травм того ж дня померла в лікарні. Згідно з постановою старшого слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС в Донецькій області [PERSON] від 28.04.2014 року, кримінальне провадження за фак-том ДТП, внаслідок якої загинув чоловік позивачки, було закрите у зв'язку з відсутністю в діях водія транспортного засобу складу злочину. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], була застрахована у ПрАТ «СК ВУСО». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю особи, складає 100 000 грн. на одного потерпілого. У добровільному порядку страхова компанія відмовилась відшкодовувати позивачці спричинену смертю чоловіка шкоду та здійснювати страхові виплати пославшись на невстановлення вини [PERSON], що підтверджено листом №3142 від 02.06.2016р. Окільки відмова є незаконною, та такою що порушує права на відшкодування шко-ди, передбачені чинним законодавством України, позивачка просила суд стягнути з відпо-відача на її користь 43 848 грн. в рахунок страхового відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника, також щомісячними платежами в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника в розмірі 622,13 грн. щомісяця протя-гом часу з березня 2017 року довічно в межах встановленого ліміту та одноразово за пері-од з лютого 2014 року по лютий 2017 року 22 396,68 грн., витрати на поховання у розмі-рі 10 295 грн, моральну шкоду в розмірі 14 616 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхової компанії «ВУСО» на користь [PERSON] в рахунок страхового відшкодування шкоди 43 848 грн., за період з 23.06.2016 року по 23.02.2017 року одноразово суму в розмірі 6 221 ,13 грн., також починаючи з 24.03.2017р. щомісячними платежами - по 622,13грн. щомісяця в межах встановленого ліміту -100 000 грн. з урахуванням сплачених сум. Стягнуто з ПАТ «Страхової компанії «ВУСО» на користь [PERSON] в раху-нок відшкодування витрат на поховання 8263 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 14616 грн. Стягнуто з ПАТ «Страхової компанії «ВУСО» на користь держави судовий збір у розмірі 2240 грн. На вказане рішення ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що цивільно-правова відповідальність особи виникає за умови, що її дії були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Проте відповідно до постано-вою слідчого в діях водія транспортного засобу [PERSON] був відсутній склад злочи-ну. Натомість токсикологічні дослідження трупа [PERSON] показали, що він знаходи-вся в стані алкогольного спяніння середнього ступеня в момент ДТП. Крім того він буду-чи особою похилого віку, яка має слабкий зір, в темну пору року вийшов на проїжджу ча-стину поза межами дорожнього знаку «Пішоходний перехід». Тобто можна зробити ви-сновок, що саме його дії стали причиною настання ДТП. Також представник відповідача зазначає, що навіть якби у страховика виникав обовязок виплатити страхове відшкодування, то це було б у іншому розмірі. Днем виникнення права на вимогу про відшкодування шкоди є 23 травня 2016 року, адже це є останній день наданий страховику для прийняття рішення про здійснення стра-хового відшкодування або відмові у виплаті. Тобто період відшкодування шкоди є значно меншим. І позивач могла би просити стягнути на свою користь 5999,17 грн. Проте відповідно до ч. 4 ст. 1200 ЦК України розмір відшкодування може бути збі-льшений законом. Ст. 27.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Таким чином було б обґрунтовано стягнути з відповідача 43 848,00 грн. (1218*36), що цілком поглинуло б 5999,17 грн., оскільки дана сума є меншою за межу встановлену ст. 27.2 Закону. Крім того судом не було встановлено, що [PERSON] була утриманцем померло-го чоловіка, адже отримувала пенсію, тобто мала самостійний дохід. Також суд у резолютивній частині вирішив - стягнути з відповідача на користь пози-вача 622,00 грн. щомісячними платежами після виплати страхового відшкодування до ви-черпання страхової суми в розмірі 100 000 грн. Проте даний висновок може тлумачитися неоднозначно, а саме: з якого по який період повинні обраховуватися вказані платежі, яку суму та кількість виплат суд першої інстанції мав на увазі стягнути на користь позивача, чи визначив суд першої інстанції, що страхова сума в розмірі 100 000 грн. охоплює всі ви-ди виплат в тому числі повязані з відшкодуванням моральної шкоди та витрат на похо-вання померлого. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явились (а.с. 184). Суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевірив-ши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оска¬ржуване рішення скасуванню, виходячи з наступних підстав. При ухваленні рішення суд виходив з того, що автомобілем на час ДТП законно во-лоділа [PERSON], а її цивільна відповідальність, як володільця автомобіля, відповідно до страхового полісу була застрахована відповідачем - страховою компанією ПАТ «СК «ВУСО», а тому шкода, завдана цим автомобілем, повинна бути відшкодована саме відпо-відачем. Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови про закриття кри-мінального провадження від 28.04.2014 року, 24 лютого 2014 року, приблизно о 19.10 год, в темну пору доби, на неосвітленій ділянці 23км.-400м автодороги Словянськ - Донецьк в Константинівському районі Донецької області автомобілем HYUNDAI ACCENT регістра-ційний номер АН3562 II під керуванням водія [PERSON], що здійсню-вала рух з боку м. Краматорська в напрямку м. Дружківка, було скоєно наїзд на пішохода [PERSON], який є чоловіком позивачки, згідно свідоцтва про шлюб, яке видано відділом РАЦС м. Краматорськ 09.03.1998р., реєстраційний запис №262 . Від отриманих травм чоловік позивачки помер на місті. Водій [PERSON] від отриманих травм того ж дня померла в лікарні. Згідно з постановою старшого слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС в Донецькій області [PERSON] від 28.04.2014 року, кримінальне провадження за фак-том ДТП, внаслідок якої загинув чоловік позивачки, було закрите у зв'язку з відсутністю в діях водія транспортного засобу складу злочину. Відповідно до відповіді начальника територіального сервісного центру, згідно наяв-них даних НАІС «Автомобіль» (яка введена в експлуатацію наприкінці 2012 року) та бази даних РІІС «Автомобіль», автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, з 03.07.2013 року по 06.08.2013 року був зареєстрований за громадянином [PERSON] (номерний знак [NUMBER]). З 08.08.2013 року по 14.08.2015 року вищевказаний автомобіль був зареєстро-ваний за громадянкою [PERSON] (номерний знак АН 3562ІІ). Згідно висновку експерта №28 від 24.02.2014 року, причиною смерті [PERSON]П, стала тупа травма тіла, що супроводжувалася множинними переломами кісток скелету, забиттям та розривом внутрішніх органів, ускладнена розвитком гострої крововтрати та шоку. Згідно свідоцтва про смерть, серія І-НО №753641, [PERSON], помер 24.02.2014 року. Згідно свідоцтва про укладання шлюбу, [PERSON] є чоловіком Шабиєвої ([PERSON]А.). Згідно пенсійного посвідчення №801640, виданого на імя [PERSON], вона отримує пенсію за віком у розмірі 458 грн 78 коп. Згідно довідки наданої Пенсійним Фондом України у м. Краматорську, [PERSON] отримував пенсію за віком у розмірі 1244,27 грн. Згідно накладної №1516 від 15.10.2016 року, [PERSON] купила памятник гранитний за 4700 грн, ритуальні послуги - 1250 грн, організація похоронів-2313 грн, поминальний обід-2032,84 грн. Як вбачається з відповіді ПАТ СК «ВУСО» на імя [PERSON] від 02.06.2016 ро-ку, позивачки відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які ма-ють значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які бе-руть участь у справі, виникає спір. В матеріалах справи міститься копія полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/3141483 від 05 липня 2013 року (а.с. 4). З якого вбачаєть-ся, що [PERSON] не є страхувальником за цим полісом. Однак з нього вбачається, що застраховано було транспортний засіб з номерним знаком АН 9402 ІН, мі-сце реєстрації місто Красноармійськ. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником авто-мобіля з номерним знаком АН 3562 ІІ є [PERSON], місце реєстрації місто Дружківка, дата реєстрації 8 серпня 2013 року (а.с. 8). Відповідно до відповіді начальника територіального сервісного центру, згідно наяв-них даних НАІС «Автомобіль» (яка введена в експлуатацію наприкінці 2012 року) та бази даних РІІС «Автомобіль», автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, з 03.07.2013 року по 06.08.2013 року був зареєстрований за громадянином [PERSON] (номерний знак [NUMBER]). З 08.08.2013 року по 14.08.2015 року вищевказаний автомобіль був зареєстро-ваний за громадянкою [PERSON] (номерний знак АН 3562ІІ). Таким чином, з аналізу наведених доказів вбачається, що договірні відносини з обо-в'язкового страхування цивільно-правової відповідальності були укладені між громадяни-ном [PERSON] (що був попереднім власником автомобілю) та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО». Тобто договірних відносин між [PERSON] та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» з приводу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не існує. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страхо-вик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхо-ву виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто відсутній договір страхування, відповідно до якого у страховика (відповідача по справі) виникає обов'язок відшкодовувати шкоду заподіяну [PERSON] відповідно до вимог ст. 979 ЦК України. Разом з тим колегія суддів зазначає, що відповідно до п.41.1.а ст..41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшко-довує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним за-собом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шко-ди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Враховуючи викладене колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеля-ційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення суду. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне за-стосування норм матеріального або процесуального права. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення ска-суванню у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права з винесенням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розпо-діл судових витрат. Оскільки позивач [PERSON] при зверненні до суду судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від оплати судових витрат відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed