Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

22.03.2016р. [PERSON] звернувся до АНД районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. № 4 - 6). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.04.2014р. він уклав з [PERSON] договір позики, на підставі якого передав останньому кошти у розмірі 8 816 дол. США, зі строком повернення до 30.05.2014р. і сплатою 3% від суми позики за користування грошовими коштами, що було оформлено розпискою. В якості забезпечення виконання боргового зобов'язання [PERSON] зобов'язався передати позивачеві належну йому на праві власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом видачі [PERSON] нотаріально посвідченої довіреності на її продаж. [PERSON] у встановлений договором борг не повернув. У зв'язку з цим сторони домовилися про продаж квартири. Оскільки вартість квартири перевищувала суму заборгованості, вони узгодили, що різниця, яка залишиться після погашення боргу, буде повернута [PERSON] 20.06.2014р. відповідач видав позивачеві довіреність на продаж квартири строком дії до 20.01.2015р. Лише в березні 2016р. позивач знайшов покупця, але на той момент вже закінчився термін дії довіреності. Він звернувся до [PERSON] з питання продажу квартири, але той відмовив в укладенні договору купівлі-продажу. Повідомив, що довіреність через три неділі після видачі була ним відкликана і грошові кошти він повертати не буде. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1052 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 8 816 дол.США, 3 % за користування грошовими коштами в сумі 264,78 дол.США, 3% річних в сумі 478,79 дол.США, а всього 9 559,27 дол.США, що станом на 01.03.2016р. за офіційним курсом НБУ 254 276,58 грн. Ухвалою судді Скрипник О.Г. Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2016р. забезпечено позов шляхом накладення заборони на відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] (а.с. № 16). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2016р. дану справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 46). Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.09.2016р. справу передано на розгляд судді Наумовій О.С. (а.с. № 50). Ухвалою суду від 02.11.2016р. по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, у зв'язку із чим провадження по справі зупинене (а.с. № 69). Ухвалою суду від 23.02.2017р. провадження по справі було поновлено і сторін викликано в судове засідання, у зв'язку із тим, що Дніпропетровським НДІСЕ повернуті матеріали справи без виконання експертизи, оскільки відповідач не сплатив кошти за її проведення (а.с. № 81). Ухвалою суду від 09.03.2017р. по справі повторно призначено судово-почеркознавчу експертизу, у зв'язку із чим провадження по справі зупинене (а.с. № 85). 13.09.2017р. від Дніпропетровського НДІСЕ на адресу суду надійшов експертний висновок № 3289-17 від 28.08.2017р. разом із супровідним листом від 13.09.2017р. № 3289-17 (а.с. № 110 - 132). У зв'язку із закінченням строку дії повноважень судді Наумової О.С. 13.03.2017р. справу за наслідками авторозподілу передано на розгляд судді Ткаченко Н.В. (а.с. № 102). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.09.2017р. справу прийнято до провадження (а.с. № 133). Представник позивача - адвокат [PERSON] (діє на підставі договору від 29.11.2017р. та ордеру - а.с. № 143, 155) 12.09.2018р. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі і без участі позивача, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, звертала увагу суду на недобросовісне користування своїми процесуальними правами з боку представника відповідача, який затягує розгляд справи, заявляє різні клопотання та не з'являється до суду (а.с. № 173). Представник відповідача - адвокат [PERSON] (діє на підставі договору від 14.09.2017р. та ордеру - а.с. № 139, 158) в судове засідання 12.09.2018р. не з'явився, про дату місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 171), про причини неявки суду заяв та підтверджуючих поважність причин такої неявки документів не надав. З урахування заяви представника позивача та неявки представника відповідача на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд ухвалою від 12.09.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами. Суд вважає, що у цій справі слід винести рішення в порядку глави 6 розділу III ЦПК України, підстав для винесення по справі заочного рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України не має, оскільки з поданих до суду клопотань та заяв, зокрема, про призначення експертизи, про витребування доказів та заяви про проведення підготовчого засідання за відсутності представника відповідача (а.с. № 64, 67, 156, 157) вбачається, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає, отже цій позиції судом буде надана оцінка поряд з оцінкою наявних у справі доказів. При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Підготовче засідання по справі проведено відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України 30.05.2018р. (а.с. № 161). Під час підготовчого провадження було відмовлено представнику позивача у задоволені клопотання про допит свідків з огляду на положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України та задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Суд, з'ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.04.2014р. [PERSON] уклав із [PERSON] договір позики, на підставі якого передав останньому кошти у розмірі 8 816 дол. США, зі строком повернення до 30.05.2014р. і сплатою 3% від суми позики за користування грошовими коштами, що було оформлено розпискою (а.с. № 12). В якості забезпечення виконання боргового зобов'язання [PERSON] у цій же розписці зобов'язався передати позивачеві належну йому на праві власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом видачі [PERSON] довіреності на її продаж. [PERSON] у встановлений договором строк борг не повернув. Оригінал розписки надавався експерту для дослідження під час проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с. № 112). Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору позики і не повернув позивачу грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Враховуючи викладене, сума основного боргу у 8 816 дол.США підлягає стягнення з відповідача. Окрім того, договором позики (розпискою) обумовлене, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 3 (трьох) %. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Заборгованість відповідача за процентами за договором складає 264,48 дол. США, згідно розрахунку позивача (а.с. № 6). Окрім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, то позивачем відповідно до вимог ст. 625 ЦК України були розраховані 3% річних. Так, згідно розписки 8 816 дол.США надано на один місяць, тобто зі строком повернення до 30.05.2014р. Згідно розрахунку у позові (а.с. № 6) 3% річних від простроченої суми складає всього 478,79 дол.США. А саме, за 2014р. сума 3% річних складає 155,78 дол. США (8 816 х 3 х 215 (період з 31.05.2014р. по 31.12.2014р.) : 365 : 100). За 2015р. сума 3% річних складає 264,48 дол.США (8 816 х 3 х 365 (за рік) : 365 : 100). За 2016р. сума 3% річних складає 58,53 дол.США (8 816 х 3 х 81 (період з 01.01.2016р. по 21.03.2016р.) : 366 : 100). Загальна сума заборгованості складає 9 559,27 дол.США (8 816 +264,48 + 478,79). При цьому, підстави нарахування трьох відсотків від суми позики і сума трьох відсотків річних не заперечуються відповідачем. Сума основного боргу та три відсотки від суми позики та три відсотки річних від простроченої суми, яка дорівнює 9 559,27 дол.США по курсу НБУ на 12.09.2018р. складає 268 519 грн.89коп. за таким розрахунком 9 559,27 дол.США х 28,09 = 268 519 грн.89коп. (а.с № 174-175). Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. 6-284ц17. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України (в редакції статті на час ухвалення судом рішення) суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заперечення сторони відповідача стосовно того, що наявна в матеріалах справи розписка [PERSON] не складалась та не підписувалась (а.с. № 12, 64), суд оцінює критично, оскільки згідно висновку експерта № 3289-17 від 28.08.2017р. за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи зроблено наступні висновки: 1. Рукописні записи, якими виконаний текст боргової розписки від 30.04.2014р. на користь [PERSON], виконані [PERSON]; 2. Підпис від імені [PERSON] під текстом даної розписки - виконаний самим [PERSON] (а.с. № 111-115). Заперечення сторони відповідача стосовно того, що розписка була видана ним під впливом погроз, у зв'язку з чим за його заявою 21.05.2016р. було внесено відомості до ЄРДР (а.с. № 62), суд також оцінює критично, оскільки згідно відповіді Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 09.07.2018р. на запит суду (а.с. № 163, 172) вбачається, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження за заявою [PERSON] від 21.05.2016р. винесено постанову про закриття кримінального провадження від 14.11.2016р. згідно ч.1 п. 2 ст. 284 КПК України. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 2 542грн. 77коп., що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 1 % від цини позову у 2016 році (а.с. № 7). Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 142грн.43коп., оскільки рішенням суду сума заборгованості за договором позики стягнута по курсу НБУ на 12.09.2018р. (2 685 грн.20коп. - 2 542грн. 77коп. = 142грн.43коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved