Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

23 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON], 16.01.2008р.н., у твердій грошовій сумі в розмірі 1200грн. щомісячно з урахуванням індексації, з дня подачі заяви і до її повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що 27.05.2011 року Радехівським районним судом Львівської області шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], яка проживає із позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач у вихованні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання якої [PERSON] у добровільному порядку не надає. Добровільно про сплату аліментів домовитися із останнім не вдається, тому змушена звернутися до суду. Крім цього, відповідач працює приватним підприємцем, аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчих документах з такого не проводиться, батьки на його утриманні не перебувають, визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати такі в твердій грошовій сумі. У судове засідання позивачка не зявилася, надавши заяву із підтриманням позовних вимог та просить позов задоволити. На винесення заочного рішення не заперечує (а.с.52). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причини, що унеможливили його прибуття до суду, не повідомив. Поряд з цим, в матеріалах справи присутнє підтвердження довідка про доставку [PERSON] SMS-повідомлення щодо документу «Повістка про виклик до суду» (а.с.50,54). Окрім цього, в матеріалах справи присутнє пояснення відповідача [PERSON] від 07.04.2017 року, з якого вбачається, що останній не заперечує щодо задоволення даного позову, готовий сплачувати аліменти у розмірах, достатніх для задоволення розумних потреб дочки. Також, зазначає, що на даний час працює оператором АГНКС ТзОВ «Гефест-Львів» та з січня 2017 року отримує заробітну плату у розмірі 3300 гривень щомісячно із надбавкою за нічні години роботи. Крім цього, на даний час перебуває в іншому шлюбі, а його дружина знаходиться на 7 місяці вагітності. Вважає вимогу позивача про визначення аліментів в сумі 1200 гривень надмірною (а.с.14-17). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.169 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін і застосування технічних засобів фіксації судового засідання та на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.5), у них 16 січня 2008 року народилася дочка [PERSON] (а.с.6), яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.2-3). Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги обґрунтування відповідача, зокрема стан його дружини, довідки з місця роботи і про заробітну плату та стан його дружини, які мають передувати вирішенню питання на підставі ст.182 СК України і, відповідно до правил процесуального закону про допустимість засобів доказування, суд зауважує, що наявність і вагомість цих обставин мають підтверджуватися письмовими доказами. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обовязку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] правомірною. Відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоровя [PERSON] задовільний, їй не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоровя, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів, а відповідач не позбавлений права заявити про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved