Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

24.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Товарна біржа «Мегаполіс-Інфо», про розділ майна подружжя. В заяві пояснила, що з 11.12.1999р. по 25.10.2010р. позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На теперішній час шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб розірвано. За час перебування сторін у шлюбі було придбано майно, що є спільною сумісною власністю подружжя - квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений у письмовій формі, зареєстрований на Товарній Біржі «Мегаполіс-Інфо» за № 667 від 29.12.2001 року. Позивач до судового засідання не з'явилась, суду надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Інші відповідачі та третя особа до судового засідання неодноразово не з'являлись, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.12.1999р. по 25.10.2010р. З вересня 2010 року шлюбні відносини між сторонами були припинені. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13. 10. 2010 шлюб сторонами було розірвано. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Під час перебування сторін у шлюбі (29. 12. 2001) було придбано квартиру [ADDRESS], яка є майном, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу - 29. 12. 2001, і відповідно до положень ст. 60 СК України воно є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена вище квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому кожному з подружжя належала ? частина вказаного майна. Відповідно до Реєстраційного посвідчення Миколаївського міського бюро технічної інвентаризації відомо, що кварта [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON]. Судом встановлено, що 29. 12. 2001 р. на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між [PERSON], [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, був укладений договір № 667 купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір було зареєстровано в Миколаївському МБТІ в реєстровій книзі за реєстровим № 20317 від 21. 01. 2002р. Всі умови договору сторонами були виконані в повному обсязі, грошові кошти покупцем сплачено, квартира продавцями передана покупцю, але нотаріально договір зареєстрований не був. Дані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним та визнати за позивачем право власності на спірну квартиру. Таким чином, суд вважає позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, з підстав, встановлених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved