Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

23 червня 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], з участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про визначення ідеальних часток у праві спільної часткової власності та встановлення порядку користування квартирою. 1 серпня 2014 року позивачі уточнили позовні вимоги, просять визначити право власності по 1/3 ідеальній частині квартири [ADDRESS], житловою площею 27,7 кв. м, загальною площею 48,2 кв. м, за кожною із них - [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Просять визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином:[PERSON] та [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO] року народження, виділити в користування кімнату житловою площею 15,8 кв. м; Відповідачу [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] року народження, виділити кімнату житловою площею 11,9 кв. м з прилеглим балконом площею 1,2 кв. м; Кухню площею 7,0 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м, коридор площею 7,8 кв. м, вбудовану шафу площею 0,7 кв. м - залишити в загальному користуванні сторін. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що їм, [PERSON], [PERSON], та відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Оскільки вказана квартира перейшла у власність шляхом приватизації і право власності набуто сторонами з однакових правових підстав, то частки співвласників квартири є рівними. Вищезазначена квартира є двокімнатною, житловою площею 27,7 кв. м, загальною площею 48,2 кв. м, знаходиться на 5-му поверсі дев'ятиповерхового будинку. Квартира складається з кімнати житловою площею 15,8 кв. 'м та кімнати житловою площею 11,9 кв. м, кухні площею 7,0 кв. м, ванної кімнати площею 2,6 кв. м, вбиральні площею 1,2 кв. м, коридору площею 7,8 кв. м, вбудованої шафи площею 0,7 кв. м; квартира обладнана балконом площею 1,2 кв.м. В даній квартирі зареєстровані також неповнолітня дочка позивача [PERSON] - [PERSON], [INFO] року народження, та неповнолітній син відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO] року народження, які не є суб'єктами права спільної сумісної власності. На теперішній час, [PERSON] з двома неповнолітніми дітьми та чоловіком, а також [PERSON]., тимчасово мешкають на [ADDRESS], а відповідач з неповнолітнім сином [PERSON] займають всю спірну квартиру. Позивачі, мають намір вселитися у належну їм на праві спільної власності спірну квартиру і з цією метою намагалися у добровільному порядку (як в усній, так і в письмовій формі) вирішити з Відповідачем питання визначення порядку користування квартирою, або ж її обміну. Однак, їхні спроби домовитися з [PERSON] виявилися безрезультатними. У зв'язку з непорозуміннями, сварками і суперечками з приводу користування, утримання та збереження спільного майна, які виникають між позивачами та відповідачем як співвласником житла, без встановлення порядку користування квартирою за рішенням суду, [PERSON]. та [PERSON] з неповнолітньою дитиною, на сьогоднішній день фактично позбавлені можливості користуватися та володіти своєю квартирою. Позивач [PERSON], вона ж представник позивача [PERSON]. у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та надала пояснення аналогічні за змістом, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги фактично визнала частково, пояснивши що між сторонами склались неприязні стосунки та згоди щодо визначення користування квартирою ними не досягнуто. Не заперечує право на частку позивачів у праві спільної сумісної власності на квартиру. Представник третьої особи - Соламчак О.Д. у судовому засіданні при вирішенні спору покладається на думку суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно з технічним паспортом від 13 грудня 1999 року спірна квартира є двокімнатною, житловою площею 27,7 кв. м, загальною площею 48,2 кв. м, знаходиться на 5-му поверсі дев'ятиповерхового будинку. Квартира складається з кімнати житловою площею 15,8 кв. 'м та кімнати житловою площею 11,9 кв. м, кухні площею 7,0 кв. м, ванної кімнати площею 2,6 кв. м, вбиральні площею 1,2 кв. м, коридору площею 7,8 кв. м, вбудованої шафи площею 0,7 кв. м; квартира обладнана балконом площею 1,2 кв.м. У відповідності до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Судом встановлено, що в добровільному порядку домовленості між сторонами щодо визначення частки кожного з них у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру не досягнуто. Вказана обставина обмежує право позивача на розпорядження належною їй часткою майна. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи те, що право власності на спірну квартиру оформлено на трьох співвласників, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], належить по 1/3 частині спірної квартири. Частиною 3 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За наведених обставин, враховуючи обґрунтованість вимог позивача щодо поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності та визначення часток кожного з співвласників спірної квартири, право спільної сумісної власності на дану квартиру слід припинити. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Як наголошує ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що на даний час позивачі в спірній квартирі не проживає. Протягом тривалого часу між сторонами виникають постійні суперечки та сімейні сварки з приводу порядку володіння та користування спірною квартирою, що пітверджується поясненнями сторін. У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати у такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З урахуванням цих роз'яснень постанови Пленуму ВСУ та обставин даної справи, а саме те, позивачі [PERSON] та [PERSON]. володіють разом 2/3 ідеальними частинами спірної квартири, суд вважає, що позовні вимоги про виділення в користування позивачам з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO] року народження, кімнату житловою площею 15,8 кв. м; відповідачу з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] року народження, кімнату житловою площею 11,9 кв. м з прилеглим балконом площею 1,2 кв. м., приміщення загального користування, а саме кухню площею 7,0 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м, коридор площею 7,8 кв. м, вбудовану шафу площею 0,7 кв. м в квартирі квартирі [ADDRESS] залишити у спільному користуванні є обґрунтованими. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати Враховуючи викладене,

Outcome: approved