Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

22.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка навчається, вказавши, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Одруження виявилося невдалим, шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу спільна із відповідачем дочка [PERSON] залишилася проживати із нею та перебуває на повному її утриманні. В звязку з тим, що дочка навчається в Тернопільському вищому професійному училищі ресторанного сервісу і торгівлі, просить стягнути на її користь аліменти з відповідача на утримання дочки в розмірі 600 грн. щомісячно до закінчення нею навчання. Позивачка в ході розгляду справи позов підтримала. Суду пояснила, що спільна із [PERSON] дочка перебуває на її утриманні. На даний час дочка [PERSON] навчається на що необхідно значні витрати, просила позов задовольнити. Відповідач в ході розгляду справи позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. Згідно довідки Гулівецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області №976 від 07 жовтня 2015 року на утриманні позивачки знаходиться дочка [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Тернопільського вищого професійного училища ресторанного сервісу і торгівлі №252 від 06 жовтня 2015 року [PERSON] дійсно навчається денно у Державному професійно-технічному навчальному закладі І рівня акредитації «ТВПУ ресторанного сервісу і торгівлі» з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2017 року за спеціальністю пекар, кухар, продавець та перебуває на неповному державному забезпеченні. Частиною 1 ст. 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і, у звязку з цим, потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. [PERSON] є студенткою Тернопільського вищого професійного училища ресторанного сервісу і торгівлі та навчається на денній формі. При таких обставинах суд вважає за можливе стягнути аліменти в твердій грошовій сумі та покласти на батьків рівні обовязки по утриманню дитини. Передбачений ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний відсоток прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відноситься лише до випадків стягнення аліментів у відсотках від заробітку (доходу), тому не може бути застосований до випадків стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Законодавець захищає дитину від отримання аліментів у сумі, яка була б меншою від 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку шляхом індексації аліментів, що передбачено ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України та можливістю отримання державної допомоги в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбаченої ч.3 цієї ж статті Кодексу. Таким чином вимоги позивачки про стягнення аліментів у розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягають. Враховуючи рівність обовязків батьків по утриманню дитини, матеріальне становище відповідача, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню частково. На підставі наведеного,

Outcome: partial