Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

23.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості в розмірі 17 300 доларів США в національній валюті України за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на момент прийняття судом рішення. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.12.2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики (письмова розписка), відповідно до якої Саркар [PERSON] отримав від нього в борг грошові кошти в сумі 17 300 доларів США з подальшим їх поверненням. 09.12.2016 року він звернувся до відповідача з вимогою повернути всю суму заборгованості, однак останній проігнорував вимогу та до теперішнього часу гроші не повернув, через що він вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить справу розглядати у його відсутність. В разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач [PERSON] [PERSON] на судове засідання 27.03.2017 року та 26.04.2017 року двічі, поспіль не з'явився, про причину неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією та даними довідки про направлення SMS-повідомлення, які долучено до матеріалів справи. Доказів, що підтверджують поважність причини неявки, не надав, представника, який би діяв від його імені, не направив, заяви про відкладення судового засідання або про розгляд справи у його відсутність, не представив. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності вимог до ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 13.12.2013 року [PERSON] позичив в борг Саркар [PERSON] грошові кошти в сумі 17 300 доларів США з подальшим їх поверненням, про що відповідачем особисто складено письмову розписку, копію якої долучено до матеріалів справи. 09.12.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути позичену суму заборгованості, однак останній проігнорував вимогу та до теперішнього часу гроші не повернув З позовної заяви вбачається, що сума боргу складає 17 300 доларів США, що станом на день звернення з позовом до суду (23.12.2016 року) за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, становило в гривневому еквіваленті становила 454 990 грн. Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст. 530 ЦПК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст.99 Конституції, грошовою одиницею України є гривня. Нормами ч.1, ч.2 ст. 192 ЦК України, встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривні. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст.. 533 ЦК України встановлено: 1.Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. 2.Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання, є національна валюта України гривня. Таким чином, заявлена позивачем сума боргу в розмірі 17 300 доларів США, підлягає стягненню в гривневому еквіваленті, який за офіційним курсом Національного банку України, станом на день прийняття рішення 100 доларів США 2663,1832 грн., що підтверджується даними довідки НБУ від 26.04.2017 року №61-0050/30845, становить 460 699,00 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (письмовою розпискою) в гривневому еквіваленті в розмірі 460 699,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved