Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

23.05.2014 року позивач звернулась з позовом до суду, який в подальшому уточнила, та згідно останньої редакції від 18.06.2014 року просила суд ухвалити рішення яким: визнати договір дарування ? частини будинку [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 01.03.2004 року, реєстр. № 536, удаваним правочином, який приховав договір купівлі-продажу ? частину будинку [ADDRESS]. Визнати право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на ? частину будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач [PERSON] з 1954 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, а саме ? частина будинку [ADDRESS]. Однак, купівля-продаж частини будинку була оформлена як договір дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 01.03.2004 року, реєстр. № 536. Позивач стверджує, що в той час вона не надала значення цієї обставині, оскільки ріелтор пояснила, що укладання договору дарування значно спрощує процедуру оформлення, а за правовими наслідками цей договір не відрізняється від договору купівлі-продажу. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, дійсно підтвердивши, що зазначений договір був удаваним та приховував договір купівлі-продажу, а майно, набуте за вказаним договором, є майном подружжя. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що 25 вересня 1959 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про одруження Серії [NUMBER]. 01 березня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування, згідно умов якого [PERSON] подарував, а гр. [PERSON] прийняв в дарунок ? частину житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А», загальна житлова площа якого становить 65,9 кв.м. та надвірних споруд : «Б»- сарай; «В» - вбиральня; № 2,5,7-9 - огорожі; І- мостіння; ІІ - шахта, розташованих на земельній ділянці площею 960 кв.м. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до позовних вимог, позивач вважає, що договір дарування від 01 березня 2004 року є удаваним, та сторони договору мали на меті укласти договір купівлі-продажу. Згідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників договору. Враховуючи згоду відповідача з даним позовом та його ствердження щодо того, що дійсно між сторонами був укладений договір купівлі-продажу та передані грошові кошти за придбану нерухомість, суд вважає, що договір дарування, вчинений між [PERSON] та [PERSON], приховував договір купівлі-продажу, а нерухоме майно: ? частина житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], є майном подружжя. Крім того, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 24.06.2008 року були прийняті в експлуатацію прибудови літ. «а5» до житлового будинку літ. «А», площею 10,9 кв.м., літня кухня літ. «П», гараж літ. «Р» за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2010 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виділ частки майна, яке є об`єктом спільної часткової власності в натурі та виділення в користування земельної ділянки. Виділено з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в натурі ідеальну частку [PERSON], припинено право спільної часткової власності на приміщення зазначеного домоволодіння, визнано за [PERSON] право власності на приміщення вказаного домоволодіння, визначено порядок користування земельною ділянкою по вказаній адресі. Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2011 року рішення Київського районного суджу м. Одеси від 23.09.2010 року було скасовано і у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, у відповідача на сьогоднішній день відсутні правовстановчі документи на належну йому частину будинку, що, однак, не позбавляє позивача права на спільне майно подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та необхідно визнати договір дарування ? частини будинку [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 01.03.2004 року, реєстр. № 536, удаваним правочином, який приховав договір купівлі-продажу ? частину будинку [ADDRESS] та визнати право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на ? частину будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного і

Outcome: approved