Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

23 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] в її користь заборгованість за договором позики від 09.02.2021 року на загальну суму 8029,59 доларів США. Свої позовні вимоги [PERSON] збільшила до 8055,89 доларів США, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом 01липня 2021 року. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 09 лютого 2021 року на підтвердження укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] , його умов та передачі грошей, [PERSON] було власноручно складено розписку (надалі - розписка), відповідно до якої вона отримала від [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 7000 доларів США. Згідно умов розписки [PERSON] зобов`язалась повернути отриману в борг суму та сплатити проценти у розмірі 1000 доларів США за користування коштами до 09 березня 2021 року, однак свої зобов`язання не виконала. Оскільки умовами договору позики не визначено розмір процентів, які підлягають сплаті у разі прострочення сплати своїх боргових зобов`язань, то з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] три проценти річних від простроченої суми, що складає 55,89 доларів США. Ухвалою суду від 11 травня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження. 01 червня 2021 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 09 лютого 2021 року. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що 29 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За договором позики від 29.07.2020 року, [PERSON] передала [PERSON] у власність грошові кошти у сумі 3000 доларів США, а [PERSON] було взято зобов`язання повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) плюс 7% від суми позики щомісячно в строк до 29 січня 2021 року. На підтвердження укладеного договору [PERSON] була надана розписка від 29 липня 2020 року, яка написана [PERSON] власноручно за місцем роботи в приміщенні «ГрандБазар» в місті Вараш. 29 серпня 2020 року, в рахунок погашення процентів за договором позики від 29 липня 2020 року, [PERSON] було сплачено [PERSON] 210 доларів США. 03 жовтня 2020 року, в рахунок погашення процентів за договором позики, [PERSON] було повернуто ще 210 доларів США. В той же самий день між [PERSON] та [PERSON] був укладений ще один договір позики. За договором позики від 03 жовтня 2020 року, [PERSON] передала [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 2500 доларів США, а [PERSON] було взято зобов`язання повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) плюс 7% від суми позики щомісячно в строк до 29 січня 2021 року. На підтвердження укладеного договору [PERSON] була надана розписка від 03 жовтня 2020 року, яка написана [PERSON] власноручно за місцем роботи в приміщенні «ГрандБазар» в міста Вараш. 29 січня 2021 року [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що не може віддати їй кошти в повному розмірі в домовлений строк. Окрім того, 28 січня 2021 року, [PERSON] було видано паспорт у вигляді ID -картки, у зв`язку з чим [PERSON] і [PERSON] дійшли згоди укласти новий договір позики, який закріпить і об`єднає два попередні зобов`язання [PERSON] із зазначенням її нових паспортних даних. 09 лютого 2021 року, на підтвердження попередніх зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] за договорами позики від 29 липня 2020 року (на суму 3000 доларів США) та від 03жовтня 2020 року (на суму 2500 доларів США) та з урахуванням процентів за користування коштами з жовтня 2020 року, [PERSON] власноручно, в присутності свідка [PERSON] було написано розписку. Таким чином, 09 лютого 2021 року, ні до написання розписки, ні після її написання фактичного передання [PERSON] коштів від [PERSON] в розмірі 7000 доларів США не відбувалось, оскільки, справжньою правовою природою цієї розписки є підтвердження раніше взятих на себе [PERSON] зобов`язань перед [PERSON] за договорами від 29 липня 2020 року та 03 жовтня 2020 року на загальну суму 5500 доларів США. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року первісний та зустрічний позови прийняті до спільного розгляду, об`єднані в одне провадження та постановлено про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 липня 2021 року задоволено клопотання сторін про залучення до розгляду справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином. Представник [PERSON] - адвокат Полюхович О.І. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги первісного позову з підстав наведених у позовній заяві. Просила задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] та її представник адвокат Волощук П.С. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги зустрічного позову з підстав наведених у позовній заяві. [PERSON] вказала, що визнає факт написання розписки та отримання нею в борг від [PERSON] 3000 (три тисячі) доларів США 29 липня 2020 року та 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 03 жовтня 2020 року. Представник Волощук П.С. вказав, що передачі коштів 09 лютого 2021 року не відбулося, а тому розписка складена 09 лютого 2021 року за своєю правовою природою не відповідає договору позики. Просили задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не з`явився у судове засідання, будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином. Пояснень та заяв щодо позовів до суду не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не з`явився у судове засідання, будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином. Однак, подав до суду заяву в якій зазначає, що підтримує позовні вимоги первісного позову [PERSON] , просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та провести розгляд справи № 565/592/21 без його участі. Неявка вищевказаних учасників процесу не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази, що знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, як передбачено ч.1 ст.626 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оригінал розписки від 09 лютого 2021 року досліджено у судовому засіданні судом та оглянуто учасниками справи і [PERSON] та свідок [PERSON] підтвердили, що це саме та розписка, яку власноручно склала та написала [PERSON] та в якій розписалася як свідок [PERSON] 09 лютого 2021 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання, згідно яких у липні 2020 року її сестрі [PERSON] необхідні були кошти. Їх знайома [PERSON] познайомила [PERSON] із [PERSON] , яка в липні 2020 року передала в борг [PERSON] кошти у сумі 3000 доларів США під 7%. На прохання [PERSON] . [PERSON] у жовтні 2020 року знову надала в борг суму у розмірі 2500 доларів США під 7% з яких утримала 200 доларів США, як відсотки за попередній борг. Кожного разу при отриманні коштів [PERSON] складала відповідну розписку, яку передавала [PERSON] . У лютому 2021 року [PERSON] була складена розписка на 8000 доларів США, оскільки [PERSON] не могла повернути вчасно кошти та відсотки у сумі 7000 доларів США [PERSON] за попередніми розписками. Кошти 09 лютого 2021 року [PERSON] не передавались. [PERSON] та [PERSON] розуміли, що відповідно до розписки необхідно буде повернути борг на загальну суму 8000 доларів США. Стороною [PERSON] не подано до суду належних, допустимих, достовірних та безсумнівних доказів щодо отримання в борг від [PERSON] коштів у меншій сумі ніж 7000 (сім тисяч) доларів США. Показання свідка [PERSON] у частині, що стосується суми отриманої в борг [PERSON] суд визнає недопустимим доказом, оскільки ч.1 ст. 1047 ЦК України передбачена обов`язкова письмова форма договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тому у даному випадку доведення обставин передання кредитором боржнику меншої суми ніж зазначено у розписці показаннями свідка, яка особисто засвідчила в розписці про передання кредитором боржнику іншої суми є недопустимим. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин судом встановлено, що згідно розписки від 09 лютого 2021 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 7000 доларів США. Згідно умов розписки [PERSON] зобов`язалась повернути отриману в борг суму та сплатити проценти у розмірі 1000 доларів США за користування коштами до 09 березня 2021 року. Вказана розписка є документом, який виданий боржником - [PERSON] кредитору [PERSON] за договором позики, підтверджуючи його укладення, погодження з умовами договору, а також засвідчуючи отримання [PERSON] від [PERSON] грошової суми у розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США. Тому суд вважає, що правовою природою розписки, складеної [PERSON] 09 лютого 2021 року, є укладення договору позики. Слід зазначити, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Тому суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] адвоката Волощука П.С. щодо невідповідності правової природи розписки складеної [PERSON] 09 лютого 2021 року договору позики, через відсутність події передання коштів саме 09 лютого 2021 року. Отже, суд визнає доведеним, що між сторонами має місце укладення в простій письмовій формі договору позики у формі розписки і загальна сума неповернутої позики становить 7 000 (сім тисяч) доларів США. Відповідно до норми ч.2 ст.1047 ЦК України, суд вважає дотриманою письмову форму договору позики, так як була представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та строки повернення коштів. Таким чином, судом встановлено, що з 09 березня 2021 року [PERSON] , згідно письмової розписки від 09 лютого 2021 року - договору позики, прострочила виконання свого грошового зобов`язання перед [PERSON] . Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Умовами розписки - договору позики від 09 лютого 2021 року встановлено, що за користування коштами [PERSON] зобов`язалась сплатити проценти в розмірі 1000,00 доларів США. Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів сплати [PERSON] визначених договором процентів проценти, то вони також підлягають стягненню з [PERSON] . Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549- 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки умовами розписки - договору позики не визначено розмір процентів, які підлягають сплаті у разі прострочення сплати своїх боргових зобов`язань, то з [PERSON] в користь [PERSON] підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми (7000,00 + 1000,00 = 8000,00 доларів США), що станом на 01 липня 2021 року (85 днів прострочення, починаючи з 09 березня 2021 року) складає 55,89 доларів США (8000,00 * 3% річних / 365 днів у році * 85 днів у періоді прострочення). Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 09.02.2021 року, що становить 8055,89 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення документально підтверджені судові витрати у виді судового збору у розмірі 2252,91грн. відповідно до квитанції від 23.04.2021 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved