overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

21 травня 2014 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 18 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 252. За час перебування у шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO]. З самого початку подружнього життя вони не змогли встановити відносини довіри та взаємопорозуміння, не створили міцної сім'ї, оскільки мають зовсім різні погляди на життя. З вересня 2013 року вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають єдиного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків. Збереження сім'ї взагалі неможливо, це суперечить їх інтересам, тому неухильно наполягає на задоволенні заявлених вимог. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу бажає залишити фамілію «[PERSON]». Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе, майнового спору у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Судом також з'ясовано той факт, що позивач має намір залишити прізвище, яке їй було присвоєно після реєстрації одруження з відповідачем, тобто «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

21 травня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач являється її чоловіком. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не бере. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дочкою повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Додатково суду пояснила, що з середини квітня 2014 року відповідач проживає окремо внаслідок погіршення стосунків між ними і вона збирається подавати до суду позов про розірвання шлюбу. Дочка проживає з нею. Стан здоров'я дитини задовільний, їй виповнилося 8 років і вона закінчила другий клас. Позивач несе витрати на школу, за начальний рік вона заплатила 1000 грн. на ремонт класу, 250 грн. заплатила за книжки на наступний навчальний рік. У позивача є також дев'ятнадцятирічний син від іншого чоловіка, який продовжує навчання, тому також знаходиться на її утриманні. Позивач працює приватним підприємцем на ринку, середній дохід на місяць становить близько 1500 грн. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Вказав, що з середини квітня 2014 року проживає окремо, працює в ПАТ «Нова лінія» продавцем непродовольчих товарів, його заробітна плата становить 2500-3000 грн. на місяць, стан його здоров'я задовільний, він має дев'ятнадцятирічного сина від іншої жінки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України здійснюється у тому випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. Судом встановлено, що сторони на час розгляду вказаної справи перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2005 року та мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка з квітня 2014 року проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо. З урахуванням повідомлених сторонами обставин, наданих доказів, матеріального становища позивача та відповідача, визнання відповідачем позову, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дочки аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

21 травня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 23 квітня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого спільних дітей вони не мають. Шлюбні відносини фактично припиненні у 2012 році через те, що відповідач став нехтувати сімейними цінностями, вичиняти сварки та іноді зловживати алкогольними напоями. Подальше сумісне життя стало нестерпним, а тому позивач вважає недоцільним зберігати шлюб, оскільки відповідач сам не намагається зберігати стосунки. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги без надання строку на примирення. Від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій він просив розглянути справу без його участі та строк на примирення з дружиною не надавати. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 квітня 2011 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від шлюбу сторони не мають спільних дітей. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Згідно п. 10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи зміст наведених вище норм права та встановлених в судовому засіданні обставини справи, зокрема те, що сторони не мають від шлюбу спільних дітей і відповідач визнавши позовні вимоги сам не бажає примирятися, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу - не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

21 травня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що вона з відповідачем є батьками сина [PERSON]. Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Син навчається в Запорізькому авіаційному коледжі. Тому позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до досягнення нею 23 років, або закінчення навчання. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягає на підставах, викладених в ньому. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що його мати похилого віку. Тому її пенсії та його зарплати не вистачить ще для сплати аліментів в такому розмірі. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно з довідкою № 206 від 07.07.2014 року [PERSON] навчається в Запорізькому авіаційному коледжі. Термін навчання до 01 липня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідачем нічим не підтверджені його заперечення проти позову. Тому позов підлягає задоволенню з дня подання позову й до дня закінчення навчання [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

21 травня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 08 травня 2013 року відповідач позичив у позивача грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, які зобов'язався повернути через рік, до 20 квітня 2014 року, про що відповідачем було 08 травня 2013 року власноруч складено та підписано відповідну розписку. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 39 965 гривень 00 копійок. Позивачка звернулася до суду із заявою про підтримання позову, який просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про визнання позову, який просив розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.174 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві борг (грошові кошти в тій же самій сумі або речі, визначені родовими ознаками в тій же кількості, такого ж роду та тієї ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк і порядку встановленому договором. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено судом 08 травня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачка надала відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх до 20 квітня 2014 року на підтвердження чого він видав позивачці відповідну розписку. Наявність у позивача розписки свідчить про неповернення йому боргу відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

21 травня 2014 року помер [PERSON], який доводиться батьком позивачці, а відповідачці чоловіком. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 59 кв.м, житловою площею 37,1 кв. м, що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ 658354 від 25 лютого 2007 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 1336 від 29 грудня 2006 року. Спадщину після смерті [PERSON] сторони прийняли, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем. Інших спадкоємців на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] немає. Позасудовим шляхом позивачка не може оформити право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті батька, оскільки проживала із спадкодавцем за вказаною адресою без реєстрації. Посилаючись на ці обставини позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача і просить визнати за нею право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. Відповідач в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про визнання позову з проханням справу розглядати без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 лютого 2007 року [PERSON], який помер 21 травня 2014 року, є власником трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 59 кв.м, житловою площею 37,1 кв. м. Із повідомлення Смілянської державної нотаріальної контори № 149/01-16 від 28 січня 2016 року, вбачається, що після смерті 21 травня 2014 року [PERSON] до Смілянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Вказане підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру. Згідно довідки ОК «Сміла» № 204 від 03 грудня 2015 року, за адресою вул. Леніна, 90. кв. 127 в м. Сміла Черкаської області на день смерті [PERSON], який помер 21 травня 2014 року, разом з ним до дня смерті останнього постійно проживала та була зареєстрована дружина [PERSON], а також постійно проживала без реєстрації його донька [PERSON], що також підтверджується комісійним актом посвідченим головою ОК «Сміла» та свідчить про прийняття позивачкою спадщини після смерті [PERSON] Приймаючи до уваги, що [PERSON] довела факт прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], а саме зазначеного спадкового майна, відповідачка фактично відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки, суд відповідно до положень ст.ст. 1220, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України вважає за необхідне визнати за нею право власності на спадкове майно. На підставі наведеного, ст.ст. 1220, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

21 травня 2015р. до суду звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. На доведеність позову позивач вказала, що відповідач є батьком дітей, які знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, тому повинен сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд спраи за її відсутність, на вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про визнання позову і розгляд справи у його відсутність. Дослідив матеріали справи суд вважає, що у відповідності до ст. ст.180, 182, 183 СК України позов по стягненню аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню, тому що відповідно д о свідоцтв про народження, відповідач є батьком дітей (а.с.5, 6) і зобов'язаний утримувати дітей до повноліття. Відповідно слід стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на корить [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 21 травня 2015р. і стягувати до повноліття дітей у розмірі 1/3 частини до виповнення повноліття [PERSON], опісля у розмірі 1/4 частини до виповнення повноліття [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,6грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

21 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 09 серпня 2000 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №342. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з березня 2015 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 09 серпня 2000 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №342 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 3 ). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з березня 2015 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

21 травня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що 23 серпня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівка Донецької області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO], які після розлучення залишаться у неї на вихованні. 15 лютого 2014 року шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя. Примирення з відповідачем вона вважає неможливим і просила шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення з позивачкою вважає неможливим. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 23 серпня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівка Донецької області зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO], які після розлучення залишаться на вихованні у позивачки. 15 лютого 2014 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхніх малолітніх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

21 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 05.05.2001 року Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції у м.Львові, актовий запис №156. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними почати виникати непорозуміння, конфлікти, відповідач вчиняв насильство в сімї. Це призвело до того, що позивачка втратила почуття любові та поваги. З квітня 2015 року вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. В зв'язку з цим вона звернулася до суду. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.05.2015 р. у Шевченківському відділі реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції у м.Львові, актовий запис №156 (а.с.3). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства і вже з квітня 2015 року проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з матірю.

Outcome: approved