Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

23.11.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить збільшити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000 грн. щомісячно та збільшити розмір виплат на утримання матері дитини-інваліда та стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно на її утримання на період проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] , який не може обходитись без сторонньої допомоги. Позивач свій позов обгрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду був розірваний, від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який є дитиною-інвалідом. На підставі рішення суду з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. та на користь матері дитини-інваліда у розмірі 500 грн., але розмір присуджених аліментів за рішенням суду на утримання дитини-інваліда, який потребує постійно послуг реабілітолога, массажиста, придбання ліків, лікування, консультанцій, проїзд до місця лікування, тощо, є надто низьким. Останнім часом позивачем на ліки, лікування, проїзд, консультації було витрачено грошові кошти на загальну суму 78228 грн. 78 коп., що підтверджується відповідними чеками, квитками та рахунками. Розмір прожиткового мінімуму на дитину станом з 01.07.2018 року на дітей віком від 6 до 18 років становить 1841 грн.. Позивачу відомо, що відповідач є моряком та отримує кошти, які дають можливість забезпечувати дитину-інваліда та її як матір дитини-інваліда у більшій мірі, в зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2018 року відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. До судового розгляду справи від відповідача надійшло клопотання про розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження, оскільки є сумніви щодо доданих до позову доказів в підтвердження позовних вимог. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2018 року цивільну справу №495/10662/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина та утримання матері дитини-інваліда, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 31.01.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості. Відповідач заборгованості по сплаті аліментів не має, а твердження позивача, що відповідач є моряком не відповідають дійсності, та не підтверджено жодним доказом. На теперішній час відповідач не має постійного місця праці, доглядає літніх батьків, батько відповідача є інвалідом І групи, потребує сторонньої допомоги. В свою чергу позивач в інтернет мережі веде активний збір грошових коштів на лікування дитини, крім того, позивач отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда, надбавки та пільги від держави. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2019 року заяву представника позивача про витребування доказів - задоволено та витребувано з: Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України громадянином України [PERSON] ; з АТ «Ощадбанк» інформацію чи відкрито на ім`я [PERSON] у даному банку та інформацію щодо наявності коштів на даних рахунках. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2019 року клопотання представника відповідача про витребування доказів - задоволено та витребувано з ПАТ «УкрСоцБанк» інформацію чи були відкриті банківські рахунки на імя [PERSON] ; з ПАТ «Ощадбанкчи були відкриті банківські рахунки на імя [PERSON] , якщо так, то які грошові кошти надходили на рахунки за період з 05.08.2016 року по 28.01.2019 року та з АТ КБ «Приватбанк» чи були відкриті банківські рахунки на імя [PERSON] , якщо так, то які грошові кошти надходили на рахунки за період з 05.08.2016 року по 28.01.2019 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2019 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гафійчук С.Д. позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Ель-Хурі Ель - Хомсі Н.В . позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення, наданий відзив на позов підтримує в повному обсязі. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив. Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.06.2015 року справа №495/3544/15-ц був розірваний. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 05.06.2008 року. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дитина [PERSON] проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою КП «ЖЕО-№1» про склад сім`ї №115 від 07.11.2018 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2016 року справа №495/6070/16-ц з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 05.08.2016 року до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] та стягнуті аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п`ятсот) гривень на її утримання на період проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] , який не може обходитись без постійної сторонньої допомоги, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду (05.08.2016 року) на період проживання з дитиною-інвалідом. Станом на звернення до суду у відповідача заборгованість по сплаті аліментів відсутня, але позивач зазначає, що розмір присуджених аліментів за рішенням суду на утримання дитини-інваліда, який потребує постійно послуг реабілітолога, массажиста, придбання ліків, лікування, консультанцій, проїзд до місця лікування, тощо, є надто низьким. Не що давно позивачем на ліки, лікування, проїзд, консультації було витрачено грошові кошти на загальну суму 78228 грн. 78 коп., що підтверджується відповідними чеками, квитками та рахунками. Розмір прожиткового мінімуму на дитину станом з 01.07.2018 року на дітей віком від 6 до 18 років становить 1841 грн.. Позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі, оскільки постійно знаходиться біля дитини-інваліда, дитина не може обходитись без сторонньої допомоги, а тому позивач позбавлена можливості влаштуватись на постійне місце праці. Позивачу відомо, що відповідач здійснює трудову діяльність за спеціальністю моряка на судах та отримує кошти, які дають можливість забезпечувати дитину-інваліда у більшій мір. За таких обставин позивач вважає, що матеріальне становище відповідача покращилося, дохід набув характеру постійного, а тому він в змозі надавати сину та їй більшу грошову допомогу, суму якої позивач вказує на утримання сина у розмірі 4000 грн. та на її утримання на період проживання з дитиною-інвалідом у розмірі 1000 грн.. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З вимог ст.18 Конвенції про захист прав дитини, встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Позивач мотивує можливість збільшення розміру аліментів в даному випадку тим, що у відповідача змінився матеріальний стан в сторону покращення, оскільки їй відомо, що відповідач здійснює трудову діяльність за спеціальністю моряка на судах та отримує кошти та теперішній час він в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі. При цьому, як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на те, що нею була отримана інформація про покращення матеріального стану відповідача, однак джерело цієї інформації позивач не вказує. До суду з Державної прикордонної служби України від 20.03.2019 року № 0.184-10334/0/15-19 надана відповідь з якої вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово перетинав державний кордон України та перебував за кордоном певний час. Перетинання відповідачем кордону України не свідчить про наявності у відповідача роботи за кордоном за спеціальністю моряка на судах, не свідчить про збільшення у відповідача доходів та появи постійного заробітку, тобто належних доказів отримання доходу від праці моряка позивачем не надано, а тому посилання на те, що він спроможній сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі ґрунтуються на припущені. За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка в порушення статті 81 ЦПК України не надала до суду належних та допустимих доказів що матеріальне становище відповідача на теперішній час покращилось та має можливість забезпечувати дитину та її в більшій мірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби дитини, проте жодним чином не свідчать про поліпшення матеріального стану відповідача. Тобто позивачем до суду не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх доводів та виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивача в даному випадку лежить обов`язок доведення про покращення матеріального становища відповідача та можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 4000 грн. та на її утримання на період проживання з дитиною-інвалідом у розмірі 1000 грн.. При цьому суд приймає до уваги, що відповідачем надано докази, що він має на утриманні двох батьків пенсійного віку, батько відповідача є інвалідом І групи, який потребує сторонньої допомоги. Позивач в інтернет мережі веде активний збір грошових коштів на лікування дитини, крім того, позивач отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда, надбавки та пільги від держави. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року 1944 грн., а з 01 грудня 2018 року 2027 грн.. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Тобто збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки сама по собі зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину за відсутності інших підстав не є підставою зміни. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а також не доведеність в суді позовних вимог, суд відмовляє в задоволені позову.

Outcome: dismissed