Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

23.09.2019 року Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Миколаївської області звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідача про позбавлення її батьківських відносно доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на їх користь аліменти у розмірі 1/4 частину від усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму до повноліття; [PERSON] , [INFO] , передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для вирішення її подальшої долі. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , але всупереч ст. 150 СК України вона не виконує батьківські обов`язки по вихованню та розвитку доньки. 31.07.2019 року відповідач самостійно звернулась до служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР із заявою про влаштування її доньки [PERSON] , [INFO] , до комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ММР. Крім того, відповідачем було надано заяву, в якій вона просила позбавити її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , повідомила, що не може здійснювати батьківській обов`язки відносно доньки через поганий стан здоров`я, відсутність житла та роботи. 31.07.2019 року малолітня [PERSON] , [INFO] , за клопотанням служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР була влаштована до комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ММР. Після вміщення дитини до закладу, матір жодного разу не відвідала доньку та не цікавилась її долею, не зверталась до служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 27.09.2019 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Представник позивача надала заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи неодноразово повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив суду не надала. Представник третьої особи надала заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батько записаний зі слів матері. 31.07.2019 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР із заявою про влаштування її доньки [PERSON] , [INFO] , до комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ММР. 31.07.2019 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР із заявою, в якій вона просила позбавити її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , повідомила, що не може здійснювати батьківській обов`язки відносно доньки через поганий стан здоров`я, відсутність житла та роботи. 31.07.2019 року малолітня [PERSON] , [INFO] , за клопотанням служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР була влаштована до комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ММР. Згідно довідки-характеристики від ГУНП в Миколаївській обл. Центрального відділу поліції [PERSON] характерезується посередньо, громадський порядок та спокій не порушує. У вживанні алкогольних напоїв, наркотичних засобів за вищевказаною адресою помічена не була. Підтримує зв`язок з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя. Гр . [PERSON] не притягалась до адміністративної відповідальності. Гр . [PERSON] проходила по кримінальній справі в Центральному ВП як підозрювана за крадіжку. Висновком органу опіки та піклування від 12.09.2019 року підтверджується факт ухиляння матері від виховання та догляду неповнолітньої доньки - вважається за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (із змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 09.07.2017 року), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд, оцінивши представлені докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідачка не піклується про свою доньку, ухиляється від своїх обов`язків по її вихованню та утриманню, крім того, позивач сама звернулась до третьої особи з заявою про позбавлення її батьківських прав, а тому підлягає позбавленню батьківських прав та з неї слід стягнути аліменти на утримання дитини. За такого, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved