Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

23.06.2020 ПОКВПТГ « Полтаватеплоенерго» звернулось до [PERSON] з позовом про стягнення боргу за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Отримує послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води до вказаної квартири, однак не сплачує за отримані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.02.2015 по 01.05.2020 у розмірі 40\~031.15 грн. Також на вказану суму заборгованості позивач нарахував, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, інфляційні витрати у розмірі 4917.86 грн, 3% річних у розмірі 2\~214.94 грн. Всього просив стягнути заборгованість за вказаний період у розмірі 47\~163.95 грн , а також витрати по справі. Провадження у справі відкрито 07.07.2020 за правилами спрощеного позовного провадження. 03.08.2020 задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів. 15.09.2020 задоволене клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , який під час розгляду справи представляв інтереси свої та відповідача [PERSON] , позовні вимоги, що заявлені до нього не визнав, пояснив, що тягар утримання майна покладається на власника майна, а він ніколи не був власником спірної квартири. Щодо позовних вимог, які заявлені до [PERSON] , то визнав їх частково. Пояснив, що до позовних вимог необхідно застосувати позовну давність. Також зазначав, що оскільки [PERSON] не був власником квартири в період з 11.07.2017 по 26.11.2019, то за вказаний період він не повинен нести відповідальність за несплату комунальних послуг. Також вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних з тих підстав, що [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що він дійсно придбав на електронних торгах квартиру [ADDRESS] 11.07.2017, однак він жодного дня у квартирі не проживав, не отримував послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, бо протягом двох років розглядались у суді справи, щодо недійсності електронних торгів. Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.11.2019 скасовано протокол електронних торгів, акт реалізації предмета іпотеки та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Оскільки вказаний правочин визнаний недійсним, він, відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд керується таким. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування № 2-2515 від 12.09.2012. Вказана квартира була продана на електронних торгах. 11.07.2017 свідоцтво право власності на квартиру видане [PERSON] на підставі акта про реалізацію предметів іпотеки, затвердженого начальником Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 03.07.2017 ( а.с. 44). Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.11.2019 скасовано протокол електронних торгів, акт реалізації предмета іпотеки та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а рішення про скасування № 49858202 від 26.11.2019 державний реєстратор прав на нерухоме майно виконкому Полтавської міської ради скасував реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] ( а.с. 46). Оскільки правочин на підставі якого [PERSON] був власником квартири визнаний недійсним, він, відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України, не створює юридичних наслідків для [PERSON] , крім тих, що пов`язані з його недійсністю. [PERSON] у спірній квартирі ніколи не проживав, бо його право власності оспорювалось у судовому порядку [PERSON] більше двох років, що не заперечується представником власника квартири [PERSON] [PERSON] ніколи не отримував послуги з теплопостачання і гарячого водопостачання до вказаної квартири, жодних зобов`язань перед позивачем щодо сплати вказаних послуг немає. Та обставина, що [PERSON] був зареєстрований в квартирі , не є підставою для стягнення з нього заборгованості за надані послуги, бо не є споживачем послуг, що надавались позивачем. [PERSON] проживає в квартирі та зареєстрована в ній як квартирант, не є власником квартири, отже на неї також не можуть бути покладені обов`язки щодо сплати боргу за послуги з теплопостачання і гарячого водопостачання, так як вона у договірних відносинах із позивачем не перебуває , а перебуває у договірних відносинах із власником квартири [PERSON] , отже саме між ними повинні вирішуватись питання щодо сплати комунальних послуг за проживання в квартирі. [PERSON] також не є власником квартири. Таким чином єдиним власником квартири є [PERSON] . Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном, здійснює свою владу щодо управління ним і вправі вчиняти будь-які дії, що не суперечать закону. Власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом,як передбачено ст. 322 ЦК України. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновок Верховного Суду України, постанова від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13). Правовідносини сторін є грошовим зобов`язанням, в якому на боржника покладений обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а цьому обов`язку кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані ним послуги. [PERSON] є єдиним власником квартири, як власник квартири, в якій були отримані житлово-комунальні послуги, має обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість. Щодо вимог про застосування позовної давності. Велика палата Верховного суду у постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 зробила правовий висновок про те, що: «Звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою; переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою». Враховуючи вказаний правовий висновок слід застосувати до вказаних правовідносин позовну давність. Позивач звернувся до суду із позовом 23.06.2020. Враховуючи загальну позовну давність у три роки, заборгованість слід стягнути з 23.06.2017. Як встановлено судом [PERSON] хоч і був зареєстрований у спірній квартирі, але жодного дня в ній не проживав та не отримував від позивача жодних послуг, а тому його реєстрація у спірній квартирі не може бути врахована при нарахуванні заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що він, [PERSON] та [PERSON] не отримували послуги з постачання гарячої води, при підрахуванні боргу за надані послуги, слід враховувати, що станом на 23.06.2020 у квартирі отримували послуги з теплопостачання три особи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 10.11.2017 [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку у квартирі. Отже нарахування заборгованості за послуги з гарячого водопостачання слід нараховувати з 23.06.2017 по 10.11.2017 на три особи, а з 12.11.2017 по 01.05.2020 на дві особи. Таким чином заборгованість за надані послуги з теплопостачання і постачання гарячої води за період з 23.06.2017 по 01.05.2020, з урахуванням кількості осіб, які отримували послуги, судом визначається у розмірі 21\~455.62 грн. Щодо позовних вимог про стягнення суми боргу з урахуванням суми інфляції та 3% річних, то суд враховує таке. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти стягнення заборгованості з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України посилаючись на те, що [PERSON] є учасником бойових дій, приймав участь в АТО, а тому штрафні санкції до нього не можуть бути застосовані. П. 15 ст. 14 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей передбачає, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України). Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1). Отже сума боргу повинна бути стягнута з [PERSON] з урахуванням суми інфляції, яка становить 4\~739.53 грн, 3% річних, які становлять 1825.00 грн. Всього підлягає до стягнення 28\~020.15 грн. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч. 6 ці статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини задоволених позовних вимог компенсація судових витрат по сплаті судового збору складає 1248.80 грн. Відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» , а тому судові витрати позивача повинні компенсуватись за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial