Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

24.05.2017 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання розпорядження голови Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №Р-108/0/357-17 від 19.04.2017 року про відмову у виділенні земельної частки (паю) незаконним та зобовязання виділити земельну ділянку у розмірі земельної ділянки (паю) площею 5,68 га. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2003 року у справі № 2-830/2003 за нею визнано право на земельну частку (пай) в КСП «Родіна» Покровського району Дніпропетровської області у розмірі 5,68 умовних кадастрових гектарів вартістю 56842,90 грн. Позивач неодноразово зверталась до відділу Держгеокадастру у Покровському районі Дніпропетровської області, Покровської районної державної адміністрації та інших уповноважених органів, з метою виділення їй земельної ділянки, проте на момент звернення до суду її право так і залишилось нереалізованим. Так, відповідно до розпорядження голови Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №Р-108/0/357-17 від 19.04.2017 року [PERSON] відмовлено у виділенні земельної частки у звязку з відсутністю вільних земельних ділянок, придатних для паювання, які належали КСП «Родіна» Покровського району на праві колективної власності. Вважає таку відмову незаконною, оскільки така відмова порушує її майнові права на земельну частку (пай). В судове засідання позивач та її представник не зявились, надіславши до суду заяви, з проханням справу розглядати за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача за довіреністю в судове засідання зявився, повідомив, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. В запереченнях на позов зазначає, що відповідачем вжито всіх необхідних заходів щодо надання земельної ділянки позивачу, зокрема направлено запити до відділу у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, проте вільні земельні ділянки, придатні до паювання відсутні. Також зазначив, що Покровська РДА Дніпропетровської області землями запасу сільськогосподарського товариства не розпоряджається. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, просить винести рішення на розсуд суду. Повно та всебічно дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2003 року у справі № 2-830/2003 за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) в КСП «Родіна» Покровського району Дніпропетровської області у розмірі 5,68 умовних кадастрових гектарів вартістю 56842,90 грн. Позивачка неодноразово зверталась до субєктів владних повноважень для виділення останній земельної частки в розмірі 5,68 умовних кадастрових гектарів. Відповідно до розпорядження голови Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №Р-108/0/357-17 від 19.04.2017 року прийнято наступне рішення: відмовити [PERSON] у виділенні земельної частки (паю) у розмірі 5,68 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Родіна» Покровського району Дніпропетровської області у звязку з відсутністю вільних земельних ділянок, придатних для паювання, із земель, які належать КСП «Родіна» Покровського району Дніпропетровської області на праві колективної власності; рекомендувати відділу у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпроптеровській області здійснювати постійний моніторинг з метою виявлення вільних земельних ділянок придатних для паювання, які належали КСП «Родіна» Покровського району Дніпропетровської області на праві колективної власності. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України вказує на те, що кожна особо має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до правових норм ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 152 Земельного кодексу України - держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування передбачених законом способів. Згідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» - одним з документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказує на те, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): - розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; - приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); - уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); - уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); - організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом. Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки ( ст. 13 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого Постановою КМУ від 04.02.2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) зокрема про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Разом з тим, громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства.\~\~ Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту\~\~7 Указу Президента від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Як вже зазначалося, рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2003 року у справі № 2-830/2003 за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) в КСП «Родіна» Покровського району Дніпропетровської області у розмірі 5,68 умовних кадастрових гектарів вартістю 56842,90 грн. Рішення суду, що набрали законної сили та у відповідності до вимог ст. 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у виділенні земельної частки (паю) в розмірі 5, 68 умовних кадастрових гектарів та не вжито усіх можливих заходів, щодо вчинення вказаних дій за рахунок не тільки вільних земельних ділянок, а й інших земель (із земель запасу чи резервного фонду колишнього колективного сільськогосподарського підприємства тощо). Вирішуючи питання про зобовязання Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області виділити [PERSON], [INFO], що проживає: [INFO] земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) площею 5,68 умовних кадастрових гектарів на підставі документа, що посвідчує право [PERSON] на земельну частку (пай): рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2003 року у справі № 2-830/2003 про визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) у розмірі 5,68 умовних кадастрових гектарів вартістю 56842,90 грн. суд виходить з наступного. За приписами п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Отже, приймаючи рішення про зобовязання відповідача виділити [PERSON] земельну частку на підставі рішення суду, що набрало законної сили, суд не має права вирішувати питання внутрішньої компетенції Покровської державної адміністрації Дніпропетровської області, а лише дотримується вимог до забезпечення захисту цивільних прав та вимог позивача. Крім того, наявність рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) вже є достатньою та беззаперечною підставою для такого надання земельної ділянки, за умови проходження передбачених законом заходів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у частково. Розподілити судові витрати відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, із врахуванням відстрочення сплати судового збору позивачем.

Outcome: partial