Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

22.01.2020 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 25.06.2019 року до вказаної квартири був зареєстрований [PERSON] . Однак, за вказаною адресою відповідач не проживає з грудня 2015 року без поважних причин. Крім того, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей у квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.01.2020 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення, у разі неявки відповідача, не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі позовні вимоги визнав. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копію довідки Ф-3. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.12.2012 року на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради/замість договорів купівлі - продажу від 24.11.2011р. та від 28.09.2012р./ дата 21.11.2012, номер 1272. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] у вищезазначеній квартирі не проживає з грудня 2015 року, спірною житловою площею не користується, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе, вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання від 25.06.2019 року. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON] у житловому приміщенні спірної квартири, понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше строків, встановлених ст. 71 ЖК України. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується зазначеною квартирою більше року, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . На підставі наведеного та

Outcome: approved