Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

21 січня 2019 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа Перша київська держнотконтора про усунення від права на спадкування. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 1, 5, 9, 10 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 22 березня 2019 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року клопотання [PERSON] задоволено і витребувано від Першої київської держнотконтори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2020 року заяву представника [PERSON] про виклик та допит свідків задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2020 року заяву представника [PERSON] про витребування з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва відомостей задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив, а її представник у ході розгляду справи 22 липня 2020 року, посилалися на те, що позивач є двоюрідною сестрою [PERSON] , померлого [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] . Позивачем 30 червня 2017 року та 31 липня 2018 року було подано заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , які було отримано Першою київською державною нотконторою 06 липня 2017 року та 06 серпня 2018 року відповідно. Листами № 9204/02-14 від 20 вересня 2017 року та № 9134/02-14 від 06 вересня 2018 року позивачеві було повідомлено про спадкоємця попередньої черги - відповідача, яка доводиться померлому [PERSON] небогою. Відповідач жодних стосунків ані зі своїм батьком - [PERSON] , померлим [INFO] , ані з померлим дядьком [PERSON] , ані з бабою [PERSON] , померлою [INFO] , не підтримувала. Так само не підтримувала родинних відносин і з позивачем. Родинні стосунки між [PERSON] і батьком разом з родичами з його боку було припинено у 1987 році, причиною чого був вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 1987 року, яким [PERSON] було засуджено до 3 років позбавлення волі. Родина Балюри неодноразово у 1987 році наполягала на примиренні та пробаченні батька, проте, [PERSON] наполягала на його ув`язненні. Зі спадкодавцем відповідач не спілкувалася з 1987 року, жодним чином не допомагала, ні матеріальної ні моральної підтримки не надавала, його життям не цікавилася, не була присутня на його похованні. [PERSON] звертався до [PERSON] з проханням про допомогу, але вона не бажала спілкування. Позивач протягом життя надавала йому матеріальну та моральну допомогу, особливо останніми роками його життям. Останніми роками [PERSON] проживав у м. Києві, позивач навідувала його, придбала продукти харчування, супроводжувала у поїздках, надавала матеріальну допомогу, у тому числі за рахунок кредитних коштів. Після його смерті саме позивач організувала його поховання. Оскільки [PERSON] не надавала допомоги [PERSON] за його життя, який через похилий вік її потребував та перебував у безпорадному стані, маючи таку можливість, відповідача має бути усунено від права на спадкування після смерті спадкодавця. Просила усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивача надав заяву, в якій від допиту заявлених свідків відмовився, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов та ході судового розгляду 22 липня 2020 року, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що вона є племінницею [PERSON] , померлого [INFO] . Заперечувала, що вона не підтримувала родинних відносин з ріднею по батьківській лінії, оскільки після смерті батька [PERSON] , який є рідним братом померлого [PERSON] , вона у 2006 році прийняла спадщину після смерті батька і його родичі не мали заперечень. Після смерті баби відповідача, [PERSON] , яка є рідною матір`ю померлих [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину за правом представлення. Тобто доводи позивача про припинення спілкування є безпідставними. Також не мають під собою жодних підстав доводи про те, що померлий спадкодавець [PERSON] потребував сторонньої допомоги, оскільки він сам забезпечував умови свого життя та сторонньої допомоги не потребував. Також зазначила, що у позовній заяві, поданій до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/5168/18, про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] , позивач сама вказує, що наприкінці грудня 2016 року [PERSON] приїхав до м. Києва на святкування ювілею рідного брата [PERSON] , якому [INFO] виповнювалося 80 років, але на превеликий жаль, [PERSON] [INFO] помер. Тому обставини, викладені позивачем у позовній заяві, суперечать дійсним обставинам справи та спростовуються доказами. У своїй заяві до суду просила справу розглядати за її відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа Перша київська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності її представника та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є рідними сестрою і братом (т. 1 а.с. 94, 95). [PERSON] є батьком [PERSON] (т. 1 а.с. 92). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 98). 17 липня 1969 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 96). [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] і [PERSON] (т. 2 а.с. 5 оберт, 6). 08 серпня 1970 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 93). [PERSON] є донькою [PERSON] (т. 2 а.с. 6 оберт). Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 1987 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК УРСР, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, а також направлено на лікування від алкоголізму (т. 1 а.с. 10-12). [INFO] [PERSON] помер (т. 2 а.с. 4 оберт). Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцями після його смерті є його мати, [PERSON] , та донька [PERSON] (т. 2 а.с. 81). [INFO] померла [PERSON] (т. 2 а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із: житлового будинку загальною площею 42,4 кв.м., житловою 18,9 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,8497 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а також Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями, які отримали спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] по 1/3 частині житлового будинку та земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 61, 70, 150) та по 1/6 частині квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 154 оберт). [INFO] помер [PERSON] (т. 2 а.с. 4). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно: квартиру [ADDRESS] та частину квартири [ADDRESS] . 06 листопада 1992 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Третьою київською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 4с-940, яким належну йому квартиру [ADDRESS] заповів [PERSON] (т. 2 а.с. 24). [INFO] помер [PERSON] (т. 2 а.с. 52). 14 червня 2017 року [PERSON] звернулася до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т. 2 а.с. 3). 30 червня 2017 року [PERSON] засобами поштового зв`язку направила до Першої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яку було отримано нотаріальною конторою 06 липня 2017 року (т. 2 а.с. 16 оберт, 17). Постановою Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 10 січня 2018 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріального дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (т. 2 а.с. 45) Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та усунення від права на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/84577377). Постановою ВС від 19 лютого 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88048039). Згідно з відомостями, наданими КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» від 25 травня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , у період з 26 листопада 2013 року по 06 грудня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у другому урологічному відділенні КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва», сторонньої допомоги не потребував; у період з 03 листопада 2016 року по 14 листопада 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні, сторонньої допомоги не потребував (т. 2 а.с. 201). Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у позовній заяві, на які позивач посилається на підставу своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження та спростовані доказами. З копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , наданої судові вбачається, що відповідач [PERSON] була обізнана про розвиток подій та обставини у родині [PERSON] , зокрема про смерть батька [PERSON] , смерть баби [PERSON] , смерть дядьків [PERSON] і [PERSON] , зверталася до нотаріальної контори із заявами про отримання спадщини, надавала необхідні документи для вчинення нотаріальних дій, що може свідчити про те, що зв`язок з родичами по батьківській лінії нею підтримувався. Сам по собі факт того, що у 1987 році відповідач [PERSON] давала свідчення на боці сторони обвинувачення свого батька [PERSON] за вчинення ним хуліганських дій по відношенню до неї та її матері, не є підставою для усунення її від права на спадкування після смерті дядька [PERSON] , померлого [INFO] , що є предметом позову. Доказів того, що померлий [PERSON] перебував у стані, що вимагає сторонньої допомоги, та відсутність з його боку можливості самостійно організовувати свій побут та догляд за собою, судові надано не було. Також відповіддю КНЗ «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» спростовано твердження [PERSON] про те, що померлий [PERSON] мав стійкий розлад здоров`я у зв`язку з чим потребував сторонньої допомоги, оскільки лікарнею зазначено зворотне. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадщину після смерті [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 993 гривень 40 коп. (т. 1 а.с. 1, 24, 65, т. 2 а.с. 177, 183), який з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed