Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

21 червня 2017 року ТОВ «Продінвест» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2012 року було задоволено позов ТОВ «Продінвест» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 10 354 грн., 103,55 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення у справі № 2/2218/3708/12. На підставі чого видано виконавчий лист. Станом на сьогодні заборгованість не погашено. Вказує, що оскільки відповідач ухиляється від виконання рішення суду, а тому згідно ст. 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за не своєчасне виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду, що станом на 01.03.2017року, складає 9996 (дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) гривень 36 копійок, з яких: 8451,46 грн. суму нарахувань по індексу інфляції; 1544,90 грн. нарахування процентів річних від простроченої суми. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання, про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в установленому законом порядку своєчасно повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути по суті за відсутності відповідача на підставі наявних в ній даних та доказів у порядку заочного розгляду. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом об'єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2012 року (набрало законної сили 31.08.2012 р.) задоволено позов ТОВ «Продінвест» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 10 354 грн., 103,55 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення у справі № 2/2218/3708/12. На підставі чого видано виконавчий лист. Станом на сьогодні заборгованість не погашено, відповідач в судове засідання не з'явився та не спростував доводів позивача. Сума інфляційних втрат за період прострочення з 19.04.2012 року по 01.06.2016 р. становить 8451,46 грн.. Сума 3% річних за період з 19.04.2012 року по 01.06.2016 р. становить 1544,90 грн., що вбачається із розрахунку поданого позивачем, а відповідач в судове засідання не з'явився, розрахунок не спростував, а тому сум бере до уваги розрахунок позивача. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанім ним грошового зобов'язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, та те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню кошти за період з 19.04.2012 року по 01.06.2016 р в сумі 9 996, 36 грн., з яких інфляційні втрати в сумі 8451,46 грн. та 3% річних в сумі 1544,90 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved