Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

23 грудня 2013 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № MRXRRX10010008 від 09 грудня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1440 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. За умовами договору погашення заборгованості має здійснюватись щомісяця в період сплати, шляхом внесення грошових коштів (щомісячного платежу). [PERSON] зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 02 грудня 2013 року має заборгованість в сумі 16365,32 гривень, яка включає: 640 гривень - заборгованість за кредитом, 59,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 194,40 гривень - комісія за користування кредитом, 14216,11 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 755,49 гривень - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача [PERSON], а також судові витрати. Представник позивача - Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» - Пархоменко М.О., діюча на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилась, надіславши заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, однак до суду не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що на підставі заяви [PERSON] між ним та ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») 09 грудня 2007 року був укладений договір кредиту № MRXRRX10010008, який складається з Заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Згідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у сумі 1 440 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку на строк 6 місяців з 09 грудня 2007 року по 09 червня 2008 року включно за умови сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 38,88 гривень та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 240,00 гривень в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит , сплатити відсотки, винагороди, комісію у зазначені в заяві та умовах строки. Погашення заборгованості має здійснюватись щомісяця, в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу) в сумі 287,47 гривень для погашення заборгованості, яка складається з заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії та інших виплат згідно до Умов. За умовами договору, при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1 Умов за кожен день прострочки. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості за вказаним договором [PERSON] у порушення умов договору, несвоєчасно погашав заборгованість по кредиту, у зв'язку з чим станом на 02 грудня 2013 року заборгованість відповідача за кредитом становить 640 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 59,32 гривень, заборгованість по комісії становить 194,40 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості становить 14216,11 гривень, а також штрафи: фіксована частина у розмірі 500 гривень, процентна складова у розмірі 755,49 гривень. Вказаний розрахунок проведений відповідно до умов укладеного договору, процентна ставка розрахована відповідно до умов договору з урахуванням базової процентної ставки 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак суд вважає вимоги щодо стягнення з відповідача штрафів - фіксованої частини в сумі 500 гривень та процентної складової в сумі 755,49 гривень такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язань забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та Умовами, банк має право нарахувати, а позичальник (у даному випадку [PERSON]), зобов'язується сплатити банку пеню в сумі 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Крім того, п. 5.3 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Отже суд приходить до висновку, що за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, суд вважає розмір неустойки (пені), нарахований позивачем, завеликим, оскільки він в десятки разів перевищує розмір заборгованості за договором Кредиту, та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, вважає необхідним зменшити її розмір, оскільки позивачем не були надані докази щодо понесених ним в результаті неналежного виконання відповідачем умов Договору збитків у розмірі більшому, ніж сума заборгованості за кредитом. Визначаючи розмір, до якого треба зменшити неустойку, суд виходить з величини доказаної шкоди, та приходить до висновку, що неустойка має бути стягнута у розмірі 1597,15 гривень. На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково в межах стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом у сумі 640,00 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 59,32 гривень, заборгованості по комісії у розмірі 194,40 гривень, пені в сумі 1597,15 гривень, а всього - 2490,87 гривень; в решті позовних вимог позов задоволенню не підлягає. Відповідач, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним обов'язків за кредитним договором, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з нього грошових сум та їх розміру. Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складають 229,40 гривень. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial