Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

22 грудня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла позовна заява Департаменту міського майна Маріупольської міської ради в особі директора [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, заборгованості за послуги орендодавця та судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що Управління міського майна Маріупольської міської ради здало в оренду ФОП [PERSON] нежитлове приміщення, розташоване за адресою: місто Маріуполь проспект Металургів, 47 загальною площею 2,10 кв.м на підставі договору № 6248-Ж від 26 березня 2013 року. Рішенням Маріупольської міської ради № 6/43-5016 від 30 грудня 2014 року Управління міського майна Маріупольської міської ради було перейменовано в Департамент міського майна Маріупольської міської ради з 01 лютого 2015 року. Згідно з Положенням про Департамент міського майна Маріупольської міської ради, департамент міського майна Маріупольської міської ради є правонаступником всіх прав та зобовязань Управління міського майна Маріупольської міської ради. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП [PERSON] припинив свою діяльність. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата є істотною умовою договору оренди. Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 договору оренди, орендар зобовязаний сплачувати щомісяця орендну плату за користування приміщенням, а також послуги за обслуговування орендаря. Борг по орендній платі за період: серпень 2013 року, з жовтня 2013 року по березень 2015 року складає 2 717 гривень 36 копійок, заборгованість за послуги орендодавця складає 67 гривень 42 копійки, розмір пені складає 589 гривень 63 копійки. Невиконання відповідачем зобовязань по договору оренди позбавляє можливості використовувати обєкт комунальної власності. Зокрема, невиконання відповідачем зобовязань по договору оренди завдає шкоди інтересам територіальної громади та позбавляє можливості використовувати відповідно закону кошти, отримані за оренду обєктів, що знаходяться у комунальній власності, оскільки в міський бюджет не надходять кошти, які повинні забезпечувати виконання міських соціально-економічних завдань. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Департаменту міського майна Маріупольської міської ради заборгованість по орендній платі у розмірі 2717 гривень 36 копійок, пеню в рзмірі 589 гривень 63 копійки, плату за послуги орендодавця у сумі 67 гривень 42 копійки та судові витрати у сумі 1 218 гривень. Представник позивача Департаменту міського майна Маріупольської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав повністю та надав письмові пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві обставинам. Крім того, представник позивача у судовому засіданні зазначав, що між Управлінням міського майна, правонаступником якого є Департамент міського майна Маріупольської міської ради, що є позивачем у справі, та відповідачем [PERSON] укладався лише один договір оренди № 6248-Ж від 26 березня 2013 року на оренду нежитлового приміщення, розташованого за адресою: місто Маріуполь проспект Металургів, 47 загальною площею 2,10 кв.м. Будь-яких інших договорів оренди щодо збільшення орендуємої площі з [PERSON] не укладалось. Розмір недоотриманої орендної плати та плати за послуги з обслуговування орендаторів внаслідок невірного визначення орендної площі місць загального користування за період з 01.07.2011 по 31.05.2013 року по ФОП [PERSON] був розрахований виключно на підставі акту ревізії фінансово-господарської діяльності Управління міського майна Маріупольської міської ради за період з 01.07.2011 по 31.05.2013 року. Просив суд позовні вимоги Департаменту міського майна задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, від імені якого діяв представник за довіреністю [PERSON] Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав повністю та надав письмові пояснення, з яких вбачається, що згідно з розшифровкою недоотриманої орендної плати, наданої до акту ревізії, сума у розмірі 2 515, 26 гривень нарахована за період з липня 2011 року по травень 2013 року за додаткову площу користування у розмірі 7,3 кв. м. Проте звертав увагу суду на те, що [PERSON] укладав договір оренди тільки на користування приміщенням площею 2,1 кв.м, що відображено в пункті 1.1 договору оренди від 26 березня 2013 року та відповідно проводив оплату за вказану площу. Більше ніяких договорів з ним не укладалось. Крім того, рішенням Господарського суду Донецької області від 11 лютого 2004 року, позовні вимоги Управління міського майна Маріупольської міської ради про зобовязання укласти додатковий договір від 02 серпня 2013 року до договору від 26 березня 2016 року № 6248/Ж на оренду нежитлового приміщення за адресою: місто Маріуполь проспект Металургів, 47 залишені без задоволення. Просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки заявлена позивачем сума була нарахована [PERSON] без будь-яких правових підстав, а у разі задоволення позову застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що на підставі договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності міста Маріуполя № 6248-Ж від 26 березня 2013 року, укладеного між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради в особі начальника управління [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], [PERSON] було надано в оренду нежитлове приміщення, розташоване за адресою: місто Маріуполь проспект Металургів, 47, загальною площею 2,1 кв.м для використання під доступ для приміщення та місця загального користування (п. 1.1) Згідно п. 4.2 договору, за вказане в п. 1.1. приміщення, встановлений розмір орендної плати за базовий місяць (лютий 2012 року) у розмірі 35,76 гривень. Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди. Пунктом 4.3. договору встановлено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. За умовами п. 4.4 договору, розмір орендної плати може бути змінено в односторонньому порядку орендарем у звязку зі зміною методики її розрахунку, у випадках, передбачених законодавством України та рішеннями органів місцевого самоврядування. Перегляд розміру орендної плати набирає чинності з моменту прийняття рішення про це Маріупольською міською радою. Пунктами 7.1-7.2 договору встановлено, що даний договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє з 19.03.2013 року до 19.03.2014 року. Зміни та доповнення до договору можуть мати місце за згодою сторін, окрім випадків, передбачених п. 4.4 договору. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Як вбачається з договору оренди, який є предметом розгляду, даний договір підписаний обома сторонами. За змістом ч. 1 ст. 759 та ч. 1 ст. 760 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (не споживча річ). Відповідно до ч. ч. 1-2, 4-6 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситись за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном також встановлюється договором найму. Договором може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Як зазначав у судовому засіданні представник позивача [PERSON], відповідач [PERSON] справно сплачував орендну плату за орендоване приміщення та не мав заборгованості. Проте за результатами проведеної Маріупольською обєднаною державною фінансовою інспекцією планової ревізії фінансово-господарської діяльності Управління міського майна Маріупольської міської ради за період з 01.07.2011 року по 31.05.2013 року, були встановлені розбіжності між фактично використовуваною площею загального користування з площею, визначеною в договорі оренди, що призвело до недоотримання місцевим бюджетом орендної плати, що відображено в акті № 05-860/024 від 06 серпня 2013 року. На підставі зазначеного акту, Управлінням міського майна Маріупольської міської ради було нараховано [PERSON] недоотриману орендну плату в сумі 2 716, 68 гривень, плату за послуги з обслуговування орендаторів в сумі 67,42 гривень, та пеню в сумі 589,63 гривень. На підставі рішення Маріупольської міської ради № 6/43-5016 від 30 грудня 2014 року, Управління міського майна Маріупольської міської ради було перейменовано в Департамент міського майна Маріупольської міської ради з 01.02.2015 року, який є правонаступником всіх прав та обовязків Управління міського майна Маріупольської міської ради. Як вбачається з розшифровки зазначених нарахувань, фактично площею, що використовується [PERSON] зазначено - 9,40 кв.м., в той час, як нарахування проводились, виходячи з площі - 2,1 кв.м, тобто не донарахованою площею зазначено 7,3 кв.м. Зокрема, заборгованість розрахована за період з липня 2010 року по травень 2013 року включно, а пеня з 01 грудня 2013 року по 27 жовтня 2014 року. Проте суд не може погодитись з наданими розрахунками, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, що, зокрема, було підтверджено учасниками процесу у судовому засіданні, будь-яких додаткових договорів щодо збільшення орендованої площі, або щодо зміни розміру або умов сплати орендної плати [PERSON], між сторонами у справі: Департаментом міського майна Маріупольської міської ради (до 01.02.2015 року Управління міського майна Маріупольської міської ради) та [PERSON] не укладалось. Крім того, рішенням Господарського суду Донецької області від 11 лютого 2014 року були залишені без задоволення позовні вимоги Управління міського майна Маріупольської міської ради до фізичної особи-підприємця [PERSON] про зобовязання укласти додатковий договір від 02 серпня 2013 року до договору від 26 березня 2013 року № 6248/ж на оренду нежитлового приміщення, розташованого за адресою: місто Маріуполь проспект Металургів, 47, що знаходиться у комунальній власності м. Маріуполя. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте представником позивача Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, не надано жодних належних доказів на підтвердження доводів, на які він посилався, як на підставу задоволення позовних вимог. Так, у договорі оренди № 6248-Ж від 26 березня 2013 року мова йде про нежитлове приміщення площею 2,1 кв.м, надане [PERSON] в оренду. Проте позовні вимоги полягають у стягненні недоотриманої орендної плати за те саме приміщення, яке стало значно більшим, а саме 9,4 кв.м. Водночас, в процесі розгляду справи представником позивача не було надано ані пояснень, ані доказів на підтвердження того, яким чином збільшився розмір приміщення, наданого в оренду відповідачу. Як на підставу нарахування заборгованості сторона позивача посилається лише на акт ревізійної комісії, який не є правовстановлюючим документом. Зокрема, заборгованість нарахована [PERSON] за період з липня 2010 року по травень 2013 року включно, а пеня з 01 грудня 2013 року по 27 жовтня 2014 року. В той час, як в період з 01 липня 2010 року по 19 березня 2013 року між сторонами взагалі не існувало ніяких правовідносин, а спірний договір оренди укладався строком на один рік з 19 березня 2013 року до 19 березня 2014 року. Тобто строк дії даного договору закінчився 19 березня 2014 року, оскільки умови пролонгації сторонами не обумовлювались. Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] було припинено 10 вересня 2014 року. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що позивачем не доведено наявність виниклих між ним та відповідачем [PERSON] спірних правовідносин, оскільки жодних договорів ані до укладання спірного договору оренди, ані після цього між сторонами не укладалось, суд вважає, що права позивача з боку відповідача [PERSON] порушено не було, у зв'язку з чим вони судовому захисту не підлягають, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Крім того, в процесі розгляду справи представник відповідача [PERSON] просив застосувати строк позовної давності у разі задоволення позову, проте, відмовляючи у задоволенні позову по суті, суд не розглядає питання щодо застосування строку позовної давності. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 218 гривень, відшкодуванню з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed