Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

23.10.2020 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.07.2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 1200,00 доларів США, в свою чергу відповідач зобов`язалася повернути позичені кошти до 25 липня 2020 року та сплатити позикодавцю за кожний місяць з дня отримання позики до повного погашення боргу - 5% від суми позики. У строк передбачений договором кошти повернуті не були, зобов`язання відповідачем не виконано. Водночас, в період з 25.07.2018 року по 25.07.2020 року відповідачем було повернута частина заборгованості у розмірі 90доларів США. Оскільки у визначений у розписці строк кошти відповідачем повернуті не були, у позивача наявні підстави для звернення з даним позовом. Просив стягнути з відповідачки на його користь борг у розмірі 2670,00 доларів США, що за курсом НБУ на 06.10.2020 року становить 75 828 грн., з яких: 1170,00 доларів США - сума боргу, 1500,00 доларів США - проценти, а також судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. Після залишення позовної заяви без руху та надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача - фізичної особи, ухвалою суду від 01 грудня 2020 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу двічі надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками, однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалася. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25 липня 2018 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 1200 доларів США, і зобов`язалась їх повернути у строк до 25 липня 2020 року, із сплатою позикодавцю разом із основним боргом за кожний місяць з дня отримання позики до повного погашення боргу - 5% від суми позики. Розписка була написана власноруч відповідачем, що не спростовано. На підставі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст.1046 ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 1200 доларів США, і відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку. Абз. 1 ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до розрахунків позивача 5 відсотків за кожний місяць зобов`язання, тобто за період з 25 липня 2018 року по 06 жовтня 2020 року, складають 1560 доларів США. Як зазначає позивач, 31.08.2018 року відповідачка сплатила йому 90 доларів США: 60 доларів США в рахунок повернення процентів та 30 доларів США частини боргу. Згідно ч.1ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання. Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року по справі № 6-79цс14 вказав: «Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. З врахуванням відомостей НБУ щодо офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на день 06.10.2020 року, вбачається, що сума боргу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 75 828 грн., з яких 34 080 грн. сума основного боргу, 44 304 грн. відсотки. Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача 75 828 грн. заборгованості. На підставіст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved