Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

24.06.2021 р. надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А., про визнання кредитного договору недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій просить: визнати виконавчий напис, вчинений 03.02.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 20463, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», заборгованості за кредитним договором № 378227, укладеним 02.12.2019 р. між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] , яка виникла за період з 26.02.2020 р. по 20.01.2021 р. в сумі 9216,12 грн., таким, що не підлягає виконанню; визнати недійсним кредитний договір № 378227, укладеним 02.12.2019 р. між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.02.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено та зареєстровано за № 20463, виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 9216,12 грн. При цьому, позивач вважає, що нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог відповідача, а також, було порушено вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Крім того, позивач просить визнати кредитний договір № 378227, укладеним 02.12.2019 р. між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ним, недійсним, оскільки він такий договір ніколи не підписував, а особисті дані позивача, які вказані в кредитному договорі є неправдивими. Таким чином, позивач вважає, що оскільки його волі на укладення оспорюваного кредитного договору не було, так як його паспорт був втрачений, а тому в силу положень статей 203,215 ЦК України, кредитний договір № 378227, укладеним 02.12.2019 р. є недійсним. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що порушено вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 а тому, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 25.06.2021 р. було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.11.2021 р. на адресу суду надійшов відзив представника ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» на позовну заяву, в якому останній виклав свої заперечення проти задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволені. 14.12.2021 р. на адресу суду надійшов відзив представника ТОВ «Вердикт Капітал» на позовну заяву, в якому останній виклав свої заперечення проти задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволені. Ухвалою від 13.12.2021 р. судом прийнято відмову позивача [PERSON] від позову в частині вимог до відповідача ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А., про визнання кредитного договору недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - у частині вимог до відповідача ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 02.12.2019 р. між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 378227, відповідно до умов якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» надав позивачу кредит в сумі 4000,00 грн., а позивач зобов`язався повернути кредитодавцю надані кредитні кошти до 17.12.2019 року, сплативши проценти за користування кредитом у розмірі 600,00 грн., що становить 15% за 14 календарних днів користування кредиту. В свою чергу, 26.02.2020 р. ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором № 378227 від 02.12.2019 р. 03.02.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено та зареєстрований в реєстрі за № 20463, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», заборгованості за кредитним договором № 378227, укладеним 02.12.2019 р. між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] , яка виникла за період з 26.02.2020 р. по 20.01.2021 р. в сумі 9216,12 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним, посилається на те, що його волі на укладення договору не було, оскільки оспарюваний договір він ніколи не укладав, а підпис не його, крім того, позивач зазначає, що 29.11.2019 р. він втратив свій паспорт громадянина України. Так, згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 15 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. В той же час, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 79 ЦПК України ). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З аналізу виищевикладнех норм закону вбачається, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у [PERSON] було відсутнє волевиявлення на підписання кредитного договору № 378227 від 02.12.2019 р. позивачем суду надано не було. Твердження [PERSON] про те, що підпис від його імені в кредитному договорі здійснювала особа, яка наслідувала його підпис, не доводить факт, що [PERSON] не підписував кредитний договір. Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису на оспарюваному договорі 02.12.2019 р., не заявлялось. Так, ураховуючи предмет та підстави заявленого [PERSON] позову, твердження позивача про те, що підпис у оскаржуваному договорі виконано не ним, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису у оспорюваному договорі при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи, та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. Обов`язок доказування невідповідності підпису [PERSON] на оспорюваному договорі процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема у спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення у справі судової почеркознавчої експертизи. Отже, оскільки позивач не заявив клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для з`ясування обставин щодо волевиявлення [PERSON] при укладенні спірного договору, чи підписувався він останнім, а то суд відмовляю у задоволення позовних вимог про визнання недійсності кредитного договору та вважає такі вимоги такими, що ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим. Щодо іншої позовної вимоги про визнання виконавчого напису, вчиненого 03.02.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2046, варто зазначити наступне. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосував приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 03.02.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 20463 не відповідає вимогам законодавства України, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172, оскільки він вчинений на підставі боргового документу - кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, а тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial