Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

22.01.2015 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], в обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.04.2010 р. у справі № 2-240/2010 були визначені ідеальні частки між усіма співвласниками по ? частині за кожним і встановлений порядок у користуванні квартирою, відповідно до якого [PERSON] виділено окрему кімнату № 8 площею 11,4 кв.м. та лоджію «П», [PERSON] виділено житлову кімнату № 5 площею 7,1 кв.м., а [PERSON] та неповнолітній [PERSON] виділено житлову кімнату № 4 площею 15,4 кв.м. разом з балконом. Коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, кладову було залишено у спільному користуванні вищевказаних осіб. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2012 року у справі за № 1813/4376/2012 № 2/1813/956/2012, яке було рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14.02.2013 року змінено в частині відшкодування судових витрат, визнано дії [PERSON] по створенню перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], незаконними та зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], і передати ключ від вхідних дверей до вказаної квартири для виготовлення дублікату за власний рахунок. Вищевказане рішення суду відповідачкою не виконано, внаслідок чого вони, як співвласники квартири, не мали можливості користуватися своєю частиною квартири. З цього приводу [PERSON] зверталася за допомогою до правоохоронних органів, через що СВ Охтирського МВ було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013200060000929 від 13.06.2013 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. 06.10.2014 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду № 583/3502/14-к № 1-кс/583/635/14 за скаргою [PERSON] було зобов'язано слідчого СВ Охтирського МВ допитати відповідачку з приводу умисного невиконання нею рішення Охтирського міськрайсуду від 06.12.2012 року, яке набрало законної сили 14.02.2013 року, та провести огляд квартири [ADDRESS], з метою виявлення факту ухилення відповідачки від виконання нею вищевказаного рішення суду. Однак ніяких результативних дій протягом двох років правоохоронними органами проведено не було. 20.01.2015 року позивачі подали до Охтирського МВ письмову заяву, в якій повідомили про те, що ними самостійно будуть усунуті перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу замка на вхідних дверях квартири. Після демонтажу замка та потрапляння до квартири виявили, що вибиті вхідні двері та дверний короб до кімнати №5, пошкоджений замок у кімнаті №5, знятий замок у кімнаті №8, кімнати №5 та №8 були виділені рішенням суду у їх користування, маються пошкодження на стінах, крім того дані кімнати використовуються відповідачкою, що було зафіксовано за допомогою фотозйомки. Вважають, що їхні права як співвласників квартири були порушені, у зв'язку з чим просять суд зобов'язати відповідачку відновити стан входу до приміщень № 5 та № 8, а саме, вставити дверний короб та двері в кімнату № 5 та встановити замки в кімнати №5 та № 8; стягнути з неї завдану матеріальну шкоду в розмірі 384 грн. за придбаний ними новий замок, а також моральну шкоду в сумі по 50 000 грн. на кожного, завдану внаслідок неможливості використовувати власну квартиру для проживання, пошкодження належного їм майна. 10.04.2015 року до суду звернулася [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що проживає у спірній квартирі з дочкою, а відповідачі в квартирі не проживають, за комунальні послуги не сплачують. 18.06.2012 року надали ключі від квартири сторонньому чоловікові та жінці, які проживали у квартирі 5-6 днів. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] навмисно вчинили зазначені дії з метою вижити її та неповнолітню дочку з квартири. Тому з метою самозахисту на спокійне і безпечне проживання у квартирі нею було прийнято рішення про заміну замка вхідних дверей, який вона придбала за власні кошти та встановила 03.07.2012 року у квартирі. У грудні 2012 року вона передала ключі від квартири [PERSON] 20.01.2015 року [PERSON] та [PERSON] демонтували замок на вхідних дверях у квартиру, вставили інший і передали один ключ [PERSON] Внаслідок неправомірного демонтажу замка їй заподіяна матеріальна шкода в сумі 205 грн., яку просить стягнути з відповідачів. Позивачі за первісним позовом і відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] та їх представник у судовому засіданні підтримали вимоги первісного позову, у задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити, посилаючись на її необґрунтованість. [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що в червні 2012 року у квартирі з дозволу [PERSON] дійсно близько тижня мешкав квартирант, якому вона надала ключі від квартири та від виділених їм в користування двох кімнат. В липні 2012 року [PERSON] не змогла потрапити у квартиру, так як [PERSON] змінила замок на вхідних дверях, ключів їй від нового замка не надала. 09.10.2012 року вони намагалися вжити заходи для ремонту аварійної труби в кімнаті №8, тому зранку, коли [PERSON] виходила з квартири на роботу, [PERSON] чекав біля двері і силою проник в квартиру, при цьому [PERSON] намагалася його зачинити у квартирі на замок, для запобігання чому він поставив ногу, а [PERSON] з силою тиснула на двері, тому було зігнуто дверний навіс. Дані події досліджувалися в цивільній справі №1813/4376/2012 №2/1813/956/2012 у судді Сидоренка Р.В. В той день позивачі оглянули квартиру, при цьому їх майно не було пошкоджено, двері, замки і короба були цілі. Рішення суду, яким було зобов'язано [PERSON] надати ключі від квартири для виготовлення дублікату, тривалий час не виконувалося, оскільки [PERSON] ухилялася від виконання, весь цей час вони не мали доступу до квартири, внаслідок чого їм завдані моральні страждання. 20.01.2015 року [PERSON] подав заяву в міліцію та надіслав SMS-повідомлення [PERSON] та дочці про демонтаж замка. Ввечері того ж дня він розпочав демонтаж замка, попередньо подзвонивши у квартиру, але йому двері не відчинили. В цей час підійшла [PERSON] та працівники міліції, яких викликала [PERSON] В їх присутності [PERSON] відмовилася відчиняти двері квартири ключем, тому він демонтував замок і увійшов у квартиру. На наступний день 21.01.2015 року зранку [PERSON] придбав замок з ручкою і секретом та вставив його у двері, два ключа від якого вручив [PERSON] та дочці. Відповідачка за первісним позовом і позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з кімнати №5 двірні короба та двері зняли особи, які в червні 2012 року з дозволу [PERSON] вселилися у квартиру. При перевірці підстав знаходження квартиранта у помешканні, яку проводила міліція, вона не скаржилася на пошкодження майна [PERSON], оскільки це було зроблено пізніше. Чоловік та жінка мешкали у квартирі близько тижня, на вихідні [PERSON] з дочкою були відсутні. Приїхавши після вихідних, побачили зняті двері і короба у кімнаті (квартирантів не було вдома), в той день [PERSON] змінила вхідний замок на дверях, і квартирантів більше не пустила у квартиру. Після заміни замка, під час провадження у цивільній справі у судді Сидоренка Р.В. вона робила дублікат ключа і хотіла віддати [PERSON], але та відмовилася. Про зміст рішення суду у цій справі їй було відомо зі слів її представника [PERSON], з рішенням суду вона була незгодна. Під час виконавчого провадження ніякі виконавчі документи їй не надходили. Державний виконавець один раз приходив до неї на роботу на Охтирський КХП без форми і посвідчення не пред'являв, вимагав передання йому ключів від квартири для виготовлення дублікату, однак вона відмовилася, [PERSON] була в цей час неподалік. Після того державний виконавець приходив на роботу ще двічі до начальника, але взнавши, що її чекає державний виконавець, вона у кабінет на виклик начальника не прийшла. Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді даної справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.04.2010 р. у справі № 2-240/2010 були визначені ідеальні частки між усіма співвласниками квартири [ADDRESS], по ? частині за кожним, встановлений порядок у користуванні квартирою, відповідно до якого [PERSON] виділено окрему кімнату № 8 площею 11,4 кв.м. та лоджію «П», [PERSON] виділено житлову кімнату № 5 площею 7,1 кв.м., а [PERSON] та неповнолітній [PERSON] виділено житлову кімнату № 4 площею 15,4 кв.м. разом з балконом. Коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, кладову було залишено у спільному користуванні вищевказаних осіб. Проведений поділ особових рахунків по оплаті комунальних послуг між співвласниками по ? частині за кожним. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2012 року у справі за № 1813/4376/2012 № 2/1813/956/2012, яке було рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14.02.2013 року змінено в частині відшкодування судових витрат, визнано дії [PERSON] по створенню перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], незаконними та зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], і передати ключ від вхідних дверей до вказаної квартири для виготовлення дублікату за власний рахунок. За вказаним рішенням суду 12.03.2013 року був виданий виконавчий лист. 11.06.2013 року старшим виконавцем ВДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції [PERSON] була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст..50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконати без участі боржника неможливо, направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. 13.06.2013 р. СВ Охтирського МВ було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013200060000929 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, 13.06.2013 року до ЄРДР було внесено подання старшого державного виконавця щодо умисного невиконання [PERSON] рішення суду від 06.12.2012 року. Під час виконавчого провадження ст.державний виконавець 27.05.2013 року виходив по місцю роботи [PERSON] на ДП «Охтирське КХП», однак вона відмовилася виконувати рішення суду, про що був складений акт в присутності понятих (арк.16 кримінального провадження), даний акт в той же день отримала боржник за її заявою (арк.17 кримінального провадження). Крім того, 04.06.2013 року ст.державний виконавець виходив по місцю роботи [PERSON] на ДП «Охтирське КХП», однак [PERSON] не прийшла на виклик в.о. директора [PERSON], про що також був складений акт, підписаний двома посадовими особами ДП «Охтирське КХП». За невиконання рішення суду ст.державним виконавцем були винесені 27.05.2013 року та 06.06.2013 року постанови про накладення штрафів в сумі 170 грн. за відмову від виконання рішення суду та 340 грн. за повторне невиконання рішення суду (арк.18, 21 кримінального провадження). З приводу незаконності дій державного виконавця [PERSON] подавала скаргу до суду, яка була залишена без задоволення; з тексту ухвали № 583/2124/13-ц від 18.09.2013 року, а також самої скарги вбачається, що [PERSON] була обізнана про вимоги, які ставить до неї державний виконавець у даному виконавчому провадженні (а.с.127, 163). Крім того, [PERSON] оскаржувала до суду постанови ст.державного виконавця від 27.05.2013 року та 06.06.2013 року про накладення на неї штрафів, однак провадження у справі було закрито (а.с.160). У кримінальному провадженні мається письмові пояснення [PERSON] від 16.07.2013 року про те, що вона не ознайомлена з рішенням суду за позовом [PERSON] з приводу зміни замків у квартирі. Однак в матеріалах справи маються відомості, що на дане рішення суду [PERSON] подавала апеляційну скаргу, крім того, суд здобув докази про те, що вона була обізнана про наявність відкритого виконавчого провадження щодо неї за даним рішенням суду. Факт обізнаності [PERSON] про відкрите виконавче провадження та про зміст вимог державного виконавця не заперечувався нею і в судовому засіданні. 20.01.2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] подали до Охтирського МВ письмову заяву, в якій повідомили про те, що оскільки рішення суду про передачу ключа від вхідних дверей [PERSON] не виконане, ними самостійно будуть усунуті перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу замка на вхідних дверях квартири по [ADDRESS]. В матеріалах перевірки №246 від 20.01.2015 р., яка проводилася за заявою [PERSON] про пошкодження її колишнім чоловіком [PERSON] замка на вхідних дверях, мається пояснення [PERSON] від 20.01.2015 року про те, що вона ключі від квартири [PERSON] надавати не збирається. На підтвердження нанесеної матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачі оплату вартості замка вхідних дверей з секретом і ручкою засвідчили товарними чеками від 21.01.2015 року (а.с.18). Відповідно до ч.1, ч.2, ч.4 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно із ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що [PERSON] вчинила неправомірну бездіяльність, не надаючи ключ від вхідних дверей співвласникам квартири [PERSON], [PERSON], вважаючи такі дії самозахистом. Це підтверджується матеріалами виконавчого провадження; матеріалами кримінального провадження, матеріалами перевірки Охтирського МВ УМВС України в Сумській області за №246 від 20.01.2015 року, а також поясненнями [PERSON] у судовому засіданні, яка пояснила, що після зміни нею замка у квартирі 03.07.2012 року ключів від квартири співвласнику [PERSON] вона не надавала. Твердження [PERSON] про те, що вона надавала ключ від квартири [PERSON] в день, коли державний виконавець приходив до неї на роботу (акт державного виконавця складений 27.05.2013 року), позивачами не визнається, не підтверджується належними доказами та суперечить іншим матеріалам справи, відповідно до яких виконавче провадження було закінчене у зв'язку з неможливістю виконати рішення суду без участі боржника. Твердження [PERSON] у зустрічному позові про вживання заходів самозахисту на спокійне і безпечне проживання у квартирі не приймається судом, оскільки, як вбачається з матеріалів перевірки Охтирського МВ УМВС України в Сумській області №2069, скарг [PERSON] на поведінку особи, яка з дозволу [PERSON] проживала у квартирі протягом кількох днів, не було, [PERSON] скаржилася лише на знаходження у її квартирі невідомого чоловіка. Тому суд розцінює самовільну заміну замка на вхідних дверях [PERSON] 03.07.2012 року та ненадання ключів від нового замку іншим співвласникам квартири не як самозахист, а як неправомірну дію з її боку. Дані обставини справи вже досліджувалися судом у справі №1813/4376/2012 № 2/1813/956/2012, та суд надав їм відповідну оцінку, зобов'язавши [PERSON] передати [PERSON] ключ від вхідних дверей до спірної квартири для виготовлення дублікату за власний рахунок, незважаючи на те, що в даній справі [PERSON] стверджувала, що надала ключ від квартири [PERSON] За таких обставин, цивільне право [PERSON], [PERSON] на користування своєю власністю тривалий час було порушене як внаслідок заміни замка з боку [PERSON], так і внаслідок її неправомірної бездіяльності щодо ненадання ключів від нового замку у квартирі, що тривало до 20.01.2015 року. Внаслідок вжиття заходів щодо відновлення свого порушеного права 21.01.2015 року [PERSON] поніс матеріальну шкоду внаслідок придбання нового замка в розмірі 384 грн., що довів суду належним чином, відповідач розмір вартості замка не оспорювала, тому дану суму слід стягнути з відповідача на його користь. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] 22.01.2015 року знову змінив замок на вхідних дверях, а придбаний 21.01.2015 року замок у послідуючому зняв із вхідних дверей і поставив у кімнату, яку займає [PERSON], на думку суду, не мають значення для даної цивільної справи, так як [PERSON] був вимушений змінити замок вхідних дверей на інший для забезпечення свого доступу у квартиру, відповідно в зв'язку з цим поніс збитки, що довів суду. Окрім того, обставина послідуючої зміни одного замка на інший не визнається позивачами за первісним позовом. Вимога зустрічного позову про відшкодування матеріальної шкоди - вартості демонтованого замка в розмірі 205 грн. задоволенню не підлягає, оскільки дана шкода вимушено заподіяна правомірними діями, які полягають в здійсненні заходів щодо відновлення порушеного права на користування своєю власністю з боку позивачки [PERSON], крім того, суд враховує неправомірність дій [PERSON], яка самовільно безпідставно 03.07.2012 року змінила замок на вхідних дверях спільної квартири, ключі від якого були у всіх співвласників, ключів від нового замка позивачам за первісним позовом не надала. Згідно з положеннями ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачі за первісним позовом за допомогою належних, допустимих, достовірних доказів не довели суду, що саме [PERSON] вибила вхідні двері та зняла дверний короб з кімнати №5 у спірній квартирі, враховуючи, що з 18.06.2012 року у квартирі мешкали сторонні особи, а відповідач факт пошкодження майна позивачів у судовому засіданні не визнала. Позивачі за первісним позовом, вважаючи [PERSON] винною у знятті дверного коробу та дверей в кімнату № 5 та пошкодженні замків в кімнатах №5 та № 8, виходять з того, що 09.10.2012 року, коли проникли до спірної квартири під час виходу [PERSON] з квартири, вони відкривали ключами свої кімнати №5 та №8, при цьому замки були справні, двері та дверні короба знаходилися на місці. Відповідач, не визнаючи факт пошкодження нею майна позивачів (за первісним позовом), послалася на те, що дані пошкодження заподіяли чоловік та жінка, які з дозволу [PERSON] проживали у квартирі протягом кількох днів. Сторони не заперечують період проживання у квартирі сторонньої особи, яка оселилася з дозволу [PERSON], з 18.06.2012 року і проживала протягом кількох днів. З листа [PERSON] від 05.10.2012 р., адресованого [PERSON], який надав до суду представник [PERSON] (а.с.108), вбачається, що станом на дату складання даного листа кімната, що займає [PERSON], була закрита на замок, доступу до неї у [PERSON] не було. Отже, пошкодження замку на вхідних дверях у кімнаті, яку займає [PERSON], сталися після 05.10.2012 року і до 20.01.2015 року, а враховуючи, що доступ до двері цієї кімнати у вказаний період був тільки у [PERSON] та її неповнолітньої доньки 1998 року народження, суд вважає доведеним факт демонтажу замку на вхідних дверях у кімнату [PERSON] з боку відповідача за первісним позовом. Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого визначені законодавцем у ст. 1192 ЦК України. Згідно вказаної правової норми з урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. В судовому засіданні 19.05.2015 року сторони пояснили, що 17.05.2015 року [PERSON] вставив дверний короб, двері у кімнату №5 та вставив замок у кімнаті, яку займає [PERSON] При цьому у судовому засіданні з'ясувалося, що [PERSON] займає не кімнату №8 площею 11,4 кв.м., виділену їй за рішенням Охтирського міськрайонного суду від 01.04.2010 р., а кімнату №4 площею 14,4 кв.м., яка була за вказаним рішенням суду виділена [PERSON] та дитині [PERSON], оскільки [PERSON] з дочкою самостійно зайняли кімнату №8 з ремонтом, а інші співвласники у квартирі не проживають. Саме кімнату №4 [PERSON] закрила на замок, там знаходяться її речі і меблі. Позивачі за первісним позовом не скористалися своїм правом порахувати свої витрати на полагодження належного їм майна та пред'явити вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, враховуючи, що своє порушене право вони відновили самостійно. Тому при вирішенні первісного позову в межах заявлених позовних вимог, вимога зобов'язати відповідачку відновити стан входу до приміщень № 5 та № 8, а саме, вставити дверний короб та двері в кімнату № 5 та встановити замки в кімнати №5 та № 8, задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки суд дійшов висновку про наявність вини [PERSON] в навмисному створенні перешкод у користуванні спільною квартирою, що відбулося у формі бездіяльності з невиконання обов'язку передати ключі від зміненого за її одноособовим рішенням замку вхідних дверей у спільній квартирі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачів за первісним позовом моральну шкоду, яку визначає в розмірі 1000 грн. на користь [PERSON] та в розмірі 1000 грн. на користь [PERSON], виходячи з тривалого періоду (майже протягом двох років) неможливості для даних осіб використовувати на власний розсуд власну квартиру. При визначенні саме такого розміру моральної шкоди суд враховує той факт, що [PERSON] проживає в Хмельницькій області, і в м. Охтирку приїжджає періодично, а [PERSON], в даний час вже маючи доступ до квартири, в житло не вселилася, пояснивши у суді, що не може знаходитися із колишньою невісткою наодинці в одній квартирі по причини агресивної поведінки останньої, тому винаймає собі інше житло. Однак суд вважає, що факт не проживання позивачів за первісним позовом у квартирі не свідчить про те, що неправомірними діями [PERSON] їм не була завдана моральна шкода, оскільки [PERSON], [PERSON] несучи витрати на утримання своєї частки квартири відповідно до розподілених за рішенням суду особових рахунків, були тривалий час позбавлені доступу до власної квартири, можливості здійснювати за нею догляд та здійснювати інші дії на розсуд власника і в будь-який час за своїм бажанням . Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача у первісному позові на користь позивача, який сплатив судовий збір, витрати у сумі 243,60 грн. за задоволену вимогу майнового характеру та 4,87 грн. за задоволену на 2% вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial