Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

24.06.2014 року до Дніпровського районного суду м. Києва звернулася позивач з вищеназваною позовною заявою, в якій вказала, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23.05.2007 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що на даний час відповідач проживає разом з нею та дітьми, проте з моменту народження першої спільної дитини відповідач [PERSON] не приймає участі в утриманні спільних дітей, не надає жодної матеріальної допомоги. Позивач [PERSON] на даний час не працює, доглядає за дітьми і тому не має можливості самостійно утримувати спільних з відповідачем дітей. Відповідач працює неофіційно, але заробляє не менше 4500,00 грн. на місяць, тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000, 00 грн. Сплачувати добровільно аліменти відповідач відмовляється, тому позасудове вирішення питання неможливе. У зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2000, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову до суду й до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення чи розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі та постановити заочне рішення. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що 23.05.2007 року було укладено шлюб між сторонами (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дітей, не надає жодної матеріальної допомоги. Даних про офіційне працевлаштування відповідача матеріали справи не містять. Суд звертає увагу на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню доньок та перекладення всього тягаря батьківського обов'язку по їх утриманню на позивача. Також, суд враховує, що відповідач офіційно непрацевлаштований, однак не має перешкод у вирішенні питання працевлаштування. Враховуючи матеріальне становище позивача, яка не працює та доглядає за дітьми, визначений Законом обов'язок батьків приймати однакову участь у вихованні та утриманні дітей, те, що відповідач офіційно не працює, проте не має перешкод у працевлаштуванні, у тому числі за станом здоров'я, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх доньок підлягають задоволенню в повному обсязі - в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання кожної дитини, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 7, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved