Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

22 квітня 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття та стягнути в її користь витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.. В обґрунтування позову посилається на те, що шлюб із відповідачем зареєстрований 22.04.2004р.. Від вказаного шлюбу сторони мають двоє дітей: дочка [PERSON] та сина [PERSON]. [PERSON] - відповідач у справі, не цікавиться дітьми та добровільно не надає коштів на їх утримання. Вважає, що відповідач, зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець, повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000грн. на кожну дитину. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши на адресу суду письмове клопотання, просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує в повній мірі. Просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву, просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнав частково. Просить стягувати з нього аліменти в мінімальному розмірі через свій незадовільний майновий стан. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.9), у них [INFO] народилася дочка [PERSON] та [INFO] - син [PERSON] (а.с.7-8), які проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.23). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивачки проживають разом із останньою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати останніх не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] правомірною. Поряд з цим, розмір аліментів, на який претендує позивачка, суд вважає необґрунтовано завищеним, з підстав наведених нижче. Так, [PERSON] жодним доказом не доведено розмір доходів відповідача, лише надано витяг із ЄДР про реєстрацію відповідача [PERSON] як фізичної-особи підприємця (а.с.10-13). Відповідно до положень, викладених у ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня в розмірі 1032 гривні, з 1 липня - 1059 гривень, з 1 жовтня - 1102 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1 жовтня - 1373 гривні. Окрім цього, зазначеним вище Законом № 719-VII визначається розмір мінімальної заробітної плати, що з 1 січня 2014 року становить 1218 гривень, з 1 липня - 1250 гривень, з 1 жовтня - 1301 гривня. У такому ж розмірі визначено на цей період і прожитковий мінімум для працездатних осіб. При визначенні розміру аліментів, судом враховується, що стан здоров'я [PERSON] та [PERSON] задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоров'я, задовільний. Таким чином, хоча вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей і є правомірною, однак із врахуванням наведеного вище та рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір таких на думку суду, підлягає до зменшення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів, а відповідач при наявності достатніх доказів - на зменшення розміру аліментів. На думку суду, витрати понесені позивачкою на правову допомогу (а.с.14-15) відповідають розміру, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витратна правову допомогу у цивільних та адміністративних справ,» від від 20.12.2011 №4191-VI. Витрати на правову допомогу віднесено до судових витрат, а тому разом із судовим збором у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: approved