Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

23.01.2018 року позивачка звернулася з позовом до суду, в якому зазначає, що згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області від 04.03.2010 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет України», щомісячно, починаючи з 27.01.2010 року до досягнення повноліття дитиною, тобто до 31.05.2025 року. Однак, у звязку із зміни до\~Сімейного Кодексу України, позивачка просить, змінити розмір стягуваних з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліментів, з 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. 01.03.2018 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому проти заявлених позовних вимог позивача заперечує та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини визначених рішенням суду та крім, цього при можливості надає додаткові витрати на утримання дитини. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Судом встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 04.03.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет України», щомісячно, починаючи з 27.01.2010 року до досягнення повноліття дитиною, тобто до 31.05.2025 року. Відповідно ч.1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ\~частину другу\~статті 182 Сімейного Кодексу України\~змінено та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивач фактично ставить питання не про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання їхньої неповнолітньої дитини, а на стадії виконання рішення суду, просить про приведення їх розміру у відповідність до вимог\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ. Згідно п.17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року за №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Це означає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначається на підставі закону (ч.2 ст.182 СК України), а не судовим рішенням, оскільки з таких обставин, прямо, однозначно і безумовно врегульовано законом і не потребує ухвалення додаткового рішення. Отже, позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні\~ст. 192 СК України, не наводяться будь-які обставини зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, не надаються докази цих обставин, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів, яким визначено розмір аліментів у частці від доходу, і дану частку позивач не просить змінити. В даному випадку зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину є законодавчою підставою та обовязком для автоматичного нарахування аліментів у розмірі визначеному законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed