Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

23 вересня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] (третя особа - відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області) про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей та пені за прострочку їх виплати. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що згідно виконавчому листу Іллічівського міського суду Одеської області від 31 січня 2011 року з [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 19 листопада 2010 року і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO], а потім у розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. Позивачка вказує в позові, що незважаючи на рішення суду, відповідач аліменти на утримання їхніх доньок так і не почав сплачувати, що підтверджують розрахунки заборгованості по аліментах за 2013, 2014 роки. З даними розрахунками заборгованості позивачка не згодна, оскільки вона вважає, що розрахунок повинен проводитися з 19 листопада 2010 року, тобто з часу, як вказано у виконавчому листі, який відповідає даті її звернення з позовом до суду. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд: - стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 40152,20 грн.; - стягнути з [PERSON] на її користь пеню (неустойку) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 260136,24 грн. Позивачка та її представник були належним чином повідомлені про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явилися та надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили суд задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 31, 49). Відповідач також був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи (а.с.46, 47, 52), однак до суду не з'явився та надав заяву, що він не визнає позовні вимоги (а.с.24), не виклавши обґрунтування своєї позиції. Третя особа - відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак представник відділу до суду не з'явився та начальник відділу ДВС надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу та вказав, що позов підтримує в повному обсязі (а.с.33, 48). Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] з 27 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). За час шлюбу у сторін по справі народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 березня 2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-13). Згідно із копією виконавчого листа Іллічівського міського суду Одеської області від 31 січня 2011 року з [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 19 листопада 2010 року і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO], а потім у розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) примусове виконання рішення здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом. Згідно ч.2 ст.17 Закону виконавчі листи, які видані судом, підлягають виконанню державною виконавчою службою. Відповідно до ч.ч.2.3.4 ст.74 Закону у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу), розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувача і боржника. Частиною 9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження визначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За положеннями ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Аналіз зазначених норм, які регулюють виниклі правовідносини, вказує на те, що при стягненні аліментів за виконавчим листом, саме державний виконавець визначає розмір заборгованості аліментів. Такий розрахунок є обов'язковим для його виконання сторонами виконавчого провадження, якщо вони його не оспорюють. Отже, ключовим питанням у відповідному провадженні є заборгованість по аліментам, яку має сплатити заявниці її колишній чоловік. Згідно із копією остаточного розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області від 04.04.2014 року, встановлено заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] станом на 31.03.2014 року у розмірі 20374,83 грн. (а.с.16). Суд зазначає, що даний розрахунок, наданий заявницею має статус остаточного документа, що не оскаржувався сторонами, оскільки позивачкою не надано суду доказів оскарження нею згаданого розрахунку від 04.04.2014 року та позивачка не вимагала зупинення провадження, доки цей розрахунок не стане остаточним. Отже, вказаний доказ має істотну важливість для результатів розгляду даної справи. Аргументи заявниці щодо прийняття у якості доказу невигідного для неї розрахунку та її намір довести свої розрахунки, є вочевидь не чітко висловленими у позовній заяві. Таким чином, позивачкою не використано належний засіб юридичного захисту у зв'язку з незгодою з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів (не доведено подачі нею скарги щодо цього розрахунку та визнання його недійсним, тощо). Відтак, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області від 04.04.2014 року, який є чинним на час розгляду справи та не вбачає правових підстав для стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду. Наявність у державного виконавця на виконанні виконавчого листа та проведеного ним розрахунку, є підставою для проведення примусового стягнення наявної заборгованості у відповідності до вимог Закону. Таким чином, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Отже, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Отже, вимога позивачки про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості по аліментах на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 40152,20 грн. є необґрунтованою, тому в її задоволенні слід відмовити. Крім того, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] на її користь пені (неустойки) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 20374,83 грн., виходячи з наступного. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов'язання спрямовано на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти, та компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв'язку із затримкою їх сплати. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Матеріалами справи не встановлено обставин, які б свідчили про те, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин. Отже, суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача і він повинен сплачувати пеню на підставі ч.1 ст.196 СК України. Крім того, у Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі №6-81цс13 міститься висновок про те, що зобов'язання по сплаті аліментів носять періодичний характер і повинні виконуватися щомісячно, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк на протязі якого кожне з цих зобов'язань повинні бути виконані, і з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожний місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Суд бере до уваги розрахунок пені за прострочку виплати аліментів, наданий позивачкою, однак звертає увагу, що нарахована позивачем пеня значно перевищує розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, суд відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, вважає, що розмір неустойки, який повинен бути сплачений відповідачем на користь позивача, не повинен перевищувати розмір загальної заборгованості по аліментам. Оскільки розмір заборгованості на час звернення до суду з позовом становив 20374,83 грн., то розмір неустойки повинен бути зменшений до 20374,83 грн.

Outcome: partial