Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

22.08.2017 року ПАТ «Сбербанк» звернулося до суду з даним позовом, та відповідно просили суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором № 111#00017786174 від 01.11.2013 р., що станом на 16 червня 2017 року становить 250 983,99 гривень, з яких: заборгованість за кредитом-81252,95 грн., процентів за користування кредитом-51403,92грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом-86503,42грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом-31822,81 грн., а також понесені судові витрати сплаченого судового збору у розмірі 3764,76 грн.(а.с.2,3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.11.2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач у справі, та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 111#00017786174 , відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 99900,00 гривень, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 31.10.2018 року та щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом, згідно графіку .Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит у вказаній сумі, а відповідач його отримала, що підтверджується платіжними документами. Відповідно до п. 1.2, 6.9 Кредитного договору, тип процентної ставки, що застосовується-фіксована процентна ставка, яка складає 33 % річних, та у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі збільшеному на 2 процентних пункти. Також зазначили, що у відповідності до п.10.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, відповідач зобов'язувався сплачувати пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого кредитним договором. Позивач стверджує, що відповідач порушив п. 8.1 Кредитного договору, не здійснює платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів за користування Кредитом, внаслідок чого станом на 20 березня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 250 983,99 грн., з яких: 81252,95 грн.-заборгованість за кредитом, 51403,92 грн.-проценти за користування кредитом, 86503,42 грн.-пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом, 31822,81 грн.-пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом. Відповідач, вимоги банку про необхідність погашення кредитної заборгованості ігнорує, заборгованість не погашає, ухиляється від виконання зобов'язання за договором. Тому вважають, що згідно п.8.3 Договору мають право вимагати від відповідача дострокового повернення повної суми заборгованості за Кредитним договором. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. У подальші судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак, надав суду заяву (а.с.185), у якій просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява (а.с.186), якою представник просив проводити судове засідання без участі представника відповідача, в задоволенні позовних вимог просили відмовити з доводів, викладених у запереченнях, поданих до суду 21.02.2018 року (а.с.81-85,86). За змістом поданих заперечень представник відповідача зазначила, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Наданий розрахунок заборгованості вважає незмістовним та незрозумілим по суті, оскільки з нього не вбачається сплати відповідачем сум за користування кредитними коштами. Крім того, банком незаконно було підвищено відсоткову ставку, оскільки з письмовою вимогою до відповідача про надання довідки про її доходи не звертався, а станом на 01.08.2015 р. відповідні договори страхування, передбачені кредитним договором, відповідач мала і позивачем не надано доказів про порушення відповідачем таких зобов'язань, а також доказів надання кредиту та позасудового врегулювання спору. З цих підстав, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №111#00017786174 (а.с.4-10). Договір укладений в простій письмовій формі, і факт укладення договору відповідачем не заперечується. Відповідно до п.1.1, 1.2,1.3 вказаного Договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти у сумі 99 900,00 гривень на поточні потреби, без обмеження цільового використання кредитних коштів за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України, а Позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, та повернути банку, а також сплатити банку проценти за користування Кредитом, комісії, санкції, інші, передбачені цим Договором платежі у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, та виконати всі інші умови цього Договору. Тип процентної ставки, що застосовується за цим Договором, фіксована процентна ставка, розмір якої складає 33% річних. У відповідності до п.1.4 договору, детальний розпис загальної вартості платежів за цим Договором, що включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів та розрахунок сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки, а також графік повернення Кредиту, визначається у цьому Договорі в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною ( а.с.7-10). Згідно п.п. 6.3, 6.5 Кредитного договору, нарахування процентів починається з дня його надання (включно). Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього Договору, за фактичну кількість днів в Періоді. Для розрахунку процентів приймається 360 днів у році. Пунктом 6.9 Кредитного договору визначено, у випадку порушення (невиконання, неналежного виконання) Позичальником своїх зобов'язань, передбачених п.2.5 договору (щодо страхування життя, здоров'я та працездатності) та/або передбачених в підпункті «а» пункту 7.1 цього Договору (щодо надання на письмовий запит Банку довідки про доходи). Сторони погодили, що починаючи з першого календарного числа місяця, наступного за місяцем, в якому Позичальником було порушено (невиконано, неналежно виконано) будь-яке з перелічених вище в цьому пункті Договору зобов'язань, діюча процентна ставка за користування Кредитом встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі збільшеному на 2(два) процентних пункти. Зазначеним пунктом Позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між Сторонами цього Договору. Відповідно до п.8.1 договору, позичальник зобов'язується щомісячно «01» числа, яка є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 3 446,62 грн. відповідно до Графіку, з кінцевим терміном повернення Кредиту «31 жовтня 2018 року». Повернення Кредиту до зазначених в такому Графіку термінів вважають достроковим. Згідно п. 10.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором, Позичальник зобов'язаний сплачувати у відповідності до вимог чинного законодавства України Банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим Договором. Відповідно до умов п. п. 11.3, 11.6 Кредитного договору, даний договір набуває чинності з дати його підписання Банком та Позичальником, і діє до повного виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором. За будь-якими вимогами Сторін, які випливають за даним Договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки. Банк свої зобов'язання за Договором кредиту виконав, видав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 99 900,00 гривень, про що свідчить заява на видачу готівки через касу Банку від 01.11.2013 року та виписки по особовому рахунку (а.с.12-37, 105, 112-153). Даний факт відповідачем не оспорюється. У свою чергу, відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконує, починаючи з вересня 2015 року порушила виконання умов Кредитного договору, у результаті чого виникла заборгованість. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості встановлено, що за кредитним договором, станом на 16 червня 2017 року (а.с. 173,174) за відповідачем рахується заборгованість у сумі 250 983,10 гривень, яка складається з: 81252,95 грн.-заборгованість за кредитом, 51403,92 грн.-проценти за користування кредитом, 86503,42 грн.-пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом, 31822,81 грн.-пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом. Оскільки розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку, а також виписками по особовим рахункам, відкритим на виконання укладеного кредитного договору на ім'я відповідача (а.с.12-37,112-153) підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості за кредитом, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Крім того, суд враховує, що збільшення процентної ставки за кредитним договором з 33% до 35% річних здійснено банком у відповідності до вищенаведених вимог п.6.9 Кредитного договору, оскільки в порушення вимог п.2.5 Кредитного договору, а також умов Договору №322246283 добровільного страхування від нещасного випадку від 1 листопада 2013 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО УКРАЇНА» та [PERSON] (а.с.106-109), відповідачем до 01.11.2014 року не було сплачено платіж за другий період страхування. Так, відповідно до умов договору № 322224583 добровільного страхування від нещасного випадку від 01.11.2013 р. та додатку № 1 до нього( а.с.106-109), відповідачем [PERSON] було сплачено страховий платіж за перший період страхування у розмірі 499,50 гривень. Строк сплати чергового страхового платежу за другий період страхування встановлено додатком 1 до Договору № 32224583, та становить до 00.00 год. 21.10.2014 року. Відповідачем не було надано позивачу будь-яких підтверджень щодо сплати зазначеного платежу, внаслідок чого було припинено дію Договору страхування, та, враховуючи зазначене порушення, у відповідності до п.п.2.5, 6.9 Кредитного договору, з 01.12.2014 р. процентна ставка за користування кредитом становить 35 % річних. Будь-яких доказів сплати страхових платежів за другий та наступні періоди страхування, визначені Договором страхування та Додатком № 1 до нього, відповідачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ст. 599 ЦК, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України. Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті основної суми кредиту та нарахованими процентами підлягають задоволенню, а саме відповідач має сплатити позивачу заборгованість по сплаті основної суми кредиту в розмірі 81252,95 гривень, суму несплачених процентів у розмірі 51 403,92 гривень. При цьому суд враховує, що наданий позивачем розрахунок відсотків відповідає умовам укладеного кредитного договору, правильність математичного розрахунку не викликає суду сумнівів та відповідачем не спростована. У частині позовних вимог, щодо стягнення нарахованої позивачем пені, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Так, суд враховує положення ч.3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Системний аналіз ст.ст.22,611,623,625 ЦК України дає підстави стверджувати, що збитки і сума боргу за грошовим зобов'язанням не є тотожними поняттями. При цьому суд звертає увагу, що збитками в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Даючи оцінку встановленим у судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам суд звертає увагу, що докази щодо реальних понесених позивачем збитків відсутні, а упущеною вигодою в даному випадку, яку зазнав позивач внаслідок позбавлення його можливості користування кредитними коштами, які йому не були вчасно повернуті та сплачені, могли бути неотримані ним проценти за період прострочення за користування цими коштами, у разі їх надання в кредит іншому позичальнику. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, та який відповідав би засадам справедливості, добросовісності та розумності, суд, враховуючи викладене, виходить з наступного. Пунктом 5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» зазначено, що положеннями частин першої, другої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті18 Закону «Про захист прав споживачів» наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного Кодексу України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи викладене, суд, порівнюючи суму нарахованої: пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом -86503,42 гривень, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом- 31822,81 гривень, з сумою заборгованості за кредитом - 81 252,95 гривень, нарахованими і несплаченими відсотками - 51 403,92 гривень, та враховуючи, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує збитки розміру нарахованих та не сплачених відсотків, значно перевищує суму отриманого відповідачем кредиту, у тому числі розмір фактичної заборгованості за кредитом,- прийшов до висновку, що такий розмір пені явно не відповідає принципам розумності, добросовісності і справедливості, та з урахуванням вищенаведених положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає необхідним і можливим зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню на користь позивача, та в цій частині задовольнити позовні вимоги частково: пеню за прострочення повернення заборгованості за користування кредитом на суму 25000 гривень, пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом на суму 15000 гривень, що не перевищує 50% від загальної суми заборгованості за кредитом та процентами та є співмірною із сумою нарахованих позивачем відсотків за період, протягом якого виникла така заборгованість. Встановлено, що позивач ПАТ «Сбербанк» сплатило судовий збір в розмірі 3 764,76 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 55969115 від 03.08.2017 року( а.с.1). Пред'явлений позов задоволений на 68,79% ( 172656,27 х 100% /250983,10). З огляду на це, суд вважає, що відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Сбербанк» належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2589 гривень 85 копійок (3 764,76 : 100% х 68,79%). З огляду на це, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ « Сбербанк» належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2589 гривень 85 копійок, що становить 1 ,5 відсотка ціни позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial