Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

22.04.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 1996 року. Шлюб було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 18.05.2010 року. Від шлюбу в них є спільні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час їхнього подружнього життя було придбано легковий автомобіль CHEVROLET AVEO державний номер [NUMBER] 2006 року випуску, а також разом з чоловіком набуто право на пайовий внесок в авто гаражному кооперативі «Прогрес» на гаражний бокс [NUMBER] в місті Харкові, оскільки добровільно відповідач не бажає розділити майно, просила поділити майно в порядку реального поділу та виділити відповідачу [PERSON] автомобіль CHEVROLET AVEO державний номер [NUMBER] 2006 року випуску вартістю 59109, 36 грн.; за позивачем [PERSON] визнати право на пайовий внесок в авто гаражному кооперативі «Прогрес», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Грозненська, 841 м/р, та визнати за нею право власності на гаражний бокс [NUMBER] вартістю 60400 грн. в авто гаражному кооперативі «Прогрес», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Грозненська, 841 м/р, а також стягнути з відповідача такі витрати - суму сплачену за проведення оцінки автомобіля і гаражу 1000 грн., витрати на правову допомогу - 3000 грн., послуги ксерокопіювання - 34,45 грн., судовий збір - 316 грн., витрати на проїзд - 114 грн., витрати на поштові відправлення - 14 грн. В подальшому [PERSON] уточнювала свої вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, і в останній редакції просила суд: визнати майно набуте у спільному з відповідачем житті: автомобіль CHEVROLET AVEO державний номер [NUMBER] 2006 року випуску та пайовий внесок в АТК «Прогрес» в сумі 26000 грн. спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частці спільного майна подружжя кожному; в порядку реального розподілу спільного майна подружжя прохала виділити [PERSON] автомобіль CHEVROLET AVEO державний номер [NUMBER] 2006 року випуску вартістю на день оцінки 59109, 36 грн.; виділити [PERSON] пайовий внесок в АТК «Прогрес» м. Харків вул. 811 м/р в сумі 26 000 грн., погоджуючись на отримання частки спільного майна в меншому розмірі та стягнути з відповідача вищевказані судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач та його представник позов не визнали, зазначили що, питання розподілу майна були вирішені одрізу після розірвання шлюбу, між сторонами було укладено у простій письмовій формі договір про добровільний поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого [PERSON] здійснив капітальний ремонт у належній позивачу квартирі за місцем її та старшої дочки проживання: [ADDRESS], про що має письмові докази у вигляді квитанцій та чеків. Між сторонами також було досягнуто домовленість щодо міста проживання дітей, так молодша дочка [PERSON], [INFO] залишилися проживати разом з відповідачем і знаходиться на його утриманні. Оскільки гаражний бокс [NUMBER] в АТК «Прогрес» наданий у користування, право власності на нього не набуто, тому і не входить до складу спільного майна подружжя, а пайовий внесок надає право на членство в кооперативі, але не надає право власності на виділений гараж. Представник третьої особи - авто гаражного кооперативу «Прогрес» у судове засідання не з'явився, будучи повідомлений про час слухання справи. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що з 24.07.1996 року перебували в шлюбі і який був розірваний рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.05.2010 року. В період шлюбу, що також не заперечувалось сторонами, подружжям було придбано у 2006 році автомобіль CHEVROLET AVEO державний номер [NUMBER] 2006 року випуску, який 18.04.2006 року та зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON] та з 2007 року внесено пайовий внесок у сумі 25150 грн. до авто гаражного кооперативу «Прогрес», членом якого є [PERSON] (а.с.106, 47) Відповідно до наданих авто гаражним кооперативом «Прогрес» даних, гараж знаходиться у стадії будівництва, право власності нього не зареєстровано. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає, що автомобіль CHEVROLET AVEO державний номер [NUMBER] та пайовий внесок у сумі 25150 грн. до авто гаражного кооперативу «Прогрес» за адресою м. Харків, вул. Грозненська, 841 м/р є спільно набутим майном [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Зазначене узгоджується з положеннями ст. 70 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не досягли домовленості щодо поділу майна в натурі та його вартості (автомобіля) на час розгляду справи. Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Як зазначалось, пайовий внесок до Гаражно - будівельного кооперативу «Прогресс» склав 25150 грн., право власності на гараж, вартість якого у первісних позовних вимогах позивачем була визначена 60400 грн., на даний час не зареєстрована. Враховуючи позицію сторін у справі, заперечення позивача проти поділу майна, суд вважає, що сторони не досягли згоди щодо поділу майна в натурі, в тому числі на отримання (внесення) грошової компенсації при розподілі неподільного майна. З огляду на наведене, суд вважає що сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, набутим в період шлюбу, яке є об'єктом права спільної сумісної власності і їх частки є рівними. Тому суд вважає правильним і справедливим поділити визначити ідеальні частки подружжя у рівних частках - по ? частині кожному в цьому майні без його реального поділу і залишити це майно у їхній спільній частковій власності, а позов задовольнити частково. При цьому суд також виходить з того, що запропонований позивачем варіант розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, не відповідає законодавчо визначеному принципу рівності часток дружини та чоловіка Суд не приймає як доказ досягнення домовленості щодо поділу спільного майна подружжя наданий відповідачем [PERSON] договір від 14.03.2010 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався здійснити капітальний ремонт у квартирі [ADDRESS], а позивач [PERSON] відмовитися від матеріальних претензій до [PERSON], оскільки зазначений договір не свідчить про досягнення домовленості сторін щодо поділу спільно набутого майна у розумінні положень ст. 71 СК України та укладення договору щодо положень ст. 64 СК України, в ньому відсутні дані щодо визначеності майна, яке є предметом даного спору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Так, оскільки позивачу виділено майно на загальну суму 42129, 50 грн. (59109,36 - визначена позивачем вартість автомобіля + 25150 грн. сума пайового внеску : 2), то сума, яка підлягає стягненню з відповідача складає 421,30 грн. Також з відповідача підлягають стягненню реально понесені позивачем витрати на правовому допомогу у розмірі 3000 грн.(а.с. 6) При цьому суд виходить з положень Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до якого витрати розраховуються таким чином: за складання позовної заяви, ця сума складає - 1376,4 грн. (3 годин * 458,8 грн.); за складання уточненої позовної заяви - 487,2 грн. (1 година * 487,2) та час за який представник позивача приймав участь у 7 (семи) судових засіданнях загальною тривалістю 3 години 2 хвилини (3,02 * 487,2 грн.) - 1471, 3 грн., а всього 3334, 9 грн. і стягує реально понесені судові витрати. Зазначені позивачем суми за послуги с ксерокопіювання - 34,45 грн., за проведення оцінки автомобіля і гаражу 1000 грн., не підлягає стягненню, оскільки не відноситься до судових витрат у розумінні положень ст. 79 ЦПК України. Витрати на проїзд - 114 грн., витрати на поштові відправлення - 114 грн. стягненню не підлягають. Так, надані ксерокопії квитків на проїзд не містять дат їх придбання, поштові відправлення та ксерокопіювання були понесені у 2010 році, тобто не пов'язані із розглядом даної справи. Як зазначила позивач, ці витрати були пов'язані з попереднім звершенням до суду з позовом, який був залишений без розгляду. На підставі наведеного,

Outcome: partial