Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

22 листопада 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] - квартира [NUMBER] ). Окрім позивачів в квартирі зареєстровано місце проживання колишньої дружини позивача [PERSON] - [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Однак, відповідач в квартирі не проживає, не користується нею, її речі в квартирі відсутні. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області, шлюбні відносини припинені, тобто відповідач не є членом сім`ї позивачів. Факт реєстрації відповідача в квартирі [NUMBER] порушує право позивачів, як власників квартири, на власний розсуд користуватись та розпоряджатись житлом. Крім того, на відповідача здійснюються нарахування житлово-комунальних послуг, які сплачують позивачі. Добровільно знятись з реєстрації у квартирі [NUMBER] добровільно не бажає. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вимоги позивачів не можуть бути задоволені, оскільки є безпідставними, необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях позивачів. Ініціатором позбавлення її права користування квартирою [NUMBER] була [PERSON] . Вказала також, що проживала в квартирі [NUMBER] до листопада 2019 року. [PERSON] вчиняла відносно неї психологічний тиск, тому відповідач тимчасово переселилась з дітьми до іншої квартири. Власного житла відповідач не має. Твердження позивачів про те, що вона добровільно залишила квартиру [NUMBER] не відповідають дійсності, оскільки позивач [PERSON] поставила їй умову за якої вона надалі зможе проживати у спірній квартирі, а саме відмову від боргу по аліментах на утримання дітей, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 42000 грн. Також зазначила, що оплачувала половину нарахувань за використану електроенергію. Позивачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позові, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що добровільно квартири [NUMBER] не залишала та на неї зі сторони позивача [PERSON] здійснювався психологічний тиск. Вказала, що з [PERSON] не вела спільного господарства з 2013 року, а виселилася із квартири [NUMBER] 15.10.2019 року та змушена орендувати житло. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази, надані на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Копією Свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2002 року підтверджується, що позивачі є співвласниками квартири [NUMBER] . З копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.03.2013 року в справі №565/147/13-ц встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 17.12.2004 року, тобто набуття права власності позивачем [PERSON] на 1/2 квартири [NUMBER] передувало укладенню шлюбу між ним та відповідачем. Вказаним рішенням шлюб між сторонами розірвано. З довідки відділу реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради №5883/03 від 21.11.2019 року встановлено, що відповідач зареєстрований в квартирі [NUMBER] станом на 21.11.2019 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 25 жовтня 2019 року, квартиру вона залишила добровільно, перешкод в користуванні квартирою їй та їхнім спільним з позивачем [PERSON] дітям ніхто не чинив. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відносини, які склались між позивачами та відповідачем є відносинами між співвласниками квартири [NUMBER] та колишнім членом сім`ї співвласника квартири [NUMBER] , а тому не підлягають застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин норми ст. 405 ЦК України. Аналіз положень Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядженням щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї співвласника квартири і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року в справі №702/101/18, а, згідно із ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач спільним побутом з позивачами не пов`язана, тому її право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів судові витрати у виді судового збору.

Outcome: approved