Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

22 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання\~шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.04.2012 року у виконкомі Завидівської сільської ради Мукачівского району Закарптської області, між ними зареєстровано шлюб (актовий запис № 01, зідно свідоцтва про шлюб № І-ФМ № 087718). Однак спільне життя у них не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, різний склад характерів. Шлюб між ними існує формально, вони разом не проживають та не підтримують подружніх стосунків. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився. На адресу суду від його представника [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутності, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, де зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 28.04.2012року укладено шлюб у виконкомі Завидівської сільської ради Мукачівского району Закарптської області, актовий запис № 01 (свідоцтво про шлюб серії серія № І-ФМ № 087718, а.с.4). За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено факти, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Оскільки в позовній заяві не ставиться питання про стягнення судовго збору відповідно до ст.141 ЦПК Українито такий слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved