Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

23 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від шлюбу із відповідачем у них є спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. На даний час за рішенням суду від 30.07.2012р. з [PERSON] стягуються аліменти на утримання їхнього сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2012р. та до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що вищевказана сума аліментів є недостатньою для утримання дитини, оскільки за останні пять років підвищилась вартість продуктів харчування, плата за комунальні послуги, появились витрати на навчанням дитини. Окрім того, в законодавство внесено зміни щодо мінімального розміру аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зазначає, що відповідач регулярно сплачує аліменти, але більше ніякої допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює за кордоном. Вважає, що [PERSON] має обовязок утримувати сина, а відтак просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 30.08.2018р. відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити; проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 28). Відповідач [PERSON], будучи у встановленому порядку повідомлений про день, час та місце розгляду справи за місцем своєї реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення № 6023601193959 (а.с. 23, 29), в судове засідання не зявився; про причини своєї неявки не повідомив; жодних заяв чи клопотань в суд не надав, відзив на позов не подав. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позовну заяву, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-МИ № 124482, виданим 17.08.2010р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області (а.с. 6). На даний час за виконавчим листом Сокирянського районного суду Чернівецької області, виданим 26.09.2012р., на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30.07.2012р. по справі № 2-403/12 з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.07.2012р. та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7, 8). Вказані обставини також підтверджуються довідкою Новодністровського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області № 723/14.4-42 від 14.08.2018р., згідно якої станом на 14.08.2018р. заборгованості з виплати аліментів немає (а.с. 11). Згідно рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 22.10.2014р. по справі № 719/590/14-ц, що набрало законної сили 03.11.2014р., шлюб між сторонами розірвано. Про що зроблено відповідний актовий запис (а.с. 9, 10). На даний час син сторін навчається у третьому класі Новодністровської ЗОШ І ступеня Чернівецької області, що підтверджується довідкою № 50 від 20.08.2018р., виданою Новодністровською загальноосвітньою школою І ступеня (а.с. 13). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Новодністровської міської ради Чернівецької області не перебуває, жодних соціальних допомог не отримує, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Новодністровської міської ради Чернівецької області № 860 від 14.08.2018р. (а.с 14); починаючи з лютого 2018р. працює у ТзОВ «Компанія МТД» на посаді диспетчера, у звязку з чим щомісячно отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою ТзОВ «Компанія МТД» № 20 від 16.08.2018р. (а.с. 12). Інформації про наявність інших доходів у позивача [PERSON] суду надано не було. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, але постійного офіційного доходу немає, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2018р. по 30.06.2018р. (а.с. 31). Позивачем [PERSON] доказів про наявність у відповідача доходів та їх розмір суду не надано. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.02.2014р. по справі № 143цс13, при розгляді позовів, заявлених з підстав зміни аліментів, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Отже, при визначенні розміру аліментів суд зобовязаний у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України враховувати стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При визначенні розміру аліментів, яка буде стягуватися на дитину, суд бере до уваги реальний розмір доходів сторін, відсутність у дитини самостійного доходу, погоджується із доводами позивача про підвищення вартості продуктів харчування, плати за комунальні послуги за останні пять років, а також збільшення законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів; враховує, що участь в утриманні дитини - це обовязок обох батьків, а тому, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому його прав, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів підлягають задоволенню. Беручи до уваги, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704, 80 грн. на користь держави. На підставі ст. 180, 181-183, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved