Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

22 березня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором кредиту укладеного між позивачем та відповідачем 26 вересня 2006 року у розмірі 26033,66 грн, з яких заборгованість за кредитом - 5697,06 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 18620,55 гривень та штрафи у розмірі 1715,88 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що відповідно до договору, укладеного між ним та відповідачкою [PERSON], остання отримала кредит у сумі 5700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Наслідками порушення боржником зобов'язання є право банку достроково вимагати повернення кредиту та сплати належних сум. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 січня 2012 року утворилася заборгованість у загальній сумі 26033,49 гривень. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також понесені при зверненні до суду витрати. 11 вересня 2012 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 26 вересня 2006 року нею було написано заяву до Банку на отримання кредитної картки та встановлення кредитного ліміту у сумі 5700 гривень. Кредитну картку та ПІН-код до неї вона отримала від представника банку за місцем своєї роботи в Маріупольської філії ТОВ «Донбассантехмонтаж». Згідно з заявою базова процентна ставка за кредитним лімітом складала 3% на місяць із розрахунку 360 днів на рік, строк дії картки був встановлений на три місяці, з метою опробовування банківської послуги. Проте, при укладенні договору ПАТ КБ «ПриватБанк», на її думку, було порушено вимоги Постанови НБУ від 19 квітня 2005 року № 137 «Про здійснення операцій із використанням спеціальних платіжних засобів», а саме не відрито спеціального рахунку, не вручено примірнику договору, не зазначено суттєвих умов договору, додатки до договору не відповідають вимогам ст.. 654 ЦК України. В ході розгляду справи відповідачем [PERSON] було збільшено позовні вимоги, в обґрунтування яких остання зазначила, що при оформленні заяви між нею та працівником банку було узгоджено строк дії кредитної картки - 3 місяці. З іншими умовами договору, а саме з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, вона ознайомлена не була, не дивлячись на таке зазначення у заяві, на яке вона уваги не звернула, відповідні примірники цих документів не отримувала. Банком не було роз'яснено, що наданий кредит є споживчім, посилання на це у договорі відсутнє. Грошовими коштами вона не користувалася, оскільки картка була неактивною. Коли вона звернулася до банку, їй повідомили, що пошкоджено магнітну полосу, працівник банку закрив картку, яку вона залишила у банку. Грошові кошти знімалися в Росії, де вона у той час не була, а перебувала під час зняття грошових коштів на роботі у місті Маріуполі. Умови ж укладеного договору носять неоднозначний характер, є несправедливими, порушують принцип рівності сторін та взагалі не відповідають вимогам чинного законодавства. Просила захистити її права, як споживача банківських послуг, визнати недійсною заяву від 26 вересня 2006 року, визнати нікчемними положення п. 3.2, 3.3, 8.6 Умов і Правил надання банківських послуг, ч.12 Тарифів про умови кредитування із використанням платіжної картки, зміни валюти кредитування в односторонньому порядку, положення договору щодо строку дії кредитного ліміту, визнати протиправним нараховування відсотків за користування кредитом. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Пархоменко М.О., діюча на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості, зустрічні вимоги не визнала, вважала їх необґрунтованими та недоведеними, та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, доповнила, що 26.09.2006 року між відповідачкою та позивачем було укладено кредитний договір за яким відповідачка отримала кредит у сумі 5700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів, пам'ятки клієнта, яка видається усім клієнтам банку, укладаючи спірний кредитний договір сторони обумовили, що у разі несвоєчасного погашення кредитного ліміту відсоткова ставка за користування кредитом буде складати подвійний розмір від поточних, а саме 72% річних (зафіксовано в Тарифах), Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31 січня 2012 року утворилася заборгованість у загальній сумі 26033,40 гривень. 25 листопада 2006 року відповідачка прострочила перший платіж, зарплатної картки ПриватБанку у відповідачки не було, тому списання не проводилось, просила задовольнити позов в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими, тому як кредитний договір укладений відповідно до вимог закону, та відсутні правові підстави для визнання його недійсним. Просила у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності, у судовому засіданні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнали, посилалися на обставини, що на їх думку тягнуть недійсність спірного правочину. Зазначили, що [PERSON] тільки підписала заяву на отримання кредиту, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи, які зазначені в її заяві вона не підписувала та не ознайомлювалася з ними. Взагалі гроші вона не отримувала, дізнавшись, що картка пошкоджена, [PERSON] віддала її працівнику Банку. Окрім того, пізніше [PERSON] двічі надавався кредит ПриватБанком та жодного разу не повідомлялося про те, що вона є боржником за іншими зобов'язаннями. Їй не було відомо про існуючу заборгованість до квітня 2010 року, коли вона стала отримувати листи від Банку. Після цього вона неодноразово зверталася до Банку з проханням роз'яснити підстави звернення до неї з листами, зверталася до райвідділу з заявою про порушення кримінальної справи, однак їй було відмовлено. Крім того, зазначили, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду та просили відмовити у задоволенні позовних вимог ПриватБанку у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним просили задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та повідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В сенсі ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що 26 вересня 2006 року між закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, укладено договір, за яким відповідачка отримала кредит у сумі 5700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з Заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Пам'ятки клієнта та Тарифів, про що свідчить особистий підпис [PERSON] зі змістом «Я ознайомився та згодний з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Я виражаю свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я підтверджую, що вся надана мною інформація правильна. Зобов'язуюсь про всі зміни повідомляти в Банк не пізніше 15 днів від моменту їх виникнення». На виконання договору позивачем на ім'я відповідачки було відкрито картковий рахунок за [NUMBER]. Відповідно до п.2 Умов та Правил надання банківських послуг договір складається із заяви, пам'ятки клієнта, умов і правил надання банківських послуг, тарифів. Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картки, їх вид і строк дії визначений у заяві і у Пам'ятці клієнта Банку, підписанням якого Клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.3.4 Умов і Правил Клієнт чи його довірена особа використовують платіжні картки у розмірі Платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з Картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових коштів у касах банків, фінансових закладів, через банкомати, і здійснення інших операцій, передбачених угодами сторін чи законодавством України. Пунктом 9.12 цих же Умов передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку не одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк. Закрите акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк». Отже, 26 вересня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір на вимогу закону у письмовій формі, на момент укладення договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами сторін, договором передбачено та погоджено усі необхідні для даного виду договорів істотні умови, правочин був спрямований на настання реальних правових наслідків. Текст договору, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Пам'ятки клієнта Банку, викладені чітко, шрифтом, який не є відмінним від інших складових, утруднення в ознайомлені із їх змістом відсутні. Факт отримання картки, пін-коду до неї нарахування кредитного ліміту у сумі 5700,00 гривень, відповідач визнала. Судом встановлено, що 16, 20 і 24 жовтня 2006 року із карткового рахунку за [NUMBER] відбулося зняття коштів на загальну суму 22 тисячі рублів РФ на території Російської Федерації, що підтверджується наданими представником позивача витягами по особовому рахунку [PERSON] Згідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання грошового зобов'язання, у разі неналежного виконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені Законом або договором. Згідно ст.. 549 ЦК України боржник у разі порушення ним зобов'язань повинен сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню), розмір якої згідно ст.. 551 ЦК України може бути встановлений договором. Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Тарифами про умови кредитування із використанням платіжної картки, які є складовою укладеного договору про надання банківських послуг, встановлено тип платіжної картки «Visa Classic» із відновлювальною кредитною лінією. Пільговий період складає 30 днів за кожною тратою, нарахування відсотків у цей період відбувається за ставкою 0,01 % річних. Базова процентна ставка, яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості із розрахунку 360 днів у році, становить 3%. Плата за несвоєчасне погашення кредитного ліміту становить 200% діючої ставки за кредитним лімітом. Розмір обов'язкового щомісячного платежу, включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді, становить 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, який має вноситись до 25 числа місяця, наступного за звітним. Крім того, Тарифами передбачено обов'язок позичальника сплачувати на користь банку штраф у сумі 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій, у випадку порушення строків платежів більш ніж на 30 днів. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що за час дії договору позичальником [PERSON] жодного разу не здійснено навіть часткового погашення заборгованості, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2012 року утворилася заборгованість у сумі 26033,49 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5697,06 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 18620,55 гривень та штрафів у розмірі 1715, 88 гривень. Дані кошти позивачу не повернуті, відсотки за користування кредитними коштами не сплачені, що свідчить про порушення відповідачкою умов договору. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що нею не знімалися грошові кошти з кредитної картки, за наступних підстав. Як вбачається з архівної довідки, виданої ТОВ «Бізнес Архів» від 16 серпня 2012 року, копії табелю обліку робочого часу, [PERSON] у жовтні 2006 року відпрацьовано 22 дні у Маріупольській філії ВАТ «Донбассантехмонтаж», дні нез'явлень на робоче місце відсутні. Разом з тим, п. 6.1 Умов і правил до обов'язків клієнта входить обов'язок не передавати карти, пін-коди третім особам, не використовувати Карти чи нанесені на них дані у цілях, не передбачених договором чи які суперечать діючому законодавству. Пунктами 8.1, 8.4 Умов і правил встановлено, що клієнт несе відповідальність за операції, пов'язані із використанням карток, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти у СТОП-лист платіжної системи. Відповідно до п.8.4 Постанови Правління НБУ № 137, контроль за використанням коштів із картрахунків здійснюється власниками цих рахунків. Після отримання платіжної картки відповідачка не зверталася до позивача відповідно до умов договору з письмовими заявами про розірвання договору, закриття карткового рахунку, зупинення дії картки чи постановки її на СТОП-лист платіжної системи. На підтвердження своїх доводів про те, що на картці була пошкоджена магнітна полоса, у зв'язку з чим картка була непридатною для використання та проведення операцій і що цю картку вона повернула до Банку і рахунок був закритий, відповідачка та її представник жодних доказів не надали. З огляду на наведене суд приходе до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, зокрема ст..ст. 215, 230 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається відповідачка у зустрічному позові. Разом з тим, встановивши той факт, що між сторонами був укладений письмовий договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 5700 гривень, які зобов'язалась повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, однак свої зобов'язання не виконала, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з [PERSON], не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позивної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 цього ж Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У судовому засіданні відповідачка та її представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог, крім іншого, і з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі ( № 6-116 цс 13) від 6 листопада 2013 року, згідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Як вбачається з Пам'ятки клієнта Банку, яка відповідно до умов і правил надання банківських послуг є невід'ємною частиною кредитного договору, власнику кредитки від ПриватБанку починаючи з місяця, наступного за проведенням першої операції, необхідно вносити на картку обов'язкові щомісячні платежі, що включають у себе як частину кредиту так і нараховані проценти. Банк стягує з клієнта плату за користування кредитними коштами відповідно до Тарифів Банку. Щомісяця до 25 числі місяця, наступного за звітним, клієнт зобов'язаний здійснити обов'язковий платіж на погашення заборгованості в розмірі 7% від загальної заборгованості на кінець звітного місяця. При неотриманні платежу Банк самостійно списує необхідні суми з заробітної картки, в іншому випадку після закінчення періоду погашення платіж вважається простроченим. Таким чином, судом встановлено, що у позивача право на звернення до суду з вимогою про повернення першої частини позики, що підлягає сплаті відповідно до кредитного договору виникло 25 листопада 2006 року, коли відповідач [PERSON] вперше прострочила платіж. Цей факт сторони не оспорювали у судовому засіданні. Як пояснила у судовому засіданні представник позивача Пархоменко М.О., якщо би відповідачка своєчасно вносила платежі відповідно до графіку погашення заборгованості, встановленого умовами та пам'яткою надання кредиту, останній платіж вона би внесла через чотирнадцять місяців, тобто до 25 січня 2008 року. Тобто, оскільки [PERSON] жодного платежу здійснено не було, право звернення у позивача до суду з вимогою про повернення останньої частини кредиту, виникло 25 січня 2008 року. Отже, початок перебігу позовної давності у позивача починається саме з 25 січня 2008 року, відповідно, 25 січня 2011 року у позивача закінчився строк позовної давності по заявленим вимогам. Оскільки позивач звернувся до суду з заявленими вимогами 22 березня 2012 року, тобто поза межами позовної давності, строк позовної давності не переривався, та відповідно до вимог закону це є підставою для відмови у позові, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ПАБ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2006 року у розмірі 26033, 49 гривень.

Outcome: dismissed