Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

22 травня 2018 року позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборогованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 07 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 600.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. В свою чергу відповідач, зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує та порушила умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Відповідно до кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно позивачу - банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушив умови договору. Станом на 18 квітня 2018 року заборгованість становить\~57 448.61 грн.; яка складається з суми заборгованості за кредитом 3714.79 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 46 722.51 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3799.47 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2711.84 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 57 448.61 грн. та судові витрати повязані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 1762.00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, надав відповідь на відзив відповідача та просив задовольнити позовні вимоги у поному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у своєї відсутності\~ та відзив (заперечення) проти позову. У наданом відзиві\~ зазначив,\~що 07 грудня 2010 року нею було отримано кредит у розмірі 600.00 грн. В період з 10 серпня 2011 року по 04 травня 2012 року нею було сплачено банку 3520.00 грн. тобто повну суму кредиту. За розрахунком банку 06 листопада 2014 року на рахунок надходять 131.00 грн., зазначила, що вказані кошти не вносила, так як була впевнена, що кредит погасила у повному обсязі. На її неодноразові звернення щодо видачі довідки про сплату кредиту працівники банку прохали прийти іншим разом. Таким чином, згідно розрахунком банку, прострочена заборгованість виникла 06 листопада 2014 року, тобто банк дізнався про заборгованість і міг звернутися, як до відповідача, так і до суду але це було зроблено лише 22 травня 2018 року. Кредитна картка втратила чинність ще в 2014 році, також інших карток які б повязазували її з ПАТ КБ «ПриватБанк», відсутні. З розрахунку наданого банку не зрозуміло про яку заборгованість взагалі йдеться. Враховуючи викладене, просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~ Ухвалою судді від 08 серпня 2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшло заперечення (заява), відзив проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 13 вересня 2018 року судом постановлена ухвала про подальший розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом в судове засідання сторін. Сторони в судове засідання не зявились подавши відповідні відзиви . Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності позивача та відповідача, що відповідає положенням ст.\~223\~ЦПК\~України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~ за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи (письмові доводи сторін) дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~11\~Цивільного\~кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття\~81\~ЦПК\~України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору\~ б/н від 07 грудня 2010 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 600.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. В своїх запереченнях відповідач не заперечував проти факту отримання кредиту в зазначеної сумі, але зазначила, що в період з 10 серпня 2011 року по 04 травня 2012 року нею кредит був повністю погашеним відповідно кредитного договору б/н від 07 грудня 2010 року. З цього часу будь яких відносин з позивачем вона не мала, і не має до теперішнього часу. Будь яких інших кредитних договорі з позивачем не укладала, платіжних карток не отримувала. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, враховуючи повне погашення нею кредиту, а також час укладання договору. Частиною 4\~ст.\~267\~Цивільного кодексу\~України передбачено ,що сплив позовної давності ,про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмові у позові. Матеріали справи містять Умови та правила надання банківських послуги які містять в собі , посилається на п. 1.1.7.31 про те, що умовами договору передбачено збільшення строку позовної давності тривалістю 50 років. Суд не може погодитися з данім твердженням і вважає, що у позовних вимогах слід відмовити, застосувавши положення ст.\~256\~Цивільного кодексу\~України, при цьому висновку суду ґрунтується на наступному. Відповідно до ст.\~256\~Цивільного\~кодексу\~\~України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність за правилами передбаченими ст.257 Цивільного кодексу України) встановлюється тривалістю у три роки . Частина 2 ст.258\~Цивільного\~кодексу\~України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 207\~Цивільного\~кодексу\~України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 Цивільного Кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З умов договору сторін та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом установлено, що строк дії картки закінчився у\~\~серпні 2014 року, натомість позивач звернувся до суду з позовом у травні\~\~\~\~2018 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії платіжної картки продовжено позивачем надано не було. Інших доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять. Посилання позивача на факт отримання відповідачем іншої картки зі строком дії до травня 2015 року , суд не бере до уваги, оскільки у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Проте таких доказів позивач не додав які б\~\~ототожнили платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, з врахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням. Крім того, дія кредитної картки № 4149437414553774\~\~закінчилася у серпні 2014 року, докази видачі нової картки, як-то довідка про обслуговування кредитної карти клієнта\~\~не є належним та допустимим доказом перевипуску попередньої картки за договором, що закінчилася, тому судом не може бути взято до уваги. Також не заслуговую уваги інформація щодо внесення [PERSON] 6 листопада 2014 року на рахунок позивача 131.00 710 грн\~\~ оскільки строк дії договору закінчився в серпні 2014 року. Отже здійснення будь-яких платежів поза межами строку дії договору не є визнанням свого боргу. Крім того, [PERSON] заперечувала сплату такого боргу на погашення зобов'язань укладеного між сторонами договору, а банк не надав належних та допустимих доказів сплати саме відповідачем цих коштів. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 55/1449/16ц. Твердження позивача про автоматичну пролонгацію строку дії кредитного договору згідно п.9.12 Правил користування платіжною карткою, яким передбачено продовження дії платіжної картки і ним начебто дотримано строк позовної давності, ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не приймається до уваги судом,\~\~оскільки представник банку ототожнює поняття «строк дії платіжної картки», з поняттям «строк (термін) виконання зобов'язання», при цьому будь - яких доказів пролонгації кредитного договору , про які належним чином повідомлений кредитор до суду не надав. Кредитний договір укладається у письмовій формі згідно частини першої статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої\~статті\~628\~Цивільного\~кодексу\~ України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір згідно до стаття 638\~Цивільного\~кодексу\~ України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. В даному випадку сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальником. Натомість зазначені умови не містять підпису відповідача і що саме з цими умовами був ознайомлений відповідач. Зазначена правова позиція була сформульована в постанові Верховного Суду України 22 березня 2017 року по справі № 6-2320цс16. Відтак суд дійшов до висновку, що про порушення свого права банк дізнався після внесення останього платежу 4 травня 2012 року в межах дії картки № 4149437414553774\~\~ , а до суду звернувся за захистом порушеного права 22 травня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. Поважної причини пропуску строку звернення та заяви про поновлення строку захисту свого порушеного права, до суду не подавав. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 Цивільного кодексу України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За правилами частини 2 пункту 2\~статті 141 ЦПК України\~судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку, виходячи з засад справедливості та законності, суд дійшов висновку, що в позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанку» до [PERSON] задоволенню не підлягають, у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. \~ \~ \~ \~ \~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed