Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

22 березня 2019 року позивач звернувся в суд з цим позовом, в якому просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, що визначений рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.01.2019 на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 813 грн. щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача. Позивач вказав, що на підставі судового наказу від 17.01.2019, виданого Жмеринським міськрайонним судом, з нього на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , присуджено до стягнення аліменти в розмірі 1/4 (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів, починаючи з 08.01.2019 і до повноліття дитини. Позивач зазначив, що як на час присудження аліментів так і на даний час він ніде не працює. Сплачувати аліменти на утримання він не проти, проте така сума наразі для нього є не підйомною враховуючи його матеріальне становище. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів розмір його заборгованості по сплаті аліментів складає 5128,00 грн., враховуючи, що кожен місяць по розрахунках ДВС він має сплачувати 2564,00 грн., відповідно до середньої заробітної плати по м. Жмеринка, то дана заборгованість ростиме у геометричній прогресії, а тому він вимушений звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Позивач просив суд врахувати ту обставину, що офіційно він ніде не працює, перебиваючись тимчасовими заробітками. Він згоден сплачувати аліментів на утримання доньки, проте у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 29.05.2019 у встановлений строк до суду надійшов відзив від відповідача, який як вбачається з фіскального чеку був направлений позивачу. Відповідно до наданого відзиву відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав того, що відповідного до положень Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері або в твердій грошовій сумі, виключно за вибором того з батьків з ким проживає дитина, тобто право обирати форму аліментів (частку чи тверду суму) має лише вона, так як з нею проживає дитина. Вона в свою чергу свій вибір зробила подавши до суду заяву про стягнення аліментів саме у частці від заробітку і суд на підставі її заяви видав судовий наказ. Крім того, ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, в порушення вимог вищевказаної статті позивач не надав доказів жодної обставини для зменшення розміру аліментів. Твердження позивача про те, що він не працює також є не правдивими, адже він працює неофіційно та отримує високий дохід, будучи фізично здоровою людиною позивач навіть не намагається офіційно працевлаштуватись, адже жодних доказів, які б підтверджували його намагання зробити це, зокрема звернення до Центру зайнятості він не надає. Просила при винесенні рішення врахувати той факт, що їх спільна дитина має проблеми з зубами та потребує лікування. Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 14.05.2019 ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 29.05.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії судового наказу від 17.01.2019 з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08 січня 2019 року і до повноліття дитини (а.с.7). Згідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 11.03.2019 № 7380, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2019 складає 5 128,00 грн. (а.с.8). Як вбачається з копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів, інформація про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2018 відсутня (а.с.9). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Суд не приймає надані відповідачем в якості доказу: абонемент Центру розвитку особистості « Вікторія » (а.с.19), оскільки він не містить реквізитів офіційного документу, та довідку стоматологічної клініки «Вікторія» (а.с.20), оскільки вона не містить діагнозу захворювання, призначеного лікування, номера вихідної кореспонденції. Суд відхиляє твердження позивача як підставу позову, що він ніде не працює, адже це, в розумінні ст. 192 СК України, не свідченням про зміну (погіршення) його матеріального стану, оскільки, як стверджує сам позивач, він ніде не працював на час стягнення з нього аліментів. З доказів наданих позивачем судом встановлено, що відповідно до судового наказу від 17.01.2019 з позивача присуджено до стягнення аліменти на користь відповідача на утримання доньки в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), на даний час позивач має заборгованість по сплаті аліментів, офіційні доходи відсутні. Будь-яких доказів щодо істотності обставин, внаслідок яких виникла заборгованість, позивачем не наведено, як і доказів щодо зміни його матеріальний стану з часу винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів, або наявності інших обставин, передбачених ст. 192 СК України які мають враховуватися при зміні розміру аліментів. До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Сімейним кодексом України, а саме Главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання». Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. За змістом ч.3 ст.184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з тих підстав, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду виключно за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України); також немає підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду в частці від доходу, оскільки належних доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я позивача або ж покращення матеріального становища, сімейного стану одержувача аліментів, чи з інших причин, позивачем суду не надано. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed