Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

22.10.2013р. позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 33 461,30 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №ABW3RXO0839001 від 05.12.2007 року [PERSON] 05.12.2007 року отримав кредит у розмірі 7 200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Відповідач був ознайомлений і згоден з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 09.10.2013 року в нього утворилась заборгованість в розмірі 33 461,30 грн., яка підлягає примусовому стягненню. В судовому засіданні представник позивача Леськів Т.В., котрий діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, вказані в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], котра діє на підставі довіреності в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Просила відмовити в задоволенні позову, подавши на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості та заяву про застосування строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника №ABW3RXO0839001 від 05.12.2007 року [PERSON] 05.12.2007 року отримав кредит у розмірі 7 200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак суду не подано належно оформленого договору про надання кредиту між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] Позивач посилається на умови надання споживчого кредиту, що нібито є невід»ємною частиною вищевказаної заяви. Згідно вказаних умов встановлено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.. Крім того цими ж умовами визначено, що строк позовної давності встановлено у 5 років. Однак суд не приймає до уваги, як двосторонній договір між сторонами, вказані Умови, оскільки такі сторонами не підписані, дані відповідача в Умовах не відображені, жодних даних, які б вказували на те, що ці Умови відносяться до самої заяви №ABW3RXO0839001 від 05.12.2007 року немає. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за Договором від 05.12.2007 року не ґрунтується на вимогах норм матеріального права та є поданою зі спливом строків позовної давності. Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ( ст. 261 ЦК України). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З матеріалів справи вбачається, що строк дії договору від 05.12.2007 року, що є предметом позову та яким надано споживчий кредит Відповідачеві, минув 05.12.2009 року. Позивач звернувся до суду з позовом про повернення споживчого кредиту лише 22.10.2013 року, тобто після спливу більш ніж три роки з моменту закінчення строку, на який споживчий кредит надано. На виконання ст. 259 ЦК України жодних додаткових договорів між сторонами не укладалось, а в самій заяві на отримання кредиту відсутні будь-які умови, які б свідчили про досягнення домовленостей між позикодавцем та позичальником щодо збільшення строків позовної давності по стягненню несплаченої у строк заборгованості за кредитним договором. Таким чином, в позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з перевищенням встановленого строку позовної давності більше ніж на три роки. Позивачем до позовної заяви не додається ніяких заяв про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням поважності причин його пропуску. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Незважаючи на те, що відповідач звертався до суду з заявою про застосування строків позовної давності, висновок суду про правильність застосування строків позовної давності та відмову у позові на цій підставі ґрунтується на роз'ясненнях п. 31 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» де, зокрема, вказано, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Отже, суд дійшов висновку, що порушене право позивача не підлягає судовому захисту, оскільки позивач без поважних причин не звернувся до суду протягом встановленого Договором строку з позовом про стягнення суми заборгованості за вказаним кредитним договором, перебіг позовної давності за яким почався зі спливом визначеного строку виконання зобов'язання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed