Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

23 червня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання кредитного договору виконаним та здійснення перерахунку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 серпня 2006 року позивач уклав із закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) кредитний договір на споживчі цілі на суму 2953,65 грн строком на 36 місяців для придбання телевізора марки «Самсунг». З метою погашення заборгованості за кредитом щомісячний платіж встановлено в сумі 143,24 грн. З вересня 2006 року до грудня 2008 року позивач сплачував кредит своєчасно та в повній мірі. У грудні 2008 року у позивача виникли складні сімейні проблеми і залишок заборгованості в сумі 849,83 грн декілька місяців він не сплачував. У березні 2009 року представник АТ КБ «Приватбанк» з метою вирішення питання погашення боргу і у зв`язку з відсутністю грошових коштів у позивача та в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором перед банком вилучено у позивача телевізор марки «Самсунг», кінотеатр марки «Соні» та тумбу під телевізор. Передача вказаного телевізора підтверджується укладеним договором застави №000000027734. Працівники служби безпеки Банку гарантували, що вказаного майна достатньо для погашення залишку заборгованості за кредитним договором. З квітня 2009 року до серпня 2019 року від АТ КБ «Приватбанк» жодних заяв, вимог, претензій не надходило. Також відповідач не звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. У липні 2019 року позивач влаштувався на роботу до ТОВ «Ай Пет» в м. Харкові і йому було видано картку в АТ КБ «Приватбанк» для виплати заробітної плати. Однак з нього було утримано 50 % перерахованих коштів. На момент звернення до суду з вказаним позовом з позивача стягнуто 11700 грн. Намагаючись з`ясувати причину утримання коштів позивач звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» в м. Одесі, де йому повідомили про те, що він є боржником перед банком за кредитним договором, який було укладено в 2006 році, яка становить 30749,83 грн, з яких - 500,99 грн - тіло кредиту, 6854,62 грн - прострочені відсотки за кредитом, 22604,94 грн - пеня. Позивач звертався до відповідача із заявою про надання копії кредитного договору, однак відповіді не отримав. Посилаючись на те, що позивач не надавав згоди на стягнення з нього грошових коштів з його зарплатної картки, у зв`язку з чим дії відповідача є незаконними, позивач просив кредитний договір укладений між сторонами визнати виконаним. Зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору виконаним, припинити стягнення з банківського рахунку та надати довідку про відсутність заборгованості. Стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошті в сумі в сумі 11 700 грн. До позовної заяви позивач додав клопотання про витребування у відповідача розрахунок заборгованості за кредитним договором, оригінал кредитного договору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року суд відкрив провадження у вказаній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовногопровадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у справі відмовлено. 16 вересня 2021 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. 19 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача вказував на те, що сторони уклали договір про надання банківських послуг, доказами чого є анкета-заява та довідка про умови кредитування підписана позивачем. Позивач погодився на договірне списання коштів з рахунку. Крім того, позивач не надав жодних доказів погашення заборгованості за кредитним договором. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що 03 серпня 2006 року сторони уклали договір №ODH0RK07760126, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати [PERSON] кредит в сумі 2953,65 грн на строк до 03 серпня 2009 року на купівлю цифрової техніки зі сплатою відсотків 1% на місяць на суму залишку. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти в сумі 143,24 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. 11 вересня 2019 року від АТ КБ «Приватбанк» Чеку І.О. надано відповідь про неможливість надання копії кредитного договору. Для того, щоб отримати виписку належні до видачі клієнту копії документів, позивачу необхідно звернутись до відділення АТ КБ «Приватбанк». Згідно з випискою, наданою АТ КБ «Приватбанк» станом на 07 жовтня 2019 року заборгованість за тілом кредиту по рахунку [PERSON] становить 500,99 грн, 5497,12 грн заборгованість за простроченими відсотками, 21815,31 грн - пеня. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що зобов`язання за кредитним договором ним виконане, оскільки представники АТ КБ «Приватбанк» в рахунок сплати заборгованості перед банком вилучили телевізор та домашній кінотеатр. Суд з такими твердженнями позивача не погоджується, та вважає їх недоведеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим не приймає їх до уваги та відхиляє. Так, жодних належних та допустимих доказів вилучення вказаної позивачем техніки, а також, що вартості цієї техніки було достатньо для погашення наявної заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором матеріали справи не містять, стороною позивача такі обставини не доведені та судом під час розгляду справи не встановлені. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). За таких обставин, установивши фактичні обставини у справі, які мають значення для правильного вирішення справи, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed