Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

24.07.2017 року позивач [PERSON] соціальних питань та охорони здоров'я Южноукраїнської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі в сумі 20 585.80 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка, будучи особою внутрішньо переміщеною, згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», п.2) Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, згідно заяви від 25.11.2014 року, отримала державну допомогу в сумі 20 585.80 грн.. Відповідно до п.11) порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, [PERSON] зобовязана повідомляти орган, що призначає і здійснює виплату такої допомоги, про зміну всіх обставин, що впливали б на виплату. Однак відповідач не повідомила про наявність у власності її чоловіка [PERSON] частки квартири [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] приховала або свідомо надала недостовірні відомості, що вплинуло на виплату даного виду допомоги. [PERSON] не однократно звертався до відповідача з вимогою про повернення надміру виплачених коштів адресної допомоги, однак остання, звернувшись 26.10.2016 року до позивача з заявою про зобовязання повернути кошти у термін до 31.03.2017 року, своє зобовязання не виконала, тому просить задовольнити позов. За правилами пункту 9) Перехідних положень цивільного процесуального Кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжує розгляд справи на підставі Цивільного процесуального Кодексу, який набрав чинності 15.12.2017 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав обставини викладені в позовній заяві, просив долучити до позовної заяви копію виписки про погашення [PERSON] боргу в сумі 100 грн., а тому просив зменшити розмір боргу на вказану суму та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у за переченні на позовну заяву. Просила про застосування позовної давності. 22.11.2017 року [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, в якому зазначила, що у розумінні ст. 383 ЦК України, її чоловік не є власником квартири, а лише співвласником, а тому позивач неправомірно вимагає повернення нею нарахованих коштів за період з 25.11.2014 року по 07.10.2015 року. Окрім того зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносини діяла редакція п.6 «Порядку надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», в якій зазначалось, що грошова допомога не надається у разі коли будь хто з членів сімї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23.10.2014 року). Згідно змін внесених Постановою КМУ від 31.03.2015 року, вказаний пункт викладено в іншій редакції, а саме, будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. 31.05.2017 року Постановою КМУ внесено зміни до п.6 Порядку, який викладено в редакції, а саме, грошова допомога не призначається у разі, якщо будь хто із членів сімї має у власності житлове приміщення, частину житлового приміщення розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України. Тому вважає, що відомості про наявність у чоловіка у власності 1/3 частини квартири, зобовязана була вказувати лише після 31.05.2017 року, а тому посилання позивача на п. 11 Порядку, як на підставу стягнення грошових коштів з відповідача, є безпідставним, оскільки допомога відповідачу нараховувалась та виплачувалась до внесення змін до закону. Крім того зазначає, що в порушення Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, позивачем не було вчинено жодної перевірки майнового стану відповідача та членів його родини, а тому відповідач не може нести відповідальність за неправомірні дії позивача, як органу влади (а.с. 37-41). Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Статтями 4, 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені у частині 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. В попередньому судовому засіданні встановлено, що 25.11.2014 року, 16.01.2015 року, 18.06.2015 року [PERSON] зверталася до позивача з заявами для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 7, 10, 13). Рішеннями про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25.11.2014 року, 17.01.2015 року, 22.06.2015 року відповідачу була призначена допомога за період: з 25.11.2014 року по 24.05.2015 року, з 01.02.2015 року по 24.05.2015 року, з 25.05.2015 року по 24.11.215 року (а.с. 9, 12, 15). Відповідно до Постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» довідка внутрішньо переміщеної особи є документом, який видається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції. Згідно Наказу антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а, проведення антитерористичної операції здійснюється з 07 квітня 2014 року. Оскільки відповідачка звернулася до позивача, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, яка була переміщена після 07 квітня 2014 року, то відповідно до постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», їй з листопада 2014 року до листопада 2015 року нараховувалась та виплачувалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 20 585.80 грн. (а.с. 17). Відповідно до п. 10) Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно № 52438059 від 02.02.2016 року, 14.05.2007 року було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON], яке виникло на підставі свідоцтва про право власності виданого Органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому від 01.03.2007 року (а.с. 16). [PERSON] є чоловіком позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 187514 виданого 09.12.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марїнського районного управління юстиції Донецької області (а.с. 6). Таким чином, відповідач необґрунтовано отримувала адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25.11.2014 року по 24.11.2015 року. Згідно абз.4 п. 12) Порядку, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Відповідно до п. 11) Порядку, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї, на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови від добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. 26.10.2016 року [PERSON] звернулась до УСЗНОЗтаП з заявою, в якій просила дозволити переплачену сум адресної допомоги повертати на адресу УСЗНОЗтаП частинами по 200 грн. щомісяця, у звязку з важким матеріальним станом (а.с. 21). Згідно виписки по рахунках від 18.11.2016 року, [PERSON] сплатила на адресу УСЗНОЗтаП в рахунок погашення боргу 100 грн.. 15.06.2016 року, 23.09.2016 року, 07.10.2016 року позивачем направлялись вимоги на адресу відповідача про повернення надміру сплачених грошових коштів в сумі 20 585.80 грн., а 17.03.2017 року УСЗНОЗтаП вимагав повернути 20 385.80 грн. (а.с. 18-20, 22). Проте, як зазначає позивач, вимога не виконана, кошти не повернуті. За правилами ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода заподіяна, неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об'ємі особою, що заподіяла шкоду. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не повернула надміру виплачені суми грошової допомоги, з врахуванням сплати відповідачем заборгованості в сумі 100 грн., суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача нараховану та виплачену адресну допомогу в розмірі 10 483.29 грн.. Представником позивача в судовому засіданні заявлено вимогу про застосування позовної давності, оскільки за отриманням допомоги відповідач зверталась у 2014 році, а до суду позивач звернувся 24.07.2017 року. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи про що зазначено в ст. 261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено в судовому засіданні, 26.10.2016 року [PERSON] звернулась до УСЗНОЗтаП з заявою, про розстрочення сплати надміру виплаченої адресної допомоги, 18.11.2016 року вона сплатила на користь позивача 100 грн. в рахунок погашення боргу, таким чином суд вважає, що строк позовної давності не сплинув, оскільки відповідач визнавала наявність боргу та вчиняла дії щодо його погашення. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та звернутий до суду в межах строку позовної давності, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] соціальних питань та охорони здоров'я Южноукраїнської міської ради Миколаївської області підлягає стягненню надміру виплачена адресна допомога, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 20 485.80 грн.. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. . Зважаючи на те, що позов судом задоволено, а позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved