Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

23 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за кордон без згоди та супроводу батька, разом з бабусею, мотивуючи позов тим, що з 2003 року по 2010 рік її син [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу в них народилася донька- [PERSON], [INFO], яка мешкає з матір'ю. Відповідач до оку¬пації АР Крим знаходився на території республіки та згодом там і залишився, бачитися з ди¬тиною та її виховувати не має змоги, що шкодить інтересам дитини. Онука також не може самостійно, або в її присутності відвідати батька, який мешкає на тимчасово окупованій території, оскільки потрібні нотаріально посвідчені згоди обох батьків на перетин Державно¬го кордону. Мати дитини надає згоду на виїзд за межі України у супроводі [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] податковий номер [NUMBER], неповнолітньої [PERSON], [INFO], уродженки міста Первомайський Харківської області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим з 01.08.2018 року по 01.04.2020 року. Позивач в підготовче судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, ст.206 ЦПК України йому зрозуміла. Враховуючи неявку у судове засідання повідомлених сторін, наявність заяв позивача,відповідача,який фактично визнав позов, суд приймає у підготовчому судовому засіданні рішення за наявними у справі доказами у випадку визнання позову відповідачем згідно зі ст.200,206 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України сторони повинні та зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зокрема, встановлено судом, що позивач та відповідач з 2003 року по 2010 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя у подружжя народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження ( а.с.7). Відповідач до оку¬пації АР Крим знаходився на території республіки та згодом там і залишився, бачитися з ди¬тиною та її виховувати не має змоги, що шкодить інтересам дитини. Онука також не може самостійно, або в присутності бабусі відвідати батька, який мешкає на тимчасово окупованій території, оскільки потрібні нотаріально посвідчені згоди обох батьків на перетин Державно¬го кордону. Мати дитини надає згоду на виїзд за межі України у супроводі бабусі [PERSON], [INFO], що вбачається з наданої копії нотаріально посвідченої заяви. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними,крім випадків,передбачених законом. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки неповнолітня [PERSON] потребує уваги та піклування також і збоку батька, який на даний час перебуває на окупованій території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved