Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

23.11.2018 року [PERSON] звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання сина сторін [PERSON], [INFO], разом з нею, та стягнути з відповідача понесений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначила, що з 02.06.2007 року по 26.12.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З моменту народження і до сьогоднішнього часу позивач з дитиною зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Проте, на даний час позивач зі своїм сином фактично проживають в іншій житловій квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Так як позивач з сином зареєстровані за однією адресою, а проживають за іншою, тому виникла необхідність у зміні місця реєстрації її та її дитини. В подальшому, з метою зміни місця реєстрації дитини та позивача за іншою адресою, остання звернулась до Бахмацької міської ради Чернігівської області. Однак, їй було відмовлено, так як потрібна згода відповідача. Проте, відповідач відмовляється від надання згоди на зміну місця реєстрації дитини, на неодноразові прохання реагує негативно, уникає зустрічей та телефонних розмов. Тому, позивач за захистом своїх прав та інтересів була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 09.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.03.2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направляв, тому суд вважає за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без участі представника служби у справах дітей Бахмацької райдержадміністрації, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 02.06.2007 року по 26.12.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією заочного рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області № 728/2795/14 від 26.12.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 50. Дитина з позивачем зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки Виконавчого комітету Бахмацької міської ради Бахмацького району Чернігівської області № 6409 від 31.10.2018 року. 23.10.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Бахмацької міської ради з заявою про зміну місця реєстрації її сина [PERSON], [INFO], на що листом № 03-20/2456 від 23.10.2018 року отримала відмову, оскільки відсутня згода батька дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи вищевикладене, можливість створення матір'ю дитини належних умов для її виховання, її більшу турботу і увагу до дитини, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дитини та її матір'ю, думку органу опіки та піклування висвітлену у клопотанні, виходячи із найвищих інтересів дитини, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved