Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

23.03.2009 року позивач звернулась із вищеназваним позовом. В обґрунтування вона послалась на те, що між сторонами 17.07.2007 та 18.12.2007 років були укладені договори вкладу на депозитний рахунок. У наслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договорами утворилась заборгованість за ними - 89.782 грн. Позивач стверджувала, що їй також заподіяна моральна шкода, яка полягає у хвилюваннях, погіршенні стосунків в сім*ї через неможливість отримання депозитних коштів. Розмір компенсації моральної шкоди вона визначила у 10.000 грн. Представник позивача за довіреністю в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі в порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про розгляд справи (поштове повідомлення № 1235442 від 25.12.2009 року), про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Зясувавши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» № 29-08 ІІІ, 20.12.2001 року кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Стаття 23 зазначеного закону передбачає, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Судом встановлено, що між сторонами 17.07.2007 року був укладений договір вкладу на депозитний рахунок № 139 Д, за яким позивач внесла грошову суму у розмірі 45.450 грн., що еквівалентно 9.000 доларів США за курсом НБУ на термін 19 місяців, а кредитна спілка зобовязалась повернути їй зазначену суму після закінчення встановленого договором терміну та виплатити проценти на неї. Пунктами 2.2 та 2.5 договору сторони обумовили розмір процентів 24 % річних та їх виплату щомісячно 17 го числа, а також у день закінчення терміну договору за фактичну кількість днів перебування коштів на депозиті. За п. 4.2. відповідач зобовязався повернути вклад після закінчення терміну дії договору. Крім того, відповідно до Додаткового договору № 204Д від 18.12.2007 року, який є невідємною частиною вищеназваного позивач внесла на депозитний рахунок вклад у розмірі 10.100 грн., що еквівалентно 2.000 доларів США за курсом НБУ на строк до 17.02.2009 року. В порушення умов договорів відповідач взятих на себе зобовязання не виконав, що підтверджується листами голови правління КС «Альянс-Інвест» від 22.12.2008 та 16.02.2009 року. Розмір заборгованості за договорами складає 89.782 грн. Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має бути виконане кредитною спілкою належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства заборгованість по договірному зобовязанню у вищевстановленому розмірі підлягає стягненню з відповідача. Поряд з тим, вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадах, визначених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобовязань, а спірними договорами не було передбачено відшкодування моральної шкоди, вимоги позивача в цій частині є необгрунтовними. Безпідставними є і посилання позивача на відшкодування шкоди відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист права споживачів» № 10-23 ХІІ від 12.05.1991 року, споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Судові витрати на оплату судового збору підлягають присудженню в дохід держави в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial