Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

23 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та повернення безпідставно набутого майна,посилаючись на те,що 19 вересня 2011 року він дав в борг відповідачу [PERSON] 50 000гивень,уклавши з ним договір позики,про що свідчить його розписка від 19.09.2011 року. Згідно умов укладеного договору позики [PERSON] зобов»ячався повернути взяті у нього 50 000грн протягом трьох років,а саме до 19 вересня 2014 року,що підтверджується розпискою. Однак,коли минув термін повернення грошей три роки та настало 19 вереся 2014 року [PERSON] так у не повернув взяті в борг гроші,чим порушив взяті на себе зобов»язання. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 50 000ггивень в рахунок повернення боргу та понесені ним судові витрати у справі . Позивач подав суду заяву про слухання справи у його відсутність,позовні вимоги підтримує у повному обсязі,проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у справі [PERSON] надав суду заперечення про невизнання позову у повному обсязі,оскільки з позивачем він взагалі незнайомий,від нього ніяких грошей не одержував,можливо позивач мав на увазі іншу людину,просить розглядати справу у його відсутність,проти позову заперечую у повному обсязі. За клопотанням позивача ухвалою суду від 23 жовтня 2014 року визано обов»язковою явку відповідача у справі [PERSON] в судове засідання на 06 листопада 2014 року на 10 годин для дачі особистих пояснень у справ та дослідження за участю відповідача наданої позивачем письмовї боргової розписки. Відповідач у справі [PERSON] всупереч ухвалі суду 06 листопада 2014 року в судове засідання не з«явився,про день розгляду справи повідомлений належним чином,причини неявки суду не повідомив,зі згоди позивача справу розглянуто у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи суд вважає,що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав: Як вбачається з ксерокопії боргової розписки від 19.09.2011 року [PERSON] 19.09.2011 року взяв у [PERSON] готівкою грошову суму в розмірі 50 000гивень з обов»язком сплатити протягом трьох років. Оригінал зазначеної розписки знаходиться у позивача. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргову розписку відповідача,яка знаходяться у позивача,суд встановив укладення між сторонами договору позики. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у справі є національна валюта-гривні. Отже суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику; Відповідно до ст.530 ЦК України: Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з боргової розписки відповідача [PERSON] від 19.09.2011 року строк виконання зобов'язання встановлений протягом трьох років тобто до 19 вересня 2014 року тому трьохрічний строк позовної давності по заявленим позовним вимогам позивача відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ч.1 ст.261 ЦК України міг би сплинути після 19 вересня 2017 року,тоді як позивач звернувся до суду 23.09.2014 року,тому суд вважає не пропущеним строк позовної давності позивачем. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. З наведеного випливає, що кредитор в даному випадку повинен видати розписку лише на вимогу боржника. Якщо такої вимоги від боржника не надійшло, зазначений обов'язок у кредитора не наступає. Тому для боржника вкрай важливо документально підтвердити факт виконання свого зобов'язання. Якщо ж боржник при отриманні позики видав кредиторові борговий документ (розписку), кредитор, приймаючи її повернення, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. Якщо кредитор з якоїсь причини не може повернути борговий документ (розписку) (наприклад, у випадку її втрати, знищення, передачі іншим особам і т.п.), він зобов'язаний видати боржникові свою розписку, вказавши в ній про це. Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов'язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов'язку, в тому числі і щодо повернення боргу, що підтверджується і судовою практикою (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.02.2011р. по справі №6-2573св10). Якщо кредитор відмовляється повернути боргову розписку або видати свою розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Зазначені дії кредитора розцінюються як його прострочення. Аналізуючи зазначені обставини справи,вимоги закону,та враховуючи що боргова розписка знаходяться у позивача,як кредитора, а не у відповідача,як боржника,відповідач у справі [PERSON] не надав суду жодних письмових доказів повернення ним боргу [PERSON],також не надав і не побажав надати суду жодних доказів оспорювання ним наданої позивачем боргової розписки,суд вважає не доведеним належними доказами в суді відповідачем відсутності у нього боргу позивачу чи повернення ним боргу позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved