Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

22.01.2013 року позивач [PERSON], звернулась до суду з даним позовом, яким просить позбавити права на частку у спільному майні [PERSON] в розмірі ? частки , яка належить їй на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за № 1928, зареєстрований Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації, шляхом виплати грошової компенсації вартості частки, яка буде внесена на депозит суду після визначення її вартості за результатами судової експертизи. Визнати за позивачем право власності в розмірі ? частки, трикімнатної квартири, загальною площею 70,8 кв. м., що знаходиться в [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що є власником ? частини трикімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. Інша частина, а саме ? майна, на праві спільної часткової власності належить [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13.04.2004 року. З 2006 року і по сьогоднішній день, в квартирі проживає син відповідача, [PERSON], який замінив замки на вхідних дверях та свідомо не надає позивачеві дублікату ключів, маючи на меті постійно здавати в оренду квартиру без згоди [PERSON], що порушує право позивача вільно володіти та користуватися належною йому частиною майна. 10.07.2012 року позивач подала через приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] заяву для передачі відповідачеві, стосовно свого наміру продати належну їй частку майна за 200000 грн. Однак [PERSON] не реагувала та жодного разу не йшла на діалог щодо поділу майна та вирішання спірної ситуації, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, однак її представник позовні вимоги пітримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте її представник проти позову заперечив та просив відмовити у задоволені позовних вимог. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що доводи позову є необґрунтованими, так як спірною квартирою є можливість користуватись обом власникам, однак позивач в квартирі не проживає і не має наміру там жити. Також зазначає, що її син безкоштовно передав позивачу ключі від квартири, тобто цей факт підтверджує, що [PERSON] ніхто не чинить перешкод в користуванні своїм майном. Звертає увагу, що частка відповідача в спільному майні значна, річ є подільною, спільне володіння та користування квартирою можливе. Дослідивши подані заяви, матеріали справи та надані документи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що кожна із сторін є власниками 1/2 частки квартири, яка знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13 квітня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 1928, витягом про реєстрацію прав власності та технічним паспортом /а. с. 6-10/. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 7982/13-43 від 16.12.2013 року встановлено, що дійсна ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS], та належить [PERSON] та [PERSON] без врахування переобладнань, які є відхиленням від технічного паспорту квартири становить 439314 (чотириста тридцять дев'ять тисяч триста чотирнадцять) гривень. Інших питань експерту сторонами не ставились, а в матеріалах справи відсутні докази неподільності квартири. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Зі змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої з передбачених статтею 365 ЦК України підстави, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому позивач в даному позові посилався на п. 3 ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України як на обґрунтування підстав для задоволення своїх вимог, зазначаючи, що спільне володіння і користування спірним домоволодінням з відповідачем по справі є не можливим. Проте, суд критично ставиться до такої позиції позивача у справі, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що сторони у справі не проживають у спірній квартирі, а відповідно є незрозумілим з чого виходив позивач у справі при обґрунтуванні неможливості спільного володіння і користування спірним майном з відповідачем у справі, зважаючи на те, що відповідні правовідносини щодо спільного користування спірним майном ще не виникли, а тому висновки позивача про неможливість спільного володіння і користування спірною квартирою є необґрунтованими і передчасними. Крім того 24.09.2013 року в присутності [PERSON] експерту була надана можливість проведення обстеження приміщень квартири [ADDRESS]. Тобто, зазначений факт, повністю спростовує твердження позивача про те, що порушуються його права вільно володіти та користуватися належною часткою квартири. Суд, також критично ставиться до твердження позивача у справі про те, що припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сімї (в даному випадку відповідача у справі), оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачу у справі на праві власності належить ще інші об'єкти нерухомого майна, при цьому таку обставину відповідачем у справі не визнано, а тому вона підлягала доведенню позивачем у справі, тобто припинення його права власності на частку у спірному майні завдасть істотної шкоди його правам і інтересам. Також слід зазначити, що ? частка квартири відповідача є значною і її вартість складає 219657 гривень. Відповідно до ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає через недоведеність та необґрунтованість, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, одночасно під час судового розгляду було встановлено обставини, якими спростовуються доводи позивача у справі. Сума внесена на депозит підлягає поверненню. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України поверненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed