Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

24.04.2019 [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В позовній заяві позивачі зазначили, що 09.08.2001 року на Універсальній Товарній Біржі «Миколаївська нерухомість 2000» між ними та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу по 1/2 частині в квартирі [ADDRESS] . Оскільки договір не був нотаріально посвідчений, вони змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 28.05.2019 року по даній справі відкрито провадження. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі просять їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. У судове\~засідання третя\~особа -\~представник Універсальної\~Товарної Біржі\~«Миколаївська нерухомість\~2000» не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.08.2001 року на Універсальній Товарній Біржі «Миколаївська нерухомість 2000» між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі продажу № 1-303, по 1/2 частині в квартирі [ADDRESS] . Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавствами є оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 2001 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягнене дійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Згідно ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Тобто, діючі на час укладення договору купівлі-продажу між позивачами та відповідачем норми Закону передбачали, що в разі, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved