Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

23 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11 серпня 2002 року. Від спільного шлюбу у них народилося троє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та сини [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, через те, що у них різні характери та погляди на сімейне життя. Між позивачем та відповідачем постійно виникають непорозуміння, і вони не можуть дійти згоди у жодному питанні, яке б не виникало. Через найменші дрібниці сторони сваряться. Відповідач вчиняє сварки, залякує позивача, вживає нецензурну лайку, неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство на ґрунті безпідставних ревнощів. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Пояснила, зокрема, що приблизно 20 грудня 2015 року позивач, на ґрунті ревнощів почав сварку, під час якої засунув свою руку їй у рот, пошкодивши щоку, у звязку із чим вона лікувалася, а 1 січня 2016 року на очах у їх дочки, відповідач узяв позивача обома руками за шию та почав душити. Миритися з відповідачем позивач не бажає, оскільки подальше перебування з ним у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він кохає позивача та бажає зберегти сімю. Відповідач також визнав, що він дійсно неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство, за що йому соромно. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження 1-АМ № 079050 (а.с. 5). Від спільного шлюбу у них народилося троє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та сини [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження 1-АМ № 185012, Серія 1-АМ № 146600, Серія 1-АМ № 146601 (а.с. 6-8). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає, причиною її рішення стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось, через те, що у них різні характери та погляди на сімейне життя. Між позивачем та відповідачем постійно виникають непорозуміння, і вони не можуть дійти згоди у жодному питанні, яке б не виникало. Через найменші дрібниці сторони сваряться. Відповідач вчиняє сварки, залякує позивача, вживає нецензурну лайку, неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство на ґрунті безпідставних ревнощів. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі - СК України). Так, згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб згідно ч. 1 ст. 36 СК України є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Статтею 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104 та з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідач неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство, зокрема душив її на очах у дитини, що суперечить моральним засадам суспільства, то примирення між сторонами на переконання суду є неможливим та суперечитиме інтересам позивача та їх малолітніх дітей. Таким чином, з урахуванням зазначеного вище позов слід задовольнити, розірвавши шлюб між сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved