Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

22 квітня 2014 року позивачка [PERSON], яка діє в інтересах свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] звернулась до суду з вищевказаним позовом та просить суд ухвалити рішення яким: 1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був посвідчений 16.06.2011 року приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1017 - в частині визначення часток покупців в спірній квартирі як 1/2 за [PERSON], а інша 1/2 в рівних долях між [PERSON] та [PERSON]. 2. Визначити частку малолітнього [PERSON], [INFO] у праві власності на квартиру [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири, що був посвідчений 16.06.2011 року приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1017, як 5/7 частини квартири, а решту 2/7 частки квартири в рівних долях між [PERSON] та [PERSON], тобто по 1/7 частині кожному. 3. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі в сумі 365 грн. 40 коп. Позовні вимоги мотивуються тим, що 16 червня 2011 року за договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1017 [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON]. [INFO], та відповідачем по справі [PERSON] придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] за 77625 гривень, які були ними сплачені при підписанні договору. Дана квартира належить [PERSON] та [PERSON] по 1/4 її частки, а сину [PERSON] 1/2 частка. Після купівлі квартири та здійснення ремонту, позивачка з сином та дочкою, зареєструвались в ній та почали всі в чотирьох мешкати, тобто: [PERSON], її син- [PERSON], дочка [PERSON], та співмешканець - відповідач по справі [PERSON]. Але, на початку 2014 року відносини з відповідачем погіршились, оскільки він не добре ставиться до сина [PERSON]. Так як відповідач не забажав залишити спірну квартиру позивачці та її дитині, мотивуючи тим що він є співвласником 1/4 її частини, тому для уникнення конфліктних ситуацій позивачка разом з сином та донькою [PERSON], 2010 року народження, яка є спільною дочкою позивачки та відповідача по справі, були вимушені переїхати проживати до рідної сестри позивачки. Позивачка, посилаючись на ст. 16, п.6 ст. 203, ст. 215 та на ст. 357 ЦК України, зазначає, що підставою для звернення до суду є те, що позивачка з відповідачем сплатили коштами позивачки лише близько 1/4 частину вартості спірної квартири, а коштами малолітнього сина [PERSON], якими розпоряджалась вона як мати, було сплачено близько 3/4 частки спірної квартири. Так із 77625 гривень сплачених за спірну квартиру - 56701 гривня належали її синові, оскільки ці кошти були отримані від продажу в цей же день, 16 червня 2011 року, належної особисто йому квартири [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу квартири належної синові [PERSON], був також посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1015. Тому, саме ці кошти і були витрачені позивачкою на придбання спірної квартири [ADDRESS], як і було зазначено в рішенні опікунської ради Шосткинської міської ради про дозвіл на продаж квартири належної малолітньому [PERSON] Позивачка вважає, що частка по спірному договору не відповідає проданій квартирі сина, а саме частка сина в його квартирі складала як одна ціла: 1/1 (34.6 кв. м), а стала складати лише 1/2, тобто, за отримані кошти від продажу за рахунок майна дитини, повинна набуватися більша частка, але не менше 69.2 кв. м. (34.6 кв. м. х 2), а по договору значно менше 57.8 кв. м., тобто на 11.8 кв. м. Таким чином відбулось порушення прав дитини та втрачено співвідношення часток. Так, різниця між ціною проданої квартири [ADDRESS] та купленою квартирою [ADDRESS] становить 20924 гривні (77625 - 56701). Хоча це в більшій частині були особисті кошти позивачки, але вони з відповідачем поділили свої частки порівну (про що зазначено в Договорі). У зв'язку з цим, якщо розділити 20924 гривні порівну на двох, то кожному дістанеться по 10462 гривні, що становить близько по 1/7 частки спірної квартири за позивачкою та відповідачем та 5/7 часток квартири за сином [PERSON]. Хоча договором купівлі-продажу спірної квартири і визначено частки кожного з покупців, але позивачка в інтересах свого малолітнього сина в межах строку позовної давності оспорює їх і ставить вимогу перед судом про визнання самого договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був посвідчений 16.06.2011 року приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1017 - недійсним в частині визначення часток покупців в спірній квартирі і визначення їх з урахуванням вкладу кожного із співвласників як 1/7 частина за позивачкою та 1/7 частина за відповідачем [PERSON], та 5/7 часток спірної квартири за малолітнім сином [PERSON], 2003 року народження. По причині того, що нотаріус яка посвідчувала спірний договір купівлі-продажу квартири - [PERSON] припинила свою діяльність, то вона не залучена до розгляду даної справи у якості третьої особи. В судовому засіданні позивачка та її представник- [PERSON], вимоги підтримали, мотивуючи тими ж самими обставинами та при цьому послалися на ст.ст. на ст. 16, п.6 ст. 203, ст. 215 та на ст. 357 ЦК України, пояснили, що позивачкою, яка діє від імені свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], як законний представник, 06.07.2006 р., згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1772, придбана у [PERSON], за 4 926.00 грн., однокімнатна квартира [ADDRESS]. Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів набувачем є малолітній син позивачки [PERSON], який був власником вказаної квартири. Про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Влітку 2008 року позивачка познайомилась з відповідачем по справі [PERSON], проживали разом спочатку на [ADDRESS] в однокімнатній квартирі № 12 до 2011 року. Проживаючи разом вони працювали та з відповідачем придбали: меблі, пральну машину, газову плиту та зробили в квартирі косметичний ремонт: поклеїли шпалери, пофарбували, тобто підготовили квартиру в належний стан для продажу, оскільки у них 03.02.2010 року народилася спільна дитина, дочка [PERSON], та проживання в 1-й квартирі стало тісно. Продаж цієї квартири здійснений 16.06.2011 р., за 56 701 грн.00 коп. Згода на продаж цієї квартири надана як батьком сина [PERSON] так і органом опіки та піклування Шосткинської міської ради за умови придбання (збереження) на ім'я сина частки в спірній квартирі [ADDRESS], де син матиме не меншу частку з урахуванням ст. 32, 202 ЦК України, ст. 177 Сімейного Кодексу України, ст. 17-18 ЗУ « Про охорону дитинства», Порядком прав дитини, затвердженим Постановою КМУ України від 24.09.08, № 866. При укладанні договору-купівлі спірної квартири [ADDRESS] позивачка квадратні метрі квартири не виміряла та вважала, що частка в придбаній квартирі, визначена її сину, є неменшою, тому й погодилась на умови зазначені в договорі. Кошти від продажу квартири сина 56 701 грн.00 коп. повністю вкладені в спірну квартиру, а також решту вона з відповідачем добавили, а саме відповідач вклав біля 10 000 тис. грн., позивачці ж допомогли її батьки. Фактично вважає позивачка, придбання спірної квартири відбулось як обмін. Різниця між оцінкою квартири дитини при придбанні у 2006 році, яка становила 4 926.00 грн., та у 2011 році 56 701 грн. 00 коп. залежить від балансової вартості та часу подорожчання цього майна. Офіційних доказів того, що батьки подарували своєму сину, тобто відповідачу по справі 10 тис. грн. відповідач не надав. Щодо зазначеної стороною відповідача реституції, вважають, що ніякої реституції немає, оскільки позивачка не ставить питання про позбавлення відповідача права власності. Відповідач [PERSON], та його представник - [PERSON], заперечують проти позову, просять відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю, оскільки він не ґрунтується на законі. Вважають, що посилання позивачки на ст. 357 ЦК України не застосовується в даному випадку та при цьому пояснили наступне. Сторони проживали однією сім'єю. За час сумісного проживання придбали певне майно та від шлюбних відносин у них народилася спільна дитина. Сторони разом обговорили збільшення житла. Під час укладання договору сторони визначилися у його частках на спірне житло і претензій ні в кого не було та розуміли значення цього договору. Сторонам з обох сторін допомагали їхні батьки. Відповідач по справі [PERSON], сам підшукував варіанти купівлі квартири та найшов [PERSON] по [ADDRESS]. Відповідач з особистих коштів передав [PERSON] 9 тис. грн. за купівлю спірної квартири, ще додатково 10 тис. грн., йому подарували батьки, а взагалі 20 тис. Крім цього відповідач також поліпшив стан квартири в трудовому та майновому вкладі, зробивши ремонт в ній. Позивачка також підтвердила, що вклад відповідача. В купленій квартирі відповідач також займався її поліпшенням, робив її ремонт. Ні батько сина позивачки ні орган опіки та піклування при укладанні договору не вбачали порушень щодо розміру часток. Є правоустановчий документ, де зазначена частка відповідача як 1/4. В рішенні органу опіки та піклування не має прив'язки до часток. Крім цього позивачкою не відображено питання застосування реституції, хто і як буде повертати відповідачу вкладене, адже він не може бути обмежений в праві. Саме позивачка має доводити, що вона внесла більший внесок. Щодо вкладання позивачкою в спірну квартиру 56 701 грн., то це її особисті інтереси. І в такому разі позивачка повинна за рахунок своєї частки збільшити частку сина, а тому вона також є відповідачкою по справі, і судові витрати повинні також враховуватися на двох, а 1/4 частка відповідача ніяким чином не повинна бути зменшена. При оформленні договору особисто відповідач сплачував податки, на що є підтвердження квитанції на суму 869 грн. Той факт, що продана квартира сина складала суму 56 701 грн., свідчить про те, що вона поліпшена за рахунок трудового та майнового вкладу відповідача, а тому стала коштовніше. Представник 3-ї особи- орган опіки та піклування виконкому Шосткинської міськради- Гришкова О.П., підтримує позовні вимоги позивачки, оскільки держава гарантує збереження права на житло дітям, які користуються житлом. Тому в рішенні саме зазначена умова проте, що малолітній матиме не меншу частку у купленому житлі. Допитана в судовому засіданні свідок з боку позивачки [PERSON], пояснила наступне. Вона є класним керівником [PERSON], який на даний час навчається в ЗОШ № 5, прийшов до неї в 2-й клас з школи № 8 у зв'язку зі зміною місця проживання. Хлопчик за характером є контактним, одразу влився в колектив класу, навчається на достатньому рівні. Через деякий час [PERSON] почав обманювати, грубити, не приходив на свята, пояснивши, що його не пускав батько, не дозволяє дивитися телевізор. Потім зі школи йшов не додому, а до друзів, поки не прийде мати, пояснивши що тато його не любить. Всі уроки дитина робила з матір'ю. Хлопчика оглядав шкільний психолог. Мати пояснювала, що в сім'ї є негаразди. Після переїзду матері з сином з [ADDRESS] до бабусі на [ADDRESS], дитина стала набагато спокійніше. Допитані в судовому засіданні свідки з боку відповідача: [PERSON], та [PERSON], пояснили, що вони є знайомі відповідача, якого знають тільки з позитивної сторони. Відповідач є хорошим чоловіком позивачки та добрим батьком її сину [PERSON]. Неодноразово бували в гостях один у одного. Відповідач все робив для сім'ї та для поліпшення житла як у квартирі яку продали так і у квартирі яку придбали, а також йому допомагали його батьки грошима. Всі гроші які заробляв та підробляв відповідач вкладавав у сім'ю проживаючи з позивачкою. Під час перебування у гостях у відповідача, він показував, що замінив сантехніку, купили побутову техніку, лінолеум на підлогу, поміняли вікно, міжкімнатні та вхідні двері, штукатурили стіни та вирівнювали стелю. [PERSON], пояснила також, що її чоловік [PERSON], допомагав відповідачу робити ремонт в квартирі по пров. Красному. Коли переїхали в нову квартиру також її чоловік допомагав відповідачу робити ремонт. Син позивачки [PERSON] називав відповідача батьком. Як у відповідача з дитиною так і з позивачкою були нормальні відносини. Потім відносини між позивачкою та відповідачем погіршились. Свідок [PERSON], дав аналогічні свідчення своїй дружині свідку- [PERSON], зокрема також пояснив, що допомагав відповідачу робити ремонт в двох квартирах. Він допоміг відповідачу та поміняв батареї для опалення, сантехніку, які придбав відповідач, прокладав труби металопластикові, встановлював лічильник гарячої води, у ванній кімнаті поклали на стіни плитку, замінив стояк, утепляли стіни, зробив арку. Відповідач добре ставився до сина позивачки. У них народилася спільна дитина, дочка. Взагалі вважає, що це була повноцінна нормальна сім'я. Потім між позивачкою та відповідачем відносини погіршились, причини не знає. Свідки: [PERSON], та [PERSON],- батьки відповідача, пояснили наступне. Їхній син та позивачка проживали разом та відносини між ними були нормальні. Від спільного життя у них народилась спільна донька. Син алкоголь не вживає, працює, а також ще й підробляє. Позивачку вони вважали своєю невісткою. В двох квартирах син робив ремонти як за свої кошти так і вони допомагали грошима. Вони були в квартирі та бачили зроблений ремонт який їм показував син, а невістка підтвердила зроблений ремонт. Також вони дали сину 10 тис. на придбання частки в квартирі, а також він вклав свої кошти для поліпшення житла 9 тис. грн. До сина [PERSON] ставився добре, його не ображав, і свою дружину, тобто позивачку по справі, не бив та морально її не пригнічував, інших жінок у сина не було. Чому не склалося життя їм не відомо. Вислухавши пояснення сторін, 3-ю особу, свідків та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню виходячи з наступного. Спірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про охорону дитинства», Порядком прав дитини, затвердженим Постановою КМУ України від 24.09.08, № 866, ст. 177 СК України, ст.ст. 16, 328, 357 ЦК України. Захист прав дітей, у тому числі захист та забезпечення дотримання житлових та майнових прав, здійснюється відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини, Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини». Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку, охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Статтею 328 ЦК України визначені підстави набуття права власності: 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Згідно статті 177 Сімейного кодексу України: дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Батьки зобовґязані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Статтею 357 ЦК України передбачає визначення часток у праві спільної часткової власності наступним чином: 1. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. 2. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. 3. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. Договір між співвласниками про зміну часток у праві спільної часткової власності не вважається правовстановлювальним документом згідно Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Як встановлено в судовому засіданні позивачкою, яка діє від імені свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], як законний представник, 06.07.2006 р., згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1772, придбана у [PERSON], за 4 926.00 грн., однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 34.6 кв.м., та житловою 17.6 кв.м. Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів набувачем є малолітній син позивачки [PERSON], який був власником вказаної квартири. Про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З 2008 року до середини 2011 року сторони проживали у вищевказаній квартирі однією сім'єю: позивачка- [PERSON], її син, [PERSON], 2003 р.н., співмешканець- відповідач по справі [PERSON], та їх спільна дочка [PERSON], 2010 р.н. Єдиним власником вказаного житла згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.07.2006 року був малолітній син позивачки [PERSON] За час сумісного проживання сторони придбали певне майно- меблі, зробили певний ремонт в квартири та обговорили збільшення житла. Продаж однокімнатної квартири № 12 по [ADDRESS] здійснений 16.06.2011 р., за 56 701 грн.00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1015. Згода на продаж цієї квартири надана як батьком сина [PERSON] так і органом опіки та піклування Шосткинської міської ради за умови придбання (збереження) на ім'я сина частки в спірній квартирі [ADDRESS], де син матиме не меншу частку з урахуванням ст. 32, 202 ЦК України, ст. 177 Сімейного Кодексу України, ст. 17-18 ЗУ «Про охорону дитинства», Порядком прав дитини, затвердженим Постановою КМУ України від 24.09.08, № 866. 16 червня 2011 року за договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1017 [PERSON], яка діяла в інтересах малолітнього сина [PERSON]. [INFO], та відповідачем по справі [PERSON] придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] за 77625 гривень, які були ними сплачені при підписанні договору. Загальна площа квартири становить 57.8 кв.м. та житловою 43.9 кв.м. Після купівлі квартири сторони зробили ремонт, позивачка з сином та дочкою зареєструвались в ній та почали всі четверо мешкати, тобто: [PERSON], її син- [PERSON], дочка [PERSON], та співмешканець - відповідач по справі [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію осіб. Придбана квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/4 її частки, а сину [PERSON] 1/2 частка, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 19.07.2011 року. Як встановлено в судовому засіданні, кошти від проданої однокімнатної квартири колишнього малолітнього власника [PERSON], в сумі 56 701 грн.00 коп., повністю були витрачені на придбання спірної квартири, що сторонами не оспорюється. Таким чином, при визначенні часток співвласників відбулось порушення прав малолітнього власника виходячи з наступного. Частка малолітнього в його квартирі складала як одна ціла: 1/1 (34.6 кв. м), а стала складати лише 1/2, тобто- 28.9 кв.м., проте, за отримані кошти від продажу за рахунок майна дитини, повинна набуватися більша частка, але не менше 69.2 кв. м. (34.6 кв. м. х 2), а по договору значно менше 57.8 кв. м., тобто на 11.8 кв. м. Таким чином втрачено співвідношення часток. Таким чином всупереч вищеперерахованим правовим нормам та умові, яка була визначена рішенням виконкому Шосткинської міської ради не забезпечено малолітнього належною часткою при придбанні нової квартири, чим незаконно позбавили його прав власності на житло, тобто дитина втратила право власності на частку майна. Різниця між проданою квартирою та придбаною становить 20 924 грн. = (77625 грн.- 56 701 грн.). Як встановлено в судовому засіданні різницю 20 924 грн., сторони внесли сумісно порівно, тобто по 10462 грн. Доводи відповідача про те, що його батьки подарували 10 тис. грн., відповідним чином не доведені. Таким чином, 10462 грн. від 77625 грн., становить 7,4 частини, тобто частка позивачки та відповідача становить як по 1/7 кожному, а частка малолітнього як 5/7. Виходячи з вищевикладеного посилання відповідача на застосування реституції є необґрунтованим, оскільки позивач не ставить питання про позбавлення відповідача житла. Тому посилання сторони відповідача на договір між співвласниками стосовно визначених часток є необґрунтованим. Є також необґрунтованими доводи відповідача про те, що в рішенні виконкому немає привязки до часток, оскільки в рішенні чітко визначені умови: «придбання (збереження) на ім'я сина частки в спірній квартирі [ADDRESS], де син матиме не меншу частку з урахуванням ст. 32, 202 ЦК України, ст. 177 Сімейного Кодексу України, ст. 17-18 ЗУ «Про охорону дитинства», Порядком прав дитини, затвердженим Постановою КМУ України від 24.09.08, № 866». Також на думку суду є необґрунтованим посилання відповідача про те, що однокімнатна квартира стала коштовніше на 51775 грн., внаслідок трудового вкладу відповідача, оскільки на час її придбання у 2006 році вона коштувала 4926 грн, а на час її продажу у червні 2011 року вона вже коштувала 56701 грн., тому, що як вбачається з доводів сторін, в тому числі й самого відповідача в квартирі капітальний ремонт не проводився, і в цій частині суд погоджується з доводами сторони позивача, що з урахуванням 5-ти річного часу з подорожчанням нерухомості на ринку. Є також необґрунтованим посилання відповідача про те, що позивач не вірно застосував до спірних правовідносин ст. 357 ЦК України, оскільки власниками вже визначені частки, проте, саме вказаною статтею визначено, що Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. Договір між співвласниками про зміну часток у праві спільної часткової власності не вважається правовстановлювальним документом згідно Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Також є необґрунтованим посилання відповідача на те, що позивачка за рахунок своєї частки повинна збільшити частку сина, оскільки в судовому засіданні встановлено, що обоє сторін вносили кошти порівну. Відповідно до ст.88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 365 грн.40 коп.

Outcome: approved