Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

23 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом і в обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони з 1996 року перебувають у шлюбі, в якому у 1998 році народився син [PERSON], а в 2007 донька [PERSON] і на час розгляду справи остання залишається неповнолітньою. Одруження виявилося невдалим, сімейне життя не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння та поваги один до одного, різних поглядів на шлюб та сім'ю, зловживання чоловіком оковитої. Спільне проживання не припинено, проте на переконання позивача шлюб існує формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач є батьком неповнолітньої доньки, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на її утримання не надає, отримує пенсію по інвалідності, інших утриманців не має, і спроможний сплачувати аліменти у розмірі ? частин від доходу. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та про поділ майна на час розгляду справи відсутній. За ухвалою суду від 22.12.2016 подружжю призначався строк для примирення на два місяці /ас. 26/. За ухвалою суду від 23 лютого 2017 року провадження у справі відновлено /ас. 30/. Сторони у судове засідання зявилися і кожен окремо підтвердили, що примирення не відбулося. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, відповідач не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За матеріалами справи Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 07 вересня 1996 року, від шлюбу мають сина [PERSON], 09 вересня 1998 року народився, та доньку [PERSON], [INFO], яка залишається неповнолітньою і проживає з батьками. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється\~\~внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає\~\~право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України\~\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше\~\~спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б\~\~інтересам\~\~одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2017 становить 1689 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років - не менше 506,70 грн. / 30 % від 1689 грн./. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд встановив, що з часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна зі сторін не вважає можливим збереження сім'ї, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; доводи позивача відповідачем не спростовані. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітньої дитини, являється інвалідом 2 групи і отримує щомісячно пенсію, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «Мигаль». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 23 листопада 2016 року. Відповідно до статті 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Відповідно до частин першої та третьої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач за подання позову про стягнення аліментів на дитину звільняється від сплати судового збору. Згідно з п. 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач як інвалід другої групи звільняється від оплати судових витрат. Виходячи з цього, судові витрати понесені позивачем [PERSON] за подання позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 551 грн. 20 коп., та судові витрати за подання позовної заяви про стягнення аліментів у розмірі 551 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved