Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

22 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду, який в подальшому неодноразово уточнювала (а.с. 61, 214, 235), до відповідачів [PERSON], [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь вартість 1/2 частини приміщення № 8 по вул. Світальського в м. Кривий Ріг та витрати по справі в сумі 5286,18 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 23 липня 2004 року. Більше ніж рік сторони мешкають окремо, шлюбних стосунків не підтримуються. Під час перебування у шлюбі сторони придбали нерухомість для використання її для підприємницької діяльності, а саме нежитлову будівлю за адресою: м. Кривий Ріг вул. Світальського (Коротченка), буд. 8-а приміщення 8, яке розташоване на першому поверсі будинку площею 76,4 кв.м. Відповідач використовує будівлю у своїх інтересах на свою користь, позивач участі у бізнесі не приймає, не отримує прибутків. На неодноразові звернення до відповідача для добровільного вирішення питання про поділ спільного майна, останній не реагує, а тому вона вимушена звернутися до суду. На думку позивача, нежитлове приміщення є предметом поділу, оскільки придбано під час шлюбу. Оскільки спірне нерухоме майно належить на праві власності ТОВ «Окна двери плюс», і позивач не бажає визнавати правочин передачі спільного майна незаконним, тому просить стягнути грошову компенсацію за свою частку в спільному майні в розмірі 378618 гривень, оцінка приміщення була проведена експертизою. 24 січня 2017 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 31.01.2017, який не відбувся через перебування головуючого на лікарняному. 27 лютого 2017 року судовий розгляд був відкладений за клопотанням представника позивача для надання часу для ознайомлення із запереченнями відповідача, які були надані в судовому засіданні. 22 березня 2017 року судовий розгляд був відкладений за клопотанням представника відповідача [PERSON] через зайнятість в іншому судовому процесі. 13 квітня 2017 року в судовому засіданні позивач подала уточнену позовну заяву, копія якої була вручена представнику відповідача і за клопотанням останнього наданий час для ознайомлення, в звязку з чим судовий розгляд відкладений. 03 травня 2017 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшло заперечення проти уточненого позову. 04 травня 2017 року судовий розгляд був відкладений за клопотанням позивача через неможливість взяти участь у судовому засіданні. 16 червня 2017 року в судовому засіданні задоволено клопотання позивача про витребування доказів з Криворізького БТІ, судовий розгляд відкладено для отримання витребуваних документів. Ухвалою суду від 19 червня 2017 року зустрічний позов [PERSON] до таран І.І. про розірвання шлюбу повернуто позивачу за його письмовою заявою. 16 серпня 2017 року за ухвалою суду судовий розгляд відкладений через неявку учасників справи. 11 вересня 2017 року судовий розгляд відкладений через неявку учасників справи. 03 жовтня 2017 року судовий розгляд відкладений за клопотанням представника відповідача через зайнятість в судовому процесі в іншому суді. 30 жовтня 2017 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача та призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 13 грудня 2017 року ухвалою суду відновлено провадження у справі, оскільки до суду повернуто цивільну справу з експертної установи після проведення експертизи. 17 січня 2018 року судовий розгляд відкладено за клопотанням позивача про надання часу для уточнення позовних вимог. 31 січня 2018 року через канцелярію суду позивачем подано уточнену позовну заяву. 31 січня 2018 року судовий розгляд відкладено через неявку учасників справи. 23 лютого 2018 року судовий розгляд відкладений через неявку сторін. 20 березня 2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява. 30 березня 2018 року за клопотанням представника відповідача надано час для ознайомлення з уточненою позовною заявою, судовий розгляд відкладений. 14 травня 2018 року в судовому засіданні представник відповідача долучив до матеріалів справи відзив на уточнену позовну заяву, заслухано вступне слово позивача, представника відповідача, досліджені докази, закінчено зясування обставин у справі, надано сторонам час для підготовки до судових дебатів до 08 червня 2018 року. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, суду пояснила, що в 2004 році вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який був фізичною особою підприємців і ще до шлюбу користувався на правах орендаря спірним приміщенням. В 2009 році вони разом викупили це приміщення у Криворізький міський раді. Відповідач приватизував це приміщення, вона не була присутньою при укладанні договору, але підписувала якісь папери про згоду на придбання майна. Гроші на придбання надавали батьки позивача, але доказів цього вона не має, вона працювала вчителем. В 2016 році відповідачами було створено ТОВ «Окна двери плюс», якому було передано спірне приміщення, на що позивач згоду не надавала. Шлюб було розірвано в вересні 2017 року. Вона неодноразово зверталася до відповідача вирішити у добровільному порядку питання розподілу майна, відповідач спочатку обіцяв відшкодувати грошима, а потім відмовився. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, суду пояснив, що предмет спору не є власністю відповідача, який є підприємцем, і придбавав це майно для використання в підприємницькій діяльності, але потім відчужив його ТОВ «Окна двери плюс». На його думку, нежитлове приміщення не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, другий з подружжя має тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності, а тому позивач невірно обрала спосіб захисту. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв про відкладення або розгляд справи за її відсутності не надавала, і з огляду на приписи ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності цього відповідача. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, встновив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 23 липня 2004 року по 19 вересня 2017 рік. Що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-КИ № 213790, копією рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2017 року, яке набрало чинності 19.09.2017. яким було розірвано шлюб між сторонами (а.с. 7, 251). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу серія ВМВ № 252817, ВМВ № 252818 від 23.01.2009, [PERSON], фізична особа-підприємець на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ФОП від 24.10.1997 (Покупець) та Управління комунальної власності виконкому Криворізької міської ради (Продавець) уклали Договір про передачу Продавцем у власність Покупцю приміщення, яке він орендує як ФОП за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коротченка, буд. 8а, прим. 8, а Покупець зобовязується прийняти і сплатити за обєкт приватизації ціну відповідно до умов Договору, а саме 101\~195 грн. (а.с. 8-9). Даний договір посвідчений 23 січня 2009 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]М, зареєстрований в реєстрі за № 228 (а.с. 10 зворотній бік). Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23147903 від 27.06.2009, нежиле приміщення за адресою: Дніпропетровська області, м. Кривий Ріг, вул. Коротченка, буд. 8а, прим.8, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВМВ № 252815; ВМВ № 252816 від 23.01.2009, зареєстрований нотаріусом за № 228, акт прийняття-передачі 08.04.2009 (а.с.с 11). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 69987813 від 07.10.2016, нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська області, м. Кривий Ріг, вул. Світальського, буд. 8а, прим.8, перебуває у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Окна двери плюс» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 22.06.2016 ТОВ «Окна двери плюс»; протокол загальних зборів засновників Товариства (а.с. 34-35). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83085451 від 22.03.2017 вбачається, що попереднім власником спірного приміщення 3 18.06.2009 був [PERSON] (а.с. 53-54). Відповідно до висновку експерта з питань судової оціночно-будівельної експертизи № 65-17 ринкова вартість приміщення № 8 по вулиці Миколи Світальського будинок 8А в місті Кривий Ріг визначена по порівняльному підходу на дату 28.11.2017 і становить 757\~236 грн. (а.с. 157-182). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтями 76,\~78,\~79\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.\~ Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;\~ показаннями свідків. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності визначається\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а\~в\~разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина\~друга статті 364\~ ЦК України). Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України\~ФОП відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою\~діяльністю, усім\~своїм\~майном,\~крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. ФОП, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме\~їй\~при поділі цього майна. Отже, майно,\~яке використовується для її господарської діяльності вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу,\~за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Судом встановлено, що спірне майно [PERSON] викупив як обєкт приватизації за договором купівлі-продажу, в період шлюбу та використовував його для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, повинно становити не лише факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). В судовому засіданні позивач пояснила, що гроші на приватизацію спірного приміщення були надані її батьками, але доказів цьому в неї немає. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідач до шлюбу з позивачем і під час нього мав статус ФОП і орендував спірне приміщення для здійснення підприємницької діяльності, яку здійснював з 1997 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем, і приватизував це приміщення, уклавши договір купівлі-продажу. Отже,\~майно фізичної\~особи \~підприємця,\~яке придбане\~за кошти\~від своєї\~діяльності підприємця\~і не\~в інтересах\~сімї та\~використовується в\~його підприємницькій\~діяльності з\~метою отримання\~прибутку,\~слід розглядати\~як його\~особисту приватну\~власність,\~відповідно до\~ст.\~57\~СК України,\~а не\~як обєкт\~\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~який підпадає\~під регулювання\~ст.\~ст.\~60,\~61\~СК України. Аналогічний правовий висновок містить постанова Верховного Суду України від Оскільки позивачем не надано доказів про те, що спірне приміщення було придбане відповідачем в інтересах сімї і на спільні кошти подружжя, враховуючи вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в звязку з відмовою в позові, судові витрати, понесені відповідачем повинні бути відшкодовані позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено за отримання професійної правничої допомоги 3392 грн, що підтверджується наданими квитанціями, актом приймання послуг, договором про надання юридичних послуг, 38-44, 67), а тому підлягає стягненню з [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved