Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

23.10.2020 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення допомоги з безробіття, в якому просить стягнути з відповідача на користь Львівського міського центру зайнятості 38 056, 81 грн. допомоги з безробіття та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2 102 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] звернулася до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи 06.03.2018 р. та їй було надано статус безробітної 06.03.2018 р. відповідно до ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» на підставі поданої заяви. У цій заяві відповідач підтвердила, що «…не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності…» та ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття. За час перебування на обліку у центрі зайнятості [PERSON] отримувала матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю з 13.03.2018 року по 12.02.2019 року в сумі 68 356, 81 грн. Відповідно до порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (акт розслідування страхових випадків № 16 від 26.02.2019 р.) з`ясовано, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 28.05.2004 року згідно даних управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР та під час реєстрації та набутті статусу безробітної 06.03.2018 року а також в період перебування на обліку як безробітна не повідомила службу зайнятості, що зареєстрована як фізична особа-підприємець з 28.05.2004 року. В результаті неповідомлення відповідачем спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про те, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець з 28.05.2004 року, [PERSON] незаконно набула статусу безробітної 06.03.2018 року та незаконно отримувала матеріальне забезпечення на випадок безробіття за період з 13.03.2018 року по 12.02.2019 року в сумі 68 356, 81 грн., оскільки належала до зайнятого населення. В добровільному порядку відповідач повернула частину коштів у сумі 30 300 грн. Враховуючи наведене, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та стягнення з відповідача неповернутої частини допомоги з безробіття у сумі 38 056, 81 грн. Ухвалою від 21.12.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належно повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутності сторін, за наявних у матеріалах справи доказів, та у відповідності до вимог ст.ст.280,\~281 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. На підставі ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводилось. Дослідивши матеріали\~справи та подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи,\~ суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 06.03.2018 р. [PERSON] звернулася до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи та їй було надано статус безробітної 06.03.2018 р. відповідно до ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» на підставі поданої заяви, що підтверджується наданими позивачем доказами, а саме заявою [PERSON] про надання статусу безробітного та заявою [PERSON] про призначення виплати допомоги по безробіттю. У поданій заяві відповідач підтвердила, що «…не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності…» та ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття. За час перебування на обліку у центрі зайнятості [PERSON] отримувала матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю з 13.03.2018 року по 12.02.2019 року в сумі 68 356, 81 грн. Відповідно до порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Акту розслідування страхових випадків № 16 від 26.02.2019 р. встановлено, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа -підприємець з 28.05.2004 року згідно даних управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР та під час реєстрації та набутті статусу безробітної 06.03.2018 року, а також в період перебування на обліку як безробітна не повідомила службу зайнятості, що зареєстрована як\~ фізична особа -підприємець з 28.05.2004 року. В результаті неповідомлення відповідачем спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про те, що [PERSON] зареєстрована як\~ фізична особа - підприємець з 28.05.2004 року, остання незаконно набула статусу безробітної 06.03.2018 року та незаконно отримувала матеріальне забезпечення на випадок безробіття за період з 13.03.2018 року по 12.02.2019 року в сумі 68 356, 81 грн., оскільки належала до зайнятого населення. На підтвердження досудового врегулювання спору позивач надав суду доказ про те, що звертався до відповідача з повідомленням про відшкодування коштів в сумі 68 356, 81 грн. Крім того, згідно заяви [PERSON] від 04.03.2019 р. на ім`я директора Львівського міського центру зайнятості, відповідач зобов`язувалась відшкодувати отримані кошти в сумі 68 356, 81 грн. до грудня 2019 р., з яких кошти у розмірі 30\~300 грн. повернула в добровільному порядку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. П. 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»). П. 8 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Вказані положення визначені також в п.п. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року №7-1, і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248 (далі - Порядок), у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. Згідно п. 7 вказаного Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Отже, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Таким чином, оскільки [PERSON] не повідомила Львівський міський центр зайнятості про те, що була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 28.05.2004 року, та не мала права на виплату їй допомоги по безробіттю, що є підставою для стягнення з неї незаконно отриманої суми виплаченого забезпечення в розмірі 38 056, 81 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим підлягають до задоволення. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат у сумі 2 102 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з заявою до суду.

Outcome: approved