Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

22 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті її матері, [PERSON], померлої 20 листопада 2012 року . Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] указала, що спірна квартира була придбана її матір*ю під час перебування у шлюбі з [PERSON] Для оформлення спадкових прав вона, позивач, звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючого документу. З відповідачем у справі у неї досить напружені стосунки, правовстановлюючий документ він на спірну квартиру не надає. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.11.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14.03.2016 року указане рішення скасовано, справа призначена до розгляду у загальному порядку. При новому розгляду справи позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, указуючи, що квартира [ADDRESS] є його особистою власністю. 30.03.2016 року відповідач звернувся до позивача із зустрічним позовом, на обгрунтування якого зазначив, що 19.04.1996 року між ним та матір*ю позивача, [PERSON], був укладений шлюб. Спільних дітей від цього шлюбу вони не мали. Перебуваючи у первісному шлюбі зі [PERSON], [PERSON] придбала кооперативну квартиру в ЖСК № 243 за адресою : [ADDRESS]. Остання була зареєстрована в цій квартирі по день її смерті. Під час перебування у шлюбі зі [PERSON]П,, а саме 06.06.1996 року, тобто меньше ніж за два місяці після укладання шлюбу, він за власні кошти придбав квартиру [ADDRESS]. Указана квартира була придбана за кошти, які він отримав від продажу квартири № 13 корпус 4 будинок № 81 по вулиці Янтарній в місті Дніпрі, в квітні 1996 року. Ця квартира була власністю його та його колишньої дружини. Оскільки виручених від продажу квартири грошових коштів не вистачало, він 15.05.2016 року здійснив продаж простих іменних акцій на суму - 91 440 000 крб. За час спільного життя [PERSON] ніколи не претендувала на спірну квартиру. Разом зі [PERSON] у 1997 році вони придбали автомобіль ВАЗ 2107, 1992 року випуску, який був зареєстрований на ім*я померлої. Оскільки у кожного з них були діти від першого шлюбу, у 2002 році вони звернулись до державного нотаріуса і провели розподіл спільно нажитого майна, а саме- автомобілю. Нотаріусом було видано свідоцтво про право власності в спільному сумісному майні подружжя, де зазначено, що кожен з них є власником ? частини цього автомобілю. Спірну квартиру вони не ділили, оскільки [PERSON]П вважала цю квартиру його особистою власністю. На підставі вищезазначеного, відповідач та його представник просили суд відмовити позивачеві у задоволенні вимог щодо визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на ? частину спірної квартири, а зустрічний позов щодо визнання цієї квартири особистою власністю відповідача задовольнити. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, не дивлячись на неодноразові виклики, в судове засідання не з*явився, про розгляд спрви повідомлявся належним чином (а.с. 133, 143). Допитаний у якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є другом [PERSON] з 1963 року. У червні 1996 року вони разом з відповідачем їздили дивитись спірну квартиру. Указану квартиру [PERSON] придбав за власні кошти, які в нього були від продажу квартири, придбаної у попередньому шлюбі, а також від продажу іменних акцій. Відповідача казав, що [PERSON] не має коштів на придбання квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що з 1994 року вона працювала на заводі ім. К. Лібкнехта разом із [PERSON], вони працювали в їдальні. Від останньої вона знає, що спірну квартиру [PERSON] купив за власні кошти, які в нього були від продажу картири від попереднього шлюбу та від продажу іменних акцій. [PERSON] не претендувала на цю квартиру, до своєї смерті разом зі своїми дітьми була зареєстрована у квартирі на ж/м Клочко. Йому відомо, що [PERSON] купив спірну квартиру за кошти, які в нього були від продажу квартири, яка була придбана у попередньому шлюбі, а також від продажу іменних акцій. Свідок [PERSON] пояснив, що працював разом із відповідачем на заводі ім. К. Лібкнехта. Йому відомо, що [PERSON] купив спірну квартиру за грошові кошти, які в нього були від продажу квартири, придбаної у попередньому шлюбі, а також від продажу іменних акцій. Свідок [PERSON]А дав суду аналогічні пояснення. Свідок [PERSON]В в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою померлої [PERSON], проживає у місті Кривий Ріг. Їй відомо, що мати [PERSON]П давала останній 2000 доларів для покупки спірної квартири. З*ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування на ? частину спірної квартири та задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання майна особистою власністю одного з подружжя, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.04.1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб ( а.с.94). 06.06.1996 року на ім*я [PERSON] за договором купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за номером 3516 (а.с. 102). 20.11.2012 року [PERSON] померла (а.с. 94). Відповідно до статті 1261 ЦК України [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги, т.я. є донькою і чоловіком [PERSON] відповідно. Сторони у встановлений статтею 1270 ЦК України звернулися до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за оформленням спадкових прав після смерті [PERSON] ( а.с. 34-43). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов*язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки спірна квартира відповідачем була придбана у 1996 році, суд вважає, що майнові права та обов*язки між подружжям мають регулюватися нормами Кодексу про шлюб та сім*ю. Так, згідно зі статтею 22 цього Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до частини першої статті 24 КпШС майно, яке належало одному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1996 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім*ю України, яка була чинною на момент придбання спірної квартири, зазначено, що вирішуючи спор між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 .12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності Верховний Суд України зазначив, що , розглядаючи позови , пов*язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодаства спільною сумісною власністю є : майно, нажите подружжям за час шлюбу ( ст. 16 Закону Про власність; ст. 22 КпШС); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім*ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське ( фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім*ї чи членами селянського ( фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об*єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю ( п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону Про власність) ; квартира ( будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім*ї наймача в їх спільну сумісну власність ( ст. 8 Закону Про приватизацію державного житлового фонду). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбання майна не виходили з рівності їх часток, розмір часток кожного з них визначається ступенем його участі працею і коштами у створенні спільної власності. У правових висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень за 1 півріччя 2015 року указано, що суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 р. особами, які проживали однією сімєю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Відповідно до статей 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що відповідачем [PERSON] доведені обставини за його зустрічним позовом щодо того, що спірна квартира ним була придбана хоча і в період перебування у шлюбі зі [PERSON], але за власні грошові кошти, які були в нього до одруження ( за рахунок майна нажитого до одруження). Такого висновку суд дійшов в результаті дослідження письмових доказів у справі, які узгоджуються як з показами свідків, допитаних в судовому засіданні, так і з показами самого [PERSON] Так, з договору купівлі-продажу акцій № 4427/м 15 від 15.05.1996 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою убачається, що [PERSON] продав 1524 шт. іменних акцій ТОВ Нижньодніпровський трубопрокатний завод за дев*яносто один мільйон чотириста сорок крб. ( а.с. 96,97). 17.05.1996 року [PERSON] відповідно до договору купівлі- продажу, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, продав квартиру № 13 корпус 4 у будинку № 81 по вулиці Янтарній у місті Дніпрі за сто шістдесят два мільйона вісімсот шістдесят дві тисячі вісімсот двадцять крб. (а.с.136). Як пояснив в судовому засіданні відповідач, половина коштів від продажу цієї квартири була передана колишній дружині. Задовольняючи зустрічний позов відповідача, суд також бере до уваги, що спірна квартира була придбана менше ніж за два місяці після укладенню шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; враховує , що остання отримувала досить невелику заробітну плату ( а.с. 212) , тому вважати, що спірна квартира була придбана подружжям внаслідок спільної праці, у суду також підстав немає. Суд критично ставиться до тверджень позивача, що спірна квартира була придбана на спільні кошти подружжя [PERSON]П та [PERSON], оскільки вони не підтверджені відповідно до статей 58, 59 ЦПК України належними та допустимии доказами. Свідчення [PERSON] про те, що мати померлої надавала 2000 доларів [PERSON] для покупки квартири у даному випадку не є належними та допустими доказами. Тож, приймаючи до уваги джерело грошових коштів, за які була придбана спірна квартира, конкретні обставини справи, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON]І .про визнання спірної квартири його особистою вланістю підлягає задоволенню, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на ? частину цієї квартири не можуть бути задоволені, оскільки остання не входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Виходячи з ціни позову - 4921,72 грн ( вартість спірної квартири 492 172грн.х 1%), розміру судового збору, сплаченого позивачем [PERSON]Ю за подачу позову - 243, 60 грн., розміру судового збору, сплаченого [PERSON] за подачу зустрічного позову - 1230,43 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] Г Ю. на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 1230 гривень 43 коп. ; з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3447 гривень 69 коп.( 4921,72 грн.- 1230,43грн.- 234,60 грн.)

Outcome: approved