Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

21 січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22.10.2010 року з відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В свою чергу позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам та іншим зобовязанням, які передбачені умовами угоди. Оскільки [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього на користь банку заборгованість у загальному розмірі 12639,18 грн., що складається з: 1524,80 грн. проценти за користування кредитом, 10036,32 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 578,06 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі. 22.02.2019 [PERSON] подав відзив, згідно якого позовні вимоги визнав частково, та не заперечував щодо стягнення з нього заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1524,80 грн. До вимог про стягнення пені просив застосувати позовну давність та положення ч.3 ст. 551 ЦК України, а відтак зменшити суму даного зобовязання з 10036,32 грн. до 1524,80 грн. Також на підставі ст.. 61 Конституції України, просив відмовити банку в стягненні з нього штрафів, та з урахуванням даних заперечень вирішити питання про розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам. 14.03.219р. АТ КБ «Приват Банк» подало відповідь на відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів [PERSON], викладених у відзиві наполягало на повному задоволенні позовних вимог. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду письмове клопотання, в якому також просив розглянути справу за його відсутності з урахуванням обставин, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.\~509\~ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Судом встановлено, що 22.10.2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, в звязку з чим ним була підписана анкета-заява на підставі якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Своїм підписом позичальник підтвердив, що вказана заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямим і безумовним згодою клієнта щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором, що останнім не заперечувалось. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, в обовязки відповідача входить погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 07.01.2019 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 12639,18 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст.1054 ЦК України має право вимагати від [PERSON], як позичальника, сплати належних йому процентів, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 1524,80 грн. підлягають повному задоволенню. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ст.. 549 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до\~рішення Конституційного\~Суду України\~від 11.07.2013\~року №\~7-рн/2013,\~вимога про\~нарахування та\~сплату неустойки\~за договором\~споживчого кредиту,\~яка є\~явно завищеною,\~не відповідає\~передбаченим у\~п.\~6\~ст.\~3,\~ч.3\~ст.\~509 та ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на вищенаведені норми права та позицію Конституційного Суду України, суд вважає, що розмір пені слід зменшити до суми заборгованості по відсоткам, тобто до 1524,80 грн., про що також просив відповідач. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Врахувавши правову позицію ВСУ, викладену в постанові від 11 жовтня 2017 року по справі за N 6-1374цс17, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь АТ КБ «Приватбанк» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у розмірі 1921 гривні 00 коп., оскільки часткове задоволення позовних вимог не має пропорційного відношення до мінімального для банку розміру судового збору.

Outcome: partial