Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

22 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 1579,56 грн. за спожиту електричну енергію, яка складається з заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 11 листопада 2013 року по 11 травня 2015 року в сумі 924,58 грн., витрат від інфляції на суму 595,68 грн., 3% річних в розмірі 59,30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що на підставі укладеного договору від 05 лютого 2007 року відповідач є користувачем послуги з постачання електричної енергії для населення та позивачем на ім`явідповідача відкрито особовий рахунок для користування електричною енергією № 9710076 за адресою: вул.Жлуктенка, 356, м.Новомосковськ Дніпропетровської області. З листопада 2013 року відповідач не сплачує за спожиту енергію в повному обсязі, відключався від електропостачання. Позивачем на адресу відповідача неодноразово направлялися претензії щодо необхідності оплати існуючої заборгованості. 10 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, однак у видачі наказу було відмовлено. Водночас відповідач суму заборгованості відповідач не сплатив та продовжує користуватися послугами з постачання електричної енергії. В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засіданні не з'явилась, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що відповідач є споживачем електричної енергії, як користувач житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Жлуктенка, 356, м.Новомосковськ Дніпропетровської області. З позивачем укладено договір про користування електричною енергією для побутових споживачів № 9710076 від 05 лютого 2007 року. Крім того, згідно розрахунку, відповідач користувався послугами з постачання електричної енергії з 13 березня 2013 року по 06 травня 2015 року. У відповідності до п.1 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ від 26 липня 1999 р. N 1357 (надалі - Правил), ці Правила регулюють відносини між громадянами (далі - споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно п.3 Правил, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Таким чином, споживачем електроенергії є особа, з якою укладений договір на постачання електроенергії та яким є відповідач. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що станом на 22 березня 2017 року заборгованість відповідача за використану електричну енергію за період з 13 березня 2013 року по 06 травня 2015 року складає 1281,68 грн., що підтверджується особовим рахунком позивача, з яких з 01 листопада 2013 року по 06 травня 2015 року 924,58 грн. При цьому, виходячи з даних особового рахунку, розрахунок заборгованості, наданий позивачем в частині нарахування суми боргу неоплаченої електроенергії є таким, що не підтверджено матеріалами справи, оскільки в період з 06 травня 2015 року відомості про споживання відповідачем електричної енергії відсутні. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Оскільки відповідач порушив зобов'язання за договором постачання електричної енергії, має заборгованість за спожиту електричну енергію, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача належить стягнути суми заборгованості. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом. Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в межах позовних вимог. Також, перевіривши суму інфляційних втрат та 3% річних суд вважає правомірним розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а тому, з урахуванням ч.2 ст. 625 ЦК України позов в цій частині вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню На підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved