Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

23.01.2015 року позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона являється спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с. Червоноволодимирівка Новоодеського району Миколаївської області, так як проживала з ним однією сім'єю більше 5 років. Зазначила, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва площею 9,68 га. Посилаючись на те, що відповідач, яка являється рідною донькою померлого, ухилялася від виконання свого обов'язку утримувати престарілого батька, який потребував такої допомоги, позивач на підставі ст.1224 ЦК України, просила суд винести рішення, яким усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представники посилаючись на викладені в позові обставини та правові підстави, що свідчать про факт ухилення відповідачки від виконання свого обов'язку утримувати батька, просили суд позов задовольнити, усунувши відповідачку [PERSON]. від права на спадкування по закону після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог, просили суд в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання допитаних в суді свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному. Згідно абзацу другого ч.3 ст.1224 ЦК України, на яку як на правову підставу у своїх заявлених позовних вимогах посилається позивач, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухиляються від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. У відповідності з ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був безпорадному стані. Виходячи з принципів диспозитивності, рівності прав та обов'язків, змагальності сторін, які беруть участь у розгляді справи, що передбачені ст.ст.10,11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем та її представниками в суді, в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не доведено фактів на які вони посилалися в позові, а саме, як факту перебування спадкодавця [PERSON] в тяжкому безпорадному стані, який потребував утримання, так і не доведено факту ухилення відповідача від виконання дочірнього обов'язку утримувати свого батька та надавати йому допомогу, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність заявлених позовних вимог. Як вбачається з досліджених в суді обставин справи, що підтверджені документами, [INFO], в с. Червоноволодимирівка Новоодеського району Миколаївської області, у віці 68 років, помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно, зокрема на земельну ділянку площею 9,68 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. З досліджених в суді обставин справи вбачається, що [PERSON] не залишив заповіту, а тому спадкування повинно здійснюватися за законом, в порядку передбаченому главою 86 ЦК України. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] являються його діти(доньки): відповідач [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини та [PERSON], яка подала заяву до нотаріуса про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Позивачка [PERSON], може бути спадкоємицею тільки четвертої черги після смерті [PERSON], так як відповідно до рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03.03.2014 року, вона була визнана особою, яка постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю з 1980 року по день його смерті і, може бути спадкоємицею тільки у випадку усунення від права на спадкування спадкоємців першої черги та відсутності спадкоємців другої і третьої черги. З обставин справи вбачається, що відповідач, як дочка спадкодавця [PERSON], подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька і, як спадкоємець першої черги, має право на таке спадкування. Позивач, відповідно до ст.1258 ЦК України, не має права на спадкування після смерті [PERSON], так як у справі є спадкоємець першої черги - відповідач [PERSON] Позивач, заявляючи позов до відповідача [PERSON] намагається усунути її від права на успадкування після смерті батька. Відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу. Даною нормою чітко встановлено, що суб'єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб'єктів попередньої черги. Таким чином, суб'єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач надала свої покази в суді, з яких вбачається, що відповідачка не бачилась зі своїм батьком з 1980 року і до його смерті, не приїздила до нього, не спілкувалася з ним. Заявляла, що [PERSON] перед своєю смертю говорив, що він не хоче знати своїх дітей. Разом з тим, відповідаючи на питання учасників судового розгляду і суду, позивач заявила, що [PERSON] любив своїх дітей, їздив до них, але діти не їздили до нього. Як на докази в підтвердження своїх свідчень і заявлених позовних вимог, позивач посилалася також на свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вислухавши в судовому засіданні покази позивача та допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що покази позивача і вищезазначених свідків не доводять тих фактів, з яких би вбачалося, що спадкодавець [PERSON] був тяжко хворим та таким, який потребував матеріальної допомоги, стороннього догляду і, що спадкодавець перебував у безпорадному стані. Навпаки, із свідчень того ж позивача та свідків вбачається, що [PERSON] був здоровою, самодостатньою, забезпеченою людиною, який отримував пенсію, отримував дохід від земельної ділянки, яку здавав в оренду та навпаки, намагався сам фінансово, грошима, допомагати своїм дітям, в тому числі, відповідачу [PERSON]. Також з показів позивача і свідків вбачається, що спадкодавець [PERSON] потребував не матеріальної допомоги, а спілкування з дітьми. З тих же показів допитаних в суді свідків вбачається, що [PERSON] захворів незадовго до своєї смерті, а до цього був здоровою людиною, не інвалідом. Стороною позивача в суду не підтверджено факт перебування [PERSON] в тяжкому, безпорадному стані, що потребувало його стороннього догляду, жодним медичним документом, чи висновком лікарсько-консультативної комісії. Також з показів допитаних в суді вищевказаних свідків, не доводиться факт ухилення відповідачки від виконання нею обов'язку утримувати батька. Не доводять покази свідків і того факту, що відповідачка достовірно знала про хворобу батька, якою він захворів за два місяці до смерті і, що вона знаючи про його хворобу, умисно ухилялася від надання йому допомоги. Крім того, такий факт тяжкої хвороби спадкодавця, перед смертю, стороною позивача також документально в суді не підтверджений. Суд зазначає, що емоційний стан позивача, її незадоволеність поведінкою відповідача у взаємовідносинах зі своїм батьком [PERSON], самі по собі, не можуть бути достатньою правовою підставою для вирішення питання про усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті батька. Статтею 1224 ч.5 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Враховуючи, що стороною позивача в суді не доведено і судом не встановлено правових підстав, передбачених ч.4 та ч.5 ст.1224 ЦК України, для усунення відповідачки від права на спадкування, суд приходить до висновку про недоведеність і безпідставність заявленого позову, а тому про необхідність відмови позивачу в задоволені її позову. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою в задоволені позову, понесені позивачем судові витрати їй не компенсуються.

Outcome: dismissed