Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

23 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Добропільської міської ради та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку з надвірними побудовами, розташований за адресою: м.Добропілля, вул. Привокзальна, 15/1. Позов мотивує тим, що 26 жовтня 2014 року помер його батько [PERSON], який проживав за адресою [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно ? частина зазначеного будинку. З метою оформлення своїх спадкових прав він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак на теперішній час не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у звязку з тим, що на правоустановчому документі на будинок договорі купівлі-продажу, посвідченому МЮ Української РСР Добропільською державною нотаріальною конторою 17 липня 1992 року реєстраційний номер 2678, відсутня відмітка про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за власником. Зазначає, що вказаний договір не може пройти на сьогоднішній день реєстрацію, так як власник будинку помер. Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 06 травня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 26.10.2014 року його батька [PERSON], на спадкову ? частину житлового будинку № 15 з надвірними побудовами та спорудами, яка уявляє собою квартиру №1 (один) розташованої в Донецькій області, м.Добропілля, вул.Привокзальна. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву до суду про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Від представника відповідача, Добропільської міської ради, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та винести рішення на розсуд суду. Третя особа в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без його участі та пояснив, що споруд сусіда на його території не має. Таким чином, на підставі ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на насутпне. Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються норми Цивільного кодексу України 2004 року. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 26 жовтня 2014 року, відкрилась спадщина, до її складу входила ? частина житлового будинку, яка уявляє собою квартиру №1 з надвірними побудовами та спорудами, розташованої в Донецькій області, м.Добропілля, вул.Привокзальна, 15. 05 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Добропільської державної нотаріальної контори із заявою № 158 про прийняття та видачу спадщини на майно померлого 26.10.2014 року його батька [PERSON] Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 06 травня 2015 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 26.10.2014 року його батька [PERSON] на спадкову ? частину житлового будинку, яка уявляє собою квартиру № 1 з надвірними побудовами та спорудами, розташованої в Донецькій області, м.Добропілля, вул. Привокзальна, будинку № 15, відмовлено на підставі того, що на правовстановлюючому документі на зазначене спадкове майно, відсутні відмітки про державну реєстрацію речового права. Таким чином, подавши заяву до нотаріальної контори позивач [PERSON] прийняв спадщину у вигляді ? частини житлового будинку, яка уявляє собою квартиру № 1 з надвірними побудовами та спорудами, розташованої в Донецькій області, м.Добропілля, вул.Привокзальна, буд. № 15, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав. У звязку з тим, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Разом з тим, аналізуючи норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обовязком спадкоємців, будь-які терміни для отримання свідоцтва чинним законодавством не встановлені, а його неотримання не позбавляє спадкоємців права на спадкове майно. Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, та має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи на те, що п.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача сторони правочину, за яким виникло право уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках передбачених цим Законом. Тобто право власності на дане майно може бути зареєстровано тільки власником, тому спадкоємець немає можливості здійснити реєстрацію в органах БТІ. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав субєктів права власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обовязки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення, переходу або припинення права. На підставі викладеного, суд вважає, що в судовому засіданні доведено позивачем неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, та визнання за позивачем права власності на житловий будинок є єдиним способом захисту його прав отримати спадщину. Тому, суд приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку, яка являє собою квартиру №1 з надвірними побудовами та спорудами, розташованої в Донецькій області, м.Добропілля, вул.Привокзальна, будинок № 15, яке належало померлому [PERSON] на праві приватної власності.

Outcome: approved