Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

24.02.2015 р. [PERSON], в інтересах позивачка [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про виділ частки із спільної сумісної власності подружжя, яке набуте за час шлюбу із [PERSON], що помер 12 березня 2013 року, посилається на те, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 27.03.2003 року ними було спільно придбано квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на покійного [PERSON], й оскільки [PERSON] помер, а її право на частку у спірній квартирі не визнається, в добровільному порядку за життя [PERSON] питання розподілу спільного майна не вирішувалось, відповідач [PERSON] відмовляється надати їй оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що унеможливлює реалізацію її прав на вказану квартиру у нотаріальному порядку, просить визнати за [PERSON] право власності на ? частину цієї квартири. Ухвалою суду від 21.04.2015 р. залучено до участі в розгляді справи як співвідповідача [PERSON], який являється сином [PERSON] і [PERSON] 15.05.2015 р. [PERSON] і [PERSON] звернулись із зустрічним позовом до [PERSON], яким просять визнати за ними право власності на спірну квартиру по ? частині в порядку спадкування після померлого [PERSON], а також з урахуванням уточнених і збільшених позовних вимог просять встановити факт окремого проживання померлого [PERSON] і [PERSON] з січня 2003 року по червень 2006 року у звязку із припиненням між ними шлюбних відносин, а також факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON], посилаються на те, що спірна квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2003 р., оскільки з січня 2003 року [PERSON] і [PERSON] фактично припинили шлюбні стосунки, [PERSON] залишила [PERSON] так як він був інвалідом і потребував сторонньої допомоги, внаслідок чого [PERSON] утримувала [PERSON] і надавала йому матеріальну допомогу, й спірна квартира була придбана за грошові кошти в сумі 9\~121 грн., які були надані нею, [PERSON], і не являлись спільними коштами подружжя. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, а тому суд ухвалив про розгляд справи у її відсутності, з огляду на те, що її інтереси в судовому засіданні захищає її представник. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] позов підтримав, зустрічний позов заперечив, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, пояснив, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, й спірна квартира була придбана за їх спільні кошти, оскільки [PERSON] працювала за кордоном, й в період 2003-2004 рр. перераховувала грошові кошти на потреби сімї, й за ці кошти була придбана квартира, а тому вона являється спільною сумісною власністю подружжя, після розірвання шлюбу між ними питання розподілу квартири не виникало, спір виник лише після смерті її колишнього чоловіка [PERSON], коли вона дізналась, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] виявили намір оформити свої спадкові права на усю квартиру. Поділ квартири не був проведений за життя [PERSON], а тому їхні частки вважаються рівними, і [PERSON] повинна належати ? частка квартири. Через кілька років після придбання спірної квартири між [PERSON] і [PERSON] виникла неприязнь, що призвело до розірвання шлюбу, проте вказана обставина не є підставою позбавлення його довірительки права на частку у спільному майні подружжя. Не погоджується із зустрічними позовними вимогами, так як спірна квартира не була особистою приватною власністю померлого [PERSON], а була придбана за спільні кошти подружжя, й на час придбання квартири вона надавала [PERSON] і синові [PERSON] матеріальну допомогу, й хоча вони деякий час проживали окремо, проте шлюбні відносини фактично не припиняла. Просить задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, пояснила, що в 1997 році позивач [PERSON] і її син [PERSON] поїхали на заробітки в Москву, в 2002 році [PERSON] захворів, у звязку з чим в січні 2003 року позивач [PERSON] фактично залишила сімю та з того часу проживала окремо від чоловіка [PERSON] і свого сина відповідача [PERSON], який на той час був неповнолітнім, не надавала на їх утримання жодної матеріальної допомоги, ухилялась від сплати аліментів на сина [PERSON], в судовому порядку [PERSON] була виписана із квартири і шлюб між нею та [PERSON] був розірваний у звязку із тривалим не проживанням та не підтриманням шлюбних відносин. [PERSON] із сином [PERSON] потребували житла, а тому нею було здійснено продаж двох будинків у м. Новоукраїнка, виручені кошти за які вона особисто передала продавцеві С.[PERSON] за договором купівлі-продажу спірної квартири, крім цього вона позичила 2000 грн. на купівлю спірної квартири, так як власних коштів не вистачало. За ці кошти була придбана спірна квартира, яка була оформлена на її сина, покійного [PERSON] Власних коштів у покійного [PERSON] не було. З січня 2003 року і до дня смерті [PERSON] він, а також її онук відповідач [PERSON] перебували на її фактичному утриманні, вона забезпечувала їх харчуванням, оплачувала лікування [PERSON], здійснила його поховання, здійснювала виховання онука [PERSON], позивач [PERSON] не брала жодної участі в утриманні [PERSON] і [PERSON] Шлюбні відносини між [PERSON] і [PERSON] припинились з січня 2003 року, з того часу, коли позивач [PERSON] залишилась у Москві, а [PERSON] і [PERSON] жили поруч із нею, [PERSON] Із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири вона не зверталась. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] являються вони спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлий [PERSON] склав заповіт, яким заповів квартиру їй, [PERSON], а відповідач [PERSON], будучи неповнолітнім на час смерті батька [PERSON], має обовязкову частку на спадкове майно. Просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд ухвалив про розгляд справи у його відсутності, з огляду на те, що його інтереси в судовому засіданні захищає представник. Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов заперечила, підтримала зустрічний позовний позов, пославшись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, пояснила, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а фактично являлась особистою приватною власністю померлого [PERSON], оскільки була придбана не за спільні кошти подружжя, а за кошти, надані його матірю відповідачкою [PERSON] [PERSON] і [PERSON] з січня 2003 року проживали окремо та не підтримували шлюбних відносин, позивач [PERSON] ухилялась від надання матеріальної допомоги хворому [PERSON] і своєму синові відповідачеві [PERSON], померлий [PERSON] з січня 2003 року до дня смерті перебував на утриманні своєї матері відповідачки [PERSON], а тому придбана спірна квартира повинна успадковуватися його матірю і сином відповідачами [PERSON] і [PERSON] у рівних частках. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що бачила, як грошові кошти за продаж житлових будинків у м. Новоукраїнка по вул. Каховській та вул. Урицькій в сумі 1000 і 6000 грн. були передані відповідачеві [PERSON], також вона була присутня під час передачі [PERSON] грошових коштів С.[PERSON] за купівлю спірної квартири. Їй відомо зі слів покійного [PERSON] і [PERSON], що [PERSON] не проживала разом із [PERSON] і сином [PERSON] з 2002 року, вона відвідувала за місцем проживання [PERSON] кілька разів, орієнтовно раз у півроку й жодного разу з 2002 року не бачила там [PERSON] Їй відомо, що онуком [PERSON] в 2003-2004 рр. опікувалась та доглядала їх відповідач [PERSON] В 2004 році на стадіоні в м. Новоукраїнка [PERSON] повідомила їй, що [PERSON] покинула сімю та не надає жодних грошових коштів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 2003 році відповідач [PERSON] зустріла її в електричці та запитала чи не може вона позичити кошти на придбання квартири. Вона, [PERSON], позичила [PERSON] 2000 грн. Також вона була присутня і бачила, як [PERSON] передавала 9000 грн. С.[PERSON] за придбання спірної квартири. За місцем проживання покійного [PERSON] вона була один раз і не бачила там [PERSON] Їй відомо, що перед купівлею квартири [PERSON] і [PERSON] працювали у Москві. Відповідач [PERSON] часто залишала [PERSON] разом із нею, оскільки змушена була заробляти гроші на утримання сина [PERSON] та онука [PERSON] Даючи оцінку поясненням сторін, представників сторін, показанням свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічні позовні вимоги слід відхилити у повному обсязі із слідуючих підстав. На підставі наданих сторонами і повно та всебічно досліджених судом доказів, встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1995 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7), у них народився син відповідач [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с.77), шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано 10.02.2006 р., згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8). [PERSON] помер 12 березня 2013 року, згідно свідоцтва про смерть (а.с.9). [PERSON] і [PERSON] проживали спільно разом із сином [PERSON] до 2002 року за межами України, де перебували на заробітках. В 2002 році [PERSON] захворів, й повернувся в м. Новоукраїнку разом із сином [PERSON], де стали проживати біля відповідачки [PERSON] Позивач [PERSON] продовжувала працювати, щоб утримувати сімю, перераховуючи перекази на імя чоловіка [PERSON] Також [PERSON] періодично їздила до сина в м. Новоукраїнку, провідуючи його та надаючи допомогу на утримання. Дані обставини підтверджені рішенням Новоукраїнського районного суду від 18.03.2013 року у справі №1116/3532/12, що набуло чинності (а.с.202-203), які не підлягають окремому доказуванню, у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 27 червня 2003 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири разом із надвірними будівлями (а.с.123), згідно якого [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS], кошти за придбання квартири в сумі 9\~000 грн. продавець [PERSON] одержала до підписання договору. З 07.10.2004 року [PERSON] почав отримувати пенсію по другій групі інвалідності в розмірі 284,69 грн., згідно довідки Управління ПФУ в Новоукраїнському районі від 10.06.2015 р. (а.с.180). Після цього, в 2005-2006 році відносини між [PERSON] і [PERSON] погіршились, між ними виник конфлікт. Вказана обставина підтверджується вищевказаним рішенням, а також рішеннями Новоукраїнського районного суду від 01.12.2005 року про визнання [PERSON]В, такою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS] (а.с.150), від 01.12.2005 р. про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] (а.с.152), від 19.12.2005 р. про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] (а.с.200). Згідно ухвали Новоукраїнського районного суду від 16.10.2006 року було оголошено розшук боржника позивача [PERSON] через несплату аліментів (а.с.201). В період з 2008 по 2012 роки відповідач [PERSON] зверталась до Новоукраїнського РВ УМВСУ у Кіровоградській області із заявами про розшук позивачки [PERSON] із-за несплати аліментів, вжитими заходами її місце перебування не встановлено (а.с.197-199). Відповідач [PERSON] 28.01.2000 р. розірвала шлюб (а.с.51) та змінила прізвище з [PERSON] на Мороз. [PERSON] 17 листопада 2004 року склав заповіт (а.с.52), яким заповів спірну квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Згідно медичних довідок (епікриз) (а.с.125,188,191,193), з листопада 2003 року [PERSON] страждав кистою головки підшлункової залози, механічною жовтухою, хронічним панкреотитом і перебував в хірургічному відділенні Новоукраїнської ЦРЛ. Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.102), позивач [PERSON]А, уклала шлюб із [PERSON] та отримала прізвище [PERSON]. Із 21.09.2012 р. позивач зареєстрована у [INFO], згідно відмітки у паспорті (а.с.105). Відповідач [PERSON] 04 вересня 2013 р. звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] (а.с.70), зазначивши у заяві, що крім неї інших неповнолітніх спадкоємців немає. З оглянутої копії паспорта на відповідача [PERSON] (а.с.76) вбачається, що останній народився 18.12.1996 року, тобто на момент смерті 12.03.2013 року свого батька [PERSON] був неповнолітнім. 17.01.2015 р. відповідач [PERSON] звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.121). Вказані правовідносини регулюються наступними нормами права. Оскільки спірна квартира придбана [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачкою [PERSON] 27.06.2003 року, то режим цього майна визначається нормами Кодексу про шлюб і сімю, чинного на момент придбання квартири. Згідно ст.22 цього Кодексу, «майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку». Згідно ст.24 КпШС, «майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них». За таких обставин суд погоджується із твердженням представника позивача про рівність прав позивачки [PERSON] і померлого [PERSON] на спірну квартиру, придбану під час шлюбу. Суд не приймає до уваги твердження відповідачки [PERSON] про необхідність визнання спірної квартири особистою приватною власністю її сина [PERSON], оскільки суду не надано належних і допустимих доказів того, що вказана квартира придбана не за спільні кошти подружжя. Участь [PERSON] у формуванні спільного сімейного бюджету разом із [PERSON] встановлена рішенням суду від 18.03.2013 р. (а.с.202-203), згідно якого [PERSON] перераховувала кошти на імя чоловіка [PERSON] в 2004-2005 рр., й ця обставина відповідачами не спростована. Суд не визнає допустимими доказами пояснення відповідачки [PERSON] і показання свідків [PERSON] і [PERSON] про те, що на придбання спірної квартири відповідач [PERSON] сплатила власні кошти, оскільки ці показання спростовуються положеннями нотаріально посвідченого договору про придбання вказаної квартири, згідно якого покупцем вказаної квартири зазначений [PERSON], а не [PERSON], й суд вважає, що умови нотаріально посвідченого договору не можуть заперечуватися показаннями свідків. Оскільки жодна із сторін не заявила клопотання про виклик і допит в судовому засіданні продавця спірної квартири [PERSON] на предмет зясування питання: ким фактично були передані грошові кошти за придбання квартири, то у суду немає підстав ставити під сумнів викладені у договорі купівлі-продажу квартири положення. Крім цього, відповідач [PERSON] заявила в судовому засіданні, що нею не оспорювалися умови вказаного договору. У звязку із вищенаведеним суд переконаний, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя [PERSON] і [PERSON] Згідно ст.28 КпШС, «в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу». Згідно ст.70 СК України, «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». Відповідно до вимог Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу (п.19), поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК і ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п.22), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23). Зважаючи на те, що суду не представлено доказів наявності між подружжям домовленості або шлюбного договору стосовно визначення умов розподілу спільного майна, то суд вважає, що позивачці [PERSON] і померлому [PERSON] належало по ? частині спірної квартири. Згідно п.12 Постанови ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У звязку із вищенаведеним, частка померлого [PERSON] у спірній квартирі не підлягає зміні, а тому частки [PERSON] і [PERSON] є рівними. В матеріалах справи відсутні докази того, що за час свого життя [PERSON] вживав заходи щодо добровільного вирішення чи вирішення в судовому порядку питання про поділ спільно придбаної квартири, у звязку з чим суд приходить до висновку, що між [PERSON] і [PERSON] був відсутній спір щодо правового режиму спірної квартири. Цей спір виник лише після смерті [PERSON] у звязку із бажанням відповідачів [PERSON] і [PERSON] успадкувати усю спірну квартиру, а оскільки, вказана квартира була спільною власністю подружжя, то позивач [PERSON] має право на виділ своєї частки із цієї квартири. Зустрічний позов щодо визнання права відповідачів на спірну квартиру після смерті [PERSON] не підлягає задоволенню, навіть частково, з урахуванням частки, належної [PERSON], після смерті якого відповідачі [PERSON] і [PERSON] являються спадкоємцями першої черги, оскільки спір у даній справі виник лише щодо ? частки спірної квартири, на яку має право позивач [PERSON] Стосовно іншої частки спір відсутній, в матеріалах справи наявні докази того, що відповідачі зверталися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON], ними не надано доказів неможливості оформлення спадкових прав після його смерті, у звязку з чим у суду відсутні правові підстави для визнання за відповідачами права на іншу частину спадкового майно після його смерті, зважаючи на неприпустимість перебирання судом на себе функцій нотаріату. Також суд переконаний щодо безпідставності зустрічних позовних вимог щодо встановлення факту окремого проживання позивачки [PERSON] і [PERSON] у звязку із припиненням між ними шлюбних відносин. Як встановлено в судовому засіданні, на момент придбання спірної квартири, яка є предметом спору у даній справі, подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі, до 2005 року включно позивач перераховувала кошти на утримання сімї на імя чоловіка [PERSON], що встановлено рішенням суду (а.с.202-203), а роздільне проживання подружжя за їх згодою не є підставою для встановлення факту окремого проживання. В судових рішеннях (а.с.150,152,200), які стосуються позивачки [PERSON], не викладені обставини справи, які б суд міг застосувати до даного спору, а саме у цих рішеннях не зазначено, з якого часу та по яким причинам позивач [PERSON] і [PERSON] разом не проживали, а тому суд погоджується із твердженням представника позивача, що такі обставини виникли не раніше 2005 року, коли були ухвалені зазначені судові рішення, тобто після придбання квартири. Оскільки спір виник стосовно визначення правового режиму спірної квартири, придбаної за час шлюбу, то значення мають лише обставини існування шлюбних відносин саме в період на час придбання цієї квартири, й оскільки факту окремого проживання подружжя у цей період не встановлено, то вимога про встановлення факту окремого проживання в інший період, тобто після придбання квартири і до червня 2006 року не має жодного доказового значення, а тому не підлягає до задоволення. Крім цього, не підлягає до задоволення також зустрічна позовна вимога про встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні відповідача [PERSON] з січня 2003 року до 06 жовтня 2004 року, оскільки судом встановлено, що в цей період подружжя хоча й проживало роздільно, проте позивач [PERSON] перераховувала [PERSON] грошові кошти. Дана обставина стороною відповідача не спростована й не надано інших переконливих доказів, що в цей період [PERSON] утримувала саме відповідач [PERSON], а не позивач [PERSON] У звязку із повним задоволенням первісних позовних вимог, позивач має право на відшкодування понесених нею судових витрат, у відповідності до ст.88 ЦПК України, а саме сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. і витрат на отримання правової допомоги в розмірі 4263 грн., яка підлягає стягненню із відповідачів у рівних частках. Судом перевірено відповідність зазначеного у розрахунку представника позивачки [PERSON] адвоката [PERSON] кількості затраченого часу на участь у судових засіданнях, який з урахуванням проведених судових засіданнях становить 8 год. 45 хв. загальної тривалості. Згідно ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. Оскільки між позивачкою [PERSON] і її представником адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги (а.с.17,144), з урахуванням встановленого на 2015 рік розміру мінімальної заробітної плати 1218 грн., вартість правової допомоги позивачці адвокатом за участь в судових засіданнях тривалістю 8 год. 45 хв. становить 4263 грн., вказані кошти позивачкою сплачені адвокату, згідно представленої квитанції, а тому підлягають відшкодуванню. У звязку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, витрати відповідачів на сплату судового збору слід залишити за ними.

Outcome: approved