Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

23 лютого 2018 року позивач звернулась до суду з позовом та просила визнати договір купівлі-продажу № 97 -107К від 26.12.1997 року між [PERSON], [PERSON], який діяв від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 26 грудня 1997 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 97 -107К вона придбала у [PERSON], [PERSON], який діяв від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] квартиру № 5 в будинку № 17 по просп.. [PERSON] у місті Одесі Однак, під час укладання Біржового договору вони не знали про те, що договір купівлі-продажу нерухомості необхідно укладати саме в нотаріальній формі. У звязку з чим на теперішній час вона не може реалізовувати свої права власника по розпорядженню своїм майном, що стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 26.02.2018 року позовну заяву було залишено без руху у звязку з тим, що позивачем в не в повному обсязі було сплачено судовий збір. У вказаній ухвалі позивачу надано строк для усунення зазначених недоліків до 26.03.2018 року, однак, не більше пяти днів з дня отримання копії ухвали суду. На виконання вимог даної ухвали, 27.03.2018 року позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору № 4 від 27.03.2018 року у розмірі 64,80 гривень, у звязку з чим ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2018 року було призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, звернулись до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши позивача та її представника, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. Судом встановлено, що 26 грудня 1997 року між [PERSON], [PERSON], який діяв від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна за № 97-107К. Відповідно до зазначеного договору Відповідачі продали, а [PERSON] купила квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна було укладено у письмовій формі та зареєстровано на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь», у «Журналі реєстрації договорів по обєктам нерухомості» за реєстраційним № 97-107 К від 26 грудня року. 15 січня 1998 року вищезазначена квартира за адресою: [ADDRESS]. була зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності в «ОМБТІ та РОН». Відповідно до п. 5 Договору вказана квартира продана з торгів за 31 800 гривень, які отримані «Продавцем» до підписання цього договору, і належить новому власнику: [PERSON]. Судом встановлено, що 22 грудня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на «Нерубайська». Згодом шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить копія Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії 1-ЖД № 080566. Як вбачається з інформаційної довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 490436.72.17 від 24.11.2017 року, станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], на підставі спірного договору купівлі-продажу. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі\~недодержання \~вимоги \~закону \~про \~нотаріальне посвідчення\~одностороннього правочину\~такий правочин\~є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона продала, а інша сторона придбала квартиру [ADDRESS]. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі продажу № 97-107К від 26 грудня 1997 року ніким не спростовані та свідчать про те, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] є добросовісним набувачем вказаної квартири, оскільки придбала її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачам вартість квартири, зареєструвавши її в КП «ОМБТІ та РОН», але вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли позивач передала гроші за куплену квартиру, а відповідачі передали їй у відповідь квартиру та право встановлювані документи, а позивач відповідно їх прийняла, та розпочала користуватися вказаною квартирою то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 97-107К від 26 грудня 1997 року. На підставі викладеного й

Outcome: approved