Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

23 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що є власницею житлового будинку і господарських будівель та споруд на [ADDRESS], що були побудовані нею і її чоловіком [PERSON], який помер [INFO], за час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі. Починаючи з 1986 року вона, її чоловік та троє дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані і проживали у цьому будинку. [PERSON] 16 вересня 1988 року припинив реєстрацію та виїхав до м. Рівне на постійне проживання по місцю навчання. У 1995 році [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], від якого [INFO] народився син [PERSON]. 15 червня 1999 року [PERSON] та [PERSON] провели реєстрацію свого місця проживання в житловому будинку. [PERSON] зареєструвалася у цьому будинку 22 лютого 2005 року. У 2006 році відповідачі виїхали до Російської Федерації, де прийняли громадянство Російської Федерації та залишилися на постійне проживання, а тому вважає, що вони втратили право на користування належним їй житловим приміщенням. Добровільно припинити свою реєстрацію у житловому будинку відповідачі не бажають. Враховуючи наведене, просить суд постановити судове рішення яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад один рік з припиненням їх реєстрації в житловому будинку [ADDRESS]. Позивач та її представник при розгляді справи позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснили, що відповідачі не проживають у належному позивачу будинку з 2006 року. Відповідачі позов визнали, про що подали до суду заяви, де просять справу розглянути без їх участі. У зв'язку з визнанням відповідачем позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд в підготовчому судовому засіданні, відповідно до ст. ст. 200, 206 ЦПК України, враховуючи наявність для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, стверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 7), Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8), що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями на [ADDRESS], а згідно будинкової книги (а.с. а.с. 9-14), вона зареєстрована та проживає у ньому. За цією ж адресою 15 червня 1999 року зареєстроване місце проживання сина позивача [PERSON] і її онука [PERSON], а 22 лютого 2005 року - невістки [PERSON] Даний факт підтверджується копією аркушів з вищезгаданої будинкової книги. В силу ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як члени сім'ї власника житлового будинку [PERSON], будучи відсутніми за місцем реєстрації більше одного року, тобто понад установлені ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України строки, втратили право користування жилим приміщенням, що по [ADDRESS]. В судовому засіданні доведено відсутність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] протягом шести місяців за місцем їх реєстрації, тобто в будинку [PERSON] Підстав збереження за відповідачами жилого приміщення, що згідно ст. 163 ЖК України передбачені п.п.1, 5 ч.3 і ч.4 ст.71 цього ж Кодексу, судом не знайдено. Не відомо суду і про будь-яку домовленість між сторонами, що надає право користуватись житловим приміщенням позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за відсутності у ньому останніх. Задовольняючи позов, суд не стягує із відповідачів понесених позивачем судових витрат, оскільки вона таких вимог не заявляла.

Outcome: approved