Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

23.11.2016 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов (а.с. 2-3), в якому позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу в розмірі 1300500 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 7250 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсягу, посилаючись у виступі в судовому засіданні та у письмових поясненнях на а.с. 44 на ті обставини, що 22.10.2013 р. [PERSON] отримала у [PERSON] у борг гроші в розмірі 50000 доларів США, про що складено розписку, відповідно до якої було встановлено зобов'язання по поверненню боргу у термін до 22.11.2013 р., однак до цього часу це зобов'язання не виконано. Позов направлено до суду поштовим відправленням 17.11.2016 р. Представник відповідача [PERSON] не визнав позовні вимоги, посилаючись у виступі в судовому засіданні та у письмовій заяві на а.с. 20 на те, що на час надходження позову до суду сплинув строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини. Із копії розписки від 22. 10.2013 р. та її оригіналу, наданому суду стороною позивача, вбачається, що відповідач взяла у позивача в борг 50000 доларів США на термін до 22.11.2013 р. Зазначену розписку відповідач не оспорила. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) надає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Із статті 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові, у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає; наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку; що у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. На підставі викладеного і того, що борговий документ до цього часу знаходиться у позивача, суд приходить до висновку про невиконання відповідачем її зобов'язань. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд бере до уваги дані про курс валюти (а.с. 6). Судові витрати позивача, які підтверджуються квитанцією на а.с. 1, підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України. Доводи сторони відповідача про сплив строку позовної давності суд не бере до уваги, т.я. матеріали справи на а.с. 9, 45 підтверджують, що позов був направлений до суду 17.11.2016 р. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу, порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Із ч. 6 ст. 70 ЦПК України слідує, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, документи здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Outcome: approved