Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

21 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя в якому просить визнати спільною сумісною власністю домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за нею 1/2 права приватної власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 червня 1986 року вона та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області про, що було зроблено відповідний актовий запис № 27. 04 квітня 2006 року рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Про розірвання шлюбу їй стало відомо лише у квітні 2019 року. 03 квітня 2019 року позивач звернулась до відділу надання адміністративних послуг Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області для отримання інформаціїз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме відомості про право власності [PERSON] . Згідно інформаційної довідки № 162123551 встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальна площа, якого становить 331 кв.м. Підставою виникнення право власності є свідоцтво про право власності, б/н, 06.10.2000, Великомихайлівська селищна рада. З огляду на вказане вбачається, що з 26 червня 1986 року по 04 квітня 2006 року вона з відповідачем перебували у шлюбі. Згідно вищезгаданої довідки встановлено, що нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] площа, якого становить 331 кв.м є у приватній власності [PERSON] з 2000 року. Отже, домоволодіння, яке перебуває у приватній власності [PERSON] є майном, яке є набуте подружжям за час шлюбу. Позивач з 08 квітня 1988 року по 22.12.2006 року була фізичною особою-підприємцем, яка займалася роздрібною торгівлею з лотків та на ринках і основних дохід в сім`ю приносила вона. За її кошти було куплено та побудовано вищевказане домоволодіння, однак зареєстрували, як власника домоволодіння [PERSON] . Тому вона просить суд визнати спільною сумісною власністю домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за нею [PERSON] 1/2 права приватної власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді 24 травня 2019 року по даній справі відкрито провадження, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Крім того, ухвалою суду від 02 серпня 2019 року накладено арешт на домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 720 кв.м за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 331 кв.м, житловою площею 35,0 кв.м, яке належить [PERSON] , до набрання законної сили рішенням по даній справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність та винести рішення відповідно до матеріалів позовної заяви. В разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання за позивачем 1/2 частини житлового будинку без господарських приміщень. Крім того, зазначив, що згоден з вартістю житлового будинку вказаною позивачем в позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 28 червня 1986 року виконкомом Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, актовий запис №27, та розірваний згідно рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2006 року. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як\~роз`яснив Пленум\~Верховного Суду\~України\~у\~п.23\~постанови\~від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між\~подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого\~майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час\~його придбання. Спільною\~сумісною\~власністю подружжя,\~що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до\~частин\~2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя\~вони були\~придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них,\~продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби;\~грошові кошти, акції та інші цінні папери, накопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно п. 22 \~Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями \~69-72 \~СК України \~та \~ст. \~372 \~ЦК України. Вартість майна, \~що підлягає поділу, \~визначається за погодженням між подружжям, \~а при недосягненні згоди - виходячи \~з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні встановлено обсяг та вартість спільно нажитого майна, наявного під час припинення спільного ведення господарства. Житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.10.2000 року, виданого на підставі рішення виконкому В-Михайлівської селищної ради від 22.08.2000р. №49. На підставі вказаного свідоцтва домоволодіння зареєстроване Великомихайлівським бюро технічної інвентаризації 05 жовтня 2000р., а також внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1886672851216, що підтверджено інформаційною довідкою з актуальною інформацією про об`єкт нерухомого майна з цього Реєстру від 12.08.2019 року. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тобто судом встановлено, та сторони не заперечували той факт, що житловий будинок [ADDRESS] відповідачем придбано та зареєстровано під час перебування у шлюбі з позивачем. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Згідно позовної заяви вартість спірного домоволодіння складає 529600,00 грн., що було визнано та не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає доведеним, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя. Статтями 68,69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У суду відсутні істотні обставини, які б могли послужити підставою для відступу від рівності часток чоловіка чи жінки у праві спільної сумісної власності. На підставі з`ясованих обставин викладених у позовній заяві, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, часткове визнання позову відповідачем, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме слід визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial