Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

23.01.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява (а.с. 3-6), в якій [PERSON] просить : стягнути з [PERSON] на його користь суми боргу, що складає 563\~310 гривень. Позовна заява мотивована тим, що 13.01.2018 [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти на сумі 12\~000 доларів США та 6\~450 доларів США строком до 19.12.2018. На підтвердження передачі грошей відповідачем власноруч в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] було написано розписки та отримано вказані кошти. Крім того позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду борг по розписках не повернуто, в зв`язку з чим з відповідача слід стягнути суму заборгованості, що становить 18450 доларів США та еквівалентно 524718 гривень, відповідно до курсу КБУ станом на 13.01.2018, та три відсотки від основного боргу станом на 18.01.2020, що складає 17078,49 гривень, виходячи з розрахунку: 3 % х 396 (кількість днів прострочення) /365 (днів у році) х 524\~718 гривень (сума заборгованості) = 17\~078,49 гривень. Зазначає, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення сплати боргу становить 546231,44 гривень, виходячи із розрахунку: 524\~718 х 104,1 (індекс інфляції за 2019 рік) = 546\~231,44 гривень, де 21\~513,44 гривень ( 546\~231,44 грн. - 524\~718 гривень) індексація. Одночасно до позовної заяви було додано заяву про забезпечення позову (а. с. 7-8). 30.06.2020 до суду надійшов відзив від [PERSON] (а. с. 44-48), з проханням відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, та звертає увагу, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним чином виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тобто наведений перерахунок суми боргу з іноземної валюти в гривню не має бути прийнятий судом, як належний розрахунок, якщо борг було надано в іноземній валюті, то і повернення має бути здійснено в іноземній валюті, а не у гривні. Крім того позовна заява містить вимоги про стягнення суми інфляції втрат, що становить 21513,44 гривень. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто її купівельної спроможності, а не іноземної валюти та поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання визначеного у гривнях. Враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, розрахунок 3 % річних має здійснюватися в іноземній валюті, таким чином 3 % річних, які сплачуються за так зване користування чужими коштами, становлять 598,92 доларів США, а не 17078,49 гривень. Разом з відзивом 30.06.2020 відповідачем було подано зустрічну позовну заяву про визнання договорів позики, укладених між [PERSON] та ним 13.01.2018 на суму 12\~000 доларів США та 6\~450 доларів США недійсними (а. с. 76-81). Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що укладення договорів позики 13.01.2018 відбулися під тиском [PERSON] , який його примусив написати розписки, погрожуючи йому звільненнями через виявлені недоліки по роботі. Крім того будь-яких коштів 13.01.2018 він не отримував, даний факт можуть підтвердити свідки, які були присутні під час написання розписок [PERSON] та [PERSON] про яких вказує і сам позивач за первісним позовом. Крім того зазначено, що написання розписок від 13.01.2020 передувала конфліктна ситуація, що виникла за місцем його роботи. [PERSON] будучи його керівником повідомив йому про виявлені в ході роботи фінансові проблеми при цьому погрожував звільненням та подальшим зверненням до правоохоронних органів [PERSON] змусив написати розписки, відповідно до яких останній нібито отримав від нього суму коштів в борг. Зважаючи на свій психічний стан та погрози з боку [PERSON] , він повною мірою не усвідомлював значення своїх дій, написав розписки від 13.01.2018. При цьому жодних коштів отримано не було. Одночасно до зустрічної позовної заяву було додано заяви про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , про допит відповідно до ст. 92 ЦПК України в якості свідка відповідача [PERSON] та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а. с. 83-88). 11.01.2021 від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла заява з проханням відмовити у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, що є зловживанням зі сторони відповідача процесуальними правами (а. с. 122-124). Ухвалою від 27.01.2020 заяву [PERSON] про забезпечення позову було повернуто (а.с. 22-23). Ухвалою від 14.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а. с. 26). 30.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а. с. 95). Ухвалою від 27.01.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Запорожченко О.А. про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 127-131). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав первісний позов та викладені обставини та просив задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнав та просив відмовити повністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 02.12.2020 підтримав позовні вимоги. Разом із цим пояснив, що суму 6450 доларів США він позичив [PERSON] на початку грудня у зв`язку з тим, що відповідач повідомив, що має проблеми зі здоров`ям та необхідно лікуватись. В січні відповідач звернувся до нього, пояснивши, що недостатньо коштів, що треба їхати закордон на лікування, що гроші зможе повернути за рахунок страховки. Зазначив, що раніше [PERSON] неодноразово звертався до нього у фінансових питаннях, і в них були добрі стосунки, тому він позичив ці кошти. Але для виключення ризиків він звернувся до юриста компанії, в якій вони працювали, щоб він допоміг скласти розписки. Розписки складені відповідачем в присутності директора по юридичним питанням компанії та ще однієї особи. Передача коштів та складання розписок відбулось у суботу 13 січня 2018 року, це був робочий день. Також вказав, що йому було відомо що [PERSON] на відпочинку за кордоном, та за день до цього дізнався, що відповідача відкликають з відпустки, що буде вирішуватись питання про його можливе звільнення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти первісного позову, просили відмовити в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в порядку, визначеному ст.ст.92,234 ЦПК України, будучи допитаний в якості свідка, повідомив, що з 2012 року працював директором англійського представництва «Даглас Альянс». Станом на 13.01.2018 працював офіс-менеджером в компанії «Даглас Альянс». В січня він був у відпустці за кордоном в м.Прага. З ним зв`язався його безпосередній керівник [PERSON] та повідомив, що треба прибути на роботу, необхідно підписати документи у нотаріуса. 13 січня в суботу зранку він прибув в офіс компанії, де йому повідомили про його звільнення. Він оформив необхідні документи у нотаріуса та повернувся на роботу, де його постійно супроводжували працівники фірми, щоб він не залишав офіс. Десь 15 -ї години його запросили до офісного приміщення, де він знаходився з його безпосереднім керівником [PERSON] та позивачем [PERSON] , який працював в компанії на посаді керівника служби безпеки фірми. Його звинуватили, що перевіркою його роботи, проведених них закупівель, виявлено нестачу на суму близько 6000 доларів США, яку він мав погасити. Він ці обставини не визнавав, проте, йому не дозволяли залишати приміщення офісу, погрожували неприємностями. Йому було відомо, що [PERSON] і [PERSON] колишні працівники правоохоронних органів, тому побоювався, що погрози можуть бути реальними, хотів довести, що правий. [PERSON] йому пропонував переписати на фірму свій автомобіль, він не погоджувався, тоді вони сказали, що були складені розписки про отримання коштів в борг. Він тривалий час не погоджувався, але був втомлений, схвильований, тому погодився скласти розписки, написав їх під диктовку, щоб мати можливість піти. Йому пояснили, що суми, на які написані розписки: на 6450 доларів США - це начебто виявлена нестача, на 12000 доларів США як додаткова гарантія. Склавши розписки та до моменту звернення позивача до суду, він сподівався, що написані ним розписки не будуть в подальшому використані. Допитаний в судовому засіданні 13.10.2020 свідок [PERSON] показав, що знає позивача та відповідача, з якими працював одній компанії. Показав, що працював керівником юридичної служби групи компаній «Даглас Альянс». Йому відомо, що позивач [PERSON] був керівником служби безпеки в компанії, а відповідач мав відношення до адміністративних питань. Він перебував на роботі в офісі на [PERSON] , коли його запросили в одне з офісних приміщень для нарад допомогти скласти розписки. Там були [PERSON] , [PERSON] та ще двоє працівників фірми, хто саме не пам`ятає. Він звернув увагу, що [PERSON] знаходився у стані хвилювання, про що свідчили, почервоніла шкіра, схвильоване дихання. [PERSON] сказав, що вони тут поговорили, [PERSON] винен гроші, назвав суму в доларах США, попросив допомогти скласти розписки, якщо [PERSON] не буде повертати. Його попросили підготувати розписку, в якій зазначено, що гроші передані під час складання розписки, проте момент передачі грошей він не бачив. Він продиктував розписки, коли дійшли до суми грошей, яка сума вказав [PERSON] , зі слів якого [PERSON] записав. Храпчинський писати не відмовлявся, але перебував в стані стресу, його голос тремтів. [PERSON] він знав, це керівник адміністративного департаменту, але чи був він присутній при складанні розписок, не пригадує. На наданих йому для огляду розписках, які містяться в матеріалах справи, підписи дуже підтверджує сході на його підпис. Він ставив свій підпис на розписках. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідача, а також допитаного в порядку ст. 92 ЦПК України як свідка, покази свідка [PERSON] , дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема у ст.82 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 13.01.2018 [PERSON] було складено дві розписки про взяття у борг 12\~000 доларів США та 6\~450 доларів США (а. с. 18-19). Оригінали розписок були надані для огляду в судовому засіданні представником позивача та приєднані до матеріалів справи їх копії відповідають оригіналу (а. с. 18-19). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1\~ст.527 Цивільного кодексу України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1, 2\~ст. 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч. 3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. При цьому у судовому засіданні відповідач вказав, що грошові кошти у розмірі 12\~000 доларів США та 6\~450 доларів США він не отримував, а вказані розписки були складені ним під психологічним тиском позивача. За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~76\~ЦПК України,\~ ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. ч. 1- 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має\~вчинятися у\~формі,\~встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Крім того, суд враховує, що статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК ), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії\~можуть вчинятись\~як стороною\~правочину,\~так і\~іншою особою\~-\~як щодо\~іншої сторони\~правочину,\~ так\~і щодо\~членів її\~сім`ї,\~родичів тощо\~або їх\~майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. З досліджених у судовому засіданні розписок, складених та датованих 13.01.2018 (а. с. 18-19), в тому числі наданих у судовому засіданні оригіналів розписок, вбачається, що їх зміст викладений нерозбірливо: відсутні закінчення та навіть склади в словах (в тому числі в написанні прописом сум, а також найменуванні валюти, яке б мало відповідати «дванадцять тисяч доларів США» та «шість тисяч чотириста п`ятдесят доларів США»), цілі склади в деяких словах взагалі є набором однотипних символів (зокрема, це яскраво видно в прізвищі, особи, яка складає розписку, що має відповідати прізвищу « [PERSON] », прізвищі, імені та по-батькові особи, на чию користь складені розписки, що мало б відповідати « [PERSON] »). Хоч факт складання розписок відповідачем не заперечується, вочевидь, зміст цих розписок потребує припущень, або додаткових тлумачень практично щодо кожного зазначеного в них слова. Показання ж [PERSON] в судовому засіданні свідчать про достатній рівень освіти відповідача та володіння, зокрема, усною мовою, щоб ставити під сумнів можливість ним складення розписок в такій самі чіткій, логічній та зрозумілій формі. Звертає на себе увагу та обставина, що, незважаючи на очевидну неповноту та незрозумілість викладених в розписці тверджень, позивач [PERSON] прийняв їх за належний борговий документ, за відсутності інших складених сторонами письмових документів на підтвердження вчинення правочину. Також з показів свідка [PERSON] , присутнього під час складення [PERSON] розписок, встановлено, що [PERSON] складав розписки під диктовку позивача [PERSON] , під час їх написання [PERSON] був схвильований, в «стані стресу», голос в нього тремтів. Кошти в присутності свідка не передавались, хоч за змістом складних розписок, що підтвердили обидві сторони, зазначено, що кошти отримані в момент складання розписок. Крім того, як визнав сам позивач в судовому засіданні, кошти в сумі 6450 доларів США 13.01.2018 [PERSON] фактично не передавались. Зі змісту розписок вбачається, що вони підписані від імені двох свідків : Богуславського, який надавав показання в суді в якості свідка, та « [PERSON] » , про присутність якого під час написанні розписок надав показання відповідач [PERSON] . Крім того, покази свідка [PERSON] свідчать про те, що в момент складання розписок була присутня і інша особа, прізвище якої в розписках не зазначено. Крім того,показання свідка підтверджують покази відповідача [PERSON] , що зазначена в розписках особа « [PERSON] » був керівником відповідача. Обставина, що [PERSON] був відкликаний з відпуски з-за кордону та звільнений з роботи 13 січня 2018 року, повністю визнана позивачем. Вищенаведені обставини, за яких були складені розписки, стан [PERSON] , про який окрім показів свідка [PERSON] свідчить і те, яким чином розписки були викладені, дають суду підстави дійти висновку, що волевиявлення відповідача [PERSON] не було вільним та нього здійснювався психологічний тиск, як з боку позивача, який був єдиною стороною, яка стверджувала про наявність боргу та озвучував вголос суми боргу, так і збоку присутніх при складанні розписок осіб, один з яких був керівником звільненого в цей день [PERSON] , а присутність іншого взагалі не була обумовлена жодною необхідністю, окрім як додаткового психологічного тиску на відповідача. Жодних інших належних і допустимих доказів передачі [PERSON] в борг [PERSON] зазначених у розписках від 13.01.2018 грошових коштів суду надано не було. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити за недоведеністю викладених у позові обставин. Зустрічні позовні вимоги про визнання недійними договорів позики, які укладені між [PERSON] та [PERSON] 13.01.2018 на суму 12\~000 доларів США та 6\~450 доларів США слід задовольнити, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, що правочини вчинені проти справжньої волі відповідача, внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку позивача та присутніх під час складання розписок осіб. Відповідно до вимог\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 5633 гривень (а. с. 1) відшкодуванню не підлягають в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, а судові витрати понесені відповідачем у розмірі 1681 гривень (а. с. 82) підлягають стягненню на його користь з позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved