Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

23 травня 2014 року до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на жилий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить вказаний будинок з надвірними спорудами. Цей будинок належав його батькові [PERSON], який помер [INFO], який після його смерті успадкувала, як дружина померлого, [PERSON] оскільки постійно проживала у вказаному будинку разом з спадкодавцем на час його смерті. Він, як син померлої [PERSON], є спадкоємцем першої черги. Після смерті матері він у встановлені законом строки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу відповідного свідоцтва. Постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування йому було відмовлено з посиланням на відсутність правовстановлюючого документа на спірний будинок. Зазначив, що будинок [ADDRESS] разом з надвірними спорудами, був побудований його батьком [PERSON] на земельній ділянці, яка була виділена рішенням виконавчого комітету Макіївської міської ради №21 від 27.12.1956 року (600 кв.м) під забудову, відповідно до затвердженого проекту будівництва. Проте своє право власності на вказаний будинок за життя [PERSON] у органах БТІ не зареєстрував. За таких обставин, зважаючи на те, що спірний будинок був побудований спадкодавцем у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, а вимога стосовно обов'язкової реєстрації нерухомого майна була встановлена лише у 2004 році, він набув право власності на це майно. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності у присутності представника [PERSON]. На задоволенні позовних вимог наполягав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач представник Макіївської міської ради в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за їх його відсутності. Також зазначив, що позивачем не надані докази які б підтверджували складання акту технічної перевірки виконання та завершення будівництва житлового будинку [ADDRESS] та реєстрації особистої власності за з-забудовником [PERSON] За таких обставин, вважав, що оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спірний будинок за [PERSON], позовні вимоги є необґрунтованими та просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі, який був зареєстрований 03 грудня 1948 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке було видано 03.12.1948 року Кіровським районним ЗАГС м. Макіївки. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження (повторним) серія [NUMBER] яке було видано відділом ДРАЦС Центрально-Міського району м. Макіївки Донецької області. Також з матеріалів справи встановлено, що виконавчого комітету Центрально-міської районної ради депутатів м. Макіївки №21 від 21.12.1956 року [PERSON] була виділена та закріплена у безстрокове користування земельна ділянка на право забудови жилого будинку за адресою: [ADDRESS] площею 600 кв.м. Визначено, проводити будівництво індивідуального будинку проводити відповідно до типового проекту, затвердженому головним архітектором міста. 23 січня 1957 року на підставі вказаного рішення [PERSON] був проведений відвід земельної ділянки площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS] під забудову, про був складений відповідний акт. 21 березня 1958 року між [PERSON] та відділом комунального господарства Макіївської міської ради був укладений договір на право будівництва будинку та безстрокове користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою. Вказаний договір був посвідчений нотаріально. Також [PERSON] був затверджений проект забудови даної земельної ділянки та наданий дозвіл на проведення будівельних робіт №53 від 1957 року. На відведеній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок садибного типу відповідно до затвердженого плану будівництва, що підтверджено наданою актом технічної інвентаризації житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок був про інвентаризований на ім'я [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] виданим Гірницьким відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис № 573). Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав, зокрема, на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на таке майно, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст.3 цього Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак права на нерухоме майно, що виникли до набрання ним чинності, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва та не пов'язаний із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, оскільки така реєстрація є лише визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва уперше на законодавчому рівні було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення», а відтак, при набутті права власності на об'єкти, збудовані до вказаної дати, закон не потребує їх введення в експлуатацію у відповідності до цієї постанови. Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376, одним з документів, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Зі справи вбачається, що спірний житловий будинок був побудований [PERSON] на відведеній у встановленому порядку для цих цілей земельній ділянці, відповідно до затвердженого проекту забудови, складений відповідний технічний паспорт на будинок який про інвентаризований на ім'я [PERSON] За таких обставин слід визнати, що спірний будинок був побудований [PERSON] у відповідності до вимог діючого на час його спорудження законодавства та останній набув на нього право власності, оскільки за наведених обставин виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цих об'єктів. Згідно наданої домової книги у будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] були зареєстрований за вказаною адресою з 10.07.1959 року. Відповідно до наданої відповіді завідуючої Пятої макіївської державної нотаріальної контори №586/02-14 від 11.07.2014 року та долученої до неї інформаційних довідок зі спадкового реєстру встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] спадкова справа не заводилася. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа №441/2012 року. Свідоцтво про право на спадщину видане не було. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. 14.04.2014 року за №361/02-31 була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до ч.ч.1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] як дружина померлого [PERSON] є спадкоємцем першої черги, на час смерті спадкодавця постійно з ним проживала та відповідно до положень ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть мерія [NUMBER] від 02.08.2012 року, виданого Гірницьким відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Зі справи встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (син померлої) - позивач у справі. Постановою державного нотаріуса Слабкіної Л.В. №361 від 14 квітня 2014 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Відмовляючи позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус вказав, що заявником не надано «правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок, який підтверджує право власності на спадкодавця на спірний житловий будинок». Оскільки право власності померлого [PERSON] встановлене у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, а його дружина у відповідності до ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, то до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті входить спірний житловий будинок. Судом встановлено, що позивач є єдиною особою, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], що спадковий будинок не є самочинним чи незавершеним, і вказаний будинок, відповідно до положень цивільного законодавства входить до складу спадщину, тому суд вважає, що позовну заяву в частині визнання за позивачем права власності на спірну нерухомість слід задовольнити та визнати за ними право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], загальною площею 60,00 кв.м, житловою площею 29,8 кв.м, означений в плані під літ. А-1 з літнею кухнею під літ. Б-1, сараєм під літ. В-1, сараєм під літ. Д-1, вбиральнею під літ. Г-1, літнім душем під літ. Е-1, гаражем під літ. Ж-1, огорожею. На підставі викладеного,

Outcome: approved