Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

23.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Первинної організації професійної спілки авіабудівників України на Харківському державному авіаційному виробничому підприємстві, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2015 року по 25.01.2016 в розмірі 55969,47 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно наказу від 13.01.2006 року №14-а його було обрано на посаду заступника голови професійного комітету профспілки авіабудівників України на Харківському державному авіаційному виробничому підприємстві (надалі - ХДАВП), яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 134. Згідно розпорядження №39 від 30.11.2010 року його вдруге було обрано на посаду заступника голови професійного комітету профспілки авіабудівників України на ХДАВП. Згідно розпорядження від 25.01.2016 року позивач [PERSON] звільнився із займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис. Позивач зазначив, що заробітна плата йому нараховувалась та виплачувалась виходячи із членських внесків працівників Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, що відраховувались із заробітної плати членів професійної спілки автоматично. На день звільнення з роботи 25.01.2016 року відповідач нарахував [PERSON] заробітну плату за період з 01.01.2015 року по 25.01.216 року в сумі 55969,47 грн., але не виплатив її. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, у зв'язку з чим був змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду справи, ніяких заяв до суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, що беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що згідно розпорядження від 25.01.2016 року (а.с. 6) позивач [PERSON] звільнився із займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис (а.с.5). Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] зазначає, що після звільнення з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Під час визначення розрахунку позовних вимог вказує, що розмір невиплаченої заробітної плати (згідно довідки №17 від 21.08.2017 року- (а.с.9)) за період з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року та з 01.01.2016 року по 25.01.2016 року складає 55968,47 грн.. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні позивачу [PERSON] не було виплачено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 55968,47 грн., яка стягується на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушивши вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме, згідно наданої довідки відповідача №17 від 21.08.2017 року за період з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року та з 01.01.2016 року по 25.01.2016 року та у сумі 55968,47 грн. Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial