Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відділу ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області в якій просила зобов'язати відповідача зняти обтяження (арешт нерухомого майна) за реєстраційним номером 6103006 з житлового будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 червня 2014 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, на виконання виконавчого листа №2-151 від 03.02.2011 року, виданого Ніжинським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], було накладено арешт на все нерухоме майно боржника в тому числі на будинок за адресою [ADDRESS], який належить позивачу на праві приватної власності. У зв'язку з існуючою забороною вона не може повною мірою володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено і зобов'язано відділ ДВС Ніжинського МУЮ Чернігівської області зняти обтяження (арешт нерухомого майна) за реєстраційним номером 6103006 з житлового будинку [ADDRESS], що було встановлено відділом ДВС Ніжинського МУЮ Чернігівської області на підставі постанови про арешт майна боржника [PERSON] від 20.06.2014 року, та виключити зазначений об'єкт з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження. В апеляційній скарзі Відділ державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області та ухвалити нове, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підстави для зняття обтяження з житлового будинку [ADDRESS] відсутні, оскільки арешт було накладено на все невизначене нерухоме та рухоме майно, яке належить боржнику [PERSON] при цьому права [PERSON] на володіння та користування нерухомим майном не порушені. Апелянт зазначає, що згідно ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт накладається для забезпечення реального виконання рішення, а боржником [PERSON] зобов'язання по сплаті аліментів згідно виконавчого листа виданого Ніжинським міськрайонним судом не виконано. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в зв'язку з накладенням арешту на майно боржника [PERSON], а саме на житловий будинок по [ADDRESS], [PERSON] як власник цього нерухомого майна не може повною мірою володіти, користуватися і розпоряджатися ним. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, враховуючи наступне. По справі встановлено, що згідно копії постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Ніжинського МУЮ у Чернігівській області Кошман О.І. 20.06.2014 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, вбачається, що 23.06.2014 року зареєстровано обтяження арешту всього нерухомого майна боржника [PERSON] (а.с.7). Копією договору купівлі-продажу житлового будинку та відомостей про його реєстрацію в Ніжинському МБТІ вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] в цілому належить на праві власності позивачці [PERSON] (а.с.5). [PERSON] знятий з реєстрації в даному будинку з 12 січня 2011року ( а. с. 9) Згідно наданої до апеляційного суду Чернігівської області Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що станом на 26.08.2014 року за спірним об'єктом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості відсутні (а.с.34). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 3 п. 5 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберігання у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Оскільки апеляційним судом встановлено, що на майно позивача, а саме житловий будинок по [ADDRESS], у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про обтяження відсутні, тому порушень цивільних прав та інтересів позивача передбачених ст. 16 ЦК України не виявлено, а отже остання не має права на відновлення становища, яке існувало до порушення свого права. За таких обставин, враховуючи вищенаведені факти, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення відшкодовуються понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Апелянтом було сплачено при подачі апеляційної скарги 121 грн. 80 коп. Оскільки апеляційна скарга Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області підлягає задоволенню, то з [PERSON] необхідно стягнути на користь Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області в повернення судових витрат 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved