Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

22 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк», у якому посилаючись на безпідставність виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчого напису, просила суд визнати виконавчий напис р.№3025 від 07.07.2015 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що жодних договорів з ПАТ «КБ «ПриватБанк» вона не укладала, проте у 2012 році відповідач направив їй вимогу про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року, в сумі 33950,02 грн., а у наступному позивачу стало відомо про те, що за заявою відповідача ПН ДМНО було видано оскаржуваний виконавчий напис, у якому заборгованість за вказаним договором була вказана в розмірі 74771,32 грн. Також позивач зазначила, що у позасудовому порядку врегулювати спір між сторонами не вдалося, у зв'язку з чим вона звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій, з тих підстав, що вона ніколи не укладала відповідний кредитний договір та не отримувла жодних коштів, а відповідні дії вчинила інша особа від її імені, що не булла наділена необхідними повноваженнями. Таким чином позивач вказувала, що заборгованість, про стягнення якої видано виконавчий напис не є безспірною , та крім того передбачені законом підстави для вчинення напису відсутні, та з такого, посилаючись на положення цивільного законодавства позивач просила суд позов задовольнити. 30.11.2015 року провадження у справі було зупинено до розгляду іншої справи кримінального провадження №12014160480003904, із наслідків вирішення якого випливав факт дійсності кредитного договору №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року, який є підставою нарахованої відповідачем заборгованості та видачі оскаржуваного виконавчого напису. 14.04.2017 провадження у справі було відновлено в зв'язку з надходженням до суду відомостей про визнання договору №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року недійсним та шахрайським. В судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав з наведених у позові підстав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, повідомив, що за наслідками внутрішньої перевірки, що була проведена службою безпеки ПАТ «КБ «Південний», було встановлено, що кредитний договір №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року було оформлено іншою особою, та з такого зазначений договір слід вважати недійсним та шахрайським. Третя особа звернулась до суду з запереченнями щодо вказаних позивачем обставин не законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, у яких наполягала на тому, що на момент вчинення виконавчого напису вона, ПН ДМНО [PERSON], діяла у повній відповідності до Закону, та надані ПАТ «КБ «ПриватБанк» документи є належною підставою для вчинення виконавчого напису. Зважаючи на викладені обставини провадження у справі суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін. Так, суд, у відкритому судовому засіданні встановив, що 07.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було здійснено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 74771,32 грн., що є заборгованістю позичальника за кредитним договором №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року. Згідно з\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», підставою вчинення відповідного напису є оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає право звернення стягнення на заставлене майно і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення. Разом з тим, у судовому засіданні, на підставі пояснень позивача, змісту клопотання представника відповідача про поновлення розгляду справи (від 23.03.2017 року), змісту листа ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 02.03.2017 року №20.1.0.0/7-20170201/5367 та адресованої суду заяви представника ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 19.05.2017 року, встановлено, що кредитний договір №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року оформлений не позивачем, а іншою особою, яка діяла під її імям. Вказана обставина визнається сторонами, а тому, в силу положень ст. 61 ЦК України, додаткового доказування не потребує. Крім того сторони визнають, що наведений договір є недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. З вказаних вище обставин вбачається, що кредитний договір №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року укладено без додержання вимог частини другої ст. 203 ЦК України, а тому, в силу ч.1 ст. 215 ЦК України, такий правочин є недійсним на підставі закону (нікчемним). При цьому у п.2.5.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №11від 29.05.2013 року було розяснено, що за змістом частини другої статті 215 ЦК України\~нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Отже не залежно від наявності рішення суду щодо недійсності вказаного кредитного договору, він заслуговує на оцінку як нікчемний та такий, що не створює для його сторін жодних правових наслідків окрім тих, що випливають з його недійсності, та зокрема він не є підставою для утворення у позивача заборгованості перед відповідачем та для вчинення відповідного напису. Відповідно до системного аналізу положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином визнання документу, що може бути предявлений до примусового виконання виконавчого напису, вчиненого на підставі нікчемного кредитного договору, таким, що не підлягає виконанню вбачається ефективним та дієвим способом захисту відповідача, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача за користь позивача підлягає стягнення компенсація понесених позивачем судових витрат, зокрема витрат по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved