Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

22 квітня 2015 року до суду з позовом звернулася [PERSON] до Прокуратури Дніпропетровської області, третя особа - Державна казначейська служба України в особі Управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (том 1 а.с.2-8). Позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги, а остаточно їх вточнивши, позивачка просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь шляхом безспірного списання грошових коштів за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету: завдану матеріальну шкоду у вигляді втраченого заробітку у розмірі 98 448, 89 грн., моральну шкоду за період перебування під слідством і судом з 29.06.2010 року по 24.12.2014 в розмірі 71 050, 00 грн., моральну шкоду за період судових тяжб з 29.06.2010 року по дату винесення справедливого і законного рішення суду в розмірі 500 000, 00 грн. 00 коп., витрати на юридичну допомогу адвокатів в розмірі 48 110, 00 грн., та зобовязати Прокуратуру Дніпропетровської області протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили за допомогою друкованого органу, - «Событие», опублікувати інформацію щодо реабілітації [PERSON] і незаконність притягнення її до кримінальної відповідальності (том 2 а.с.14-15). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою від 01 листопада 2016 року позовні вимоги [PERSON] - задоволені частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], зареєстрованої: 51906, [ADDRESS], грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі\~206 420, 00\~грн., з яких моральна шкода \~69 600,00\~грн., заробіток за час відсторонення від посади \~100 020,00\~грн., сума, сплачена у звязку з отриманням юридичної допомоги \~36 800,00\~грн. Стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], зареєстрованої: 51906, [ADDRESS], понесені нею по цивільній справі витрати на правову допомогу у розмірі\~463,20 грн. В\~\~\~ решті позовних вимог відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с. 25-39,58). В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заявлених вимог в повному обсязі (том 2 а.с.46-50). В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у їх задоволені (том 2 а.с.61-64). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та не обмежуючись доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, відмовивши у задоволені позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції було встановлено, що 29 червня 2010 року прокуратурою м. Дніпродзержинська порушено кримінальну справу №44109022 за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. 23.11.2010 року старшим слідчим прокуратури м. Дніпродзержинська [PERSON] [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України і того ж дня обрано щодо неї міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 17.12.2010 року старшим слідчим прокуратури м. Дніпродзержинська [PERSON] по кримінальній справі №44109022 прийнято постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченої за вчинення злочину, який передбачений ч.2 ст. 364 КК України. 17.12.2010 року старшим слідчим прокуратури м. Дніпродзержинська [PERSON] прийнято постанову про відсторонення позивача від посади начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради. 28.12.2010 року міським головою на виконання постанови слідчого прийнято розпорядження №144-р «ос» про відсторонення [PERSON] від посади начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради. Відповідно до листа заступника міського голови м. Дніпродзержинська\~№ХХХ від .04.2016,\~у зв'язку з тим, що станом на 28.12.2010 року [PERSON] перебувала на лікарняному, ознайомити її з розпорядженням міського голови від 28.12.2010 року №144-р«ос» «Про відсторонення від посади» працівники відділу персоналу не мали можливості. Тому зазначене розпорядження 30.12.2010 року було направлено до управління праці та соціального захисту населення міської ради з кур'єром загального відділу міської ради. Працівниками управління праці та соціального захисту населення міської ради було ознайомлено [PERSON] із зазначеним розпорядженням в день його надходження до управління праці та соціального захисту населення міської ради 30.12.2010 року у телефонному режимі, а особисто [PERSON] ознайомилась із розпорядженням в перший день виходу з лікарняного 27.01.2011 року. До відділу персоналу міської ради для ознайомлення із розпорядженням міського голови [PERSON] не з'являлась. Згідно вищевказаного листа заступника міського голови за період з 2010 року до 2013 року [PERSON] було нараховано та виплачено: заробітної плати за період з 01 січня 2010 року по 23 грудня 2010 року включно в сумі 56 419,38 грн. та допомоги за листами непрацездатності за період з 24 грудня 2010 року по 26 січня 2011 року в сумі 5739,61 грн. (лікарняний лист № 453939 з 24.12.2010 - 31.12.2010, лікарняний лист № 453976 з 01.01.2011 - 06.01.2011, лікарняний лист №243125 з 10.01.2011 -26.01.2011). Відповідно до довідки Департаменту охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради №13 від 29.12.22014 середній заробіток [PERSON] за жовтень-листопад 2010 року на посаді начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради, обрахований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, становить 4 167, 54 грн. Досудове слідство по кримінальній справі призупинялось у звязку з хворобою [PERSON] з 20.12.2010 року по 17.01.2011 року. 17.01.2011 року постановою старшого слідчого прокуратури [PERSON] на майно позивачки накладено арешт, а саме на квартиру [ADDRESS] і квартиру [ADDRESS]. Судом перевірено і встановлено, що квартира [ADDRESS], згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №21443046 від 29.12.2008 року, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.12.2008 року Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, а квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.12.2001 року Центральною комісією по приватизації житлового фонду ДП «Придніпровське житлово-комунальне обєднання». 17.01.2011 року старшим слідчим прокуратури м. Дніпродзержинська на імя міського голови направлено подання про усунення причин і умов, які сприяли вчиненню [PERSON] зазначеного злочину, в т.ч. і шляхом розгляду даного подання на оперативній нараді керівників комунальних підприємств міста. Згідно листа заступника міського голови м. Дніпродзержинська №8вих-19/48 від 15.02.2011 року зазначене подання старшого слідчого з метою подальшого недопущення аналогічних випадків та помилок в роботі, які можуть призвести до правопорушення по ознакам зловживання службовим становищем розглянуто на оперативній нараді під головуванням міського голови із секретарем міської ради, заступниками міського голови, керуючим справами виконавчого комітету міської ради, головами районних у місті рад та Карнаухівським селищним головою. На нараді заступникам міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради було доручено організувати розгляд подання на оперативних нарадах з керівниками підпорядкованих їм виконавчих органів міської ради та комунальних підприємств. В січні 2011 року кримінальну справу за звинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, направлено для розгляду до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.12.2013 року кримінальну справу за звинуваченням [PERSON] повернуто прокурору м. Дніпродзержинська для проведення додаткового розслідування. 13 березня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області за результатами розгляду апеляцій [PERSON] та її захисника [PERSON] прийняв ухвалу про скасування постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.12.2013 року і направив матеріали кримінальної справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.\~\~ Постановою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Івченко Т.П. від 24.12.2014 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, закрито на підставі ч.2 ст. 282 КПК України у звязку із відмовою державного обвинувача від підтримання обвинувачення, накладені арешт на майно (квартири) позивача і запобіжний захід підписка про невиїзд скасовані. Зазначена постанова 31.12.2014 року набрала законної сили. Судом [PERSON] в постанові надано розяснення про право на реабілітацію в порядку, передбаченому спеціальним законом. Згідно витягу з трудової книжки [PERSON] за період з 01.03.2002 року по 12.03.2013 року і встановлено, що 01.08.2008 року [PERSON] переведено на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради, з якої 31.01.2013 року звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за статтею 38 КЗпП України. За результатами огляду письмових документів 8-го тому кримінальної справи №1378/11, вивчено заяву [PERSON] від 20.01.2015 року в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яку вона надала до канцелярії Заводського районного суду м. Дніпродзержинська і в якій просила відшкодувати їй майнову шкоду у розмірі 148 056, 04 грн. і моральну 385 000 грн., а також повідомити Департамент охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради про закінчення щодо неї кримінального переслідування по справі №1-378/11. Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Івченко Т.П., розглянувши її заяву, направила лише письмове повідомлення в порядку ч.2 ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» про реабілітацію [PERSON] до Департаменту охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради без вирішення питання по майновій і моральній шкоді, завданих позивачці. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що незаконними діями органів слідства та прокуратури, які виразилися в притягненні позивача до кримінальної відповідальності, обрання відносно нього запобіжного заходу, тривалого провадження у кримінальній справі, позивачу завдано шкоду на відшкодування якої він має право у відповідності до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». При цьому, вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог, суд 1 інстанції дійшов висновку про стягнення завданої шкоди з Державного бюджету України, без урахування положень Бюджетного кодексу України, Положення про Державну казначейську службу України та специфіку казначейського обслуговування бюджетних коштів. Із вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України, згідно якої, обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 25 травня 2015 року №6-440цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», зокрема ст. ст. 1-4, 11-13, визначено підстави, право, порядок та розмір відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування, відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. На вище викладені обставини суд 1 інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про стягнення матеріальної та моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, що є порушення норм матеріального та процесуального права, і відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду 1 інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційний суд, вважає за необхідне розяснити позивачці, що вона має право звернутися до суду із відповідним позовом, який буде відповідати нормам чинного законодавства та Бюджетного кодексу України, Положення про Державну казначейську службу України та специфіку казначейського обслуговування бюджетних коштів. Таким чином,

Outcome: dismissed