overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

23 травня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2002 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач. На теперішній час вони припинили вести спільне господарство та спільний бюджет, син мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. 16.11.2011 року рішенням Харцизького міського суду шлюб між ними розірвано, і при розгляді справи позивач залишила собі дошлюбне прізвище, а саме «[PERSON]». Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, інших утриманців він не має. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до суду не прибув по невідомим причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд в порядку ст..ст.224-225 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним у справі доказам. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2002 року, від якого в них [INFO] року народився син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач. 16 листопада 2011 року рішенням Харцизького міського суду шлюб між ними розірвано, і при розгляді справи позивач залишила прізвище «[PERSON]». Дитина здорова. На теперішній час дитина мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між сторонами виник спір з приводу матеріального утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе урегулювати спір шляхом зобов'язання відповідача виплачувати аліменти в судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров'я, а також матеріальний стан сторін, те, що відповідач фізично здоровий, працездатний, аліментних зобов'язань на користь інших осіб не має, дитина здорова, тому суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача. Окрім того, з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України також слід стягнути в доход держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

23 травня 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що є власником будинку [ADDRESS]. Вказала, що у 2006 р. її син [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], тобто відповідачем, і остання була зареєстрована в її будинку 8 червня 2006 р. Зазначила, що з січня місяця 2010 р. відповідач виїхала з її сином до Росії і з того часу у будинку не проживає. Реєстрація її в належному їй будинку змушує сплачувати за нього комунальні послуги. З посиланням на ці обставини та стверджуючи, що відповідач як бувший член сім'ї не проживає у будинку більше одного року просить визнати її такою, що втратила право користування в ньому. У судовому засіданні позивач [PERSON] цивільний позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася. Про причини неявки суду не повідомила. Позивач погодилася на постановлення рішення у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, у власності позивача [PERSON] перебуває житловий будинок [ADDRESS]. 08 червня 2006 р. відповідач [PERSON] зареєстрована у будинку позивача, оскільки зареєструвала шлюб з сином останньої. Судом з'ясовано, що відповідач не проживає у спірному будинку з 3 січня 2010 року. Цей факт підтверджується відповідним актом обстеження цього будинку складеним за участю головного спеціаліста КП «Правопорядок» при Ново одеській міській раді за участю мешканців міста, а також показами свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Наведене свідчить про наявність у суду правових підстав щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим будинком з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

23 травня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця до її повноліття, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, в телефонному режимі повідомила про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково та зазначила, що відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку, оскільки він має постійне місце роботи, отримує невелику заробітну плату, у травні поточного року у нього у другому шлюбі народилася дитина, дружина перебуває у відпустці по вагітності та пологах. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2011 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а/с 5), яка проживає з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону, що відповідач має постійне місце роботи, отримує невелику заробітну плату, у травні поточного року у нього у другому шлюбі народилася дитина, дружина перебуває у відпустці по вагітності та пологах, а тому друга дитина та дружина теж потребують матеріальної допомоги від відповідача, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

23 травня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 16.06.2007 року виконкомом Сидоровицької сільської ради Іванківського району. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, вони виявилися різними людьми по характеру, по поведінці в сім'ї та поглядам на життя, на даний час фактичні шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач прийшов до висновку, що сім'я розпалася, шлюб існує лише формально, тому його збереження неможливе. В судове засідання позивач не з'явилася; подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином. Заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.07.2007 року, від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, сімейного бюджету теж, тому суд вважає, зазначений шлюб формальним і таким, що може бути розірваним. З відповідача також слід стягнути судовий збір в прибуток держави, в порядку ст. 88 ч. 2 ЦПК України, так як позивач під час подання позову до суду був звільнений від їх сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

23 травня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 01 березня 2010 року, від шлюбу народилась донька: [PERSON], [INFO]. З лютого 2011 року однією сім'єю з відповідачем не проживають. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, їй самій важко утримувати дитину, просила стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісяця, до досягнення повноліття. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 500 гривень щомісяця, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.03.2010 року позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с.4). Позивачка мешкає разом із неповнолітньою донькою, [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 143 від 22.04.2014 року виданою головою Комітету самоорганізації населення «Перспектива» (а.с.7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 500 гривень щомісяця. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

23 травня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2003 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач з сім'єю не проживає та добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач працює, інших аліментних зобов*язань не має, не хворіє. Позивачка просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивачка в попереднє судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. У попереднє судове засідання відповідач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З позовом згоден. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст..174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У попередньому судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2003 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу від 26 вересня 2003 року /а.с.3/. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 02 березня 2004 року /а.с.4/ та довідка виконавчого комітету Успенської селищної ради від 22 травня 2014 року /а.с.8/. Відповідач добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У відповідності до ст..180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом, що передбачено ст..183 Сімейного Кодексу України, з урахуванням відповідно до ст..182 цього ж Кодексу всіх обставин : відповідач працює, аліментних зобов*язань не має, не хворіє. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп. Згідно зі ст..ст.180, 182,183,191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

23 травня 2014 року по цивільній справі № 191/1455/13-ц за позовом [PERSON] до Іларіонівської селищної ради, третя особа: Друга Синельниківська Державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру та садибу в порядку спадкування за законом, Синельниківським міськрайонним судом було винесено рішення суду, яким було задоволено позов. 07 березня 2014 року [PERSON] подав до суду заяву про винесення додаткового рішення. В заяві вказав, що під час вирішення справи судом помилково не було зазначено розмір земельної ділянки на яку було визнано право власності, на якій знаходиться будинок, згідно державного акту на праві приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Іларіонівської селищної ради від 20.12.1997 року серії ДП СВ 011884. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; Заявник у судове засідання не з'явився, проте був повідомлений належним чином. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися. Відповідно до положень ст. 220 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду питання про винесення додаткового рішення. Судом встановлено, що за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Св 011884 від 20.12.1997 року, розташованої за адресою: [ADDRESS], площа земельної ділянки становить 0.070 гектарів. Суд, з урахуванням вищевикладеного, вважає за доцільне заяву [PERSON] про винесення додаткового рішення у цивільній справі № 191/1455/13-ц, за позовом [PERSON] до Іларіонівської селищної ради, третя особа: Друга Синельниківська Державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру та садибу в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

23 травня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по Золотоніському району реєстраційної служби Золотоніського МУЮ у Черкаської області за актовим записом № 18. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Спору про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з лютого 2017 року. Причиною цьому стало те, що відповідач зловживає спиртними напоями, на цьому грунті виникали сварки та бійки. Відповідач не приділяв належної уваги подружнім відносинам та не дбав про забезпечення сімейного благополуччя, взаємну повагу, що призвело до розпаду сім`ї. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явились. Представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності позивача та представника, на позовних вимогах наполягав повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи ставився до відому належним чином. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу по наявних матеріалах, за відсутності позивача та відповідача заочно. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і позивач на примирення не згідна, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін. Таким чином суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON] на користь бюджету судовий збір, так як позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

23 травня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача. Вимоги обґрунтовував тим, що 13.12.2007 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX11850896, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 1\~249,20 грн, зі сплатою 12,00 процентів річних на суму залишку боргу. Зазначили, що боржник свої зобовязання виконував неналежним чином, а тому станом на 13 квітня 2016 р. виникла заборгованість у сумі 15 452,53 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання двічі, 13.06.2016 р. і 24.06.2016 р. не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX11850896, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 1\~249,20 грн, зі сплатою 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення, 13 грудня 2008 року. [PERSON] зобовязаний був погашати кредит ануїтентними платежами по 127,95 грн у період з 8 по 13 число кожного місяця. В день укладення договору боржником були отримані кредитна кошти. Судом встановлено, що боржник до цього часу свої зобовязання по договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 13 квітня 2016 року у загальному розмірі 15\~452,53 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 0,20 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 84,73 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом 182,51 грн; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 13\~973,06 грн; штрафу (фіксована частина) 500 грн; штрафу (процентна складова) 712,03 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved