Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

22.10.2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] в м. Алчевськ Луганської області. Заява [PERSON] мотивована тим, що він є сином [PERSON], яка померла [INFO] в м. Алчевськ Луганської області. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документи, що можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Заявник звернувся до Козівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть матері [PERSON], однак йому було відмовлено в державній реєстрації смерті матері та видачі свідоцтва про смерть, оскільки подані документи не відповідають вимогам чяинного законодавства. Встановлення факту смерті [PERSON] є необхідним для отримання свідоцтва про смерть та реалізації спадкових прав. Посилаючись на викладені обставини заявник просив суд встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території в м. Алчевськ Луганської області. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі. В судове засідання заявник не з'явився, однак подав заяву, згідно якої заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та справу слухати у його відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, однак подав до суду лист, згідно якого не заперечує щодо задоволення заявлених вимог [PERSON] та просить справу розглядати без його участі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.04.2016 року, виданого Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.06.2018 року та копії довідки про прични смерті № 171 від 05.06.2018 року, [PERSON], [INFO], померла [INFO] на тимчасово окупованій території у м. Алчевск Луганської області у віці 78 років. 31.10.2018 року Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла [INFO], оскільки подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства. У відповідності до положень частини 2 статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає у порядку окремого провадження. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, що визначено п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у свідоцтві про смерть та у довідці про причини смерті, які видані органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України. Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України підлягає до задоволення, шляхом встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], яка настала [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Алчевськ Луганської області. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved