Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

24.03.2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 13417,15 грн. та понесені судові витрати, обгрунтовуючи вимоги тим, що 03.10.2006 р. [PERSON] уклав з Банком кредитний договір № KRU0RX09180004 у вигляді заяви разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» і отримав кредит у розмірі 2959,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 14.02.2014 р. [PERSON] заборгував Банку 15422,08 грн., від якої віднімається сума 3120,03 грн., стягнута судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг 01.04.2008 р. і різниця, що підлягає до стягнення, становить 13417,15 грн., а також сплачені 243,60 грн. судового збору. Представник позивача Титенко І.С. у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що дійсно отримав у Банку кредит. Частково сплачував заборгованість за кредитним договором, з умовами і порядком надання якого був ознайомлений та погодився з ними, однак вважає, що заборгованість ним сплачена в повному обсязі, оскільки судовим наказом від 01.04.2008 р. з нього стягнуто 3122,03 грн. заборгованості за кредитним договором. Цю заборгованість він сплатив 17.06.2013 р., тому Банк не має права нараховувати пеню, відсотки та штрафні санкції на вже стягнуту суму заборгованості. Позивач розрахував відсотки, пеню і штрафи з 03.06.2006 р. з наростаючим підсумком, однак термін позовної давності сплинув. Заслухавши сторони, дослідивши наявні у справі письмові докази суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 03 жовтня 2006 р. відповідно до укладеного з позивачем кредитного договору № KRU0RX09180004 у вигляді заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с. 6-10) Банк надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 2959,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник згідно п. 3.2, 4.1, 4.2 Умов надання споживчого кредиту взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по Кредиту, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитом, всю суму нарахованої у разі порушення строків сплати заборгованості пені. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту (а.с. 5) станом на 14.02.2014 р. відповідач заборгував Банку 15422,08 грн., з яких: 1630,00 грн. - заборгованість за кредитом, 4400,73 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 527,66 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8863,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 500 грн. і 615,10 грн. штрафи (фіксована частина і процентна складова) відповідно. Судовим наказом у справі № 2-н-1659/08 від 01.04.2008 р. Саксаганським районним судом на користь Банку з цієї суми з [PERSON] стягнуто 3120,03 грн., тому до стягнення підлягає заборгованість в розмірі 13417,15 грн. з розрахунку: 15422,08 - 3120,03 = 12302,05 + 500,00 + 615,10 = 13417,15. Відповідно до ст.. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідністю зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням розміру процентів, встановленого договором, від простроченої суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1054, 1050 цього ж Кодексу за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд приходить до висновку, що позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав повністю, а відповідач умови кредитного договору не виконав, тому позов підлягає задоволенню. Суд зазначає, що посилання відповідача на те, що до вказаних правовідносин слід застосувати строки позовної давності є хибними, оскільки п. 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, підставою для переривання перебігу позовної давності є часткове погашення боргу відповідачем, що свідчить про визнання ним боргу. Згідно поданої [PERSON] квитанції № ПН83795, виписки з рахунку № [NUMBER], наданої представником позивача, вбачається, що [PERSON] в період з 09.11.2007 р. по 18.06.2013 р. заборгованість ані по тілу кредиту, по відсотках не погашав, а лише 17.06.2013 р. вніс на рахунок Банку 3160,53 грн., з яких 254,56 грн. списано на погашення кредиту, а 2905,97 грн. віднесено на погашення відсотків. Вказане свідчить про визнання [PERSON] свого боргу, а строки позовної давності слід рахувати з цієї дати. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Заперечуючи проти позову [PERSON] не надав суду жодного доказу в підтвердження того, що судовим наказом від 01.04.2008 р. з нього на користь Банку стягнуто 3120,03 грн. саме в рахунок виконання зобов'язань по кредитному договору від 03.10.2006 р.. Натомість, позивач пропонує суду списати вказану суму, тому суд, задовольняючи позов, виходить з вищенаведеного розрахунку. Крім того, у відповідності до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с. 1). На підставі ст.ст. 526, 527, 554, 611, 625, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України,

Outcome: approved