Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

24.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [PERSON] з 12.08.1995 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетрвоської області від 27.01.2015 року і в період шлюбу в 2011 році за договором купівлі-продажу придбана однокімнатна квартира та в 2012 році на підставі договору міни придбана трикімнатна квартира. Просить провести розподіл майна подружжя та визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині вказаних квартир за кожним. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримала, позов визнав в повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, враховуючи положення ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 12.08.1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був розірваний за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року і набрало законної сили 07.02.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копією рішення суду. Від шлюбу сторони мають двох дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6-8). Відповідно до договору міни від 06.12.2000 року [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав квартира по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2011 року належить відповідачу на праві власності (а.с. 18). 03.04.2015 року [PERSON] подав заяву про визнання позову в повному обсязі (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення щодо майна, набутого за час шлюбу, містить ч. 3 ст. 368 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення щодо рівності часток у спільній сумісній власності містить ч. 2 ст. 372 ЦК України. Звертаючись з позовом до суду про розподіл майна подружжя, [PERSON] зазначає, що квартири [ADDRESS] є спільним майном, оскільки були придбані в період шлюбу. Проаналізувавши надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, положення наведених вище норм матеріального права та ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати на її рахунок.

Outcome: approved