Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

23.08.2017 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати незаконним наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту винесення рішення по справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.09.2014 року його було зараховано за переводом до Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» на посаду в.о. заступника начальника з загальних питань керівництва «АМПУ». Згідно наказу № 336-к від 25.07.2017 року був звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штатів. Позивач вважає, що його звільнення відбулося з порушенням вимог статті 40 КЗпП, якою встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Оскільки йому не були запропоновані усі вакантні посади на підприємстві, це призвело до порушення його прав, передбачених Законом та є підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. Відповідно до ст. 235 КЗпП в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Із зазначених підстав позивач просить суд поновити його на посаді в.о. заступника начальника з загальних питань керівництва «АМПУ» Херсонської Філії «Адміністрація морських портів України» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що ним було витримано норми трудового законодавства України щодо звільнення позивача із займаної посади. Згідно із положення про ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрацію Херсонського МП), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18.04.2014 № 184, дії які вчиняються Філією у встановленому законодавством України та цим Положенням порядку, вчиняються від імені Підприємства. Листами від 24.01.2017 та від 21.02.2017 № 1049 ДП «АМПУ» повідомило Херсонській філію щодо поступового зменшення загальної чисельності працівників. Листом вих.. № 26-09/05-108 від 19.05.2017 ХФ ДП «АМПУ» направило пропозиції щодо переліку посад, запропонованих до скорочення, серед яких також - заступник начальника з загальних питань. 24.05.2017 у ХФ ДП «АМПУ» було видано наказ № 235 щодо виключення із штатного розпису посади заступника начальника з загальних питань. Відповідно до ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. На підставі зазначеного положення ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, 24.05.2017 у ХФ ДП «АМПУ» було видано наказ № 172-к «Про персональне попередження [PERSON] про майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням посади», яким позивача було персонально попереджено про його вивільнення 25.07.2017. Крім того, відповідач зазначає, що 24.05.2017, 07.06.2017 та 27.06.2017 позивачу було запропоновано перелік вакансій, від яких він відмовився, що вбачається з листів-попередження від 24.05.2017, 07.06.2017 та 27.06.2017, з огляду на це вважає, що ним було дотримано статтю 49-2 КЗпП. З урахуванням викладеного, просив суд у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити як необґрунтованого. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилова Д.В. від 28.08.2017 року провадження за справою відкрито та призначено справу до судового розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018 року цивільну справу №766/14286/17 передано до провадження судді Майдан С.І. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. від 17.08.2018 року прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду. Ухвалою суду на місці від 11.02.2019 року здійснено перехід у розгляді справи зі спрощеного позовного провадження з викликом сторін у загальне позовне провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 04.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву. В останнє судове засідання представник відповідача Мамонтова О.А. надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у запереченнях. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення на позовну заяву, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 15.09.2014 року [PERSON] було зараховано за переводом з Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» на посаду в.о. заступника начальника з загальних питань керівництва «АМПУ». Відповідно до наказу Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 24.05.2017 № 235 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства», з метою упорядкування штатного розпису до затвердженої організаційної структури підприємства, відповідно до листа ДП «АМПУ» від 24.03.2017 № 1821, посаду «заступника начальника з загальних питань» 25.07.2017 скорочено. З даним наказом позивач ознайомлений 24.05.2017 року. Згідно із наказу № 172-к від 24.05.2017 «Про персональне попередження [PERSON] про майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням посади», позивача було ознайомлено із відповідним наказом того ж дня, що підтверджуються підписом на наказі. Листом-попередженням від 24.05.2017 року [PERSON] було запропоновано список вакантних посад у Херсонській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з якими позивач ознайомлений 24.05.2017 року, та був не згоден із запропонованими посадами. Листом-попередженням від 07.06.2017 року [PERSON] було запропоновано список вакантних посад у Херсонській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з якими позивач ознайомлений 07.06.2017 року, та був не згоден із запропонованими посадами. Листом-попередженням від 27.06.2017 року [PERSON] було запропоновано список вакантних посад у Херсонській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з якими позивач ознайомлений 27.06.2017 року, та був не згоден із запропонованими посадами. Відповідно до виписки із протоколу № 63 засідання профкомітету «Херсонський морський торговельний порт» від 13.07.2017 вирішено надати згоду на звільнення [PERSON] із посади в.о. заступника начальника з загальних питань. Наказом № 336-к від 25.07.2017, [PERSON] було звільнено на підставі п.1, ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатів. З відповідним наказом позивач був ознайомлений того ж дня, що підтверджується його розписом на відповідному наказі. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Отже, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що у відповідача були внесені зміни в організацію виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, що підтверджується наведеним вище. Крім того, [PERSON] було запропоновано список вакантних посад, що підтверджується наведеним вище листами-попередженнями від 24.05.2017, 07.06.2017 та 27.06.2017 роках, з якими він був не згодний. Позивач вказує, що Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» не в повному обсязі запропонував всі вакантні посади, які наявні в підприємстві, які відповідають кваліфікації працівника. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ДП «Адміністрація морських портів України», код ЄДРПОУ 38727770 є юридичною особою та має 15 відокремлених підрозділів. Так, згідно з листа від 27.06.2018 № 358/15-05.3-20 Адміністрація Іллічівського морського порту надає перелік вакантних посад у ІФ ДП «АМПУ» за період з 24.05.2017 по 25.07.2017, які не зазначені в листі-попередження від 24.05.2017, 07.06.2017 та 27.06.2017. Відповідно до листа від 04.07.2018 № 17-01-13/1332 Маріупольська філія ДП «АМПУ» надає інформації щодо вакантних посад, які були наявні в філії у період з 24.05.2017 по 25.07.2017 року, які також не були зазначені у листі-попередженні від 24.05.2017, 07.06.2017 та 27.06.2017 року. Так само не були зазначені в листі-попередження від 24.05.2017, 07.06.2017 та 27.06.2017 перелік вакантних посад, які були наявні у ЮФ ДП АМПУ, у філії «Октябрьск» ДП АМПУ, у філії Бердянськ ДП «АМПУ», у Одеській філії ДП «АМПУ» у період з 24.05.2017 року по 25.07.2017 року. Здійснивши аналіз вакантних посад на підприємстві (у інших філіях: юрисконсульт, офіцер морської безпеки порту; посади, які не потребують спеціальних вимог, такі як, прибиральник, комірник, маляр, штукатур ін.), суд дійшов висновку, що частина з них відповідають кваліфікаційним вимогам працівника. Суд звертає увагу, що виконання вимог ст.49-2 КЗпП щодо пропозиції вакантних посад саме на підприємстві з урахуванням усіх його структурних підрозділів (філій), які розташовані за межами м. Херсон, є обов`язком роботодавця, а отже відсутні підстави вважати, що виконання цього обов`язку зводиться до формалізму. Враховуючи, що позивачу не були запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії, включаючи 15 відокремлених підрозділів відповідача, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано обов`язок, передбачений статтею 49-2 КЗпП України щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві, і які існували на день звільнення, а тому звільнення [PERSON] з посади в.о. заступника начальника з загальних питань керівництва «АМПУ» були здійсненні з порушенням вимог законодавства, а тому є незаконним. Як наслідок, відновлення порушеного права є поновлення [PERSON] на посаді в.о. заступника начальника з загальних питань керівництва «АМПУ». Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі N 800/538/17 (П/9901/310/18) провадження №11-431асі18 та постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-491цс15. Доцільно зауважити, що у правовідносинах, що склалися між сторонами вже склалася судова практика суду касаційної інстанції, при цьому, у справах, стороною у яких був відповідач, та у яких суд касаційної інстанції вже неодноразово підтримав зазначену правову позицію (Постанова ВС від 11 грудня 2019 р., (справа №487/950/18), Постанова ВС від 23 грудня 2019 р., (справа №487/2196/17)). Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту винесення рішення по справі, суд зазначає наступне. Так, відповідно до положень ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, законодавцем визначено єдину підставу для виплати середнього заробітку в межах річного строку - наявність вини працівника у тривалому розгляді справи. Під час судового засідання 7.12.2017р. відповідача було зобов`язано надати довідку про середню заробітну плату, яка останнім подана лише через 6 місяців, - 14.06.2018 р. 14.06.2018 р. Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді Гаврилова Д.В. постановив ухвалу про витребування доказів. Вимоги ухвали відповідачем не виконані. 28.02.2019 р. Херсонський міський суд у складі головуючого судді Майдан С.І. був змушений повторно зобов`язати відповідача надати докази у справі. На думку суду, така процесуальна поведінка відповідача не може свідчити про його активну позицію у справі та зацікавленості у швидкому її розгляді. Натомість, позивач по справі завчасно склав та направив адвокатські запити про наявні вакантні посади на підприємстві, включаючи 15 відокремлених підрозділів, отримав інформацію від ДФС Офісу великих платників податків про кількість прийнятих працівників на підприємство за період з 24.05.2017 р. по 25.07.2017 р. та долучив їх у якості доказів до справи. Враховуючи викладене, задовольняючи позов в частині поновлення позивача на роботі, суд одночасно стягує з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.07.2017 року по 21.04.2020 р. За змістом п. 32 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КабінетуМіністрів Українивід 08лютого 1995року №100 (надалі - Порядок). Згідно з п. 2 вказаного Порядку, у випадках збереження середньої заробітної плати, що не повязано з відпустками, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При цьому, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (абз. 3 п. 3 Порядку). Відповідно до п. 5 наведеного вище Порядку,основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що середній заробіток підлягає стягненню за весь час вимушеного прогулу згідно наступного розрахунку. Згідно з довідки № 26-05-03/43 від 26.02.2018 року, наданих відповідачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1309,32 грн.. Згідно статистичний даних кількість робочих днів у 2017 (з серпня 2017р.): серпень - 22, вересень 21, жовтень - 21, листопад - 22, грудень 20. Всього: 106 днів. (1309,32 грн.*106 днів=138787,92 грн.); - у 2018р.: 250 днів (1309,32*250 днів=327330 грн.); - у 2019р. січень - 21 день, лютий - 20, березень - 20, квітень - 21, травень - 21, червень - 18, липень - 23, серпень - 21, вересень - 21, жовтень - 22, листопад - 21, грудень - 21= 250 дні (1309,32 грн.*162=212109,84 грн.) - у 2020р. січень - 21 день, лютий - 20 днів, березень - 21 день, квітень - 21 день = 83 дні. Всього: 689 днів (1309,32 грн.*689 днів= 902121,48 грн.) Загальна сума, що підлягає до стягненню 902121,48 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, було порушено відповідачем, спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України. За змістом п.п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Заробітна плата за один місяць (березень 2020 року) становить 27495,75 гривень (21 день х 1309,32 гривень). Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судових витрат (п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір за вимогу немайнового характеру (поновлення на роботі) в сумі 640,00 гривень (0,4 розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2017 року) та за вимогу про стягнення заробітної плати в сумі 9021,21 гривень (1% стягнутої суми), а всього 8000,00 гривень, що відповідає максимальному розміру судового збору, яку позивач мав сплатити за подачу до суду позову майнового характеру станом на день звернення з позовом (23.08.2017року).

Outcome: approved