Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

23.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька в якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає із нею та знаходиться на її утриманні. В цьому році під час відпустки має намір поїхати з донькою на період з 01.08.2017 року по 25.08.2017 року до Російської Федерації, де мешкають її близькі родичі. Разом з тим, відповідач згоди на виїзд дитини не надає. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила надати їй дозвіл на оформлення усіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації на період з 01.08.2017 року по 25.08.2017 року її неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON]. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 25.04.2017 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі радиу судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи в його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27.01.2005 року було розірвано.Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (копії) серії [NUMBER], яка проживає з позивачкою. Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 05.07.2016 року [PERSON] засуджений за ч.1 ст.125, ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.297, ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі. З довідки №82 виданої Державним навчальним закладом «Інгулецький професійний ліцей» від 07.02.2017 року вбачається, що [PERSON] працює у ДНЗ «Інгулецький ПЛ» на посаді сторожа. Відповідно до графіку відпусток на 2017 рік, затвердженого директором ДНЗ «Інгулецький ПЛ» від 03.01.2017 року, [PERSON] в серпні 2017 року перебуватиме у відпустці. Згідно рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №146 від 17.05.2017 року орган опіки та піклування вважає доцільним надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без письмової згоди (дозволу) та супроводу батька - [PERSON], до Російської Федерації у період з 01 серпня 2017 року до 25 серпня 2017 року у супроводі матері [PERSON]. В силу ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Згідно з положеннями ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що виїзд неповнолітньої дитини разом з позивачкою на час відпустки за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, розширить її кругозір, тому приходе висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 640 грн.

Outcome: approved