Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

24.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти передані в якості авансу згідно договору оренди приміщення від 21 вересня 2015 року в розмірі 3 400 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.1. Договору, предметом договору оренди є приміщення за адресою: [ADDRESS]. Пункт 3.2. вказаного Договору передбачає підписання акту здачі-приймання, який є невід'ємною частиною договору. Пункт 4.1. Договору передбачає термін оренди строком на 6 місяців з моменту прийняття приміщення за актом здачі-приймання. Пункт 5.1. Договору передбачає орендну плату в розмірі 3 000 грн. на місяць, тобто фактично 100 грн. за день оренди. Згідно п. 10 Договору передбачалося право сторін в односторонньому порядку розірвання вказаного договору при умові попередження про це за 30 днів іншу сторону. Згідно акту здачі-приймання від 21.09.2015 року встановлено, що орендарі сплачують 21.09.2015 року за перший і останній місяць проживання в сумі 6 000 грн. Тобто, фактично авансовим платежем було сплачено орендодавцю за перший (з 21 вересня 2015 року по 21 жовтня 2015 року) місяць оренди та за останній (з 21 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року) місяці. 21 листопада 2015 року позивач згідно п. 5.2. Договору оренди сплатив орендодавцю 3 000 грн. авансовим платежем за місяць оренди, тобто до 21 грудня 2015 року. Після чого, орендодавець-відповідач повідомив позивача, що він має намір сам проживати у вищевказаній квартирі і попросив позивача звільнити приміщення квартири на підставі п. 10 вищевказаного договору. Фактично позивач мав проживати в квартирі до 21 грудня 2015 року згідно сплаченої оренди, але відповідач настоював на тому, щоб позивач раніше покинув орендоване приміщення і за спільною згодою позивач 17 грудня 2015 року передав відповідачу орендоване приміщення, а сам виїхав проживати за іншою адресою. Відповідач в свою чергу обіцяв повернути позивачу грошові кошти у вигляді авансового платежу за 4 дні грудня 2015 року, тобто з 17 по 21 грудня 2015 року, так як позивачем була здійснена оплата 21 листопада 2015 року авансом за місяць оренди. З урахуванням 100 грн. за день оренди, тобто в сумі 400 грн., а також повернути сплачений 21 вересня 2015 року авансовий платіж за останній місяць оренди з 21 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року в сумі 3 000 грн., а всього авансового платежу на суму 3 400 грн. Та після здачі приміщення орендодавцю 17 грудня 2015 року останній відмовився повернути авансовий платіж на суму 3 400 грн. без будь-який причин. Виходячи зі змісту Договору оренди приміщення від 21.09.2015 року відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником, тому, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 ЦК України, передана позивачем відповідачу гроші є авансом. Таким чином, відповідач володіє грошовими коштами, що належать позивачу, без достатніх правових підстав. Відповідач не бажає врегулювати питання мирним шляхом і відмовляється повернути позивачу гроші. У зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду за захистом права власності шляхом стягнення грошей з відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, довіривши представлення своїх інтересів представнику [PERSON] В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 29.11.2015, копія якого міститься у матеріалах справи, в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, належним чином, згідно вимог ст. ст. 74-75 ЦПК України через оголошення в друкованому засобі масової інформації газеті «Високий замок» від 16 - 19 грудня 2016 року, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що 21.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.1. Договору, предметом договору оренди є приміщення за адресою: [ADDRESS]. Пункт 3.2. вказаного Договору передбачає підписання акту здачі-приймання, який є невід'ємною частиною договору. Пункт 4.1. Договору передбачає термін оренди строком на 6 місяців з моменту прийняття приміщення за актом здачі-приймання. Пункт 5.1. Договору передбачає орендну плату в розмірі 3 000 грн. на місяць, тобто фактично 100 грн. за день оренди. Згідно п. 10 Договору передбачалося право сторін в односторонньому порядку розірвання вказаного договору при умові попередження про це за 30 днів іншу сторону. Згідно акту здачі-приймання від 21.09.2015 року встановлено, що орендарі сплачують 21.09.2015 року за перший і останній місяць проживання в сумі 6 000 грн. Тобто, фактично авансовим платежем було сплачено орендодавцю за перший (з 21 вересня 2015 року по 21 жовтня 2015 року) місяць оренди та за останній (з 21 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року) місяці. 21 листопада 2015 року позивач згідно п. 5.2. Договору оренди сплатив орендодавцю 3 000 грн. авансовим платежем за місяць оренди, тобто до 21 грудня 2015 року. Після чого, орендодавець-відповідач повідомив позивача, що він має намір сам проживати у вищевказаній квартирі і попросив позивача звільнити приміщення квартири на підставі п. 10 вищевказаного договору. Фактично позивач мав проживати в квартирі до 21 грудня 2015 року згідно сплаченої оренди, але відповідач настоював на тому, щоб позивач раніше покинув орендоване приміщення і за спільною згодою позивач 17 грудня 2015 року передав відповідачу орендоване приміщення, а сам виїхав проживати за іншою адресою. Відповідач в свою чергу обіцяв повернути позивачу грошові кошти у вигляді авансового платежу за 4 дні грудня 2015 року, тобто з 17 по 21 грудня 2015 року, так як позивачем була здійснена оплата 21 листопада 2015 року авансом за місяць оренди. З урахуванням 100 грн. за день оренди, тобто в сумі 400 грн., а також повернути сплачений 21 вересня 2015 року авансовий платіж за останній місяць оренди з 21 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року в сумі 3 000 грн., а всього авансового платежу на суму 3 400 грн. Та після здачі приміщення орендодавцю 17 грудня 2015 року останній відмовився повернути авансовий платіж на суму 3 400 грн. без будь-який причин. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Виходячи зі змісту Договору оренди приміщення від 21.09.2015 року відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником, тому, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 ЦК України, передана позивачем відповідачу гроші є авансом. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн., сплачений останнім при подачі позову, що стверджується квитанцією наявною в матеріалах справи (а.с. 1).

Outcome: approved