Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

23 лютого 2018 року [PERSON], через свого представника, звернувся до суду з позовом до [PERSON], про встановлення порядку користування квартирою, що перебуває у спільній частковій власності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником 2/3 частин квартири, розташованої в [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 серпня 2000 року. Власником 1/3 частини вказаної квартири є син позивача -[PERSON], відповідач по справі, що підтверджується договором дарування частки квартири. Спірна квартира складається з двох кімнат, кімнати ізольовані, загальна площа даної квартири становить 48,6 кв.м., житлова площа 29,4 кв.м., у тому числі: 1-ша кімната 18,4 кв. м., 2-га кімната 11,0 кв. м., а також є кухня 7,1 кв.м., ванна кімната 2,7 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., коридор 8,4 кв.м., лоджія 6,2 кв.м. Між співвласниками немає згоди щодо порядку користування вказаною квартирою. Позивач вказує, що він як власник більшої частини квартири (2/3 частин) бажає користуватися кімнатою площею 18,4 кв. м., а відповідач [PERSON] кімнатою площею 11,0 кв. м. з лоджією 6,2 кв. м. Просить встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши позивачу в особисте користування кімнату площею 18,4 кв. м., а в користування співвласнику [PERSON] іншу кімнату площею 11,0 кв. м. та лоджію 6,2 кв.м. В спільному користуванні залишити кухню, ванну, туалет, коридор. Від відповідача та його представника надійшов відзив на позов, викладений у вигляді заперечення (а.с.30), в якому останні заперечували проти задоволення позову у зв'язку із відсутністю факту порушення прав позивача. Натомість вказують, що позивач після розірвання шлюбу з матір'ю відповідача по справі, яка зареєстрована та постійно мешкає у спірній квартирі, в добровільному порядку виселився з квартири, забрав всі свої речі та ключі, виїхав жити до нової родини. Приблизно у 2006-2007 роках у спірній квартирі був виконаний розподіл особових рахунків. Відповідач пояснює, що у 2017 році в процесі розгляду справи про усунення перешкод у користуванні власністю, позивач зажадав звільнити від речей велику кімнату та поставив на двері власний замок. Речей не завозив. Тобто, з липня 2017 року кімнатою розміром 18,4 кв. м відповідач та його мати не користуються, проте питанням оплати комунальних послуг позивач не цікавиться, та ігнорує прохання обговорити це питання. Третя особа [PERSON] надала письмові пояснення (а.с.64-65), в яких вказала, що після розподілу особових рахунків спірної квартири, за позивачем закріплено 18,1 кв.м. площі, а відповідачу та третій особі надано 33,5 кв. м. Третя особа вказує, що такий розподіл було зроблено з врахуванням того, що позивачу на одного члена сім'ї було виділено кімнату площею 11,00 кв. м, а відповідачу та третій особі більшу кімнату, площею 18,4 кв. м. Третя особа вказує, що позивач не звертався до сина та колишньої дружини з приводу того, щоб домовитися про порядок користування квартирою, доказів зазначеного суду не надав. Третя особа вказує, що позивач на власний розсуд не використовував спірну квартиру, не оплачував комунальні послуги. Коли зажадав вселитися в кімнату більшого розміру, йому безперешкодно було надано таку можливість. Третя особа вказує, що суд при ухваленні рішення повинен врахувати ту обставину, що третя особа вселилася зі згоди всіх співвласників, тривалий час проживає у вказаній квартирі і іншого житла для проживання не має, тому має право користуватися спірною квартирою на рівних правах із власниками. Третя особа проти задоволення позову заперечувала. В судовому засіданні надала пояснення, що шлюб з позивачем уклала в 1989 році, який було розірвано в 1996 році. Вказує, що розлучення було фіктивним, оскільки подружжя мало намір отримати квартиру, та не втратити іншу квартиру малосімейку. Спірну квартиру було виділено на сім'ю. [PERSON] (дружина) відмовилася від своєї частки та частки свого сина на користь позивача і квартира була приватизована ним одноособово. У 2001 році батько подарував сину [PERSON] 1/3 частку спірної квартири, після чого було продано малосімейку. Після цього у 2002 році вона разом із сином зареєструвалася в квартирі [ADDRESS]. 03 серпня 2018 року представником позивача до суду направлено відповідь на відзив (а.с.44), в якому представник позивача вказав, що між співвласниками не досягнуто домовленості щодо порядку користування квартирою. Тому саме в судовому порядку повинно бути визначено порядок користування власністю. 06 березня 2018 року відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. 27 червня 2018 року залучено третю особу по справі - [PERSON] 21 серпня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 30.10.2018 року. 30.10.2018 року розпочато розгляд справи по суті, вислухані пояснення представників сторін, третьої особи, показання трьох свідків. Викликано ще одного свідка, визнано явку позивача та відповідача обов'язковою, розгляд справи відкладено на 29.01.2019 року. 29.01.2019 року позивач надав особисті пояснення, позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовільнити. 29.01.2019 року відповідач надав особисті пояснення, відповідач та його представник та третя особа проти задоволення позову заперечували, просили відмовити. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, третю особу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, які надані сторонами. Судом встановлено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває в спільній частковий власності сторін [PERSON] (2/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки). Позивач [PERSON] право власності на квартиру набув на підставі розпорядження управління комунального майна та приватизації міської ради від 26.07.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.08.2000 рок (а.с.8). Відповідач [PERSON] отримав у дар 1/3 частку вказаної квартири від свого батька, позивача по справі [PERSON], що підтверджується договором дарування частки квартири (а.с.66-67). З огляду на положення ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За правилами ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У силу ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. На підставі роз'яснень, що містяться у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Із змісту зазначених норм діючого законодавства та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що співвласник квартири має право ставити питання про її поділ в натурі, а у разі, якщо такий поділ є неможливим, звертатися до суду з позовом про встановлення порядку користування приміщеннями квартири. З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що сторони добровільно між собою не можуть визначити порядок користування квартирою відповідно до належних їм часток у власності. Для усунення спорів та конфліктів між співвласниками необхідно встановити порядок користування спірною квартирою, Суд вважає, що встановлення такого порядку є можливим, виходячи із кількості житлових ізольованих кімнат квартири. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Встановлено, що спірна квартира складається з двох кімнат: 18,4 кв.м. та 11,0 кв.м., кухня 7,10 кв.м., ванна кімната 2,7 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., коридор 8,4 кв.м., лоджія (в меншій кімнаті) 6,2 кв.м. Загальна площа даної квартири становить 48,6 кв.м., житлова площа 29,4 кв.м, кімнати ізольовані (а.с.10-11). У спірній квартирі проведено розподіл особових рахунків. За особовим рахунком [NUMBER] зареєстровані власник [PERSON], його мати - [PERSON]. За особовим рахунком [NUMBER] зареєстрований власник [PERSON] (а.с.68-70). Із позову вбачається, що позивач просить виділити йому у користування кімнату площею 18,4 кв.м., відповідачу виділити у користування житлову кімнату площею 11,0 кв.м. разом із лоджією 6,2 кв.м., а у загальному користуванні залишити: кухню 7,1 кв.м., ванну кімнату 2,7 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., коридор 8,4 кв.м. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає по сусідству 22 роки, знає сім'ю [PERSON]. Квартиру вони отримали на трьох, [PERSON] сам робив в ній ремонт, [PERSON] тоді проживала на [ADDRESS] Коли у [PERSON] з'явилася інша жінка, він пішов жити до неї. У спірній квартирі мешкають [PERSON], яка проживає в меншій кімнаті, [PERSON] живе на кухні. [PERSON] має намір продати свою частину квартири, приводить покупців, його речей в квартирі немає, він нею не користується. Деякий час в квартирі проживав брат [PERSON] - [PERSON], він після 2014 року приїхав з Луганська. Зараз іноді [PERSON] живе в квартирі. Свідок [PERSON], яка є подругою [PERSON] та її «духовною сестрою», суду пояснила, що знає її та сина [PERSON] з 2000 року. Пояснила, що буває часто в спірній квартирі, десь два рази на тиждень. Чоловіка не бачить. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає у сусідньому будинку, добре знає [PERSON], матір відповідача. З [PERSON] особисто не знайома, в минулому році бачила його чотири рази. Він зайшов до квартири, відкривши її своїм ключем, показував велику кімнату покупцям. [PERSON] у свою кімнату вставив замок та замкнув її. Речей його в квартирі свідок не бачила. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що за квартиру платить одна [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що є рідним братом [PERSON]. Після того як він у 2014 році приїхав з Луганська, то проживав у спірній квартирі. Чоловік сестри на той час не проживав там. Свідок чув розмови сестри по телефону, що маються якісь спори, однак про спори щодо користування квартирою він не чув. На запитання пояснив, що йому відомо про розподілені рахунки, однак також зі слів сестри відомо, позивач за квартиру не платить. Пояснював, що він заселився до квартири 18.08.2014 року, а виселився 31.05.2017 року. Дозволу на проживання в великій кімнаті спірної квартири він у [PERSON] не запитував, тому що він його не бачив. Свідок пояснив, що виселився з квартири після того, як [PERSON] подав до суду позов про усунення перешкод у користуванні квартирою у 2017 році. Свідок пояснив, що кожного тижня буває у [PERSON], після зборів їх церкви Свідків [PERSON]. Велика кімната закрита на ключ [PERSON], сестра проживає в маленькій кімнаті, син [PERSON] проживає на кухні. Із вивчених доказів та пояснень свідків судом встановлено, що у сторін останній рік склався певний порядок користування квартирою. Так, позивач [PERSON] зайняв та користується кімнатою площею 18,4 кв.м, вставив замок та закрив кімнату Відповідач та третя особа відповідно кімнатою 11,0 кв.м. з лоджією 6,2 кв.м. Той факт, що позивач є власником 2/3 частки квартири, і що він бажає користуватися більшою кімнатою - було підтверджено в судовому засіданні самими сторонами. Посилання сторони відповідача на те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість - суд приймає до уваги, однак при цьому звертає увагу відповідача та третьої особи на те, що фактично відсутня така добровільна домовленість, відсутнє добровільне встановлення порядку користування спільним майном. Між сторонами виникла конфліктна ситуація, яка унеможливлює встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, тому такий порядок повинен встановити суд. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності, і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у справі власності на спільне майно. Твердження відповідача та третьої особи, що у сторін взагалі відсутній спір щодо порядку користування квартирою - спростовано в судовому засідання поясненнями самих сторін та свідків, які пояснили, що між сторонами існує невирішений конфлікт щодо квартири та проживання у квартирі. Питання сплати комунальних послуг позивачем не є предметом даного спору. Відповідно до п.6 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування вказаною квартирою є таким, що найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників відповідно до їх часток, та не обмежує прав члена сім'ї, який проживає у спірній квартирі - третьої особи [PERSON] При такому порядку користування сторонам будуть виділені в користування частки, адекватні розміру їх часток у справі власності на спільне майно. Суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідач та третя особа визнали, що вони не заперечують, щоб співвласник [PERSON] жив у більшій кімнаті. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа здійснює свої цивільні права вільно та на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). У частині першій статті 16 ЦК України законодавець установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Таким чином, аналізуючи надані докази та враховуючи інтереси сторін, з метою недопущення порушення прав співвласників у користуванні спільним майном, а також члена сім'ї - матері відповідача, яка зареєстрована та проживає у спірній квартирі, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі та вважає доцільним визначити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]: - у користування позивача [PERSON] виділити житлову кімнату площею 18,4 кв.м.; - у користування відповідача [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,0 кв.м. із лоджією 6,2 кв.м.; - у загальному користуванні залишити: кухню площею 7,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 8,4 кв. м. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved