Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

23 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 04.11.2015 Наказом № 522-к/тр Міністерства молоді та спорту України його прийнято на посаду начальника Державної установи «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення». 04.12.2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено контракт, за яким Позивач призначений на посаду начальника Державної установи «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення», яка належить до сфери управління Міністерства молоді та спорту України строком на 1 рік (надалі - Контракт). Як стало відомо Позивачу, 26.04.2019 Наказом Відповідача № 195-к/тр розірвано контракт між Відповідачем та Позивачем до закінчення терміну дії Контракту та звільнено Позивача із займаної посади 06 травня 2019 року відповідно до підстав, передбачених контрактом (пункт 8 ст. 36 КЗпП України) (надалі - Наказ). В зазначеному Наказі вказано, що підставами звільнення є: пункт 8 частини 1 статті 36 КЗпП України; підпункт «в)» пункту 5.2, підпункт «и)» пункту 5.3 Контракту; наказ Мінмолодіспорту від 25.01.2019 № 398; доручення Міністра молоді та спорту України Жданова І.О. від 08.02.2019 року № 14-Д, лист Управління «Укрспортзабезпезпечення» від 05.03.2019 року № 01-792/19, лист департаменту олімпійського спорту Міністерства молоді і спорту від 06.03.2019 року 1630/4.3.; повідомлення від 07.03.2019 року про внесення змін до закупівлі UA-2019-02-26-001559-c. Вважає звільнення незаконним, та таким, що відбулося з порушенням процедури. Моральну шкоду обгрунтовує спричиненням моральних страждань, погіршенням стану здоров`я, втратою впевненості в завтрашньому дні, зниженням матеріального забезпечення. 27.05.2019 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 06.06.2019 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 10.06.2019 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 18.06.2019 року від представника відповідача надійшов відзив, згідно якого відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що, позовні вимоги не відповідають чинному законодавству України і не підлягають задоволенню. Вказує, що всі пункти Наказу про звільнення в повній мірі відповідають чинному законодавству України. В тому числі Відповідачем було виконано пункт Наказу про звільнення щодо доведення цього Наказу до відома Позивача. Так, 06.05.2019 р. начальником юридичного управління, в.о. державного секретаря Мінмолодьспорту, начальником управління роботи з персоналом Мінмолодьспорту та заступником начальника управління роботи з персоналом - начальником відділу кадрового забезпечення було складено Акт про відмову від ознайомлення з наказом. Зазначеним Актом засвідчено факт того, що Позивача було повідомлено про те, що, відповідно до Наказу Мінмолодьспорту від 26.04.2019 р. № 195-к/тр, його звільнено з займаної посади 06.05.2019 р., факт того, що Позивач особисто ознайомився з примірником Наказу про звільнення, факт пропозиції Позивачу, зокрема, розписатись про отримання Наказу про звільнення. Позивач відмовився від ознайомлення з Наказом під розписку та від отримання копії Наказу. Спричинення моральної шкоди позивачу вважає недоведеним. 25.06.2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Наголосив, що ним не допущено жодних порушень умов контракту, натомість відповідачем порушено процедуру звільнення. Зокрема, від нього не вимагали жодних пояснень за два тижні до звільнення. Представник позивача проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у відповіді на позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши характер спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 04.11.2015 Наказом № 522-к/тр Міністерства молоді та спорту України [PERSON]. прийнято на посаду начальника Державної установи «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення». 26.04.2019 року Наказом Міністерства молоді та спорту № 195-к/тр «Про звільнення [PERSON] » позивача було звільнено з 06.05.2019 року на підставі п.8 ч. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України . В зазначеному Наказі вказано, що підставами звільнення є наступні: пункт 8 частини 1 статті 36 КЗпП України; підпункт «в)» пункту 5.2, підпункт «и)» пункту 5.3 Контракту; наказ Мінмолодіспорту від 25.01.2019 № 398; доручення Міністра молоді та спорту України Жданова І.О. від 08.02.2019 року № 14-Д, лист Управління «Укрспортзабезпезпечення» від 05.03.2019 року № 01-792/19, лист департаменту олімпійського спорту Міністерства молоді і спорту від 06.03.2019 року 1630/4.3.; повідомлення від 07.03.2019 року про внесення змін до закупівлі UA-2019-02-26-001559-c Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Відповідно до п.8 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Згідно з Наказом підставою для звільнення позивача зазначений підпункт «и)» пункту 5.3 Контракту згідно з яким начальник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення терміну його дії у разі невиконання або несвоєчасного виконання наказів або доручень керівництва Органу управління майном. Наказ не містить фактичних та конкретних даних щодо начебто допущених позивачем порушень, загальні формулювання вказані в Наказі не пояснюють суті порушень, які допустив позивач в роботі, не містять посилання на конкретні обставини вчинення порушення наказів та доручень відповідача, будь-які пояснення від позивача не відбирались, навіть не пропонувалося їх надати, що свідчить про відсутність підстав передбачених підпунктом «и)» пункту 5.3 Контракту; наказ Мінмолодьспорту від 25.01.2019 № 398; доручення Міністра молоді та спорту України Жданова І.О. від 08.02.2019 року № 14-Д, для звільнення. Більше того, одна з підстав, на яку посилається відповідач у своєму Наказі від 26.04.2019 №195 к/тр, а саме повідомлення від 07.03.2019 про внесення змін до закупівлі ІІА-2019-02-26-001559-с свідчить про те, що рішення щодо змін приймалося не Позивачем, а уповноваженою особою в межах компетенції. Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За вказаних обставин суд приходить висновку, що звільнення відбулося з порушенням, Наказ Міністерства молоді та спорту № 195-к/тр «Про звільнення [PERSON] » підлягає скасуванню з поновленням позивача на посаді Начальника Державної установи «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення». З огляду на положення ст. 235 КЗпП України дані вимоги є обґрунтованими, оскільки в зв`язку з незаконним звільненням і в подальшому поновленні на посаді, позивач набуває беззаперечне право на отримання сум середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до моменту поновлення на посаді. Виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є компенсацією за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов`язані з трудовими відносинами та є такими, що пов`язані з виплатою заробітної плати, оскільки у роботодавця виникає обов`язок про виплату зазначеної заробітку за весь період вимушеного прогулу. В даному випадку, з боку роботодавця має місце порушення законодавства про оплату праці, а тому згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України строк звернення з вимогами про стягнення заробітної плати є необмеженим. Проведений позивачем розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача, ґрунтується на положеннях постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Беручи до уваги даний розрахунок, стягненню з відповідача підлягає сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.05.2019 по 05.09.2019 в розмірі 44 364 грн. 90 коп. (521.94 грн. х 85 днів). Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті порушення прав позивача відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, яка полягає в нанесенні моральних страждань, які призвели до необхідності прикладання додаткових зусиль для організації життя. При цьому, виходячи з обставин справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди вказаний позивачем в сумі 100 000 грн. значно завищений, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5 000 грн. за порушення трудових прав, поновлених судом в узагальненому вигляді моральних страждань. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати в межах одного місяця. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 6 346.09 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial