Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

23 червня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів. При цьому позивач вимагає : визначити місце проживання малолітніх дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] ; стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн. щомісячно на кожну з доньок, до досягнення ними повноліття ; та стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.03.2014 року і до досягнення їхньою молодшою донькою дитсадкового віку, а саме до [INFO] року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що, по-перше, шлюб з відповідачем розпався остаточно ї зберегти його неможливо ; по-друге, їхні діти постійно проживають з нею, так як відповідач тривалий час не піклується про виховання та матеріальне утримання дітей ; і, по-третє, на даний час вона не має змоги вийти на роботу раніше, ніж її молодшій донці виповниться три роки., Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу, за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, була в черговий раз повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не з'являється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 16 грудня 2006 року в Третьому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 584 ; у сторін це сторін це другий шлюб ; від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Проте сімейне життя сторін не склалося з причин відсутності взаємоповаги та довіри, в зв'язку з чим між ними неодноразово виникали непорозуміння та сварки. Будучи незадоволеними таким сімейним життям, сторони в травні 2014 року припинили шлюбно-сімейні відносини. Позивач заперечує проти надання їй судом будь-яких строків для примирення з відповідачем. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Позивач стверджує, що відповідач тривалий час не піклується про виховання та матеріальне утримання їхньої дитини, а тому суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що дитина має залишитись проживати з нею. Згідно ч. 2, 4, 6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у часті від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій формі. За приписами ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Як зазначає позивач, на даний час у неї не має змоги вийти на роботу раніше, ніж її донці [PERSON] [INFO], виповниться три роки, що в свою чергу свідчить про те, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за цією дитиною до досягнення нею трьох років. Також судом установлено, що позивач має від іншого шлюбу малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на вихованні. Проте позивач не надала суду доказів щодо існування у неї та/або у її дітей будь-яких інших джерел доходів, в тому числі доказів щодо того чи отримує вона аліменти на утримання її доньки [PERSON], [INFO], від батька цієї дитини. Крім того, сторони не надали суду доказів стосовно того чи має відповідач інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних утриманців, а так само чи мають сторони будь-які фінансові зобов'язання та чи проводяться з них будь-які стягнення за виконавчими листами. Вирішуючи дану справу, суд враховує доводи позивача стосовно того, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований та поїхав на заробітки до Росії. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач страждає на будь-які хронічні захворювання та/або є непрацездатним. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач та її малолітня донька [PERSON], [INFO], потребують матеріальної допомоги відповідача, який має можливість надавати їм таку допомогу. Разом з тим, позивач не надала суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача з 09 березня 2014 року, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відтак, суд стягує аліменти з відповідача на користь позивача на її утримання та утримання їхньої малолітньої доньки [PERSON], [INFO], відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - від дня пред'явлення позову. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Позивач надала суду ксерокопію нотаріально посвідченої заяви [PERSON], який є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], про надання згоди на усиновлення цієї дитини гр. [PERSON] та на отримання донькою прізвища «[PERSON]» та по батькові «[PERSON]». Проте позивач не надала суду доказів на підтвердження усиновлення її доньки [PERSON], [INFO], відповідачем [PERSON] у встановленому законом порядку. Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не довела в суді свої вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], та про визначення місця проживання цієї дитини. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial