Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

22.01.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. Позов мотивовано тим, що вона є пенсіонером, особою з інвалідністю третьої групи інвалідності. Окрім пенсії, інших джерел доходу вона не має, тому знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання. Крім цього, вона є хворою людиною, та потребує постійного лікування. Її син - відповідач по справі [PERSON] мешкає разом із нею, однак матеріальної допомоги їй не надає, в придбанні продуктів харчування участі не приймає, комунальні послуги не оплачує. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання, оскільки є працездатним. За таких складних життєвих обставин, позивач вимушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача [PERSON] , який доводиться їй сином, аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини його доходу. Ухвалою суду від 13.02.2020 року відкрито провадження у цивільний справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та роз`яснено право на подання зустрічної позовної заяви в строк для подання відзиву на позов. Відповідач вказаним правом не скористався, відзив на позов не подав. У судовому засіданні 12.03.2020 року позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 12.03.2020 року позовні вимоги визнав і суду показав, що, дійсно, мешкає разом із матір`ю - позивачем по справі [PERSON] . В теперішній час він не працює та буде намагатися сплачувати аліменти на утримання матері. Додатково показав, що на підставі рішень Краматорського міського суду з нього вже стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття та аліменти в розмірі 1/6 частки на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Заперечень проти даного позову не має. В судове засідання 07.05.2020 року позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. В судове засідання 07.05.2020 року відповідач не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового переказу з відміткою про отримання 17.04.2020 року [PERSON] судової повістки про виклик в судове засідання на 07.05.2020р., клопотання про відкладення слухання справи не надав. В порядку ст.223 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,- ВСТАНОВИВ: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС м.Краматорська Донецької області 23.03.1989 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , є рідним сином позивачки [PERSON] . Позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ № 057543 від 03.10.2018р. Згідно пенсійного посвідчення від 23.12.2008 року, розмір її пенсії [PERSON] , станом на грудень 2008р. складав 546,78 грн. Згідно рішення Краматорського міського суду від 05.07.2019р. (справа 234/8499/19, провадження 2/234/2481/19) з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини. Згідно рішення Краматорського міського суду від 16.07.2019р. (справа 234/8501/19, провадження 2/234/2482/19) з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною 3-х років. Стаття 51 Конституції України закріплює обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206). Відповідно до ст. 202 Сімейного кодекс України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Відповідно до ст.205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, статтею 202 Сімейного кодексу України визначено обов`язкові умови та підстави покладання на дітей обов`язку утримувати своїх батьків, а саме: діти є повнолітніми; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я та потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх дітей. Моментом виникнення обов`язку дітей утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якого обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані ст. 202 СК України, можна прийти висновку, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 1638 грн. Разом із тим, згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.82 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення вказаних вимог, позивачем не надано достатніх доказів в підтвердження фактів, викладених нею у позовній заяві. Позивачем не надано жодних довідок в обґрунтування її скрутного матеріального становища, необхідності лікування, відсутності інших джерел доходу, окрім пенсії. Довідку про розмір пенсії позивачкою суду також не надано. Відсутність вказаних доказів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо наявності у позивача потреби в матеріальній допомозі відповідача, згідно ст.202 СК України. Крім того, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, з огляду на недоведеність вимог позивача, а також порушує права та інтереси інших осіб, враховуючи, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, який та дружину, на утримання яких за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 та 1/6 частки від доходу відповідно. Доказів того, що доход відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти ще і на утримання матері в заявленому позивачкою розмірі, відповідачем суду не надано. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, слід відмовити. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed