Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

23.06.2015 року [PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації, зобовязання публічно вибачитись та відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію. Позов мотивований тим, що 06.04.2015 року на адресу місця роботи позивача Вінницького апеляційного адміністративного суду (надалі ВААС) надійшла скарга на імя голови суду [PERSON] В даній скарзі [PERSON] просить очільника суду вплинути на позивача. Також, у скарзі відповідач вказує на те, що позивач може якимось чином вплинути на суд, разом з тим ніяких судових справ за її позовом чи позовом її матері у ВААС немає, а твердження відповідача про те, що позивач здійснюватиме тиск на суд є безпідставним і вона вважає, що це фактично є звинуваченням позивача у здійсненні діяльності, яка суперечить вимогам чинного законодавства та інтересам суспільства. Скарга, яка надійшла на адресу ВААС, є цілком абсурдною та необґрунтованою, вона впливає на ділову репутацію позивача як у колективі, так і за його межами, чим спричиняє шкоду позивачу і членам її сім»ї. Крім того, скарги такого характеру породжують недовіру до установи, в якій працює позивач, і позивач побоюється, що ігнорування нею цього звернення до голови ВААС, буде наслідком подання відповідачем аналогічних скарг. Позивач займає посаду державного службовця, а тому додержання нею Конституції України та інших актів законодавства України, а також діяльність тільки в межах своїх повноважень, є її посадовими обовязками. Негативна інформація, поширена відповідачем щодо позивача є недостовірною, а тому на відповідача в силу закону покладено обовязок доведення достовірності поширеної негативної інформації. Відповідач регулярно придумує та розпускає плітки про позивача та її матір [PERSON], постійно скандалить та вчиняє сварки, що призводить до постійних хвилювань в сім»ї позивача. Вважає, що подання відповідачем наведеної скарги є намаганням вплинути на позивача, аби залякати з тією метою, що позивач та її мати відмовились від свідчень у справі за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, проти батька відповідача [PERSON], по якій позивач є свідком а мати позивача потерпілою. Дане кримінальне провадження є причиною нинішніх скарг та погроз на адресу позивача та в бік її сім»ї. Оскільки скарга відповідача надійшла на адресу суду, в якому працює позивач, отже її мали змогу бачити безліч працівників, що впливає на діловий авторитет позивача в судовій установі, оскільки її посада головний спеціаліст із забезпечення звязків з громадськістю (прес секретар). Ця негативна інформація розповсюджується і спричиняє позивачу дискомфорт, та негативно впливає на її ділову репутацію, так і на її особистість в цілому. Вважає, що такими діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду в розмірі 1700 грн. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації, зобовязання публічно вибачитись та відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі з тих же підстав, що наведено у позовній заяві. Окремо зазначила, що вказана скарга заява ущемляє її права як державного службовця. На запитання суду повідомила, що в першому та другому абзацах скарги про неї не йдеться, а мова йде про її матір. Вираз, що вживається у заяві «всі наші скарги марні» вона розцінює як можливість її впливу на суд. На запитання суду які саме недостовірні чи неправдиві відомості щодо неї відповідач має спростувати, вказала, що відповідач має спростувати виключно відомості щодо її матері позивача, оскільки це впливає на самопочуття позивача. Відносно неї особисто, в цій заяві скарзі, немає недостовірної «кричущої» інформації яка підлягає спростуванню. На запитання суду повідомила, що в цьому процесі вона виступає від свого імені, хоча також захищає інтереси своєї матері за довіреністю в іншому процесі, за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В судовому засіданні відповідач [PERSON], повідомила, що позов вона не визнає, в його задоволенні просить відмовити. Написання заяви скарги голові Вінницького апеляційного адміністративного суду обумовлено тим, що мати позивача систематично уже на протязі тривалого часу пише різного роду наклепницькі на відповідача скарги про хабарі, працю пацієнтів лікарні ім. О.І. Ющенко на відповідача, тощо до Міністерства охорони здоровя, МВС України в м. Київ, Вінницьку обласну психоневрологічну лікарню ім. О.І. Ющенка, департамент охорони здоровя та курортів ОДА, УДСБЕЗ УМВС України у Вінницькій області. Вона особисто також подала позов про захист честі, гідності, і ділової репутації. Інформація про конфлікт матері позивача та нею відповідає дійсності, не порочить будь яким чином честь, гідність, чи ділову репутацію позивача, та взагалі позивача вказані обставини не стосуються. Прохання до голови суду провести бесіду з позивачем не порочить будь яким чином позивача, не принижує її, а просте прохання поспілкуватись будь яким чином не порушує права позивача. У вказані заяві скарзі вона позивача ніяким чином не обзивала, не називала, і будь яку ганебну, неправдиву інформацію щодо неї не висловлювала. Підсумовуючи, зазначила, що будь якої інформації ганебного неправдивого змісту заява не містить. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона товаришує з позивачем уже на протязі трьох років та вони є подругами. Коли до суду надійшов лист відповідача, її особисто інші працівники суду запитували, що сталося у [PERSON] та чому її викликають до голови суду. Вона у позивача запитала, що сталося, остання була дуже подавлена та пригнічена. З листом вона особисто не знайомилась, однак його мали змогу бачити певні працівники місця роботи позивача. В суді ходили різного роду слухи, однак на запитання суду вона не змогла відтворити ту інформацію, яка на її думку порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, лише зазначила, що сім»я це саме сокровенне, що є у кожного з нас. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК. В силу ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що [PERSON] 07.04.2015 року звернулась до голови Вінницького апеляційного адміністративного суду з заявою скаргою, згідно змісту якої [PERSON] повідомила голову суду про конфлікту ситуацію, що склалась між нею та матірю позивача, та стосовно позивача у тексті заяви скарги зазначено, що «ми підготували скаргу по захисту своєї честі та гідності від неї (мати позивача) до суду. Але вона (мати позивача) нам заявила, що нічого не боїться, бо в суді працює її дочка і всі наші скарги марні. Прізвище дочки [PERSON], і вона нібито працює в Вашій установі секретарем чи помічником судді. Судячи по стилю скарг, із того, що вони набрані на компютері, у нас склалось враження, що людина похилого віку, якою є [PERSON], сама не могла писати ці скарги, а їй дійсно допомагає людина грамотна і з юридичною освітою. Тому, щоб припинити лавину скарг на нас, я змушена звертатись до [PERSON], шановний [PERSON], перевірити чи дійсно у [PERSON] працює [PERSON], і якщо так, дуже прошу провести з нею бесіду, щоб припинилися скарги, бо вони не відповідають дійсності, якщо вона має до цього відношення, щоб вона вплинула на свою мати [PERSON], щоб та припинила таку ганебну поведінку». (а.с. 8,9). Зі змісту наведеної заяви скарги вбачається, що відповідач зазначала про обставини, які спонукали написання нею звернення за місцем роботи позивача і просила голову суду у разі підтвердження того, що позивач працює у ВААС провести з нею бесіду, з приводу протиправної (як вважає відповідач) поведінки її (позивача) матері. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Ст. 299 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. При розгляді цивільних справ зазначеної категорії суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність певних обставин, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Із роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» слідує, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. В свою чергу з п. 6 наведеної вище Постанови, слідує, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до відповідних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим, як встановлено судом, вказана заява скарга не містить будь якої недостовірної чи негативної інформації про позивача, яка могла би порочити її честь, гідність чи ділову репутацію, а наведена у змісті заяви - скарги інформація жодним чином не порушує її особисті немайнові права. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що інформація з приводу наявності конфлікту між відповідачем та матірю позивача будь яким чином порочить честь, гідність чи ділову репутацію позивача, оскільки в судовому засіданні встановлено, що така інформація відповідає дійсності (не заперечувалось сторонами по справі), та будь яким чином вказана інформація не стосується позивача, а як наслідок не може порушувати її будь які особисті немайнові права. (а.с. 30 32). Твердження позивача, наведене у позовній заяві з приводу того, що в заяві скарзі стверджується про те, що позивач може якимось чином вплинути на суд, бо вона в ньому працює не відповідає дійсності, оскільки у вказаній заяві - скарзі дослівно наведено: «бо в суді працює її дочка і всі наші скарги марні», у цьому звязку суд зазначає те, що позивач на свій лад інтерпретує викладений у заяві скарзі текст та висловлює припущення, на яких судове рішення ґрунтуватися не може. Також суд приймає до уваги те, що позивач є працівником апарату суду, та в силу Закону, як і будь хто інший, вона не може впливати на прийняття судових рішень. Заслуговує також на увагу й те, що відповідач при написанні листа не висловлювала будь яких негативних чи неправдивих тверджень, що можуть вплинути на честь, гідність чи ділову репутацію позивача, а посилалась на слова матері позивача. Так само не приймає суд до уваги й твердження позивача про те, що прохання до голови ВААС провести бесіду з позивачем, щоб припинилися скарги її матері, будь яким чином зашкодили честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки таке прохання носить нейтральний характер, воно не містить будь яких негативних висловлювань з приводу позивача, так само не містить і будь якої негативної інформації щодо позивача. Не заслуговує на увагу суду твердження позивача про те, що написання заяви скарги відповідачем є намаганням вплинути на позивача аби залякати з тією метою, щоб позивач та її мати відмовилась від свідчень у кримінальному провадженні, оскільки таке твердження є припущенням та перед судом недоведеним. Свідчення допитаного в ході розгляду справи свідка [PERSON] не доводять позовних вимог позивача та ґрунтуються на припущеннях самого свідка, а тому не можуть бути взяті судом до уваги, а як наслідок не можуть бути покладені й в основу судового рішення. Підсумовуючи, суд зазначає те, що в даному випадку мала місце реалізація відповідачем, гарантованого ст. 40 Конституції України права на звернення, оскільки відповідно до вказаної норми Закону прямої дії: усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. З аналізу наведеного суд приходить до висновку, що в діях відповідача відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, зокрема відсутність таких обовязкових елементів, як: відсутність поширення відносно позивача недостовірної (неправдивої) інформації, поширена інформація, будь яким чином не порушує особисті немайнові права, також наведена у заяві скарзі інформація не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, та не перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову, а враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, зобовязання публічно вибачитись, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed