Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

22.09.2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики.. В направленому на адресу суду позові позивач [PERSON] зазначив, що 26 липня 2007 року він надав у борг відповідачам [PERSON] та [PERSON] 15000 доларів США, що підтверджується наданою відповідачами розпискою. В подальшому 09.01.2008 року борг в сумі 15000 доларів США переведено в Євро згідно курсу валют сума заборгованості становила 13306 Євро, що і зазначено у власноруч написаній відповідачами розписці. Оскільки відповідачі перестали сплачувати йому проценти та не повертали боргу він звернувся до відповідача [PERSON] з письмовою претензією про повернення суми позики, яка становить 5018 Євро, але відповідач проігнорував його претензію. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму боргу 5018 Євро в перерахунок на гривні станом на 01.09.2016 року в сумі 149588 грн. та понесені ним при зверненні з позовом до суду судові витрати. При судовому розгляді справи позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Не заперечував той факт, що дійсно ним і [PERSON] бралася в борг у позивача сума 15000 доларів США під відповідні проценти, про що він власноруч написав розписку, яка була підписана ним та [PERSON] . Кошти бралися на розвиток бізнесу, а не на особисті потреба. Спочатку проценти ними платилися регулярно, а потім бізнес розвалився і вони втратили можливість виплачувати кошти. Також підтверджує той факт, що борг ними був в 2008 році переведений в Євро про що він також писав розписку, яка була підписана ним та [PERSON] Вважає, що на сьогоднішній день вони жодних боргів перед [PERSON] не мають. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що дійсно ним разом з [PERSON] бралася в борг у позивача [PERSON] сума 15000 доларів США на розвиток бізнесу, яка в послідуючому була переведена в Євро, про що [PERSON] писав розписки, а він їх підписував. Вважає, що кошти ними повернуто позивачеві. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] 26.07.2007 року передав в борг [PERSON] та [PERSON] суму 15000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Дата повернення коштів не оговорена в розписці. Мається ще одна розписка за якою сума боргу переводиться в Євро та становить станом на 09 січня 2008 року 13306 Євро. В розписці також не оговорюється термін повернення коштів (а.с. 7, 28) Дані факти не заперечуються відповідачами. За правилами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 208 та ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та двосторонніми чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, надані позивачем розписки підтверджують укладення між ним та відповідачами договору позики. В розписках не оговорено термін повернення грошових коштів. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що для укладення договору позики необхідно досягнення згоди між сторонами з цього приводу, в тому числі досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру позики, її строку (без зазначення строку), а також щодо обов'язку повернути позичені кошти. Належними доказами, які підтверджують укладення договору позики, згідно вказаних норм, є або договір позики, або розписка. Позивачем предявлено до відповідача [PERSON] претензію, щодо повернення грошового боргу (а.с.8). Крім того, суд вважає такою претензією саму позовну заяву, яка була подана 22.09.2016 року до Миргородського міськрайонного суду. Наявність оригіналу розписок у позивача, підтверджує той факт, що відповідачами грошові кошти за договором позики не повернуто. Отже, сума боргу відповідачів перед позивачем складає 5018 Євро, оскільки зворотного відповідачами не доведено. Позивач просить стягнути суму боргу з відповідачів в перерахунку на гривні станом на 01.09.2016 року. Суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ст. 11 ЦПК України. 01.09.2016 року курс Євро по відношенню до гривні становить 2903,3648 грн. Отже: 5018Євро х 2903,3648 грн. = 145690 грн. 85 коп. і саме ця сума підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача. Зважаючи на вище викладене, позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення на користь позивача з відповідачів на підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial