Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

24.02.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання на користь сина [PERSON] . Обґрунтовуючи вимоги заяви, позивач зазначає, що з 2001 року по 2019 рік він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі. Шлюб був розірваний рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2019 року. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати і проживає станом на сьогодні з позивачем, а дочка [PERSON] проживає з відповідачем. У травні 2019 року відповідач звернулась до суду з позовом нього про стягнення аліментів на обох дітей. Попри те, що син залишився проживати з ним, він сплачував аліменти на обох дітей, відповідно до рішення суду. На даний час син [PERSON] досяг повноліття однак продовжує навчання в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу на першому курсі денної форми навчання. У зв`язку з чим немає змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток і жодної матеріальної допомоги відповідач не надає. Відповідач працює старшим радіотелеграфістом у військові частині А1349 та одержує заробітну плату, надає послуги репетитора з іноземної мови, що забезпечує додатковий дохід у зв`язку з чим має змогу надавати матеріальну допомогу. І тому просить стягнути аліменти на навчання сина в сумі 2500 грн. 09.03.2021 року позивач подав уточнену позовну заяву, і просить стягнути з відповідачки аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі 1/6 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно та до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку. 16.03.2021 від відповідачки надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що позов не визнає. Вказала, що з 18 липня 2019 року шлюб між нею та позивачем розірвано, оскільки позивач зраджував її з іншою жінкою, про що дізналась та розповіла її дочка [PERSON] . Після розлучення змушена орендувати квартиру, щоб створити дочці належні умови проживання. Син залишився жити з позивачем та його батьками у їх квартирі. З 31 травня 2019 року позивач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі ј від усіх видів заробітку, згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 22.08.2019 на сина позивач сплачував аліменти тільки два місяця до досягнення ним повноліття, а не так як це зазначив позивач. Кошти за два місяці повернула синові, оскільки він проживав з батьком в той період. З вересня 2020 року дочка [PERSON] стала студенткою Львівського національного університету ім. Івана-Франка. Навчання і проживання в іншому місті потребують немалих коштів, а особливо оренда житла. Власне тому порадивши з дочкою, подала позовну заяву про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до рішення від 04 березня 2021 року, по справі № 344/18165/21 суд стягнув з позивача на користь повнолітньої дочки [PERSON] , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини доходів щомісячно до закінчення нею навчання, але не пізніше ніж досягнення нею двадцяти трьох років Вказала, що заробітна плата відповідача становить близько 28 000 грн. на місяць. Син [PERSON] навчається на третьому курсі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу денної форми навчання, а також підробляє після навчання, намагаючись самостійно здобувати собі заробіток. Вона є військовослужбовцем ЗСУ, працює у військові частині А1349 м. Івано-Франківська, несе бойові чергування і немає ніякої можливості і часу займатися додатковою роботою. Її зарплата в місяць в середньому складає 13000 грн., при цьому змушена оплачувати оренду квартири де живе з дочкою та орендує у м. Львів, де навчається дочка, це становить значні затрати і тому на даному етапі утримувати сина матеріально немає можливості. Ухвалою суду від 10 березня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] . Позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав викладених в ньому. Відповідач позову не визнала, суду пояснила, що жодної матеріальної можливості надавати допомогу сину у вигляді аліментів немає, в той же час син достатньо заробляє самостійно, за житло і навчання не оплачує, тому такої потреби в його утриманні немає. ЇЇ доходи, які становлять близько 13 000 грн. на містять, значно перевищують витрати, які вона несе, зокрема по утриманню доньки, а саме орендна плата за квартиру за місцем навчання у м. Львові. Особисто, вона ( відповідач) немає власного житла і змушена винаймати квартиру і для себе. Натомість, відповідач має значно вищі доходи, про що, на її думку, також свідчить придбання ним автомобіля. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 15.08.2001 серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) З довідки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу від 16.02.2021 вбачається, що [PERSON] є студентом І курсу денної форми навчання такого закладу (а.с.8). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 липня 2019 року вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , в розмірі ј усіх видів заробітку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31 травня 2019 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.9-13). 04.03.2021 рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини доходів заробітку щомісячно, починаючи з 30 грудня 2020 року до припинення навчання, але не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років (а.с.30). Позивач зазначив, що його середньомісячний дохід становить близько 28 000 грн., відповідач вказала про свій середньомісячний дохід в розмірі близько 13000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції, передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Беручи до уваги засаду рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначену ч. 1ст. 141 СК України, відповідно до вимог абзацу 2 ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Приписами ст. ст.12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд приймає до уваги доводи позивача, про те, що син [PERSON] несе витрати пов`язанні з харчуванням, навчанням, що є досить значними, а тому потребує допомоги на утримання. Після розірвання шлюбу між батьками, залишився проживати з батьком [PERSON] . Суд враховує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Також, суд приймає до уваги, особу відповідача ( працездатна, молодого віку, офіційно працевлаштована), яка має на утриманні дочку [PERSON] , яка навчається у м. Львові. Несе витрати на утримання такої поряд з позивачем ( з останнього, як встановлено вище, стягуються аліменти на її утримання). Також суд враховує, що відповідач немає власного житла, несе витрати по його найму та утриманню. У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6-1296цс15, зазначається, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Так, повнолітній син сторін має право на отримання допомоги від батьків і є таким, що потребує такої допомоги, оскільки не досяг 23 річного віку і продовжує навчання. При цьому, суд бере до уваги, що навчання такого здійснюється за місцем проживання, самостійних витрат у утриманні житла такий не бере. Суд враховує встановлений законом прожитковий мінімум, і визначений законом гарантований розмір аліментів у розмірі прожиткового мінімуму, і що для визначення особи такою, що не потребує матеріальної допомоги, особа має бути забезпечена на рівні мінімального прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. Суд вбачає належні підстави для стягнення аліментів з відповідачки у розмірі 1/9, що буде відповідати вимогам розумності та можливості відповідачки надавати таку допомогу, виходячи з встановлених обставин, не буде надмірним, оскільки становитиме близько 1444 гривень від зазначеної нею суми заробітної плати. Так, відповідач вказала, що син [PERSON] , має власні доходи, так як працює, однак належних доказів цьому не надано, а також, чи такі є регулярними і чи такі значно перевищують її дохід, і повністю забезпечують потреби дитини. Тому, такі доводи відповідача не можуть бути підставою для відмови у позові. Згідно ст.191 СК України аліменти за загальним правилом присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 24.02.2021 до припинення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 908 грн. з відповідачки в дохід держави. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed