Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

23.05.2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, який в подальшому уточнено, до [PERSON] про визнання автомобіля [NUMBER], обєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділу майна, набутого за час шлюбу, шляхом стягнення з відповідача на її користь грошових коштів у сумі 166\~560 гривень, як вартість ? частини спільного сумісного майна колишнього подружжя. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], уточненні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з наступних підстав Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року по листопад 2011 року. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 21.11.2011 року, яке вступило в законну силу, шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу подружжям було придбане спільне майно у вигляді автомобіля [NUMBER], який у грудні 2010 року відповідачем, без згоди позивачки, було продано за 12\~000 доларів США. Сума, за яку відповідачем було продано автомобіль, підтверджується ним особисто у запереченнях на позов від 08.08.2014 року по іншій цивільній справі №519/1046/13ц, де також зазначено, що позивачка отримала від нього за половину вартості автомобілю 6\~000 доларів США, про що є в нього розписка [PERSON] Однак позивачка заперечує факт отримання нею від [PERSON] грошових коштів за проданий без її відома автомобіль [NUMBER], та існування взагалі в природі розписки про отримання за це коштів. Крім того, вважає, що із зібраних доказів убачається, що договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], є фіктивним, оскільки оцінено автомобіль в 100 гривень та переоформлено на батька відповідача [PERSON], [INFO]. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не бажає досягнути угоди з позивачкою про добровільний поділ придбаного ними у шлюбі автомобіля, нею подано в суд даний позов, який вона, з урахуванням уточнень, просить задовольнити. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі, вважають їх безпідставними та просили в їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень представник відповідача [PERSON] послався на те, що спірний автомобіль [NUMBER], дійсно було придбано та продано у період шлюбу відповідача з позивачкою за її згодою. Сума вартості автомобіля, яку вказує представник позивача, не підтверджено ним жодним доказом, а є припущенням щодо можливої вартості автомобіля. Згідно наданих відповідачем доказів, автомобіль «Черрі-Тігго» 2007 року випус-ку, ним придбано за договором купівлі-продажу від 14.10.2008 року за 17.00 гривень, а продано 10.12.2010 року за 100.00 гривень. Докази про отримання позивачкою від відповідача 6000 доларів США підтверджується розпискою [PERSON], яка нею написана у її особистому зошиті, але на теперішній час не може бути надана суду, оскільки залучена до матеріалів іншої цивільної справі про визначення місця проживання спільної дитини сторін, яка на теперішній час перебуває в провадженні ВСУ. Крім розписки, отримання позивачкою від відповідача в 2010 році грошових коштів в розмірі 6000 доларів США підтверджується її особистими поясненнями в судових засідання при розгляді інших справ за участю цих сторін та діями позивачки, яка після розірвання шлюбу з вимогою про поділ майна до [PERSON] не зверталася на протязі біля трьох років, а звернулася тільки перед закінченням строку позовної давності після того, як дізналася, що відповідач повернув за неї більшу частину боргу, який вона встигла зробити за час шлюбу, оскільки з 2002 року ніде не працювала і не намагалася працевлаштуватися. За викладених обставин просить в задоволенні позову відмовити та скасувати арешт, накладений ухвалою суду на 1/3 частку квартири, що належить відповідачу на праві власності. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд задовольняє позов частково з наступних підстав. Відповідно до норм ст.368 ч.3 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, режим спільної сумісної власності майна, що набуто подружжями у період шлюбу, встановлений законом, тому окремо, судовим рішенням, встановленню не підлягає. У звязку з чим, вимога позивача про визнання автомобіля [NUMBER], набутого сторонами у шлюбі, обєктом права спільної сумісної власності подружжя, заявлена безпідставно. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом установлено, що сторони 14.10.2005 року уклали шлюб, який рішенням Южного міського суду Одеської області від 21.11.2011 розірвано. Рішення вступило в законну силу 08.11.2012 року /а.с.9-11, 217-220/. - 2 - В період шлюбу сторони придбали автомобіль «Черрі-Тігго», 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], за угодою купівлі-продажу від 14.10.2008 року, оформленої на Товарної бірже «Регіональна універсальна товарна біржа», де покупцем виступав [PERSON], а покупна ціна автомобіля зазначена 17.00 гривень /а.с.210-211/. Згідно довідки Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області від 18.06.2015 року, з 23.10.2008 року власником автомобіля «Черрі-Тігго», 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №192231, виданого 30.12.2008 року взамін тимчасового реєстраційного талону, був [PERSON] За заявою [PERSON] 30.11.2010 року автомобіль [NUMBER], було знято з обліку та 10.12.2010 року зареєстровано на імя [PERSON], [INFO], згідно довідки-рахунку КІМ399991 від 10.12.2010 року, де ціна вартості автомобіля вказана 100.00 гривень, та надано державний номер [NUMBER], /а.с.155, 212/. Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладання одним із подружжя договорі, які потре-бують нотаріального посвідчення і (або) нотаріальної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріальна засвідчена. Відповідачем доказів про продаж автомобіля [NUMBER], що має статус майна, набутого у шлюбі, за згодою другого з подружжя, суду не надано, як і не надано доказів сплати позивачу грошової суми від половини вартості спірного автомобіля. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, не досягнуто, шлюбний договір сторонами не укладався. Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосо-вується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач скористалася своїм правом і в межах строку позовної давності звернулася до відповідача про виділ своєї частки майна, що було набуто у період шлюбу. Згідно п.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, відповідно до ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування визначення позивачем вартості спірного автомобіля у сумі 12\~000 доларів США, з яких ? частка вартості автомобіля, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача в якості її грошової компенсації, становить 6\~000 доларів США, що в еквіваленті станом на березень 2015 року складає 166\~560 гривень, посилається на письмові заперечення відповідача, надані ним по іншій справі, що розглядалася в суді між тими же сторонами, де відповідач зазначав, що сплатив позивачці 6\~000 доларів США в якості компенсації її частки за автомобіль /а.с.91/. Однак, дане ствердження ґрунтується на припущеннях сторони позивача, та не береться судом до уваги, оскільки не підтверджено належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, як і ствердження відповідача про вартість автомобіля в межах ста гривень та отримання позивачем у грудні 2010 року від відповідача шості тисяч доларів США в якості компенсації за її частку в автомобілі. Суд, при визначенні вартості спірного автомобіля приймає в якості доказу висновок Одеського науково-дослідного експерно-криміналістичного центру МВС України №15 від 20.02.2017 року, зроблений при проведенні автотоварознавчого дослідження автомобіля «Черрі-Тігго», 2007 року випуску, станом на 10.12.2010 року. Згідно вказаного висновку середня ринкова ціна автомобілів марки «Черрі-Тігго», 2007 року випуску, тип палива бензин, обємом 1998 куб.см. станом на 10.12.2010 року становила 103703.89 (сто три тисячі сімсот три) гривень 89 копійок /а.с.246-247/, з яких ? частка становить 51\~851.50 гривень. Наведений доказ іншими доказами не спростований та відповідає положенню ст.57 ЦПК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Підстави, визначені ч.6 ст.154 ЦПК України, для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту 1/3 частки квартири, що належить відповідачеві на праві спільної часткової власності, відсутні. На підставі ст.ст.60,63,65,70,72 СК України, ст.368 ЦК України і

Outcome: partial