Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

23 квітня 2015 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення до квартири. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування серії НАК934983 за № 614 від 25.03.2015 р. він являється власником ? частини квартири під № 5 в будинку № 6 по вул. Перемоги в м. Ужгород. Інша ? частина вказаної квартири належить на праві власності відповідачці. Підставою виникнення спірних правовідносин стало те, що відповідачка порушує правила соціального співжиття, а саме всіляко перешкоджає [PERSON] потрапити до квартири. З викладених обставин [PERSON] просить суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою під № 5 в будинку № 6 по вул. Перемоги в м. Ужгород шляхом вселення його до вказаного житлового приміщення та зобовязання [PERSON] не чинити останньому перешкод у вселенні та користуванні вказаною квартирою. Позивач, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, однак скерував до суду заяву від 09.07.2015 року, в якій просив справу розглянути без його участі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає приписам ст. ст. 169, 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що ? частини квартири за № 5 в будинку № 6 по вул. Перемоги в м. Ужгороді належить позивачу на праві власності, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією договору дарування ? частини квартири, укладеного 05.03.2015 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) (а.с. 5-6) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 35424041. Зі змісту договору вбачається, що вказана квартира складається із двох жилих кімнат, загальною площею 57, 6 м2, житлова площа складає 34, 4 м2. У удовому засіданні з відомостей, наданих відділом адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області від 05.05.2015 року за вих. № 4990 (а.с. 18) також встановлено, що місце проживання відповідача [PERSON], [INFO],зареєстровано 11.10.1996 року у Закарпатській області, Рахівському районі, м. Рахів, вул. Вербник, буд.121, що відповідає твердженням позивача у позовній заяві. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] у належній їй квартирі не проживає, при цьому, постійно чинить позивачеві перешкоди у користуванні його власністю, до квартири останнього не впускає та постійно змінює дверні замки, що не дозволяє [PERSON] користуватися вказаною квартирою. Вищевказані обставини, зокрема, підтверджуються висновком о/у СДСБЕЗ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 02.03.2015 року по матеріалах ЄО за №3425 від 01.04.2015 року. Водночас, відповідачем не надано будь-яких заперечень на позов, у тому числі щодо спроб добровільного визначення порядку спільного користування вказаною квартирою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 321 ЦК України також регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності, а стаття 379 ЦК України цієї глави вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст.155 ЖК України, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування належним йому жилим приміщенням. У відповідності до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а частиною 2 статті 386 цього Кодексу також встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У звязку з наведеним, вказане право позивача підлягає захисту шляхом усунення наведених перешкод. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 243.60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved