Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

23 листопада 2016 року позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за грошовим зобовязанням, де просить суд стягнути з [PERSON], на його користь 132\~325.75 грн., заборгованості за грошовим зобовязанням, з яких : 83\~926.50 грн., - проценти за користування позикою; 44\~168.43 грн., втрати від інфляції; 4\~230.82 грн., - 3% річних від простроченої суми боргу та 1323.26 грн., судових витрат, повязаних з оплатою судового збору, оскільки у добровільному порядку Відповідач не повернув суму позики, що була стягнута із останнього за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 25.04.2014 року. Зазначене рішення суду про її стягнення ні у добровільному, ні в примусовому порядку не виконано, відтак вважає, що грошове зобовязання не припинилося і продовжує існувати. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23 квітня 2009 року між ним та Відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого Позивачем було передано Відповідачу у власність 7000.00 доларів США зі сплатою 5% в місяць за користування позикою, які Відповідач зобовязався повернути Позивачу до 23 жовтня 2009 року. На підтвердження укладення договору позики, його умов та факту передачі грошової суми Відповідачем була написана розписка. Проте, до настання терміну повернення позики 23.10.2009 року, Відповідач не повернув взяті у борг грошові кошти, чим порушив договірне зобовязання. За таких обставин Позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення з Відповідача коштів отриманих за договором позики. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 25.04.2014 року, яке набрало законної сили 09.10.2014 року, встановлено вищевказані обставини та стягнуто з Відповідача на користь Позивача 199\~979.60 грн., за договором позики від 23.04.2009 року, з яких: 55\~951.00 грн., - основний борг; 137\~079.95 грн., - проценти за користування позикою; 6\~948.65 грн., - 3% річних за порушення грошового зобовязання. На день звернення Позивача з позовом до суду, Відповідач не повернув суму позики, рішення суду про її стягнення ні у добровільному, ні в примусовому порядку не виконано, відтак грошове зобовязання не припинилося і продовжує існувати. У судове засідання [PERSON], та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 18.02.2016 року не зявилися, проте представником позивача до суду подано заяву щодо розгляду справи у його відсутності та відсутності довірителя позивача по справі [PERSON] Заявлені позовні вимоги позивача підтримує із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити позов [PERSON], у повному обсязі. Не заперечує стосовно розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином і завчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про, що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.23). Клопотання про відкладення розгляду справи або клопотання про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходило, у звязку з чим і на підставі положень ст.ст.224, 225 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], до [PERSON], про стягнення заборгованості за грошовим зобовязанням підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.526 ЦК України слідує, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу ЦК України ...; відповідно до ст.530 ЦК України слідує , що якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін )...; відповідно до ст.536 ЦК України слідує, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Частиною 1 статті 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами статті 598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Крім цього ст.ст.610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання ), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 23 квітня 2009 року Відповідач отримав від Позивача кошти в сумі 7000.00 доларів США під 5% в місяць за користування позикою, остаточною датою повернення боргу сторонами домовлено 23 жовтня 2009 року. Даний факт посвідчено розпискою, яка міститься в матеріалах справи № 287/639/13-ц, з підписом Відповідача, як зазначено в розписці. Однак взятих на себе зобовязань Відповідач, до настання строку повернення позики 23.10.2009 року не виконав, і не повернув взяті у борг грошові кошти, чим порушив договірне зобовязання. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 25.04.2014 року, яке набрало законної сили 09.10.2014 року, встановлено вищевказані обставини та стягнуто з Відповідача на користь Позивача 199\~979.60 грн., за договором позики від 23.04.2009 року, з яких: 55\~951.00 грн., - основний борг; 137\~079.95 грн., - проценти за користування позикою; 6\~948.65 грн., - 3% річних за порушення грошового зобовязання. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України слідує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З розрахунків наведених Позивачем, вбачається, що сума заборгованості з врахуванням процентів за користування позикою, врахуванням інфляції та 3 проценти річних становить 132\~325.75 грн., (а.с.6-8). Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Приписами частини другої статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведені норми та враховуючи те, що відповідач [PERSON], не виконує свої грошові зобовязання, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], має право на одержання від Відповідача процентів за користування позикою, втрат від інфляції та трьох процентів річних. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved