Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

22.12.2017 позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, в якій просить : визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в квартирі за адресою : [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину. В якій зареєстрований її син [PERSON], як член сім'ї власника та його дружина, її невістка [PERSON] та донька, її онука [PERSON], [INFO], які фактично проживають за цією адресою. Крім цього у вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON], його дружина [PERSON], та їх діти, її онуки, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які фактично не проживають у вказаній квартирі та проживають за адресою : [ADDRESS]. Вона зверталась до відповідачів з прохання добровільно знятися з реєстрації, проте таке прохання вони ігнорують. Починаючи з жовтня 2014 року і по теперішній час відповідачі не беруть участі в оплаті комунальних послуг, матеріальної допомоги по утриманню житла не надають, участі в утриманні квартири не приймають. В квартирі будь-яких речей належних відповідачам немає. Позивач також вказує, що наявність зареєстрованих в її квартирі осіб, які не користуються нею, створює їй не зручності та не відповідає її інтересам. Факт реєстрації відповідачів в належній їй квартирі порушує її права, як власника. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Від [PERSON] 16.04.2018 надійшла заява про визнання позову та прохання розглянути справу без його участі. В підготовчому засіданні позов визнав (а. с. 29). Відповідачі [PERSON], [PERSON],, [PERSON] про дату час та місце розгляду справи повідомлені, про причину неявки суд не повідомили. Від представника третьої особи також надійшла заява про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання просила врахувати інтереси малолітньої [PERSON] (а.с. 45). Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], яка складається із двох кімнат, загальною площею 51,6 кв.м., житловою - 26, 5 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав (а. с. 6-7). Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані : позивач, її син - [PERSON], невістка - [PERSON], онуки - [PERSON], [PERSON], син - [PERSON], невістка - [PERSON], онука - [PERSON], що підтверджується актом та довідками виданими ЖК «Жовтень» (а. с. 8-9). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітня [PERSON] у вказаній квартирі не проживають більше десяти років, що підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 22.09.2017 (а. с. 8) та показами допитаних в судовому засіданні свідків : [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч. 2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення . А також, с уд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідачі, які зареєстровані в належній позивачу квартирі, проте тривалий час, без поважних причин за місцем реєстрації не проживають - вони втратили право користування вказаним жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved