Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

23.11.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 01.11.2011 року між банком і відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Пам'ятку клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи. Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 2000 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку, а відповідач зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків має прострочену заборгованість. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути з відповідача на користь банку кредитні кошти станом на 30.09.2015 року в розмірі 11224,28 грн., з яких тіло кредиту - 1203,45 грн., проценти - 6410,15 грн., комісія- 2600 грн., штраф ( фіксована частина) 500 грн., штраф ( процентна складова )- 510,68 грн та судові витрати 1218,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просить суд застосувати строки позовної давності, передбачені діючим законодавством, та на цій підставі відмовити в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з тим, що на день звернення до суду сплинули строки позовної давності. При цьому пояснив , що розрахунок заборгованості, що доданий позивачем до матеріалів цивільної справи заборгованість виникла 26.06.2012 року - сума 1421, 26 грн., позовна заява подана Позивачем до суду лише 10.11.2015 року. Умовами кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7 % від суми заборгованості та строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Вважає , що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту мав здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Згідно умов договору сторін вбачається, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Що стосується стягнення штрафу та пені, то відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено відповідальність боржника у вигляді штрафу за порушення строків повернення платежів більш ніж на ЗО днів. Таким чином вказані строки також прострочені. Представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов підтримав та просить суд його задовольнити в повному обсязі. При цьому заперечує щодо застосування строків позовної давності та звертає увагу що 18.02.2013 року відповідач здійснив часткове погашення боргу на суму 420 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності. Крім того вказує , , що договір про надання банківських послуг містить умови, що після закінчення річного сроку його дії, договір лонгується на новий строк, тобто щоразу на рік. Суд вислухавши сторони , дослідивши докази вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 01.11.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» і відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Пам'ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи. За умовами договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 2000 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку терміном на один рік, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом і процентами. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та привил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту укладення, тобто до 01.11.2012 року. Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав обов'язків по поверненню кредиту, після закінчення строку договору має заборгованість станом на 30.09.2015 року в розмірі 11224,28 грн.,грн., чим порушує права банку як кредитора, що стверджується розрахунком боргу. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, яка свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч.ч.3-4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії договору про надання банківських послуг, тобто після 01.11.2012 року, відповідач в період трирічного строку позовної давності вніс платіж на погашення кредиту 18.02. 2013 року в розмірі 420 грн., що стверджується наданим позивачем розрахунком боргу . Наведене у свою чергу свідчить про те, що відповідач вчинила дії, які свідчить про визнання ним свого боргу, що у свою чергу свідчить про переривання перебігу позовної давності та початок цього перебігу заново. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов Приватбанку підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Поскільки відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 2000 грн. та не виконав обов'язків по їх поверненню, покладених на неї договором про надання банківських послуг від 01.11.2011 року, має заборгованість, чим порушує права банку як кредитора, то суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору вважає за необхідне захистити права кредитора і стягнути з відповідача на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 7613,60 грн., з яких тіло кредиту 1203,45 грн., проценти - 6410,15 грн. При цому суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності щодо боргу за тілом кредиту та процентами, поскільки сплата відповідачкою платежу за кредитом в розмірі 420 грн. 18.02. 2013 року перервала перебіг позовної давності, його перебіг почався заново і банк звернувся до суду з позовом в межах трирічного строку. В той же час є підстави для застосування передбаченого ст.258 ЦК України річного строку позовної давності щодо стягнення штрафу в розмірі 822,22 грн., поскільки останній платіж відповідач сплатив 18.02. 2013 року, а згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф сплачується позичальником у випадку затримки платежу більш ніж на 30 днів. Отже банк пропустив річний строк позовної давності. Також суд не знаходить підстав для стягнення із позичальника комісії в розмірі 2600 грн., поскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які разом із заявою є частиною кредитного договору, не містять положень про сплату позичальницею комісії. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати .

Outcome: dismissed