Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

23.12.2016 р. Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання зазначених осіб такими, що втратили право користування квартирою № 10 по вул. Пушкінській 7 в м. Одесі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Натомість, відповідачі ніколи не проживали і на даний час не проживають в ній. Однак, збереження їх реєстрації створює позивачу додаткові перешкоди у реалізації його повноважень щодо розпорядження своїм майном та покладає на позивача додаткові фінансові зобовязання, повязані зі сплатою комунальних послуг. Спираючись на положення ст.ст. 316, 317, 319, 321, ч.1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та встановити порядок виконання рішення, згідно з яким воно буде підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання. Представник Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності та, за наявності підстав, ухвалити заочне рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не зявилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Тому згідно ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути справу за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 24 вересня 1996 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6824, Німецькою Євангелічно-лютеранською церквою України було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,4 кв.м. 05.06.2006 р. було проведено державну реєстрацію зміни найменування Німецької Євангелічно-лютеранської церкви України, найменування змінено на «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України». Згідно довідки № 205 від 20.10.2016 р., виданої Комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Порто-франківський», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 28 березня 2016 р. Церковним Управлінням (Єпископатом) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України було укладено договір оренди житлового приміщення № 14/03-2016, відповідно до якого квартира [ADDRESS] була передана в найом [PERSON] З моменту укладення договору оренди і по теперішній час зазначена квартира здається в найом. На підтвердження розрахунків сторін за договором оренди позивачем надано копії прибуткових касових ордерів. Відповідно до підтвердження Органу реєстраційного обліку м. Регенсбург (Німеччина), [PERSON] з 26.03.2015 р. зареєстрована за адресою: Швабельвайзер Донаууфер, 32. Відомостей про теперішнє місце перебування (проживання) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України не має. 29 грудня 2016 р. жильцями будинку № 7 по вул. Пушкінській в м. Одесі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було складено акт про те, що громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 2014 р. не проживають в [INFO]. Згідно з правилом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. За змістом ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідачі за адресою спірної квартири не проживають, ця квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути зняті з реєстрації за цією адресою. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення на підставі заяви особи або її представника, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Таким чином, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування квартирою № 10 по вул. Пушкінській 7 в м. Одесі. Рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Outcome: approved