Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

22.11.2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.02.2013 р. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що згідно договору про відступлення права вимоги від 05.02.2013 р. він набув право вимоги і став кредитором за договором безвідсоткової позики на поворотній основі, а саме: договорами від 22.10.2007 р., 24.10.2007 р., 30.10.2007 р., 01.11.2007 р., 01.12.2007 р., 02.01.2008 р., 01.02.2008 р., 03.03.2008 р., 01.04.2008 р., 01.05.2008 р., 01.06.2008 р., 01.08.2008 р., 01.09.2008 р., укладеними між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя», та договором поруки № 280509/4 від 28.05.2009 р., укладеним між [PERSON] , Товариством з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» і Акціонерним банком «Синтез». За умовами укладеного договору одержав право замість [PERSON] вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» належного виконання всіх зобов`язань за основним зобов`язанням на суму 15 372 352,87 грн, втім договір був укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, сторони договору домовилися, що цей договір не буде мати для них правових наслідків, у тому числі передачі права вимоги, відповідних документів, що підтверджують це право, сплату винагороди. Ухвалою суду від 27.11.2019 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.12.2019 р. здійснено перехід у розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини справи, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно частини першої статті 262, статті 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагається. Згідно частин першої, другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняться у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За правилами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок заміни кредитора у зобов`язанні визначений статтею 516 ЦК України, зокрема, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Встановлено, що 05.02.2013 р. між відповідачем [PERSON] (первісний кредитор) та позивачем [PERSON] (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належать первісному кредиторові, і стає кредитором за договорами безвідсоткової позики на поворотній основі, а саме: договорами від 22.10.2007 р., 24.07.2007 р., 30.10.2007 р., 01.11.2007 р., 01.12.2007 р., 02.01.2008 р., 01.02.2008 р., 03.03.2008 р., 01.04.2008 р., 01.05.2008 р., 01.06.2008 р., 01.08.2008 р., 01.09.2008 р., укладеними між первісним кредитором і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» (боржник), та договором поруки № 280509/4 від 28.05.2009 р., укладеним між первісним кредитором, боржником та Акціонерним банком «Синтез» (основне зобов`язання). За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним зобов`язанням на суму 15 372 352,87 грн (частина перша договору). Відповідно до частини другої договору згідно з відступленням права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору винагороду у розмірі 15 372 352,87 грн. Строк сплати винагороди становить три роки (1 095 календарних днів) після дня набрання чинності цим договором. Згідно пункту 5.1 частини п`ятої договору договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 р. у справі № 520/1861/13-ц, що набрала законної сили, задоволено заяву представника [PERSON] - [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 1512/9774/2012 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» про стягнення заборгованості; здійснено заміну сторони виконавчого провадження [PERSON] по справі № 1512/9774/2012 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» про стягнення заборгованості на [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , [ADDRESS] (т. 2 а.с. 36). Зі змісту ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 р. вбачається, що 12.02.2013 р. представник заявника звернувся до суду із означеною заявою, в якій просив суд замінити сторону виконавчого провадження № 35779487, а саме: первісного стягувача [PERSON] [PERSON] , свої вимоги мотивував тим, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1512/9774/2012 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» про стягнення заборгованості; рішенням суду від 01.08.2012 р. позов задоволено, видано виконавчий лист; 08.01.2013 р. головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стояновим Романом Васильовичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 1512/9774/2012 року від 20.12.2012 р. винесена постанова про об`єднання виконавчого провадження у зведене, за яким боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя», стягувачем є [PERSON] ; крім того представник заявника посилався на те, що 05.02.2013 р. між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги; відповідно до вказаного договору [PERSON] набув права кредитора, у зв`язку з чим представник заявника звернувся до суду з даною заявою. Суд, задовольняючи заяву представника заявника, виходив з того, що особи, які беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду оповіщені належним чином у порядку статтей 74, 76, 77 ЦПК України, що 20.02.2013 р. заявник [PERSON] , зацікавлені особи [PERSON] , представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» Проців Ярослав Ярославович надали до суду заяви, в яких просили розглянути заяву про заміну сторони виконавчого провадження у їх відсутність, підтримавши вимоги заяви у повному обсязі, та, ознайомившись і дослідивши матеріали справи, заяву представника заявника, суд вважав її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 512/9774/2012 р. за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» про стягнення заборгованості було встановлено, що 20.07.2012 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом і просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» заборгованість за договорами позики та компенсацію витрат за договором поруки в сумі 15 372 352,87 грн, що складається з: 13 124 001,29 грн загальної суми заборгованості за договорами позики з урахуванням інфляції, пені та 3 % річних; 2 248 351,58 грн загальної сума заборгованості компенсації витрат за договором поруки з урахуванням інфляції, пені та 3% річних. Свої вимоги позивач мотивував тим, що протягом 2007-2009 років між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» було укладено низку договорів безвідсоткової позики на поворотній основі, а саме: договори від 22.10.2007 р., 24.10.2007 р., 30.10.2007 р., 01.11.2007 р., 01.12.2007 р., 02.01.2008 р., 01.02.2008 р., 03.03.2008 р., 01.04.2008 р., 01.05.2008 р., 01.06.2008 р., 01.08.2008 р., 01.09.2008 р., відповідно до зазначених договорів позивач, як засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя», надав відповідачу безвідсоткові позики на поворотній основі на загальну суму 6 812 479,10 грн, 27.05.2009 р. між позивачем та відповідачем до кожного із укладених договорів було укладено додаткові угоди (додаються), відповідно до яких до договорів вносилися зміни щодо терміну повернення позик, а саме: було встановлено єдиний термін повернення - до 15.05.2011 р., встановлювалася відповідальність за несвоєчасне повернення сум позики - у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день такого прострочення; рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2012 р. позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, а 20.12.2012 р. видано виконавчий лист; 08.01.2013 р. головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стояновим Романом Васильовичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 1512/9774/2012 р. від 20.12.2012 р. винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене, де стягувачем є [PERSON] . Суд, задовольняючи заяву представника заявника про заміну сторони виконавчого провадження, керувався частиною другою статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий лист. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом; частиною першою статті 378 ЦПК України, згідно якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником; пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, згідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином; статтею 514 ЦК України, згідно якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом, врахував ту обставину, що 05.02.2013 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги, що відповідно до вказаного договору [PERSON] набув права кредитора. За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. Відповідно до частини першої статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно врахувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із позовом, ставлячи питання про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, посилається на частину другу статті 203, частину першу статті 215, статтю 234 ЦК України, стверджує, що договір був укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, що сторони договору домовилися, що цей договір не буде мати для них правових наслідків, у тому числі передачі права вимоги, відповідних документів, що підтверджують це право, сплату винагороди. Із відзиву [PERSON] на позовну заяву [PERSON] , пояснень відповідача у судовому засіданні слідує, що проект з будівництва багатоквартирного житлового будинку у [ADDRESS] реалізовувався, починаючи з 2005 р., що потребувало значних коштів, які вносилися ним у якості фінансової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя». У 2012 р. втомився чекати повернення вкладених коштів, які знецінювалися, а тому, коли [PERSON] запропонував придбати у нього право вимоги з метою подальшої реалізації проекту, погодився, вважаючи пропозицію вигідною. [PERSON] повністю реалізував своє право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» шляхом реєстрації на себе права власності на квартири в житловому будинку по [ADDRESS] , які він отримував в рахунок погашення товариством своїх зобов`язань перед ним (взаємозалік зустрічних вимог), відповідачу відомо, що в подальшому ці квартири були реалізовані різним фізичним особам, а за рахунок частини коштів, отриманих від їх продажу, було завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку за цією адресою, іншу частину коштів [PERSON] залишив собі. Зазначені твердження відповідача, зокрема, про те, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні вивченням Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вербовською Д.В. № 79287665 від 31.01.2017 р., № 79287868 від 31.01.2017 р., № 79288158 від 31.01.2017 р., № 79288686 від 31.01.2017 р., № 79285621 від 31.01.2017 р., № 79289157 від 31.01.2017 р., № 79289327 від 31.01.2017 р., № 79289444 від 31.01.2017 р., № 79289795 від 31.01.2017 р., № 79289985 від 31.01.2017 р., № 79290045 від 31.01.2017 р., № 79290110 від 31.01.2017 р., № 79290151 від 31.01.2017 р., № 79290250 від 31.01.2017 р., № 79290301 від 31.01.2017 р., № 79290388 від 31.01.2017 р., № 79290431 від 31.01.2017 р., № 79290515 від 31.01.2017 р., № 79290697 від 31.01.2017 р., № 79290779 від 31.01.2017 р. (т. 1 а.с. 48-177); означені довідки свідчать про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» і [PERSON] : 10.05.2013 р. низки договорів купівлі-продажу майнових прав, 17.08.2013 р. договорів про залік зустрічних вимог, 19.09.2013 р., 07.10.2013 р. і 11.10.2013 р. актів приймання-передачі нерухомого майна, про видачу 12.11.2013 р. довідок про розрахунок в повному обсязі, тобто позивач реалізував набуте право вимоги доТовариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя». Отже договір від 05.02.2013 р. про відступлення права вимоги, передбачений статтею 512 ЦК України, за формою відповідає вимогам статтей 513-516 ЦК України, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 р. у справі № 520/1861/13-ц, що набрала законної сили, свідчить про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» (боржник) був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, тому договір не може бути визнаний недійсним, при таких обставинах суд знаходить позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed