Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

22.10.2018 ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.05.2017 в розмірі 1 798,17 грн та 1 762,00 грн. в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 1 500,00 грн, а відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.07.2018 утворилась заборгованість у розмірі в розмірі 1 798,17 грн, з яких: загальна сума основної заборгованості (основного боргу) - 1 493,71 грн; загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 268,54 грн; загальна сума заборгованості за розрахунково-касове обслуговування - 11,00 грн; загальна сума нарахованої пені - 20,08 грн; загальна сума інфляційних втрат від простроченої заборгованості по процентам - 1,66 грн; загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту - 1,47 грн; загальна сума 3% річних від прострочених сум по процентам - 1,71 грн. Ухвалою суду від 26.10.2018 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному сайті Судової влади у мережі Інтернет, правом подання відзиву не скористався. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, при наявності часткових заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 31.05.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір у вигляді заяви приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) /а.с.7-17/. Відповідно до умов вказаного Договору відповідачу банком було відкрито поточний рахунок № 26259502719579 в гривнях на умовах тарифного пакету «Зарплатний» та встановлено кредит у сумі 1 500,00 грн, з фіксованою процентною ставкою, що складає 30% річних за користування кредитними коштами. Із матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов'язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком /а.с. 5,6/ та не спростована відповідачем. Розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 23.07.2018 складає 1 798,17 грн, з яких: загальна сума основної заборгованості (основного боргу) - 1 493,71 грн; загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 268,54 грн; загальна сума заборгованості за розрахунково-касове обслуговування - 11,00 грн; загальна сума нарахованої пені - 20,08 грн; загальна сума інфляційних втрат від простроченої заборгованості по процентам - 1,66 грн; загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту - 1,47 грн; загальна сума 3% річних від прострочених сум по процентам - 1,71 грн. Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стаття 530 ЦПК України). Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Позивачем надано належним чином завірені копії відповідних документів. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов'язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача сума судового збору у розмірі 1 762,00 грн, сплаченого позивачем при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved