Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

22.08.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивувала тим, що є власником двох земельних ділянок загальною площею 8,55 га, розташованих в межах території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, які належать їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 740899, виданого 07.11.2005 року Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованого за № 010501001989. Зазначений державний акт був нею втрачений про що позивач зробила оголошення в місцевій газеті. З метою відновлення державного акта позивач звернулась до державного реєстратора Веселинівської райдержадміністрації надавши паспорт та копію державного акта. Оглянувши зазначені документи державний реєстратор повідомив позивачці про те, що дані в державному акті - « [PERSON] » не відповідають даним зазначеним в паспорті - « [PERSON] ». Зазначені розбіжності в написані по батькові та відсутність оригіналу державного акту позбавляють позивачку можливості відновити документи, що підтверджують її право власності на земельні ділянки, а тому вона звернулась до суду та просить встановити факт належності їй державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 740899 виданого на ім`я « [PERSON] » та визнати за нею право власності на вищевказані земельні ділянки. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримала повністю. Представник відповідача Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області за довіреністю Коржинський Б .Г. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнають повністю. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З архівної копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 740899, виданого 07.11.2005 року Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області вбачається, що він виданий на ім`я « [PERSON] » та посвідчує її право власності на земельні ділянки загальною площею 8,55 га, що розташовані в межах території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області та передані для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається з довідки Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області від 17.07.2019 року позивач [PERSON] зверталась до райдержадміністрації з питанням внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на земельні ділянки загальною площею 8,55 га, які належать їй на підставі вищевказаного державного акта. Позивачці було відмовлено у внесені відомостей до реєстру речових прав з посиланням на розбіжності в написані по батькові, а саме, державний акт видано на ім`я « [PERSON]», що не відповідає паспортним даним, де позивач зазначена як « [PERSON] ». Крім того, внесенню відомостей до державного реєстру речових прав перешкоджає відсутність у позивачки оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Через наявні розбіжності в написані по батькові та втрату оригіналу державного акта позивач позбавлена повною мірою реалізувати своє право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема п. 6 вказаної статті передбачає встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до ч. 1 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені по батькові, або замість імені чи по батькові зазначені ініціали), суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що розпорядженням Веселинівської райдержадміністрації № 585-р від 30 вересня 2004 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам (32 чоловіка) для ведення особистого селянського господарства в межах території Широколанівської сільської ради та передано у власність громадян земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Згідно списку громадян, яким передано у власність земельні ділянки, що є додатком до розпорядження № 585-р від 30 вересня 2004 року, [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 8,55 га, з яких рілля - 8.34 га та пасовища - 0,21 га. З витягу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян (30 чоловік) для ведення особистого селянського господарства в межах території Широколанівської сільської ради вбачається, що на ім`я [PERSON] було виготовлено державний акт, який посвідчує її право власності на земельні ділянки площею 8,34 га з кадастровим номером 4821785600:06:000:0091 та площею 0,21 га з кадастровим номером 4821785600:04:000:0255. Згідно витягу з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю на ім`я [PERSON] було видано державний акт серії ЯА 740899. Разом з тим, згідно паспорта громадянина України позивач значиться як [PERSON] . Досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючому документі, а саме державному акті на право приватної власності на землю, допущена помилка у написанні по батькові позивача, усунення якої є неможливим в позасудовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дана позовна заява в цій частині є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, а факт належності позивачці державного акта встановленим. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що 07.11.2005 року Веселинівською райдержадміністрацією позивачці видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 740899, що посвідчує її право власності на земельні ділянки площею 8,34 га з кадастровим номером 4821785600:06:000:0091 та площею 0,21 га з кадастровим номером 4821785600:04:000:0255, що розташовані в межах території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області та передані для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується архівною копією державного акта. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010501001989, що підтверджується архівною копією державного акта та витягом з Книги реєстрації державних актів на право власності на землю громадян. Таким чином, з моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку позивач набула права власності на земельні ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Разом з тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивачка позбавлена можливості, оскільки оригінал державного акта було втрачено про що позивачкою було зроблено відповідне оголошення в газеті «Зоря» від 15.08.2019 року № 33. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4806967412019 від 22.07.2019 року позивачкою було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, в зв`язку з чим було уточнено площу земельної ділянки з кадастровим номером 4821785600:06:000:0091 з 8,34 га на 8,3368 га та здійснено реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4806967372019 від 22.07.2019 року позивачкою було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, в зв`язку з чим уточнено площу земельної ділянки з кадастровим номером 4821785600:04:000:0255 з 0,21 га на 0,2100 га та здійснено реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачка набула право власності на земельні ділянки площею 8,3368 гата площею 0,2100, з моменту реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 740899та відповідно до вимог чинного на той час законодавства, однак це її право не визнається органом державної реєстрації прав, оскільки державний акт нею був втрачений, а тому суд вважає, що заявлений позов в частині визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved