Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

22 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні дружини та призначення страхових виплат у зв`язку зі смертю потерпілої від професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що [INFO] померла його дружина [PERSON] , з якою перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2017 року та мешкали у шлюбі разом за адресою: [ADDRESS] по день її смерті. До дня смерті дружини вони являлись пенсіонерами, він має третю групу інвалідності за загальним захворюванням і розмір його пенсії за останні шість місяці з травня по жовтень 2019 року складає 1541 грн., інших доходів не має. У той час його померла дружина за життя була інвалідом першої групи, як така отримувала пенсію 1900 грн, крім того у зв`язку з встановленою втратою профпрацездатності 100 відсотків отримувала щомісячні страхові витрати у розмірі 4978,90 грн та ще постійно щомісячні виплати на спеціальний медичний догляд та сторонній догляд, таким чином сукупний дохід дружини був основним джерелом для існування їх родини. Як інвалід та член родини після смерті дружини він має право на одержання щомісячних страхових, у зв`язку з чим звертався до Жовтоводського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, однак листом від 30.10.2019 року йому відмовлено, у зв`язку з необхідністю підтвердження факту перебування на утриманні дружини. Позивач звертався до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою окремого провадження про встановлення факту перебування на утриманні померлої дружини [PERSON] . Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року заява [PERSON] була задоволена. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2020 року за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року було скасоване, заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, було залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що вбачається спір про право. З цих підстав позивач змушений звернутися з позовною заявою про встановлення цього юридичного факту та про зобов`язання призначити страхових виплати у зв`язку зі смертю потерпілої від професійного захворювання (а.с. а.с. 2 - 6). Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року позовну заяву з доданими до неї документами направлено за підсудністю до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська за місцезнаходженням відповідача (а.с. 34). Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. а.с. 37 - 38). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року ухвала Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року залишена без змін, а апеляційна скарга [PERSON] - без задоволення (а.с. а.с. 78 - 79). Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її в порядку спрощеного провадження до розгляду в судовому засіданні з викликом представників сторін (а.с. а.с. 88 - 89). Позивачем надано до суду додаткові докази у справі (а.с. а.с. 91 - 102). 20 січня 2021 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від відповідача надійшов відзив, в якому він зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що позивач не працював без поважних причин, він не міг бути на утриманні померлої [PERSON] , оскільки вона страждала на тяжку хворобу, потребувала постійного стороннього догляду, а всі одержувані нею кошти йшли на її лікування. Відповідач вказував, що ним виконувались всі зобов`язання щодо проведення виплат [PERSON] , передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування». Також відповідач зауважував, що позивач не міг перебувати на утриманні померлої [PERSON] , оскільки він сам одержував пенсію за інвалідністю, яка не була менше прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого законом (а.с. а.с. 113 - 116). В судовому засіданні 21 січня 2021 року позивач [PERSON] позовну заяву підтримав повністю, в обґрунтування заяви посилався на обставини, викладені у заяві, додатково пояснив, що він сам не працював, оскільки доглядав хвору дружину і при цьому сам є інвалідом. Представник позивача [PERSON] також вважала, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи зі стану його здоров`я, за яким встановлена інвалідність, та враховуючи співвідношення доходів, яке мало подружжя протягом часу до дня смерті дружини. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з мотивів, зазначених у відзиві. З метою забезпечення реалізації позивачем права на подання заперечення на відзив судом було оголошено перерву в судовому засіданні 21 січня 2021 року (а.с. 122). 02 лютого 2021 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від позивача надійшли запереченні на відзив, в яких він не погоджувався з доводами відзиву. Вказував, що враховуючи різницю в доходах позивача та померлої [PERSON] саме її виплати були основним джерелом забезпечення сім`ї, тому є всі підстави стверджувати, що він перебував на утриманні дружини. Додатково пояснював, що не працював, оскільки доглядав дружину, яка мала першу групу інвалідності (а.с. а.с. 125 - 126). Відповідачем було надано до матеріалів цивільної справи текст постанови Верховного Суду з правовим висновком на підтримку позиції відповідача у справі. В судовому засіданні 17 лютого 2021 року, в якому розгляд справи було завершено, сторони підтримали свої позиції, висловлені раніше. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були одружені, що підтверджується свідоцтвом про вчинення актового запису №238 від 27.12.2017 року про реєстрацію шлюбу між ними (а.с. 9), мешкали разом і вели спільне домашнє господарство у шлюбі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 375 від 10.08.2020 р. (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що вчинено актовий запис № 493 від 12.08.2019 року Жовтоводським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 7). Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 4951 7692 9998 1930 сума пенсії [PERSON] за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року складала 10 118 грн. 10 коп. (середньомісячний розмір пенсії складає 11 118,10 : 6 міс. = 1 686 грн. 35 коп.). Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 7851 3685 5880 1879 сума пенсії [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 31.07.2019 року складала 13 188 грн. 08 коп. (середньомісячний розмір пенсії складає 13 188,08 : 7 міс. = 1 884 грн. 01 коп.). Крім того, згідно довідки МСЕК № 054689 від 18.06.2019 року [PERSON] за результатами повторного огляду встановлена перша група інвалідності безстроково та визначений ступінь втрати професійної працездатності 100 % безстроково, також встановлено, що потребує постійного нагляду та допомоги. Відповідно до постанови Жовтоводського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 03.07.2019 року [PERSON] у зв`язку з встановленим страховим випадком профзахворювання призначені щомісячні страхові виплати безстроково у розмірі 4 978 грн. 90 коп., які почали проводити з 10.07.2019 року (а.с. 11). Довідкою про доходи 18.1-07/1737 від 30.10.2019 року (а.с. а.с. 25 - 27), виданою відділенням Управління виконавчої дирекції ФССУ в Дніпропетровській області підтверджується, що страхові виплати [PERSON] за період лютий-серпень 2019 року, які складаються з щомісячних сум страхової виплати, виплат на спеціальний медичний огляд, виплат на сторонній догляд, на транспортування, лікарські засоби загалом склали 69876,91 грн (тобто, середньомісячний розмір отриманих страхових виплат склав 69 876 грн. 91 коп. : 7 міс. = 9 982 грн. 41 коп.) Згідно довідки Жовтоводського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 3421 4147 7800 1498 (а.с. 18) [PERSON] отримував пенсію по інвалідності, розмір якої складає з липня 2018 року по липень 2019 року 21 713 грн. 17 коп., тобто середньомісячний розмір пенсії по інвалідності заявника складає 21 713 грн. 17 коп. : 13 міс. = 1 670 грн. 24 коп. Як встановлено, заявник [PERSON] у період, що передував дню смерті дружини та на момент її смерті являвся пенсіонером і отримував пенсію по інвалідності (пенсійне посвідчення № [NUMBER] , видане 28.05.2019 року). Довідкою МСЕК від 12.03.2019 року йому встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням по 01.04.2020 року включно (а.с. 16). Дружина заявника [PERSON] у зв`язку з встановленим страховим випадком профзахворювання та встановленням ступеня втрати професійної працездатності по день смерті перебувала на обліку у територіальному відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та їй були призначені та виплачувались щомісячні страхові виплати безстроково. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дійсно основним джерелом засобів до існування заявника [PERSON] у період спільного проживання у шлюбі, який передував смерті його дружини, була допомога з боку дружини, оскільки остання за життя отримувала окрім пенсії, яка сама по собі була більша за розміром від його пенсії, також страхові соціальні виплати, та скупний розмір її доходу значно перевищував його єдиний дохід у вигляді пенсії, та таким чином дохід дружини заявника за життя до дня її смерті був основним джерелом існування родини, що вказує та доводить те, що він перебував на її утриманні. Оцінюючи встановлені обставини та докази по ним, суд відхиляє та вважає не спроможними виходячи з їх трактовки та підміни понять посилання представника відповідача на те, що померла дружина заявника в силу вікових та фізичних обмежень за станом здоров`я така являлась недієздатною, оскільки потребувала стороннього догляду та допомоги, то за цих обставин і не могла бути утриманцем іншим членам родини. Оскільки утруднення за віковими та фізичними обмеженнями у реалізації особою власної правоздатності, яка є невід`ємною з народження особи, не встановлює тим самим недієздатність особи, тобто здійснювати та нести свої права та обов`язки, яка може бути встановлена відносно особи у зв`язку з психічним розладом лише на підставі рішення суду. Так само бути годувальником, мати на утриманні інших осіб, не є здійснювати догляд за особою. Потреба особи у сторонньому догляді та наданні їй допомоги не виключає можливість цієї особи бути годувальником іншим членам родини, виходячи з доходу, який має та який є більший за інших чи єдиним основним доходом родини. Крім того, слід відзначити, що позивач є інвалідом з 13.06.2006 року (а.с. 15), в той час як [PERSON] інвалідність було вперше встановлено лише у 2016 році. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] на момент смерті дружини [PERSON] був особою непрацездатною, отримував пенсію за інвалідністю, інших джерел доходів не мав, не працював і спільно проживав зі своєю дружиною на момент її смерті. Згідно ст. 46 Конституції України закріплено, що кожен з громадян має право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до ст. 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Згідно п. 3 ч. 2 цієї статті такими непрацездатними особами є: особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності. Згідно зі ст. 43 зазначеного Закону для розгляду справ про страхові виплати до Фонду особою подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; документи про необхідність подання додаткових видів допомоги. Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання зокрема таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника : копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. При зверненні до Жовтоводського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області довідка про склад родини, яку отримав і подав, не містить даних про годувальника, листом №181-07/1731 від 30.10.2019 року заявнику було відмовлено в оформленні страхових виплат, тому заявник [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення відповідного юридичного факту. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 176/2527/19 (провадження № 2-о/176/3/20) від 07 лютого 2020 року заява позивача була задоволена (а.с. а.с. 28 - 30). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2020 року за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року було скасоване, заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, було залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що вбачається спір про право (а.с. а.с. 31 - 32). Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.05.95 року встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У зв`язку з викладеним, слід вирішити питання про захист цивільного права позивача - права право на одержання щомісячних страхових виплат непрацездатним особам у зв`язку зі смертю потерпілої від професійного захворювання [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] При вирішенні питання щодо можливості розгляду в порядку цивільного судочинства суд виходить з того, що в порядку адміністративного судочинства розглядаються справи про оскарження відмови в призначення соціальних виплат, та про зобов`язання призначити чи перерахувати виплати, натомість вирішення спору про майнове право на отримання страхових виплат непрацездатним особам у зв`язку зі смертю потерпілої, що пов`язане з встановленням юридичних фактів, має бути розглянуто в порядку цивільного судочинства, оскільки випливає не з виконання розпорядчо-владних функцій Фонду соціального страхування України чи з оскарження його дій/бездіяльності, а з встановлення цивільно-правових відносин між позивачем та дружиною, які є підставою для ухвалення в подальшому відповідних рішень відповідачем. При обранні способу захисту порушеного права позивача суд враховує, що згідно правової позиції, висловленій в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у цивільній справі № 761/6144/15-ц згідно якої «ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК України 2004 року має визначити, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин». Таким чином, з урахуванням вказаних положень цивільного процесуального законодавства слід визначити спосіб захисту його прав саме визначений цивільним судочинством - визнання права, а не зобов`язувати відповідача призначити виплати, що є компетенцією адміністративних судів . Посилання відповідача в запереченнях проти позовних вимог на судову практику Верховного Суду не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне. Так, в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у цивільній справі № 210/3705/17, на яку посилається відповідач, зроблено висновок щодо відсутності у непрацездатної особи права на одержання утримання від повнолітніх дітей згідно норм ст. 202 Сімейного кодексу України, якщо її пенсія та інші доходи перевищують прожитковий мінімум, і як наслідок, відсутність у такої особи права на одержання виплат в порядку, визначеному ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування». Проте, у цивільній справі № 210/3705/17 особа, яка стверджувала, що вона перебувала на утриманні померлого, одержувала пенсію не в розмірі прожиткового мінімуму, а значно вище цього мінімуму, а також отримувала додаткові виплати від Фонду соціального страхування, що свідчить про неможливість застосування вказаної правової позиції Верховного Суду до спірних правовідносин, оскільки вони не є тотожними. Так само, не можна взяти до уваги посилання на постанову колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у цивільній справі № 165/325/17 (на яку зроблено посилання у попередній постанові Касаційного цивільного суду), оскільки в ній взагалі не розглядались правовідносини, що випливають із Закону України «Про державне соціальне страхування», а вирішувалось питання щодо право на одержання відшкодування членом сім`ї особи, яка загинула від злочину. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» право на виплати мають особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Тобто, вказаною нормою спеціального законодавства у сфері загальнообов`язкового соціального страхування прямо передбачено право на одержання відповідних виплат не тільки особами, які мали право на утримання від потерпілого згідно норм цивільного чи сімейного законодавства, а й особами, які фактично перебували на утриманні потерпілого (за умови їх належності до категорій осіб, зазначених в ч. 2 цієї статті) саме підставі факту такого утримання, не зважаючи на те, чи був у померлого обов`язок щодо їх утримання відповідно до закону. З цього приводу у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у цивільній справі № 210/343/19 зазначено: «Встановивши, що допомога яка надавалась [PERSON] померлим чоловіком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні померлого чоловіка. Доводи касаційної скарги стосовно того, що [PERSON] отримує пенсію за віком, яка забезпечує її прожитковий мінімум встановлений законом, не приймаються Верховним Судом до уваги, оскільки судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок, що сам по собі факт отримання позивачем пенсії, який забезпечував її прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення даного спору.» При вирішенні питань щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з повним задоволення позовних вимог витрати позивача по сплаті судового збору при поданні позову до суду підлягають стягненню з відповідача. Витрати позивача щодо апеляційного оскарження ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області про передачу справи за підсудністю до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська відшкодуванню не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення як безпідставна. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовними вимогами про визнання права на соціальні виплати, які відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 ЦПК України визначаються сукупністю платежів за три роки (4 978 грн. 90 коп. * 12 мес. * 3 роки = 179 240 грн. 40 коп. * 1% = 1 792 грн. 40 коп.) На підставі викладеного та

Outcome: approved