Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

22.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , в якій заявник просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 488 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 08.02.2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку (літ. А) з прилеглими до нього господарськими, побутовими будівлями та спорудами: літня кухня Б, тамбур б, погріб Впд, вбиральня Г, гараж Д, огорожі та споруди №2-8,І, що знаходиться в [ADDRESS] та який розташований на земельній ділянці розміром 488 кв.м., згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Миколаївською міською радою 13 жовтня 1994 року. Земельна ділянка площею 488 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований вищевказаний будинок, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, що виданий на підставі рішення Миколаївської міської Ради народних депутатів №16/11 від 12.02.1993 року та зареєстрований в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №1167, належить відповідачу [PERSON] . У вищевказаному договорі купівлі-продажу зазначено, що покупцеві роз`яснено зміст ст. 30 Земельного кодексу України (чинної на момент продажу), відповідно до якої, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без змін її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруд. За такого, вказує на порушення своїх прав та для їх відновлення просить позов задовольнити Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 23.02.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України судом 24.02.2021 року було направлено відповідні запити та 01.04.2021 року отримана інформація щодо місця проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 05.04.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаним позовом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 04.06.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ільїн О.В., на адресу суду направив заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги викладенні в заяві підтримав, просив позов задовольнити. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки за останнім відомим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті. Проте, про поважність причин неявки в судові засідання відповідач суд не повідомив, відзив на позов не надсилав. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2021 року постановлено провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шиліною Г.М. від 08.02.2001 [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок (літ. А) жилою площею 45,3 кв.м. з прилеглими до нього господарськими, побутовими будівлями та спорудами: літня кухня Б, тамбур б, погріб Впд, вбиральня Г, гараж Д, огорожі та споруди №2-8,І, що знаходиться в [ADDRESS] та який розташований на земельній ділянці розміром 488 кв.м., згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Миколаївською міською радою 13 жовтня 1994 року. У пункті 6 вищевказаного договору купівлі-продажу зазначено, що покупцеві роз`яснено зміст статей 22, 30 Земельного кодексу України. Згідно з Державним актом на право власності на землю Серія МК №1667 від 13.10.1994 року, що виданий на підставі рішення Миколаївської міської Ради народних депутатів №16/11 від 12.02.1993 року та зареєстрований в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №1167, земельна ділянка під вказаним житловим будинком площею 488 м2 га належить відповідачу [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 120 Земельного кодексу У країни у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 1 ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З наведених норм вбачається, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, який на ньому розташований, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі Відповідно до п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 809/48/18, набуття речового права на земельну ділянку особою, яка набула права власності на розміщене на ній нерухоме майно, відбувається шляхом переходу від попереднього власника (користувача) земельної ділянки. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому за ним має бути визнано право на всю земельну ділянку під вказаним будинком, що становить 488 кв.м. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved