Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

23 грудня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 04 жовтня 2007 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 331, та відповідно було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Від спільного подружнього життя у них є дитина - син [PERSON], [INFO]. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що спільне життя у нього з відповідачем не склалося у зв?язку з відмінностями в характерах та неможливістю знайти спільну мову. Сумісний побут з відповідачем вести не виходить, весь час виникають суперечки. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися, спільне господарство не ведеться. Примирення, а також спільне подальше життя і збереження шлюбу між ними є неможливим, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що шлюб з відповідачем [PERSON] розриває вже не вперше. Причиною його повернення в сім?ю раніше було лише бажання морально підтримати їхнього спільного сина, який зазнав значних фізичних травм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Одруження з відповідачем виявилось невдалим і спільне життя з нею не склалося. В сім'ї склались складні взаємовідносини, постійно виникають непорозуміння та сварки. Вони різні за характерами, в сім'ї відсутні взаєморозуміння та довір'я. Шлюбні відносини впродовж шести місяців між ними не підтримуються, а сам шлюб носить формальний характер. Подальше перебування в шлюбі суперечить його інтересам, оскільки протягом зазначеного часу проживає з іншою жінкою, яка є від нього вагітною, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач в судовому засіданні спочатку позов заперечила та просила строк для примирення, оскільки вважала, що розірвання шлюбу може негативно вплинути на психологічний стан їхнього сина. Представник відповідача підтримала її позицію. Судом в засіданні було оголошено перерву, протягом якої 10 лютого 2017 року в адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON], згідно якої вона просить проводити розгляд справи у її відсутність та повідомила, що позовні вимоги підтримує повністю. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за умови якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 жовтня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 331, та відповідно було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Від спільного подружнього життя у них є спільна дитина - син [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Від моменту подання позовної заяви до ухвалення даного рішення минуло понад один місяць, протягом якого позивач [PERSON] категорично наполягав на розірванні шлюбу, стверджуючи, що призначення строку для примирення їм не потрібний. Інтереси їх дитини сина [PERSON] порушені при цьому не будуть, оскільки вже понад півроку він із сім?єю не проживає, сплачує на утримання дитини присуджені йому аліменти та готовий утримувати його до досягнення повноліття. Спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки призводить лише до постійних скандалів, що негативно відображається на розвитку сина. Крім того, вже понад півроку позивач проживає однією сім?єю з іншою жінкою, з якою очікують на народження іншої дитини. В підтвердження цього факту позивачем [PERSON] суду були надані відповідні довідки лікарів. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та судового розгляду, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, майнового спору у них немає. Їх шлюб існує лише формально, надання судом строку для примирення позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved