Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

23.12.2015 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до Новоград-Волинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме\~\~житловий будинок. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 17.08.2007 помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. Як спадкоємець за законом, позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори. Однак, постановою державного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок за адресою: Черняховського, 1-а в м. Новоград-Волинський. Разом з тим, спадкодавець не оформляв акт прийняття в експлуатацію вищевказаного житлового будинку. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Подали заяву, в якій зазначили, що проти задоволення позову не заперечують та просять проводити розгляд справи без участі представника Новоград-Волинської міської ради. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 17.08.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 076179 від 30.11.2007 року. (а.с. 5) Згідно листа Новоград-Волинської державної нотаріальної контори вбачається, що крім [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], інші спадкоємці не звертались. Постановою державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 15.02.2012 року, №300/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: Черняховського, 1-а в м. Новоград-Волинський, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлого на цей житловий будинок. Відповідно до технічного паспорту виготовленого 29.01.2008 року житловий будинок побудовано в 1990 р. Домоволодіння складається з житлового будинку, прибудови, ганку, сараю, вбиральні. (а.с. 9-10) Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно зі ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самовільним будівництвом, якщо вони побудовані або будуються на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, або без належного дозволу або належним чином засвідченого проекту, або з суттєвими порушеннями будівельних норм та правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. Згідно п.1 [PERSON] Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» N9 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Отже, право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як вбачається з матеріалів справи, на час виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку у 1974 році та будівництва житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, а також прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які визначали в тому числі умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Постанова від 26 серпня 1948 року (пункт 2) визначала, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. За п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідність будинку будівельним нормам також підтверджується висновком №14 від 10.05.2016 року. Аналіз вищенаведених норм закону свідчить про те, що право власності на такі будинки у порядку спадкування можуть визнаватися лише у разі, якщо будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні ст.105 ЦК Української РСР. Згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 03.02.1975 року, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 60 кв. м. по вул. Черняховського, 1-а в м. Новоград-Волинський. Відповідно до дозволу про проведення будівельних робіт від 11.02.1975 року, [PERSON] було надано дозвіл на проведення будівництва індивідуального будинку на земельній ділянці № 1-а по вул. Черняховського в м. Новоград-Волинський. Згідно довідки № 3136 від 15.12.2007 року [PERSON] на момент смерті проживав за адресою [INFO], разом з ним протягом 6 місяців на момент смерті проживали [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7) Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом та за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після чого, відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 цього Кодексу). За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved