Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

23.02.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на корить ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 67 827,61 грн.; витрати по сплаченому судовому збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 22848,80 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №4664139-02-10-02, від 25.10.2017, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Ford Fiesta», д.р.н. « [NUMBER] ». За таким договором ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Факт ДТП, який мав місце 09.07.2018 о 17 год. 45 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Тисменицька,230, було визнано ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, за участю транспортного засобу «BMW525TD», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який був визнаний винуватим у такому, та автомобіля «Ford Fiesta», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який було пошкоджено. Як наслідком було складено страховий акт №06844-02, від 19.07.2018. Виконуючи взяті на себе зобов`язання відповідно до вищевказаного договору, на підставі страхового акта ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування в розмірі 67827,61 грн. Отже відшкодувавши таку шкоду, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 09.07.2018, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача. Поряд з цим, 16.11.2020 ПрАТ «СК «ВУСО» відступило право такої вимоги ФОП [PERSON] . 15.12.2020 відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків, однак така залишилася проігнорована, тому позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач неодноразово в судове засідання не з`являвся, буду належним чином повідомлений. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 13.04.2021 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлено, що 25.10.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №4664139-02-10-02, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Ford Fiesta», д.н. [NUMBER] . Відповідно до умов даного договору ПАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування ( а.с.5-7). Постановою судді Івано-Франківського міського суду від 07.09.2018 по справі №344/10268/18, яка набрала законної сили 18.09.2018, було встановлено, що водій [PERSON] 09.07.2018 о 17-45 год. в м. Івано-Франківську по вул. Тисменицька, 230, керуючи транспортним засобом марки «BMW525TD», р.н. [NUMBER] , не врахував безпечної швидкості, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, був неуважний та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Ford Fiesta», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п.п.2.3. б), 13.1 ПДР України та внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. Зазначеною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі якої піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 (триста сорок) грн. (а.с.8) Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рахунку ТОВ «Компанія Авто-Альянс» №Сч00006512 від 11.07.2018, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н. [NUMBER] складає 67 827,61 грн. ( а.с.24). ПАТ «СК «ВУСО» визнала подію, вказану вище ДТП -страховим випадком, у зв`язку з чим, 19.07.2018 згідно платіжного доручення № 16233 від 19.07.2018, страхового акту №06844-02, від 19.07.2018, перерахувало на рахунок ТОВ «Компанія Авто-Альянс» суму страхового відшкодування за ремонт автомобіля у розмірі 67 827,61 грн. (а.с.28,29). 16.11.2020 між ПАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] » було укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 4664139-02-10-02, де страхувальником зазначено [PERSON] , а боржника [PERSON] , на суму -67827,61 грн. ( а.с.30-32). У зв`язку з тим, що відповідач - [PERSON] не відшкодував страхове відшкодування, Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] » було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідачем ніяких виплат здійснено не було ( а.с.36-39). Вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно із вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вимогами частини другої статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після виплати страхового відшкодування припиняються правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, а на заміну їм виникають нові правовідносини щодо права зворотної вимоги. В таких правовідносинах страховик по відношенню до винуватця ДТП виступає кредитором, а винуватець ДТП по відношенню до страховика - боржником. Відповідно до п. 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Доказів про те, що винуватець ДТП належить до таких осіб, у розпорядження суду не надано. Згідно з даних пошукової системи МТСБУ, полісу на ТЗ №PL96813 - не знайдено (а.с. 17). Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 514 ЦК України). Приписами статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога немає особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Під час розгляду цивільної справи №465/646/11 (постанова від 31.10.2018 року), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно із вимогами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, ПАТ «СК «ВУСО» визнало подію страховим випадком, виплатило суму страхового відшкодування за ремонт автомобіля, а право вимоги щодо стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування перейшло до Фізичної особи - підприємця « [PERSON] », суд вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати Фізичній особі - підприємцю « [PERSON] » суму страхового відшкодування в прядку регресу у розмірі 67827,61 грн. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Вимогами статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. На підтвердження розрахунку вартості правничої допомоги у розмірі 22848,80 гривень, адвокат позивача, надав суду : договір про надання правничої допомоги від 08.09.2020 №7; акт приймання -передачі правничої допомоги (надання послуг) до договору про надання правової допомоги від 25.01.2021, з якого убачається, детальний розрахунок виконаних робіт, а саме в розмірі 22848,80 грн., де приймає за належне лише два перші пункти - 11.2020 - вивчення матеріалів страхової (регресної справи) формування правової позиції - 3515,20 грн., 12.2020 - підготовка та відправка адвокатських запитів -1757,60 грн. Інші пункти не стосуються надання правничої допомоги адвокатом позивачу у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, зазначено про Рогатинський районний суд Івано-Франківської області та Дніпровський районний суд м. Києва ( а.с. 43). На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката до матеріалів позову додано відповідні платіжні доручення. Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує: предмет спору, складність спірних правовідносин, а також те, що представник позивача - адвокат Трикоз Д.Є. ( інший адвокат адвокатського об`єднання АДВОКАТУС») не брав участі у жодному судовому засіданні, то виходячи із принципів розумності, справедливості та співмірності заявлених вимог, з огляду на ціну позову, доведеність виконаних робіт, суд дійшов переконання, що вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 5272,80 гривень. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі та

Outcome: approved