Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

22 травня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та була розподілена судді Гуменюк А.І. В позовних вимогах [PERSON] з врахуванням заяви від 20.11.2018 року просила: в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію Ѕ частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки «Інфініті», державний номер [NUMBER] в розмірі 526 500,00 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що з 03.07.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.09.2016 року. Як зазначає позивач, за час подружнього життя ними було придбано вартістю 1 053 000,00 грн. автомобіль «Інфініті», державний номер [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] . Як зазначає позивач, угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між сторонами не досягнуто та відповідач відмовляється поділити майно, а тому для захисту порушеного права [PERSON] звернулась до суду з цим позовом. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату від 10.11.2017 року справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г. 08.11.2017 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Протокольною ухвалою суду від 28.03.2018 року зустрічний позов був прийнятий до розгляду з первісним позовом. [PERSON] неодноразово збільшував та зменшував розмір позовних вимог та в заяві від 13.12.2018 року (кінцевий варіант прохальної частини позовної заяви) просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину витрачених ним особистих коштів на відновлювальний ремонт автомобіля «Інфініті», державний номер [NUMBER] у розмірі 458 816,00 грн.; визнати право власності [PERSON] на Ѕ частину грошових коштів (вкладів), розміщених на депозитних рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , що є спільною сумісною власністю подружжя у банку ПАТ «Перший український міжнародний банк» та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 21 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 583 061,41 грн.; визнати право власності [PERSON] на Ѕ частину грошових коштів (вкладів), розміщених на депозитних рахунках, відкритих на імя [PERSON] , що є спільною сумісною власністю подружжя у банку ПАТ «Фідобанк» та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 27 272,87 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 757 226,57 грн.; визнати право власності [PERSON] на Ѕ частину грошових коштів (вкладів), розміщених на депозитних рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , що є спільною сумісною власністю подружжя у банку ПАТ «ОТП банк» та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 29 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 805 180,04 грн.; визнати право власності [PERSON] на Ѕ частину грошових коштів (вкладів), розміщених на депозитних рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , що є спільною сумісною власністю подружжя у банку ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 39 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 082 828,33 грн.; визнати право власності [PERSON] на Ѕ частину грошових коштів (вкладів), розміщених на депозитних рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , що є спільною сумісною власністю подружжя у банку ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 28 004,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 777 531,54 грн.; визнати право власності [PERSON] на Ѕ частину грошових коштів (вкладів), розміщених на депозитних рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , що є спільною сумісною власністю подружжя у банку ПАТ «ВТБ банк» та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 11 500,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 319 295,53 грн.; Вимоги обґрунтовані тим, що автомобіль, який є спільним майном подружжя був пошкоджений в ДТП, яка відбулась 26.07.2015 року та розмір матеріального збитку становить 871 077,71 грн. Після фактичного припинення шлюбних відносин, як зазначає [PERSON] , у період з 29.01.2016 року по 03.03.2017 року було витрачено на ремонт автомобіля особисті кошти [PERSON] в розмірі 917 632,00 грн. - на придбання запасних частин для відновлювального ремонту автомобіля та сам відновлювальний ремонт. А тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] за відновлення автомобіля Ѕ частину витрачених його особистих коштів, що становить 458 816,00 грн. Крім того, на депозитних рахунках [PERSON] були розміщені грошові кошти, а тому так як це майно є спільним майном подружжя, право власності на Ѕ частину цих коштів має бути визнано за [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] та її представник вимоги первісного позову підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували просили відмовити, так як вимоги не обґрунтовані на вимогах закону, оскільки кошти, які були розміщені на рахунках були її особистою власністю, так як набуті за рахунок майна, яке було набуте до шлюбу, а автомобіль було відремонтовано під час шлюбу за її особисті кошти. [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони та свідків, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний - не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина 1 статті 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 статті 60 СК України). Згідно з положеннями статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3). Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Разом з тим, стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. До того ж частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.07.2009 року. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] . Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.09.2016 року, яке набрало законної сили 04.10.2006 року шлюб між сторонами розірвано. Як зазначав [PERSON] в зустрічній позовній заяві, спільне проживання сторін припинилось 26.01.2016 року та після цього він переїхав за іншим місцем проживання. Проте [PERSON] заперечувала факт припинення спільного проживання до розірвання шлюбу за рішенням суду. А тому оскільки суду не було надано безспірних доказів припинення ведення спільного господарства 26.01.2016 року, суд вважає за доцільне для вирішення зазначеної справи брати до уваги припинення шлюбних стосунків з дати прийняття рішення про розірвання шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, 28.12.2010 року [PERSON] придбав автомобіль «Інфініті», державний номер [NUMBER] . 19.05.2011 року автомобіль був зареєстрований за [PERSON] Сторони не заперечували, що вказаний автомобіль є спільним майном подружжя. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 13.06.2017 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль «Інфініті», державний номер [NUMBER] . В той же час, під час слухання справи встановлено, що зазначений автомобіль 19.04.2017 року (після розірвання шлюбу між сторонами) був відчужений [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу 8046/2017/422703 [PERSON] за ціною 149 000,00 грн., який на даний час є власником зазначеного автомобіля. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] без її згоди відчужив автомобіль та використав кошти у власних інтересах, а не інтересах сімї. Отже, як вбачається, після розірвання шлюбу спільне майно подружжя - автомобіль було відчужене [PERSON] , суду не надано доказів, що Ѕ частину отриманих від продажу коштів повернув [PERSON] [PERSON] після звернення до суду погоджувався, що на час розгляду справи в суді вартість автомобіля становить 1 053 000,00 грн. Проте пізніше зазначив, що на даний час зазначений автомобіль не має таку вартість. Згідно консультативного висновку про ймовірну вартість автомобіля, який складений ТОВ «Естімакс» на замовлення [PERSON] , ймовірна вартість автомобіля «Інфініті» реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я [PERSON] на дату оцінки - 19.04.2017 року складає 1 072 071,00 грн. Згідно правової позиці Верховного Суду висловленого у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (61-9018сво18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Так як відповідач після розірвання шлюбу продав вказаний автомобіль, 1/2 частину коштів за проданий автомобіль, як спільне майно подружжя позивачу не повернув, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача з врахуванням позиції Верховного Суду Ѕ частину від вартості проданого автомобіля. [PERSON] у позові зазначав, що внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 871 077,41 грн., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №18260/15-54 від 14.12.2015 року. [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала пошкодження автомобіля в ДТП та зазначила, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до винуватої в дорожньо-транспортній пригоді особи про відшкодування матеріальної шкоди за вказаним висновком, проте на даний час кінцеве рішення у справі не прийняте. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебуває справа (№760/5504/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової та відшкодування моральної шкоди та ухвалою суду від 27 червня 2019 року призначена експертиза для встановлення розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Infinity» модель «QX 56» державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. В той же час в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що автомобіль ще під час шлюбу було відремонтовано повністю та в січні 2016 року на новорічні свята вони разом з дітьми автомобілем їздили на відпочинок. [PERSON] не заперечував, що дійсно вони їздили на відпочинок автомобілем, проте автомобіль був не повністю відремонтований. Свідки в судовому засіданні підтвердили, що дійсно автомобіль до новорічних свят був відремонтований та за його зовнішнім виглядом не було видно, що він був пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді. Крім того, [PERSON] та її представник в судовому засіданні зазначали, що на ремонт автомобіля витрачались особисті кошти, які надавала [PERSON] - заощадження до шлюбу. Таким чином з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин суд не може взяти до уваги надані суду копії Договорів купівлі-продажу товарів від 04.01.2016 року укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , 17.05.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , 05.08.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , 10.10.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , так як ними лише придбавались запасні частини та суду не надано належних та допустимих доказів, що вказані запасні частини використані для ремонту автомобіля «Інфініті», державний номер [NUMBER] . Крім того варто зауважити, що вказані договори, хоч і підписані між різними фізичними особами-підприємцями, мають аналогічний зміст і як зауважив представник [PERSON] , навіть орфографічні помилки містяться в одному і тому ж місці. Журнали обліку доходів містять дописки. А тому суд має обґрунтовані сумніви щодо укладення вказаних договорів та сплати коштів на їх виконання. З тих же міркувань суд не може взяти до уваги договори про надання послуг. Також, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] користувався вказаним автомобілем та 24.06.2016 року відносно нього був складений протокол про порушення ПДР України при керуванні вказаним автомобілем. В жовтні 2015 року [PERSON] звертався до ФОП [PERSON] щодо ремонту автомобіля «Інфініті» та ФОП [PERSON] зазначив, що станом на листопад 2015 року технічний стан транспортного засобу був задовільний, технічні ушкодження, які б перешкоджали використовувати даний транспортний засіб за призначенням, були відсутні. [PERSON] в судовому засіданні вказані обставини не спростував. Крім того суд не може взяти до уваги пояснення [PERSON] що автомобіль був відремонтований, щоб тільки «бути на ходу» так як більшість систем в автомобілі залишилися непрацюючими або працювали в аварійному режимі, на тій підставі що поїздка відбулась в січні 2016 року, разом із сторонами (батьками) на відпочинок їздили двоє дітей, а тому перебування автомобіля «в аварійному стані» суд ставить під сумнів. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що автомобіль був відремонтований до кінця 2015 року, тобто під час спільного проживання сторін, суд не може взяти до уваги як належні та допустимі докази договори на придбання товарів та виконання послуг, тому суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частини витрачених коштів на ремонт автомобіля. [PERSON] , звертаючись до суду з позовом зазначив, що кошти, які були розміщені на депозитних рахунках є спільним майном подружжя. В той же час [PERSON] зазначила, що вказані кошти зароблені нею ще до шлюбу, а відповідно є її особистою власністю, згідно із ст.57, 58 СК України. Первісне внесення коштів відбулось задовго до реєстрації шлюбу, а протягом шлюбу депозитні договори лише переоформлювались. Лише в ПАТ «Фідобанк» були відкриті рахунки під час шлюбу, проте розміщені кошти - це дивіденди від статутної діяльності підприємств засновником яких вона стала ще до шлюбу. Також [PERSON] зазначила, що сума витрат подружжя, які підтверджуються матеріалами справи (договори на відпочинок та ін.) значно перевищує суму отриманих доходів сім`ї, а тому для підтримки такого рівня життя до якого сторони звикли витрачались особисті кошти [PERSON] Суду не надано копії договорів з відповідними доказами про внесення коштів на рахунки. З виписок по рахунках не вбачається, що за час спільного проживання сторін рахунки в ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Райффайзен банк Аваль», ПАТ «Перший український міжнародний банк» поповнювались, так як договори лише переукладались та кошти автоматично були зараховані на рахунки. Крім того, суду не надано доказів, що на даний час на рахунках [PERSON] розміщені кошти. Як вбачається з матеріалів справи згідно з Договором купівлі-продажу від 09.09.2004 року [PERSON] отримала кошти в розмірі 950 000,00 грн. після продажу частки статутного капіталу ТОВ «Обчислювальна техніка та інформатика». Крім того, за період з вересня 2006 року по березень 2009 року заробітна плата та дивіденди [PERSON] в ТОВ «Натан» склали 1 122 226,03 грн., з липня 2011 року по вересень 2016 року -заробітна плата становила - 781 324,79 грн., дивіденди - 3 412 978,18 грн., а всього 4 194 302,97 За договором найму транспортного засобу від 10.06.2011 року в найм передавався автомобіль,який був придбаний [PERSON] до шлюбу з [PERSON] - «Субару», державний номер [NUMBER] зі сплатою 200,00 грн. щомісячно. [PERSON] не надав суду доказів, що спільні доходи сім`ї були розміщені на депозитних рахунках. Враховуючи, що часткою статутного капіталу ТОВ «Натан» [PERSON] володіла до реєстрації шлюбу в 2009 році, а тому дивіденди є її особистим майном у відповідності до положень статті 58 СК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Отже, так як під час розгляду справи не було встановлено, що кошти, які були розміщені на рахунках є спільною сумісною власністю подружжя, не надано доказів що на час розгляду справи в суді вказані кошти розміщені на рахунках, тому суд не вбачає законом передбачених підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Крім цього, на підставі положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial