Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

23.08.2019 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою з подальшим уточненням до Приморської сільської\~ради Білгород-Дністровського\~району Одеської\~області (далі\~по тексту\~ відповідач)\~за участю\~третьої особи приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування (а.с.1-5, 95-97). Так, позивач просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 5120885600:02:002:0391, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] в порядку спадкування. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 495/7721/19 за позовом [PERSON] \~до Приморської\~СР за\~участю третьої\~особи Приватного\~нотаріуса Прилуцького\~міського округу\~Чернігівської області\~про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування(а.с.23-24). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю, у зв`язку із територіальною віддаленістю місця проживання (а.с.104). Відповідач Приморська СР, відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надала та її представник в судові засідання 13.01.2020 року та 12.02.2020 року не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду (а.с.107, 120). Третя особа приватний нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області, в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі (а.с.112). Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач Приморська СР, була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, двічі представник не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року постановлено розгляд справи № 495/7721/19 за позовом [PERSON] \~до Приморської\~СР за\~участю третьої\~особи Приватного\~нотаріуса Прилуцького\~міського округу\~Чернігівської області\~про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкуванняпровести у заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право власності від 10.04.2015 року № 36202234, виданого реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , с кадастровим номером [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] (а.с.5). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2017 (а.с.12). За життя померлий [PERSON] розпорядився належним йому майном, залишивши заповіт, яким визначив [PERSON] єдиним спадкоємцем після своєї смерті. У передбачений законом строк позивач звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48128593 від 19.06.2017 року. Зберігачем спадкової справи є приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Могиленко Л.М. 05.01.2018 року позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.01.2018 року, серії [NUMBER] 373188 9 (а.с.15). Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 5120885600:02:002:0391, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] , позивачу відмовлено, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Зазначена відмова викладена у листі-відповіді про оформлення спадщини від 22.07.2019 року № 546/02-14, а також роз`яснено, що у разі відсутності документів, що посвідчують право власності померлого [PERSON] , позивачу необхідно звернутися до суду із заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування 9 (а.с.16) За твердження позивача, надати оригінал свідоцтва про право власності від 10.04.2015 року № 36202234, виданого реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції немає можливості у зв`язку з його втратою. Позивачем було розміщено відповідне оголошення про втрату документів в газеті «Авізо-Одеса» від 10.06.2019 року (а.с.18). Крім того, за зверненням позивача до столу знахідок м. Одеси надана довідка від 30.05.2019 року № 1219/0828 про відсутність свідоцтва про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] :02:002:0391 у столі знахідок м. Одеси (а.с.17). Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою. Відповідно ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.05.2014 р. № 5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Відповідно ст.377 Цивільного кодексу України, право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній до особи,\~яка набула\~право власності\~на житловий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~будівлю або\~споруду,\~переходить право\~власності,\~право користування\~на земельну\~ділянку,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення в\~обсязі та\~на умовах,\~встановлених для\~попереднього землевласника\~(землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Згідно із ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно із\~ст.1223\~Цивільного кодексу\~України,\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців\~житлового будинку,\~інших будівель\~та споруд\~переходить право\~власності або\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до\~ст.1268\~Цивільного кодексу\~України, спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Не\~допускається прийняття\~спадщини з\~умовою чи\~із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273\~цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ч.3\~ст.1296\~Цивільного кодексу\~України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~ст.1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернуться до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах уточнених заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до Приморської СР за участю третьої особи Приватного нотаріуса Прилуцького міського округу Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved