Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

23 березня 2015 року позивачі звернулися до Малиновського районного суду з зазначеною позовною заявою у якій просять визнати дійсним договір № 1453/98 купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладений 18 вересня 1998 року, між [PERSON] від свого імені та від імені і в інтересах на той час неповнолітнього сина [PERSON] з [PERSON] на Одеській Новій Біржі. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 18.09.1998 року між [PERSON], діючого від свого імені та від імені неповнолітнього на той момент сина [PERSON], з [PERSON] на Одеській Новій Біржі був укладений договір купівлі-продажу №1453/98, відповідно до якого позивачі придбали у відповідача квартиру [ADDRESS]. При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. Даний договір 22 вересня 1998 року було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН». Після укладення вищезазначеного договору його нотаріальне посвідчення сторони не здійснювали. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а також не надав суду даних про неможливість прийняття участі у судовому засіданні з поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розгляд справи за його відсутністю, в сенсі ст. 169 ЦПК України. Суд, розглянувши й дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.09.1998 року між [PERSON], діючого від свого імені та від імені неповнолітнього на той момент сина [PERSON], з [PERSON] на Одеській Новій Біржі був укладений договір купівлі - продажу № 1453/98 квартири [ADDRESS]. 22 вересня 1998 року право власності на зазначену квартиру за [PERSON], [PERSON] у встановленому порядку було зареєстровано у «ОМБТІ та РОН», запис у реєстрі № 367, стр. 121, кн. 69 доп. При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. З однієї сторони позивач передав відповідачу обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідач у свою чергу передав позивачам правовстановлюючі документи на квартиру, фактично передав квартиру у користування. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивачі здійснюють право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, тому як мешкають у квартирі, сплачують всі комунальні послуги, здійснюють поточний ремонт, що підтверджується матеріалами справи. У позивачів виникла необхідність розпорядитися даною квартирою та вони звернулися до нотаріуса, однак їм було відмовлено у посвідченні будь - яких правочинів щодо цієї квартири, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України договори купівлі - продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст. 224, 227 ЦК України (в ред. 1963 року) які діяли на час укладення договору, передбачено - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами № 15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved