Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

22.08.2016 позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, який мотивує тим, що з 22.07.2016 НТУУ «КПІ» прийнято наказ №2512-с «Про анулювання зарахування та відрахування», яким анульовано п.52 наказу № 1534-с від 11.08.2014 року «Про зарахування» щодо його зарахування до ВНЗ та відраховано з університету, 3 курсу факультету інформатики та обчислювальної техніки, напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», навчання за державним замовленням, у зв'язку із поданням недостовірних даних про проходження зовнішнього незалежного оцінювання. Підставою прийняття наказу № 2512-с від 22.07.2016 в даному наказі зазначено лист Генеральної прокуратури України від 14.07.2016р №21/2-18310-15, письмове підтвердження директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність поданої ним інформації. Вказаний наказ ректора НТУУ «КПІ» від 22.07.2016 року №2512-с вважає таким, що виданий усупереч вимог чинного законодавства. В обґрунтування зазначеного вказує, що лист Генеральної прокуратури України від 14.07.2016 року №21/2-18310-15 та додатки до нього не містять достовірних відомостей, які підтверджують, що інформація подана ним до ВНЗ була недостовірною, і крім того вказані обставини не передбачені законом в якості підстави для його відрахування. З наведених підстав позивач просить: - визнати незаконним та скасувати наказ Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» №2512-с від 22.07.2016 року в частині відрахування [PERSON], студента 3 курсу факультету інформатики та обчислювальної техніки, гр..ІС-42, ОКР «Бакалавр», напрям 6.050101 «Комп'ютерні науки», навчання за державним замовленням; - поновити [PERSON], студента 3 курсу факультету інформатики та обчислювальної техніки, гр..ІС-42, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», навчання за державним замовленням на навчанні у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала посилаючись, зокрема, на наступне. 14.07.2016 листом Генеральної прокуратури України № 21/2-18310-15 було повідомлено відповідача про факт виявлення недостовірних відомостей у сертифікатах зовнішнього незалежного оцінювання деяких студентів НТУУ «КПІ» та надано письмове підтвердження директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої, в тому числі, позивачем. Відповідно до п.5 розділу XXIV Умов прийому до ВНЗ № 1510 подання вступником недостовірних персональних даних, недостовірних відомостей про наявність права на зарахування поза конкурсом, права на першочергове зарахування, права на зарахування за співбесідою, про здобуту раніше освіту, про участь в олімпіадах та конкурсах Малої академії наук України, про проходження зовнішнього незалежного оцінювання є підставою для відрахування студента. Згідно з абз. 2 п. 12 розділу VI Умов прийому до ВНЗ № 1510 письмове підтвердження Технічного адміністратора Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування). Відповідач вважає, що наказ №2512-с від 22.07.2016 є законним, оскільки його прийнято в спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством, в межах повноважень ВНЗ з врахуванням фактичних обставин. Представник відповідача зазначила, що недостовірність відомостей про проходження зовнішнього незалежного оцінювання підтверджується письмовими доказами, зокрема, документами, які було надано на запит НТУУ «КПІ» Генеральною прокуратурою України: завіреною копією висновку експертизи в рамках кримінального провадження, завіреною копію з оригіналу сертифікаційної роботи позивача, а також копію сертифікаційної роботи, з якої був здійснений підрахунок результатів ЗНО та пересилання у бази УЦОЯО та ЄДБО вже зміненої інформації, копією ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, яка набрала законної сили. Крім того, чинним законодавством для при прийнятті рішення про відрахування студента відповідачу не ставиться у обов'язок встановлювати склад порушення та ступінь вини студента, рішення приймається у зв'язку із виявленням недостовірних даних незалежно від вини особи. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, недоведеними, і крім того зазначає, що скасування оспорюваного наказу призведе до порушення конституційних прав інших абітурієнтів. З наведених підстав представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказу НТУУ «НПІ» № 1534-с від 11.08.2014 року «Про зарахування» зарахований на факультет інформатики та обчислювальної техніки, напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», навчання за державним замовленням. 22.07.2016 ректором НТУУ «КПІ» Згуровським М.З. видано наказ №2512-с «Про анулювання зарахування та відрахування», яким пункт 52 наказу № 1534-с від 11.08.2014 щодо зарахування [PERSON] анульовано, та відраховано [PERSON] з НТУУ «КПІ» студента 3 курсу, у зв'язку з поданням недостовірних даних про проходження зовнішнього незалежного оцінювання. Оспорюваний наказ виданий на підставі листа Генеральної прокуратури України від 14.07.2016р №21/2-18310-15, письмового підтвердження директора Українського центру оцінювання якості освіти. Так, з копії вищевказаного листа Генеральної прокуратури України вбачається, що у кримінальному провадженні №42015000000001181 отримано письмові підтвердження директора УЦОЯО про недостовірність інформації, поданої у 2014 році [PERSON] для зарахування на навчання до НТУУ «КПІ». Крім того, відповідачем представлено суду ряд інших копій документів, які здобуті органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження №42015000000001181, зокрема, копії сертифікаційної роботи позивача, копію витягу висновку експертів комплксної судової комп'ютерно-технічної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 10.06.2016 №080/16. Виходячи з положень ст.46 Закону України «Про вищу освіту» суд зазначає, що єдиними формами закінчення здобуття вищої освіти є: здобуття особою вищої освіти, відрахування здобувача. Таким чином, судом встановлено, що єдиним правовим наслідком постановлення оспорюваного наказу № 2512-с від 22.07.2016 є відрахування здобувача вищої освіти з вищого навчального закладу, що й випливає з його змісту. Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом. Згідно з п.14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року N 245, студент може бути відрахований з вищого закладу освіти: - за власним бажанням; - у зв'язку з переведенням до іншого вищого закладу освіти; - за станом здоров'я на підставі висновку ЛКК; - за академічну неуспішність; - за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти. Таким чином, оскільки діючим Законами України не передбачені наведені в оспорюваному наказі підстави для відрахування здобувачів вищої освіти, суд вважає, що підстави для відрахування позивача відсутні. Дійсно, згідно п. 12 розділу VI наказу МОН України «Про затвердження Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2014 році», приймальна комісія здійснює перевірку достовірності даних, поданих вступником для участі у конкурсному відборі, за допомогою Єдиної бази. Письмове підтвердження Адміністратора (розпорядника) Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування). Згідно п. 5 розділу XXIV згаданого наказу, Подання вступником недостовірних персональних даних, недостовірних відомостей про наявність права на зарахування поза конкурсом, права на першочергове зарахування, права на зарахування за співбесідою, про здобуту раніше освіту, про участь в олімпіадах та конкурсах Малої академії наук України, про проходження зовнішнього незалежного оцінювання є підставою для відрахування студента.. Надаючи системний аналіз вказаним положенням законодавства, слід зазначити, що повноваження на анулювання наказу про зарахування існують виключно під час вступу особи до навчального закладу. Зазначене підтверджується тим, що Розділ VI вказаного наказу має назву «Порядок прийому заяв та документів для участі у конкурсному відборі до вищих навчальних закладів», а пункт 12 регулює питання щодо перевірки прийомною комісією тільки під час подання документів для участі у конкурсному відборі. Суд вважає, що анулювання наказу про зарахування в сенсі п. 12 здійснюється виключно у випадку, коли здобувач фактично не приступив до навчання. Разом з тим, позивача було відраховано після переведення на третій курс ВНЗ, тобто після його зарахування та доступу до процедури навчання. Крім того, представлені з боку відповідача докази, на підтвердження того, що позивачем були поданні недостовірні дані про проходження ЗНО не видаються суду беззаперечними. Так, пунктом 57 Порядку проведення зовнішнього незалежного оцінювання та моніторингу якості освіти, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 25.08.2004 №1095, передбачено, що результати зовнішнього незалежного оцінювання з певного навчального предмета анулюються рішенням Українського центру оцінювання якості освіти за поданням регламентних комісій регіональних центрів оцінювання якості освіти. На час розгляду справи, відомостями про анулювання у передбаченому законом порядку результатів зовнішнього незалежного оцінювання позивача суд не володіє, а тому виданий позивачу сертифікат ЗНО вважає чинним, а відомості, зазначені у ньому, обов'язковими до врахування закладом освіти. Щодо представлених відповідачем копій сертифікаційних робіт позивача, то матеріали справи не містять достатніх даних на підтвердження належності їх позивачу та виконання їх саме позивачем. Щодо копію витягу з судових комп'ютерних експертиз наданих відповідачем, то з огляду на його зміст та повноту відображених даних останнім не підтверджується несанкціонована зміна результатів ЗНО саме позивача. В той же час, ч. 4 ст. 61 ЦПК України встанолює, що лише вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цей вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Проте відповідного вироку суду по кримінальному провадженню №42015000000001181, яким встановлено, що завищення результатів ЗНО позивача мали місце, суду не надано. Копія ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надана відповідачем не має преюдиційного значення для вирішення даної справи, і крім того, даних про те, що саме слідчим суддею встановлені обставини, які свідчать про подання позивачем недостовірних відомостей про проходження ЗНО. Як зазначено слідчим суддею на зазначені обставини посилається слідчий у своєму клопотанні. Враховуючи викладене, суд вважає, що відрахування позивача з підстав, які не передбачені законом, свідчить про порушення принципу правової визначеності, порушує права позивача на отримання вищої освіти, тому позовна заява є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, то порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням (справа № 6-32цс13). Кожна особа у відповідності до ст. 3 ЦПК України має право в порядку установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд погоджується що обраний позивачем засіб захисту порушеного права шляхом визнання незаконними та скасування оспорюваного наказу про відрахування з університету та поновлення на навчанні є адекватним його порушенню та констатує відсутність інших передбачених законом засобів для ефективного поновлення порушеного права.

Outcome: approved