Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

24.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 6640 гривень та судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.01.2017 [PERSON] взяв у нього в позику 6640 грн. та зобовязався повернути їх до 05.02.2017, однак у вказаний час відповідач борг не повернув, на його письмову вимогу від 11.05.2017 не відреагував. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлення своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05.01.2017 [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 6640 грн., що підтверджується письмовою розпискою від 05.01.2017 року. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 214-2 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до відповідача про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем суду надано письмову розписку від 05.01.2017 року, а саме в ній зазначено, що [PERSON] взяв, а позивач [PERSON] передав у борг грошову суму в розмірі 6640 грн.. Згідно письмової розписки від 10.05.2006 року відповідач зобовязався повернути грошові кошти в строк до 05.02.2017, проте відповідач своє зобовязання по поверненню суми боргу не виконав. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про повернення суми боргу, однак [PERSON] не відреагував, своє зобовязання по поверненню суми боргу не виконав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 6640 грн. Крім того, суд вважає, що відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13, ч. 1, ст. 5 Закону України «Про судовий збір»

Outcome: approved