Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

22 березня 2017 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою за участю заінтересованої особи Словянського міського ВДРАЦС, в якій просила встановити факт, що її чоловік [PERSON] помер 06 березня 2017 року у м. Єнакієво Донецької області. Заявниця [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, за участю її представника адвоката [PERSON], заявлені нею вимоги задовольнити. У заяві про встановлення факту смерті заявницею зазначено, що 06 березня 2017 року у м. Єнакієво Донецької області помер її чоловік [PERSON], [INFO]. Свідоцтво про його смерть вона отримала у відділі ДРАЦС м.Єнакієво 07.03.2017 р. Розуміючи, що отримані нею документи у м.Єнакієво є недійсними, вона звернулася до Словянського міського ВДРАЦС з проханням зареєструвати смерть [PERSON], однак їй відмовили у державній реєстрації смерті у звязку із відсутністю у неї оригіналу лікарського свідоцтва про смерть встановленої форми з печаткою медичного закладу України. Зазначила, що встановлення факту смерті чоловіка їй необхідне для отримання свідоцтва про його смерть. Просила встановити факт смерті [PERSON] 06 березня 2017 року у м. Єнакієво Донецької області. Представник заінтересованої особи Словянського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання, але до зали суду не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що заперечень не має. Відповідно до вимог\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положення ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~\~(зі змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та розяснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 19.11.2014 року, [PERSON], [INFO], фактично проживає за адресою: [INFO] /а.с.8/. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії І-НО № 343206 [PERSON] і [PERSON] 16 червня 1972 року зареєстрували шлюб /а.с.7/. Відповідно до довідки про причину смерті № 3 від 06.03.2017 року [PERSON] помер 06 березня 2017 року, причина смерті серцево-судинна недостатність /а.с.10/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії ДНР № 060414 від 07.03.2017 р. [PERSON] помер 06 березня 2017 року, про що 07 березня 2017 року складено відповідний актовий запис № 353 у відділі ЗАЦС Єнакіївського МУЮ /а.с.11/. З фотознімків, доданих до заяви про встановлення факту смерті [PERSON], вбачається, що на цвинтарі знаходиться захоронення з табличкою, на якій зазначено, що там похований [PERSON], та зазначено дати «15.10.1938 06.03.2017 р.» \~/а.с.16-18/. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Словянського міського ВДРАЦС їй було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки нею предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження /а.с.9/. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто свідоцтво про смерть [PERSON], померлого 06 березня 2017 року, видане 07.03.2017 р. в м. Єнакієво Донецької області - на території, тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.\~У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Таким чином суд бере до уваги відомості, які зазначені у довідці про причину смерті № 3 від 06.03.2017 р., що засвідчені підписом лікаря та печаткою медичного закладу, та свідоцтві про смерть серії ДНР № 060414, яке видане відділом ЗАЦС Єнакіївського МУЮ, враховуючи неможливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цих документах, хоча й не визнає зазначену довідку, лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть офіційними документами. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки породжує для неї правові наслідки отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відділі ДРАЦС. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги\~\~ [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] в певний час, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Відповідно до положення п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що м. Єнакієво Донецької області є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду.

Outcome: approved