Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

23 червня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з 11.10.2008 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . З січня 2017 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися внаслідок небажання відповідача змінити місце проживання на іншу країну і продовжувати сімейні стосунки там. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, та не бажаючи примирення, просив його розірвати. Відповідно до ухвали суду від 03 липня 2020 року справа розглядається у спрощеному провадженні із викликом сторін у судове засідання. 10 вересня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на пред`явлений позов. За змістом відзиву вимоги позову не визнала та зазначила, що на даний час подружжя дійсно проживає окремо, однак, як вважає, це вимушені та тимчасові труднощі, які не можуть бути підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи наведені обставини та наявність неповнолітньої дитини, просила відмовити у задоволенні позову. 30 вересня 2020 року до суду надійшла письмова відповідь позивача [PERSON] на відзив. За замістом відзиву зазначив, що разом із відповідачем не проживає, сімейні стосунки не підтримує, а тому шлюб існує формально і його збереження суперечить його інтересам, оскільки не дозволяє йому будувати подальше життя.. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав. Представник позивача, [PERSON] , діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені за змістом позову. Додатково пояснила, що позивач [PERSON] наразі знаходиться поза межами України, не бажає примирення із відповідачем та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] також до судового засідання не прибула, доказів поважності неявки в судове засідання не надала. Разом із тим, представник відповідача, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала можливим збереження шлюбу, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позову. В сенсі викладених обставин та у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи явку представника відповідача, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутність останньої, з урахуванням її доводів, викладених за змістом відзиву на пред`явлений позов. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову з наступних підстав. Згідно із положеннями ст. 18, 51, 56, 110 Сімейного кодексу України (далі за текстом «СК України»)дружина і чоловік мають рівне право на повагу своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, в тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 11 жовтня 2008 року, актовий запис № 636. У шлюбі мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, а також майнового характеру станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок чого розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Поясненнями сторін, викладеними за змістом заяв по суті справи, а також поясненнями їх представників встановлено, що з січня 2017 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися, з цього часу подружжя проживає окремо, стосунки не підтримує. При цьому позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу та зазначає, що його збереження на сьогодення суперечить його інтересам. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд приймає заходи до примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За усталеною судовою практикою таким заходом є, зокрема, надання подружжю певного терміну для примирення. Втім, враховуючи обставини справи, а також тривалість судового розгляду, суд приходить до переконання про неможливість у даному конкретному випадку надання подружжю терміну для примирення, оскільки такий термін не призведе до позитивного та дієвого результату. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень. На підставі ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved