Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

23 вересня 2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» (ТОВ «Благо-Інвест») звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач ТОВ «Благо-Інвест» зазначило, 27.08.2009 р. між ТОВ «Благо-Інвест» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №008229 (надалі - Основний договір). Відповідно до умов Основного договору, ТОВ «Благо-Інвест» діючи за дорученням, в інтересах і за рахунок відповідача [PERSON] повинно було здійснити певні дії, спрямовані на придбання товару для останнього на умовах діяльності програми «БлагоУстрій», а відповідач [PERSON] повинен був сплатити одноразовий реєстраційний платіж, а також не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який складається з чистого внеску та адміністративних витрат, що є платою за послуги ТОВ «Благо-Інвест» з організації діяльності програми. Відповідно до заяви відповідача [PERSON] на участь в асигнаційному заході, поданої в рамках Основного договору, останній отримав дозвіл на суму 10000,00 гривень, яку отримав 12.07.2010 р. 20.05.2010 р. між ТОВ «Благо-Інвест» та відповідачем [PERSON] було укладеного додаток №3 до Основного договору (надалі - Додаток №3), де сторони підтвердили, що відповідачем [PERSON] на момент підписання Додатку №3 було сплачено 18 чистих внесків на суму 3000,06 гривень та 18 адміністративних витрат на суму 750,06 гривень, які зараховані ТОВ «Благо-Інвест» в рахунок щомісячних платежів, в порядку визначеному договором позики. Крім того зазначило, що 20.05.2010 р. між ТОВ «Благо-Інвест» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №585/10 (надалі - Договір позики) з додатком №1. Відповідно до умов Договору позики, ТОВ «Благо-Інвест» надало відповідачу [PERSON] в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, безоплатності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 10000,00 гривень з кінцевим терміном погашення до 15.05.2015 р. Відповідно до графіку погашення заборгованості, якій наведено у додатку №1 до Договору позики та Додатку №3, відповідач [PERSON] починаючи зі строку до 15.10.2010 р. і до 15.05.2015 р. зобов'язаний був погашати надану позику рівними частина по 166,67 гривень щомісячно та сплачувати адміністративні витрати у розмірі 41,67 гривень до погашення наданої позики. За період з 14.09.2009 по 15.08.2011 відповідач [PERSON] сплатив чистих внесків на суму 5500,12 гривень, а з вересня 2011 р. почав порушувати свої зобов'язання. Внаслідок чого, станом на серпень 2013 року виникла заборгованість у сумі 4499,88 гривень (сума неповерненої позики) та 1000,08 гривень (сума адміністративних витрат за період з вересня 2011 р. по серпень 2013 р.). 14.03.22013 року ТОВ «Благо-Інвест» сплатило ПП «Житомирська міська юридична консультація» 380,00 гривень за складання позовної заяви до відповідача [PERSON] Посилаючись на п.5.2.3 Договору позики, ст.ст.526, 611 ЦК України просило суд, стягнути з відповідача [PERSON] його користь за договором позики №585/10 від 20.05.10 р. - 4499,88 гривень; адміністративні витрати за Основним договором №008228 від 27.08.2009 - 1000,08 гривень, а також судові витрати: 380,00 гривень за понесені витрати на правову допомогу, 229,40 гривень сплачений судовий збір. Представник ТОВ «Благо-Інвест» в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 23.10.2013 р. та 18.04.2014 р. представник ТОВ «Благо-Інвест» надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «Благо-Інвест», позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] під час судового засідання пояснив, що позовні вимоги не визнає. Зазначив, що якщо б позивач ТОВ «Благо-Інвест» надсилало би квитанції, то він би платив. В той же час, із сумою заборгованості зазначеної у позовній заяві погодився та визнав, що не погасив позику. Заперечував проти стягнення всієї суми боргу одразу. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.08.2009 р. між ТОВ «Благо-Інвест» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №008229. Відповідно до умов вказаного договору, ТОВ «Благо-Інвест» зобов'язалося вчинити від імені та за рахунок відповідача [PERSON] певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару зазначеного у додатку №1 до цього договору, на умовах діяльності програми «БлагоУстрій», а саме: а) сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування, присвоїти і повідомити учаснику його код у групі; б) організувати та проводити асигнаційні заходи, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику; в) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього, а відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання з внесення платежів у розмірі та порядку, передбачених цим договором. У додатку №1 до Основного договору сторони погодили, що вартість товару становить 10000,00 гривень, кількість платежів складає 60, реєстраційний платіж - 500,00 гривень, адміністративний платіж - 500,00 гривень, адміністративні витрати - 41,67 гривень, чистий внесок - 166,67 гривень, загальний платіж - 208,34 гривні (а.с.4). 20.05.2010 р. між ТОВ «Благо-Інвест» та [PERSON] укладається договір позики №585/10. Відповідно до умов Договору позики, ТОВ «Благо-Інвест» надає відповідачу [PERSON] безоплатну позику на суму 10000,00 гривень до 15.05.2015 року, а відповідач [PERSON] зобов'язується повернуту таку ж суму грошових коштів згідно до умов цього договору та у встановлені ним терміни. Графік погашення суми позики сторони передбачили у додатку №1 до Договору позики, який є його невід'ємною частиною (а.с.8-10). Також, 20.05.2010 року між ТОВ «Благо-Інвест» та [PERSON] було підписано Додаток №3 до Основного договору. У п.4 цього Додатку №3 сторони передбачили, що ТОВ «Благо-Інвест» зобов'язується сплатити на користь відповідача [PERSON] суму 10000,00 гривень. А відповідач [PERSON] зобов'язується погашати зазначену суму щомісячними платежами до 15 числа поточного місяця, протягом 60 місяців та сплачувати щомісячні адміністративні витрати в сумі 41,67 гривень. Сторони також погодили, що щомісячні платежі у сумі 166,67 гривень, які учасник погашає згідно Договору позики, будуть зараховуватися в рахунок погашення щомісячних чистих платежів по основному договору (а.с.7). Таким чином, суд приходить до висновку, що між ТОВ «Благо-Інвест» та [PERSON] належним чином виникли договірні відносини, які за своєю суттю мають змішаний характер та поєднують у собі відносин позики та відносини надання послуг (ведення програми «БлагоУстрій»). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно картки рахунку 55 підготовленої щодо відповідача [PERSON] за період з 01.01.2006 по 28.02.2013 та сформованої 27.08.2013 року. Останній 12.07.2010 року отримав позику у сумі 10000,00 гривень (а.с.11). З вказаною обставиною відповідач [PERSON] погодився. Пунктом 5.3.1. Договору позики, сторони передбачили, що відповідач [PERSON] повинен повернути суму позики на умовах та в строки передбачені цим договором та додатками до нього. Вказана умова узгоджується з ч.1 ст.1049 ЦК України, відповідно до якої. позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У додатку №1 до Договору позики сторони передбачили, що погашення основної суми заборгованості буде здійснюватися щомісячно з 15.06.2010 по 15.05.215 рік у сумі 166,67 гривень, окрім останнього платежу у розмірі 166,47 гривень (а.с.10). Згідно з ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З матеріалів справи вбачається, що залишок суми позики, яка не сплачена відповідно до Договору позики складає 4499,88 гривен (а.с.11). З вказаною обставиною також погодився відповідач [PERSON] Крім того, відповідачем [PERSON] під час судового засідання визнав, що останній щомісячний платіж ним було зроблено 12.08.2011 року. Після цього часу, через відсутність квитанцій, він платежів, передбачених графіком у додатку №1 до Договору позики, не робив. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.5.2.3. Договору позики, ТОВ «Благо-Інвест» має право вимагати дострокового погашення всієї суми позики, у разі порушення відповідачем [PERSON] графіку погашення основної заборгованості, передбаченого додатком №1 до Договору позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] порушено умови Договору позики, а тому вимоги ТОВ «Благо-Інвест» про стягнення суми заборгованості з позики у розмір 4499,88 гривень обгрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо стягнення суми адміністративних витрат у розмірі 1000,08 гривень. То суд виходить з того, що позивач звернувся з вимогою до суду вересня 2013 року. Останній чистий внесок відповідачем [PERSON] було зроблено у серпні 2011 року. Тобто, час протягом якого ТОВ «Благо-Інвест» проводив організацію діяльності програми «БлагоУстрій» становить 24 місяці. Відповідно до п.2.1.2 Основного договору, Відповідач [PERSON] зобов'язався до 15 числа кожного місяця сплачувати адміністративні витрати, розмір яких становить 41,67 гривень (а.с.4). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає, що вимоги ТОВ «Благо-Інвест» про стягнення суми адміністративних витрат у розмір 1000,08 гривень також обгрунтовані та підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] про те, що йому не надсилалися квитанції на оплату, так як відповідно до ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Основним договором (п.2.1.2.) та Договором позики (п.п.1.3, 5.3.1.) передбачені обов'язки відповідача [PERSON] виконувати своїх грошові зобов'язання. В той же час, в цих договорах не міститься умова щодо виконання грошового зобов'язання зі сторони відповідача [PERSON] лише після отримання ним відповідної квитанції на оплату. Крім того, у п.3.4. Додатку №2 до Основного договору зазначено, що неотримання рахунку на сплату загального платежу (складається з чистого внеску та адміністративних витрат) не звільняє Учасника від зобов'язання щодо сплати цих платежів на умовах та в строки, викладені у даному Додатку. Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] щодо незгоди зі стягненням всієї суми заборгованості, так як лише ТОВ «Благо-Інвест» належить право обрання способу захисту свого порушеного права, а у п.5.2.3. Договору позики сторони погодили право вимагати дострокового погашення всієї суми позики. Крім того, ч.2 ст.1050 ЦК України передбачає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно зі ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу. ТОВ «Благо-Інвест» понесені витрати з підготовкою позовної заяви у розмірі 380,00 гривень (а.с.12), які на думку суду відносяться до витрат на правову допомогу, а тому також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Благо-Інвест». На підставі викладеного,

Outcome: approved