Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

23.01.2020 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Савіхіної А.М. звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] з вимогою про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором б/н від 15.05.2016 в розмірі 13 219 грн 45 коп та 2 102 грн 00 коп в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та [PERSON] 15.05.2016 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 13 412 грн 84 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 31.07.2016 позичальник - [PERSON] помер, спадкоємцями після його смерті стали [PERSON] та [PERSON] до яких 03.10.2019 було направлено лист-претензію, але ніяких дій спадкоємцями виконано не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника - [PERSON] за кредитним договором становить 13 219 грн 45 коп, з яких: 13 019 грн 44 коп - заборгованість за кредитом; 200,01 грн. - заборгованість за відсотками. 28.01.2020 ухвалою суду позов залишено без руху, недоліки позовної заяви усунуто у визначений судом строк /а.с. 69, 71-74/. Справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін /а.с. 80-82/. Ухвалою суду від 13.04.2020 витребувано в Гребінківській державній нотаріальній конторі завірену копію спадкової справи після померлого [PERSON] та у виконавчого комітету Гребінківської міської ради довідку про його останнє місце проживання та осіб, що були зареєстровані з ним на час відкриття спадщини /а.с. 95/. 17.04.2020 та 28.04.2020 надійшли витребовувані судом докази. Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, поштові відправлення з судовими повістками були повернуті до суду з відмітками про «відсутність адресатів за вказаною адресою», тому відповідачі викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщені 02.04.2020, 14.04.2020. Правом подання відзиву не скористалися, інших заяв, клопотань, суду не надали. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд прийшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи, про що постановлено ухвалу. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідачів, прийшов таких висновків. Згідно із витягом із статуту /а.с.53-54/ позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». А, випискою з ЄДРПОУ /а.с.49/ та банківською ліцензією /а.с.51/ підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Судом встановлено, що 15.05.2016 між позивачем та позичальником [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт /а.с. 6,7-30/, за яким [PERSON] отримав кредит у сумі 13 412 грн. 84 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладений між сторонами договір складається із Генеральної угоди /а.с.6/, Умов та правил надання банківських послуг /а.с.7-30/. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Позичальник [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Генеральної угоди та Умов. [PERSON] - позичальник, [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.08.2016 /а.с. 37/. У даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 103/. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України, 07.02.2019 позивачем була направлена претензія кредитора до Гребінківської державної нотаріальної контори /а.с. 42/. 12.02.2019 позивачем отримано відповідь Гребінківської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» /а.с. 43/. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 18.09.2019 до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] було направлено листи-претензії, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги /а.с. 44,45/, але жодних дій зі сторони відповідачів виконано не було. За наданим позивачем розрахунком /а.с. 5/ станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 15.05.2016 становить 13 219,45 грн, яка складається з наступного: 13 019,44 грн. - заборгованість за кредитом; 200,01 грн - заборгованість за відсотками. Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, вій має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину передбачено ч.3 ст.1281 ЦК України. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. «При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. При доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.» Зазначене відображено у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц. Згідно ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 1 статті 1273 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Прийняття відповідачами спадщини [PERSON] підтверджується спадковою справою, що була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При визначенні вартості спадкового майна суд виходить із обов`язку доказування даної обставини стороною відповідача, тобто спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки саме спадкоємці повинні підтвердити суду яке саме майно одержано ними у спадщину та яка вартість цього майна. Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У цій справі спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не подали суду жодних заперечень проти вимог Банку. На підставі викладеного вище суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] як спадкоємців [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 15.05.2016 у розмірі 13 219, 45 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 13 019,44 грн, заборгованості за відсотками - 200,01 грн (двісті грн 01 коп)., яка згідно наданих банком документів була дійсною на день смерті боржника. При розгляді цих спірних правовідносин судом враховано висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, підлягає стягненню солідарно із відповідачів сума судового збору у розмірі 2 102 грн, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved