Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

22 липня 2016 року позивачка звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Маріупольської міської Ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, де зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS]. 30 червня 2015 року позивачка звернулась в третю маріупольську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини, яка складається з домоволодіння у розмірі 1/3 частини житлового будинку зі всіма при домовими побудовами та земельної ділянки. Нотаріусом була заведена спадкова справа № 377/2015. 03.11.2015 року їй було надано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 будинку, разом з тим свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видали, оскільки її померла матір [PERSON], отримавши цю землю у спадок від чоловіка - її батька належним чином не оформила документ, а саме отримала свідоцтво про спадщину на землю після свого чоловіка15.05.2008 року в реєстрі №1-272, але не зареєструвала його в державному реєстрі права власності на своє ім'я. 03.11.2015 року державний нотаріус Ашла О.К. видала їй постанову про відмову у здійсненні нотаріальних дій та радила звернутись до суду. Земельна ділянка фактично розташована на території м. Маріуполя в Іллічівському районі за адресою: [ADDRESS], розміром 0,0480 га та на цій площі побудовано домоволодіння №97. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] право власності на 1\\3 частину земельної ділянки розміром 0,0480 га, що розташована по [ADDRESS]. До судового засідання позивачка не з'явилася, надала заяву, якою підтримала позовні вимоги , просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача - Маріупольської міської Ради - Юдін О.С., що діяв на підставі довіреності, до судового засідання не з'явився , надав заяву , якою позов визнав та просив розглянути справу у їх відсутності. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що [PERSON] є матірю позивачки. На день її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно . Заповіт померлою не залишався. Спадкоємцем першої черги за законом є позивачка. Після смерті матері, позивачка зверталась до третьої маріупольської державної нотаріальної контори. Державний нотаріус Третьої маріупольської нотаріальної контори Ашла О.К., роз'яснила,що видача свідоцтва про право на спадщину неможливо в зв'язку з відсутністю документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві та запропонувала звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ч.1 ст. 1258 ЦК України). Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже єдиним на момент розгляду справи спадкоємцем, який має право на спадкування майна після смерті [PERSON]., померлої [INFO], за законом є її донька - [PERSON] Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - Лист Вищого Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Судом встановлено, що за час свого життя спадкодавцю [PERSON] належало на праві власності 1/3 частка земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0480 гектарів, та на цій площі побудоване домоволодіння № 97. Проте через відсутність у позивача доказів реєстрації даного права власності спадкодавцем в державному реєстрі (Державному земельному кадастрі), оформлення спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку стало неможливими. Позивач не мав у себе всіх вказаних документів в наявності та не міг вже їх отримати без особистої участі спадкодавця, що з об'єктивних причин позбавило позивача можливості оформити спадкові права в досудовому порядку. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов'язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 3.5 Роз'яснень спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). Судом встановлено, що 1/3 частки земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,0480 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] перейшла до [PERSON], яка померла [INFO], про що [PERSON] 15 травня 2008 року було свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що право власності [PERSON] за її життя було визнане державним органом , але не було зареєстровано нею за життя . Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим 12 січня 2015 року Іллічівським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області , актовий запис № 54, [PERSON] померла [INFO].(а.с.7). Державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла К.О. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Звертаючись до суду, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку з усіма надвірними побудовами та спорудами та земельною ділянкою , що знаходиться за адресою:[ADDRESS] За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та за ним слід визнати право власності в порядку спадкування на на 1/3 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою:[ADDRESS], також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Outcome: approved