Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

22 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09 листопада 2012 року вони з [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинені з 2015 року. Спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя, втрату почуття взаємної любові один до одного. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечитиме її інтересам, примирення є недоцільним. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду справи відсутній. Окрім того, позивачка зазначила, що вона на підставі ухвали Новоайдарського районного суду від 06.04.2016 року про визнання мирової угоди, є власницею домоволодіння з надвірними побудовами та спорудами, яке розташоване за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Олексіївка, вул. Миру, буд. 38. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вищезазначеному будинку, проте тривалий час, а саме з березня 2016 року, не проживає у вказаному домоволодінні. Позивачка здійснює догляд за будинком, сплачує всі комунальні та експлуатаційні витрати по його збереженню. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, оскільки подальше спільне життя суперечитиме її інтересам та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Олексіївка, вул. Миру, буд. 38. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнав частково в частині розірвання шлюбу, щодо позовних вимог в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням заперечував та пояснив, що він не має іншого місця для проведення реєстрації місця проживання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД №148370, виданого 09 листопада 2012 року Виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, актовий запис №5, 09 листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище [PERSON] (а.с.4). Від шлюбу сторони дітей не мають. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду справи відсутній. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з 2015 року, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та втрати почуття взаємної любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Зважаючи на те, що між сторонами сімейні відносини припинені, позивач і відповідач проживають окремо, жодних дій з боку подружжя, спрямованих на примирення та збереження сім'ї не здійснюється, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню за наступних обставин. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Як роз`яснив Верховний Суд України в правових позиціях з приводу застосування житлового законодавства, розірвання шлюбу не припиняє право колишнього члена сім`ї власника квартири на користування нею. Оскільки право члена сім`ї власника квартири, який не є співвласником, на користування цією квартирою згідно зі\~ст. 156 ЖК України\~обумовлено наявністю сімейних відносин і спільним із ним проживанням у даній квартирі. Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належній власникові квартирі, якщо вона одночасно не входить у склад сім`ї останнього і перейшла проживати в інше місце. З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду даної справи позивач та відповідач є однією сім`єю, а саме подружжям, тобто відповідно до приписів ст. 405 ЦК України відповідач повинен бути відсутнім без поважних причин понад один рік,окрім того, з матеріалів справи встановлено, що позивачка [PERSON] набула права власності на домоволодіння з надвірними побудовами та спорудами, яке розташоване за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Олексіївка, вул. Миру, буд. 38, 23.05.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.7), таким чином [PERSON] набув право на користування вказаним будинком як член сім`ї власника цього домоволодіння. Окрім того, позивачем зазначено, та підтверджено відповідною довідкою виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Новоайдарського району, Луганської області №608 від 06.09.2016 р. (а.с.8), що відповідач з березня 2016 р. не проживає у домоволодінні яке розташоване за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Олексіївка, вул. Миру, буд. 38, проте вищевказане домоволодіння до 23 травня 2016 р. перебувало у спільній власності подружжя, а відповідно до приписів ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, право користування ним відповідачем в зазначений період ґрунтувалося на праві власності на житловий будинок та не залежить від тривалості відсутності відповідача в ньому. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст. 16, 369, 405 ЦК України, ст. 16, 156 ЖК України, ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», \~

Outcome: partial