Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

22.10.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивував тим, що на початку 2011 року до нього звернувся його знайомий [PERSON] з проханням надати йому позику в розмірі 9\~000 доларів США. Дана сума була потрібна йому для розвитку власного бізнесу. Позивач погодився надати [PERSON] в борг зазначену суму, оскільки знав його протягом тривалого часу. [PERSON] запевнив [PERSON] в тому, що, якщо він не поверне взяті в борг кошти, він продасть належну йому на праві власності квартиру №110, що розташована за адресою: м.Вінниця, вул. Л.Ратушної, 79б і в повній мірі розрахується з позикодавцем. Проте, [PERSON] не виконав свого обовязку щодо повернення суми боргу. Крім того, з метою подальшого ухилення від виконання зобовязання, [PERSON] переоформив належну йому квартиру іншим особам, проте продовжує в ній проживати разом зі своєю сімєю. В розмові повідомив позивачу, що майна у нього не має, а [PERSON] може розраховувати на певний відсоток з його пенсії. Викладене стало підставою для звернення позивача до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] неодноразово отримував у [PERSON] кошти в борг. Він частково повертав кошти, потім знову брав у борг, про що постійно писав розписки. Станом на 05.08.2014 року шляхом написання [PERSON] розписки було зафіксовано суму боргу останнього перед позивачем в розмірі 9\~760 доларів США, з яких 760 доларів США відповідач повернув, залишок боргу 9\~000 доларів США в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову до суду в розмірі 197 370 гривень просив стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON], проти винесення заочного рішення не заперечував. Також просив залишити позов без розгляду в частині вимог до відповідача [PERSON] Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та за допомогою засобів масової інформації газети «Вінниччина». Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію представника позивача, висловлену в судовому засіданні, який не заперечив проти розгляду справи в порядку заочного провадження та ухвалення заочного рішення, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки відповідачів було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 11.01.2016 року клопотання представника позивача [PERSON] про залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог до [PERSON] задоволено, позовні вимоги стосовно [PERSON] залишено без розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено наступні правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами та відповідні їм фактичні обставини справи. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вирішуючи справи вказаної категорії суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (правовий висновок Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа № 6 79 цс 14). У відповідності до приписів ч.1\~ст.360-7 ЦПК України\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, що випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 05.08.2014 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з другої сторони укладено договір позики, про що свідчить розписка, згідно якої відповідач підтвердив, що станом на 05.08.2014 року отримав грошові кошти в сумі 9\~760 доларів США, які зобовязався повернути позикодавцю до 26.08.2014 року (а.с.6). Представник позивача повідомив, що 760 доларів із зазначеної суми боргу відповідач [PERSON] повернув позивачу, однак, решту суми, а саме 9\~000 доларів США, як встановлено судом, в порушення наведених вище умов Договору та закону відповідач [PERSON] позивачу не повернув. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення зазначеної суми боргу в гривневому еквіваленті згідно курсу валют НБУ станом на час подання позову до суду, а саме 1 долар США=21,62 гривні. Заборгованість в гривневому еквіваленті, згідно розрахунку позивача, становить 197\~370 гривень. Проте, суд визначаючись з розміром заборгованості в гривневому еквіваленті станом на час подання позовної заяви до суду зазначає, що вона становила 194\~580,00 гривень (9\~000 доларів США*21,62), а не 197\~370 грн., як зазначено позивачем. На запитання суду представник позивача повідомив, що він просить стягнути суму боргу у відповідному еквіваленті станом на час подання позовної заяви, а не станом на час вирішення справи судом, та у цьому звязку суд зважає на те, що станом на час розгляду справи (11.01.2016 року) офіційний курс долара США до національної грошової одиниці гривні становить 23,50 грн. за один долар США та відповідно сума боргу в гривневому еквіваленті становить 211 500 грн., разом з тим, враховуючи принцип диспозитивності, та те, що згідно ст. 11 ЦПК України суд вирішує справи в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає сума боргу в розмірі, визначеному судом, а саме 194\~580,00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1\~945,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial