Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

22 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 389,4 м?, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідач [PERSON] є її сином, який зареєстрований у належному їй будинку з 25 грудня 2008 року. З січня 2014 року по теперішній час її син [PERSON] у будинку не проживає без поважних причин, оскільки виїхав до Російської Федерації, де має намір постійно проживати, отримавши громадянство. Ніякої участі у витратах з оплати комунальних послуг та утриманню житла він не приймає. Його місцезнаходження їй невідоме. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу оформити субсидію та порушує право розпорядження належним їй майном. За відсутності добровільної згоди відповідача вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 21 жовтня 2019 року за № ЕП-3539 від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі та з позовними вимогами згоден у повному обсязі. До заяви додав копію свого паспорту. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 січня 1998 року, посвідченого Державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Бова Т.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 2-5 (а.с. 8). Відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] (а.с. 7). Постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2016 року\~ № 984-VIII\~«Про перейменування\~окремих населених\~пунктів та\~районів» місто Артемівськ Донецької області було перейменоване на місто Бахмут Донецької області. Згідно з довідкою голови квартального комітету № 768 від 17 квітня 2019 року та довідкою Бахмутської міської ради, яка надійшла до суду 02 травня 2019 року за № 12970, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 16). До теперішнього часу у спірному будинку залишається зареєстрованим відповідач [PERSON] , який у будинку [ADDRESS] не проживає з 2014 року, будинком не цікавиться, оплату комунальних послуг не здійснює, його особистого майна та речей у будинку немає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема, актом про не проживання від 17 квітня 2019 року (а.с. 6). Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно\~\~зі ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 78 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України)\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірному будинку відповідача [PERSON] з 2014 року, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved