Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

24.04.2019 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 10.04.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває права вимоги, належне цедентові і стає кредитором за кредитним договором № 3906 від 19.11.2013 року та договором кредитної лінії №4696 від 29.11.2014 року, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» і [PERSON] . Згідно укладеного кредитного договору №3906 від 19.11.2013, [PERSON] отримала кредит у розмірі 1100,00 гривень на умовах строковості, зворотності та цільового використання, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту і до повного виконання зобов`язань відповідачем. Згідно укладеного договору кредитної лінії №4696 від 29.11.2014 , [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень, чотирма траншами: 29.11.2014 року - 607,00 гривень; 23,03,2015 року- 535,00 гривень; 05.05.2015 року - 300,00 гривень; 30.06.2015 року- 150,00 гривень, на умовах строковості, зворотності та цільового використання, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк 24 фактичних місяців від дати отримання кредиту і до повного виконання зобов`язань відповідачем. Відповідачка належним чином не виконала умови кредитних договорів, у зв`язку з чим станом на 10.04.2019 року утворилась заборгованість: за договором кредитної лінії №4696 від 29.11.2014 року в розмірі 9247,33 грн.; за кредитним договором №3906 від 19.11.20013 року в сумі 6156,95 грн., яку позивач просить стягнути на її користь з відповідача. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 16.05.2019 прийнято дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в резолютивній частині позову міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Також, представник позивача надав суду заяви про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 2, 42,43,51). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, причин неявки в судове засідання суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутності та відзиву на позов не надала. Виклики в судове засідання були направлені відповідачу за адресою, згідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, а саме: [ADDRESS] З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що поштове відправлення з викликом до суду вручено 22.05.2019 особисто [PERSON] ( а.с.40). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без її участі, неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку розглядати цивільну справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що 19.11.2013 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» і [PERSON] був укладений кредитний договір №3906, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 1100,00 гривень на умовах строковості, зворотності та цільового використання, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70% річних на строк 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту і до повного його виконання ( копія договору- а.с.5-6; видатковий касовий ордер- а.с.8). 29.11.2014 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» і [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №4696,відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитну лінію з лімітом у розмірі 2000,00 гривень, чотирма траншами: 29.11.2014 року - 607,00 гривень; 23,03,2015 року - 535,00 гривень; 05.05.2015 року - 300,00 гривень; 30.06.2015 року- 150,00 гривень, на умовах строковості, зворотності та цільового використання, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк 24 фактичних місяців від дати отримання кредиту і до повного виконання зобов`язань відповідачем ( копія договору - а.с.11-12; видаткові касові ордера - 14,16,18,19). За згодою сторін складено графіки погашення кредитів,згідно з якими [PERSON] зобов`язалась до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитами та сам кредит ( а.с.- 12, 21, 22). Однак, незважаючи на прийнятті зобов`язання, відповідач постійно порушує графік сплати кредиту. Станом на 10.04.2019 сума позовних вимог за кредитним договором № 4696 від 29.11.2014 року становить - 9247,33 грн.; за кредитним договором №3906 від 19.11.20013 року становить -6156,95 грн.(розрахунки заборгованості за кредитними договорами - а.с. 9, 23). 10.04.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває права вимоги, належне цедентові і стає кредитором за кредитним договором № 3906 від 19.11.2013 року та договором кредитної лінії №4696 від 29.11.2014 року, укладених між КС «Імперіал ЛТД» і [PERSON] (а.с.32). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть буди кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. З матеріалів справи вбачається, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця кредитної спілки, яка є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу [PERSON] , яка не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права та не має відповідної ліцензії, що суперечить положенням ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 456/646/11 та від 11.09.2018 у справі № 909/968/16. Крім того, за змістом ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а п. 11 ч. 1 цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається. Отже, кредитна спілка, як кредитодавець, з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені. Таким чином,

Outcome: dismissed