Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

23 вересня 2014 року до суду з позовом звернулася [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просить суд, визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], який за життя належав [PERSON], в порядку набувальної давності. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 18.09.1992 року по даний час проживає у [ADDRESS]. На момент реєстрації свого місця проживання, даний будинок згідно свідоцтва про право власноті від 24.09.1991 року належав на праві власності [PERSON]. Позивачка вселилася до вказаного будинку і зареєструвала своє місце проживання, як член сім'ї одного із колишніх власників - [PERSON], який позивачці приходиться рідним братом. Таким чином [PERSON], вважає, що вона з 18.09.1992 року по даний час на законних підставах відкрито і безперервно володіє та користується будинком [ADDRESS], проводить поточні та капітальний його ремонт. [INFO] в м.Броди Бродівського району Львівської області помер власник зазначеного домоволодіння [PERSON], відтак вона має право набути право власності на його майно на підставі набувальної давності, що передбачено ст.344 ЦК України. Позивачка [PERSON], у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, що наведені у її позовній заяві. Представник відповідача - Олевської міської ради Житомирської області Колбасюк В.В., у судовому засіданні щодо пред'явленого позову заперечує, на тій підставі, що до суду не викликано свідків, які б підтвердили проживання [PERSON], протягом десяти років за адресою [ADDRESS]. Представник третьої особи - реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено , що власником житлового будинку [ADDRESS], згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю № 757 від 24 вересня 1991 року є: [PERSON] (а.с.10). [PERSON], з 18 вересня 1992 року і по даний час проживає у будинку [ADDRESS]. Позивачка вселилася до вказаного будинку і зареєструвала своє місце проживання, як член сім'ї власника будинку - [PERSON], який [PERSON], приходиться рідним братом (а.с.8,9). Ордер на зазначене житло позивачці не видавався, договір найму або договір піднайму не укладався. Позивачка на законних підставах відкрито і безперервно володіє та користується будинком [ADDRESS], за власні кошти постійно підтримує житло в належному стані, проводить поточні та капітальний його ремонт. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16097045 від 28.09.2007 року, власником спірного нерухомого майна, а саме: будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.11). В статті 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями ст.344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є та що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Відтак, позивачка добросовісно володіє чужим майном і продовжує ним відкрито та безперервно користуватися, і на час заявлення нею вимог до суду термін такого користування складає понад дванадцять років. Суд вважає, що [PERSON] з урахуванням наведеного згідно з нормами матеріального закону має право за рішенням суду набути право власності на житловий будинок [ADDRESS], який за життя належав [PERSON], за правилами набувальної давності, відповідно з положеннями ст.344 ЦК України. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: approved