Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

22 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 23 серпня 2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб розірвано рішенням суду від 04 лютого 2016 року. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Гроші на утримання доньки відповідач надає несистематично та в недостатній кількості. В судове засідання сторони не зявились, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримала, відповідач визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішенням посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області № 551/28/16-ц від 04 лютого 2016 року, яке 16 лютого 2014 року набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 241319, виданим повторно 03 червня 2016 року Шишацьким РВ ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області (а.с.6). Згідно мотивувальної частини вищевказаного судового рішення неповнолітня дитина проживає разом з матірю. Данні про перебування на утриманні відповідача інших осіб відсутні. Скарг на стан здоровя відповідача та дитини від сторін не надходило. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5, а відповідач - на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а отже вказані витрати суд відносить на рахунок держави. За надання правової допомоги в оформленні позовної заяви позивачем сплачено 75 грн. адвокату [PERSON] (а.с.7), а отже вказана сума відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на корить позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved