Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

22.01.2020 року [PERSON] , в своїх інтересах, а також в інтересах дітей - малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувальних приписів щодо [PERSON] . Ухвалою судді від 24.01.2020 року заяву [PERSON] про видачу обмежувальних приписів щодо [PERSON] залишалася без руху через невідповідність вимогам ст.175 ЦПК України. Вимоги ст.175 ЦПК України згідно ухвали судді від 24.01.2020 року заявницею виконано. 29.01.2020 року відкрито провадження у справі. Обгрунтовуючи заявлені вимоги про видачу обмежувальних приписів у зв`язку з вчиненням домашнього насильства, [PERSON] зазначила, що вона та заінтересована особа [PERSON] з 02.08.1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від їх шлюбу народилися: [INFO] - дочка [PERSON] , [INFO] - дочка [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] . У січні 2019 року їй стало відомо, що в [PERSON] з`явилася інша жінка, стосунки з якою він не приховував ні від неї, ні від їхніх дітей, що створило в сіи`ї гостру психологічну напругу. [PERSON] почав спілкуватися з нею грубо, із вживанням ненормативної лексики, ображав та принижував її в присутності спільних дітей. Уз зв`язку із зазначеним вона звернулася до Печерського райолнного суду м.Києва з позовом про розірвання шлюбу, проти задоволення якого [PERSON] не заперечував. Рішенням Печерського районного суду м. Києва 17.07.2019 року (справа №752/22624/19-ц) їх шлюб з [PERSON] було розірвано. В рамках процесу розірвання шлюбу, ними, [PERSON] та [PERSON] , було здійснено поділ частини спільного майна, що частково зафіксовано в письмових документах, а частково - в усній формі. Зокрема, 12.04.2019 року ними було укладено нотаріальний договір про поділ майна подружжя. Відповідно умов цього договору, в приватну власність [PERSON] перейшла левова частка спільного сумісного майна, яке знаходиться в Україні. На виконання їх усних домовленостей, вона впродовж лютого-березня 2019 року подарувала [PERSON] свої частки в статутному капіталі низки господарських товариств, а саме: ТОВ «Франк Моторс», СТОВ «Вікторія-Агро», ТОВ «Компанія Агромир», ТОВ «Клуб розвитку та впровадження НОУТІЛЛ технологій в Україні», ТОВ АПФ «Калина», ТОВ «Веда Плюс», ТОВ «Агроіскра», ПП «Техно-Сіті», ПП «Агрофірма «Могутнє», СГ «Дружба». В рахунок часткової компенсації очевидної нерівності її та заінтересованої особи [PERSON] часток у поділеному спільному сумісному майні, [PERSON] , за попередньою усною домовленістю з нею, у січні 2019 року здійснив переказ на її банківський рахунок грошових коштів у розмірі 26 591 000 гривень. Поділ нерухомого майна, що в Республіці Австрія, а саме - двох земельних ділянок, будинку та квартири вони не здійснювали. В рахунок отримання левової частки спільного сумісного майна, [PERSON] обіцяв заявниці [PERSON] , що погоджується на проживання малолітнього сина з нею та не буде чинити жодних перешкод щодо визначення нею свого та їх малолітнього сина місця проживання в Республіці Австрія. Саме в інтересах дітей вона забезпечила проживання та навчання дітей в Республіці Австрія. Її та дітей місце проживання в Республіці Австрія зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що є одним з місць проживання її та дітей. Малолітній син з 01.10.2015 року по 05.07.2019 року відвідував дитячий садок Шіллерштрассе організації Фольксхільфе, а з 09.09.2019 року аідвідує перший клас у навчальному закладі Австрії - Державній школі Фойтсберг. Неповнолітня дочка [PERSON] відвідує державний австрійський навчальний заклад Федеральна гімназія, Федеральна реальна гімназія і Федеральна реальна гімназія вищого ступеня Кьофлаха. Старша дочка [PERSON] тимчасово проживає та навчається в Австрії. Таким чином, малолітній син [PERSON] проживає з нею, як з одним зі своїх батьків за усною згодою [PERSON] , а вона, в свою чергу, не чинила жодних перешкод заінтересованій особі [PERSON] у спілкуванні з сином. Неповнолітня дочка [PERSON] , як особа, що досягла 14 років, за своєю волею заявила про те, що буде проживати з нею. Не зважаючи на те, що вона не чинила жодних перешкод спілкуванню [PERSON] з сином [PERSON] , [PERSON] постійно та безпідставно збвинувачував її в протиправних діях та порушенні його батьківських прав. Такі його дії були спрямовані на завдання шкоди її психологічному здоров`ю, а також змусити її відмовитися від майнових прав на майно в Республіці Австрія та покарати за те, що вона не підкорюється його, [PERSON] , бажанням та забаганкам. Постійні образи та погрози з боку [PERSON] стали підставою для її звернення до суду з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з нею. Починаючи з серпня 2019 року [PERSON] , бажаючи нашкодити їй, змінив свою позицію щодо погодженого місця проживання сина [PERSON] в Австрії, почав вимагати повернення дитини в Україну. 12.12.2019 року, на виконання усних домовленостей, за її місцем проживання разом із дітьми в республіці Австрія [PERSON] забрав для особистої зустрічі сина [PERSON] та зобов`язався повернути його цього ж дня до 20-00 години, з приводу чого 12.12.2019 року написав розписку. Проте, в порушення досягнутої домовленості, діючи на шкоду інтересам та психічному здоров`ю дитини, [PERSON] незаконно та приховано вивіз малолітнього сина [PERSON] до України. При цьому [PERSON] не повідомив її про свої наміри вивезти малолітнього [PERSON] до України, свідомо залишив мобільний телефон сина в Австрії, попередньо отримав закордонний паспорт на ім`я сина, повідомивши недостовірну інформацію про втрату попереднього паспорта. У такий спосіб [PERSON] обмежив спілкування малолітнього сина [PERSON] з нею, матір`ю, а також сестрами, залишив всі речі сина в Австрії та тримав його в своєму будинку в селі Суботці Кіровоградської області. Для припинення протиправних дій [PERSON] та після численних спроб зустрітися з малолітнім сином за згодою [PERSON] , вона звернулася до органів Національної поліції з метою видачі відносно нього ж термінового заборонного припису. Такий припис було видано 13 січня 2020 року ДОП Кропивницького РУ ГУ НП в Кіровоградській області, ним заборонено [PERSON] в будь-який спосіб контактувати з нею. Переслідуючи мету захисту законних прав та інтересів малолітнього сина [PERSON] , захисту його психічного здоров`я від неадекватної поведінки [PERSON] , вона 15 січня 2020 року забрала сина з міста Кропивницького, привезла його до міста Києва за її місцем проживання. Під час її виїзду з малолітнім сином з міста Кропивницького, [PERSON] організував справжнє переслідування її та дитини. Для цього ним було задіяно працівників місцевої прокуратури, національної поліції, Служби безпеки України, а також бійців спецзагону «Корд». Велике скупчення агресивно налаштованих чоловіків у військовій формі, намагання силою відібрати від неї малолітнього сина дуже його налякали, вкрай згубно вплинули на його психічне здоров`я. Заявниця стверджувала, що зазначені обставини та протиправні дії заінтересованої особи [PERSON] є такими, що дають підстави для видачі обмежувальних приписів щодо останнього за фактом вчинення ним домашнього насильства по відношенню до неї, малолітнього сина [PERSON] та неповнолітньої дочки [PERSON] . Щодо вчинення заінтересованою особою [PERSON] домашнього насильства, зокрема відносно неї, заявниця [PERSON] послалася на те, що [PERSON] багаторазово, систематично та усвідомлено чинив психологічне насильство щодо неї, яке полягало в погрозах забрати в неї малолітнього сина, не дати їй можливості спілкуватися з дитиною, якщо вона не буде виконувати його вимог майнового та немайнового характеру, що підтверджується його електронним листом від 16 грудня 2019 року. В цьому ж листі йдеться про те, що вона, як мінімум, впродовж трьох років не зможе спілкуватися з сином, якщо не виконає його вимоги. Крім того, впродовж останнього року [PERSON] систематично в грубій формі словесно ображає та принижує її, прикладом чого також є його висловлювання на її адресу в зазначеному електронному листі, зокрема, що вона є найгіршою матір`ю в світі. Психологічним насильством щодо себе заявниця [PERSON] також зазначила те, що 12.12.2019 року [PERSON] протиправно викрав у неї з їх місця проживання в Республіці Австрія малолітнього сина [PERSON] , не повідомив її про вивезення сина з Австрії, не надав змоги нормально спілкуватися з дитиною, не повідомляв місцезнаходження сина, вдавався до вимагання та шантажу. Протиправні вимоги [PERSON] , що були висунуті їй як шантаж за змогу побачити малолітнього сина зафіксовані в його ж електронному листі від 21.12.2019 року, а також підтверджується заявами свідків [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] від 21 січня 2020 року. Проявом психологічного насильства щодо неї, [PERSON] також назвала усвідомлене та протиправне переслідування та залякування її заінтересованою особою [PERSON] за допомогою працівників прокуратури України, Національної поліції України та Служби безпеки України, коли вона забрала малолітнього сина до себе для збереження його психічного здоров`я та захисту. При цьому працівники правоохоронних органів діяли протиправно та в інтересах [PERSON] , за його вказівками залякували її застосуванням щодо неї фізичної сили, погрожували притягти її до кримінальної та адміністративної відповідальності за сфабрикованими справами та іншими способами залякували з метою змушування повернути малолітнього сина [PERSON] . В обгрунтування фізичного насильства заінтересованої особи [PERSON] відносно неї, заявниця [PERSON] послалася на те, що наприкінці жовтня 2019 року за її місцем проживання в місті Фойтсберг з`явився [PERSON] з вимогою віддати йому сина. В цей час у квартирі вона перебувала з неповнолітньою дочкою та малолітнім сином. Під час сварки, що виникла у зв`язку з неадекватними діями [PERSON] , останній завдав їй удару в голову та скрутив руки неповнолітній дочці, що підтверджується заявою неповнолітньої дочки від 21 січня 2020 року. З приводу вчинення економічного насильства [PERSON] вказала, що заінтересована особа [PERSON] у лютому місяці 2019 року без попередження, примусово виселив її та їх малолітнього сина з їхнього будинку в с.Суботці Кіровоградської області, який вона облаштовувала для сім`ї. При цьому, лише в березні 2019 року водій [PERSON] перевіз речі її та сина до нового помешкання. 13 серпня 2019 року [PERSON] відмінив раніше надані ним згоди на виїзд малолітнього сина та неповнолітньої дочки у її супроводі за кордон, а саме - на територію Республіки Австрії, де обидві дитини відвідують заклади освіти та на територію Об`єднаних Арабських Еміратів, де неповнолітня дочка мала намір відпочити. [PERSON] неодноразово висував та продовжує висувати особисто, а також через австрійських представників, вимогу щодо її ( [PERSON] ) виселення з їх спільного будинку у Республіці Австрія за адресою: [ADDRESS] . Офіційний лист-вимогу про виселення вона отримала від австрійського представника [PERSON] 18 грудя 2019 року, 21 грудня 2019 року таку вимогу повторив особисто [PERSON] , а 02 січня 2020 року повторив втретє. Вимоги [PERSON] про виселення заперечила, направивши офіційну відповідь з відмовою залишити спільний будинок та відмовитись від реалізації своїх законних прав власника майна. В порушення раніше досягнутих домовленостей [PERSON] вимагає повернути йому грошові кошти в розмірі 26 591 000 гривень, які добровільно надіслав їй банківським переказом у рахунок часткової компенсації частки в спільному сумісному майні колишнього подружжя, від якого вона відмовилась на його користь. Вчинення заінтересованою особою [PERSON] домашнього насильства по відношенню до малолітнього сина [PERSON] заявниця обгрунтувала тим, що [PERSON] всупереч волі малолітнього сина силою вивіз дитину з країни її проживання, де дитина відвідувала шкільний навчальний заклад та примусово повернув сина в Україну. Малолітній син [PERSON] неодноразово висловлював небажання проживати разом із [PERSON] , їхати з його місця проживання та навчання в Республіці Австрія, а також страх щодо неправомірних дій [PERSON] . Такі висловлювання малолітнього [PERSON] підтверджуються заявою свідка [PERSON] . Процес таємного та незаконного вивезення малолітнього [PERSON] з Австрії тривав щонайменше два дні. Весь цей час дитина була вкрай перелякана, засмучена з приводу того, що її проти власної волі вивозять в іншу країну, відібрали від матері, не надали можливості зв`язатися. [PERSON] залишав сина зі своєю новою жінкою, яка для малолітнього сина є сторонньою особою. Утримуючи малолітнього сина щонайменше впродовж місяця у своєму будинку в селі Суботці Кіровоградської області під постійним наглядом та охороною, [PERSON] не давав йому змоги вільно пересуватися поза межами будинку. При цьому [PERSON] вводив сина в оману щодо його матері, дій та бажань, налаштовував дитину проти неї, створював негативний образ матері в очах сина, намагався зіпсувати ставлення дитини до неї. Умисно створена заінтересованою особою [PERSON] ситуація 15 січня 2015 року, коли при виїзді з міста Кропивницького автомобіль, в якому знаходився малолітній син, його сестра та заявниця було зупинено та заблоковано працівниками правоохоронних органів, з метою недопущення перебування сина з матір`ю, кількість озброєних чоловіків в масках, які не давали змоги вільно пересуватися, вкрай згубно вплинула на психіку сина. З приводу економічного насильства щодо малолітнього [PERSON] , заявниця послалася на те, що [PERSON] в лютому 2019 сина разом з нею без попередження, примусово виселив з їхнього будинку в Суботцях Кіровоградської області, не давши забрати особисті речі. До нового житла їх речі було привезено водієм заінтересованої особи через місяць після вимушеного переїзду. Економічним насильством також є скасування [PERSON] раніше наданої ним згоди на виїзд сина в її супроводі за кордон, а саме на територію Австрії, а 12.12.2019 року - незаконне та всупереч волі сина вивезення його з території Республіки Австрії, без належних йому речей, одягу та іншого майна. Крім того, 18.12.2019 року [PERSON] надіслав до навчального закладу, який відвідував малолітній [PERSON] - Державної школи Фойтсберг - листа, що малолітній син перебуває разом з ним на території України нібито за власною волею, а тому син не має змоги відвідувати навчальний заклад та не є нерозривно пов`язаним з Австрією. У такий спосіб малолітній син [PERSON] був позбавлений можливості навчатися на території Республіки Австрії, а також ввідвідувати спортивні секції з дзюдо, плавання та гімнастики. Домашнє насильство по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] заявниця обгрунтувала тим, що [PERSON] впродовж всього життя ображав та принижував дочку [PERSON] , не виявляв жодної поваги та любові до неї, що завдавало дочці серйозних душевних страждань та шкодило її психічному здоров`ю. Сама дочка заявляє, що боїться, що їй доведеться проживати з [PERSON] в одному приміщенні. 13 серпня 2019 року [PERSON] відмінив надану раніше згоду на виїзд неповнолітньої дочки у супроводі заявниці за кордон, а саме на територію Республіки Австрії, де остання відвідує навчальні заклади, а також на територію Об`єднаних Арабських Еміратів, де вона мала намір провести відпочинок. Такими діями [PERSON] фактично заборонив неповнолітній дочці відвідати Україну, рідних та друзів, оскільки вона не матиме можливості повернутися до Австрії та у зв`язку з цим буде відрахована з навчального закладу. В жовтні 2019 року [PERSON] намагався силою викрасти малолітнього [PERSON] з його місця проживання в Республіці Австрія, а коли неповнолітня дочка стала на захист свого брата, [PERSON] з силою штовхнув її до стіни, внаслідок чого вона вдарилася головою об стіну, а потім скрутив їй руки. Щодо економічного насильства заінтересованої особи [PERSON] відносно неповнолітньої дочки та малолітнього сина заявниця [PERSON] також послалася на те, що [PERSON] від держави Республіка Австрія отримує соціальну допомогу на дітей, однак отримувані грошові кошти дітям не передавав, на які цілі витрачав - невідомо. Просила видати обмежувальні приписи щодо [PERSON] за фактами вчинення домашнього насильства по відношенню до постраждалих осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] строком на шість місяців, якими: по відношенню до постраждалої особи [PERSON] : -зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ; -обмежити спілкування [PERSON] з [PERSON] та заборонити [PERSON] вести листування з [PERSON] або контактувати з нею в будь-який інший спосіб; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань, меншу за 500 метрів до місця проживання [PERSON] за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] особисто чи через третіх осіб розшукувати та/чи переслідувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] ; по відношенню до постраждалої особи [PERSON] : -обмежити спілкування [PERSON] з [PERSON] та заборонити [PERSON] вести листування з [PERSON] або контактувати з ним в будь-який інший спосіб; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань, меншу за 500 метрів до місця проживання чи перебування [PERSON] за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] особисто чи через третіх осіб розшукувати та/чи переслідувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] ; по відношенню до постраждалої особи [PERSON] - -заборонити [PERSON] наближатися на відстань, меншу за 500 метрів до місця проживання чи перебування [PERSON] за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; -обмежити спілкування [PERSON] з [PERSON] та заборонити [PERSON] вести листування з [PERSON] або контактувати з нею в будь-який інший спосіб. 05.02.2020 року представник заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] - подала відзив (заперечення) на заяву [PERSON] про видачу обмежувальних приписів у зв`язку із вчиненням домашнього насильства. Відповідно змісту відзиву (заперечень) представника заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] , остання посилається на те, що рішення суду про розірвання шлюбу між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] не містить будь-якої інформації про домашнє насильство з боку [PERSON] . Зі змісту рішення випливає, що ініціатором розірвання шлюбу була саме [PERSON] . Переконливим доказом того, що [PERSON] був турботливим чоловіком та батьком є лист від [PERSON] , надісланий у червні 2019 року на його адресу. [PERSON] та [PERSON] прожили у шлюбі 22 роки, від шлюбу в них народилося троє дітей. За час спільного подружнього життя жодних звернень [PERSON] до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства відносно неї або дітей не було. Стверджувала, що зазначені обставини не свідчать про те, що заявниця почувалася незахищеною, хвилювалася за безпеку своїх дітей та безпосередньо за себе. Питання щодо розподілу спільного майна сторонами було вирішено добровільно, при підписанні договору сторони керувалися принципом добровільності визначення способів поділу спільного майна подружжя. При цьому між [PERSON] та [PERSON] склалися довірливі стосунки. Підтвердженням цьому є те, що [PERSON] у січні 2019 року на підставі усної домовленості здійснив переказ грошових коштів у розмірі 26 591 000 гривень на банківський рахунок [PERSON] . Про довірливі стосунки також свідчить нездійснення поділу нерухомого майна, яке знаходиться за межами України, на яке вказує [PERSON] . Щодо врегулювання питання місця проживання малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] , то з цього приводу останніми заявлено спори в судовому порядку, які наразі ще не вирішені. Зазначена обставина є переконливим доказом того, що [PERSON] , якраз навпаки твердженням [PERSON] , зацікавлений у постійному проживанні сина разом з ним. Крім того, докази, що подані [PERSON] на підтвердження місця проживання її та дитини у справі щодо визначення місця проживання дитини з нею та у справі за її ж заявою про видачу обмежувального припису, є суперечливими. Щодо перешкод у спілкуванні [PERSON] з сином, то вказала на те, що 12.12.2019 року [PERSON] не впустили до власного будинку у [ADDRESS] , дочка незаконно забрала у батька український та закордорнний паспорти, який не повернуто і на час подання відзиву (заперечень). Саме у такий спосіб було надано можливість поспілкуватися [PERSON] зі своїм сином [PERSON] . [PERSON] не надано жодного доказу того, що поїздка дитини [PERSON] з батьком до України відбулася всупереч волі дитини, як і не надано доказу того, що поїздка проходила в некомфортних для дитини умовах. Терміновий заборонний припис від 13.01.2020 року, виданий за заявою [PERSON] від 21.12.2019 року, оскаржено [PERSON] до Кіровоградського окружного адміністративного суду з огляду на його безпідставність та незаконний характер. Звернула увагу також на те, що звинувачення з боку [PERSON] начебто у вчиненні домашнього насильства [PERSON] чомусь виникли лише в грудні 2019 року. Щодо начебто вчинення домашнього насильства (психологічного та економічного) по відношенню до [PERSON] , вважає, що претензії в судовому порядку виникли у [PERSON] до [PERSON] після події 15.01.2020 року, оскільки заявниця у такий спосіб намагається виправдати свої протиправні дії, що мали місце 15.01.2020 року, прикриваючись заявою неповнолітньої дочки [PERSON] від 21.01.2020 року про події, які начебто відбулися у жовтні 2019 року. При цьому жодного звернення з приводу цих же подій до правоохоронних органів Австрії не було. Сама ж [PERSON] неодноразово звертається до [PERSON] з образливими висловлюваннями. Щодо людей в масках, то 15.01.2020 року це були працівники правоохоронних органів, які викликалися на місце події у зв`язку з хуліганськими діями [PERSON] , [PERSON] вчиненими за підтримки озброєних осіб. Твердження [PERSON] , що в лютому 2019 року її без попередження було виселено разом з малолітнім сином з будинку в селі Суботці, ця інформація є неправдивою. [PERSON] ніколи в цьому будинку не проживала, в лютому 2019 року поїхала з нього з власної волі, а дитина залишилась з батьком. Вирішення спірних питань щодо будинку в [ADDRESS] з допомогою адвокатів у Австрії у встановленому законом порядку не може вважатися економічним насильством. Щодо вчинення начебто домашнього насильства відносно [PERSON] , зазначила, що 31.08.2019 року [PERSON] із дитиною [PERSON] поїхали до Республіки Австрія. 20.12.2019 року [PERSON] до ВП ГУНП в Кіровоградській області подано заяву про те, що на дату подачі заяви дитину на територію України мати не повернула. За результатами проведеної перевірки цієї заяви було складено адміністративний протокол за ч. 7 ст. 184 КУпАП (щодо умисного порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України) та направлено на розгляд до місцевого суду Ленінського району м. Кіровограду. Після повернення дитини [PERSON] до України з грудня 2019 року він навчається в 1-Б класі комунального закладу «Навчально-виховне об`єднання природничо-економіко-правовий ліцей-спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №8 - позашкільний центр Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» у м. Кропивницькому. 15.01.2020 року близько 10 години під час навчального процесу до навчального закладу увірвалась [PERSON] спільно з адвокатом [PERSON] та старшою дочкою [PERSON] . Для забезпечення безперешкодного відібрання дитини та наступного переховування з метою виїзду дитини за кордон [PERSON] заручилася фізичною підтримкою озброєних осіб. Увірвавшись до класу, де тривав урок у 1-Б класі, адвокат, штовхаючи вчителя, заламав руки, долаючи опір (вчитель намагалася зателефонувати керівництву школи, правоохоронним органам, батьку дитини тощо). У цей час дитина [PERSON] відмовився виходити з класу, тоді всупереч його волі [PERSON] насильно було винесено за межі класу, а в подальшому й з навчального закладу. Після цього вказані особи, забравши разом із собою дитину, посідали в автомобіль і поїхали. З приводу цих подій повідомлено правоохоронні органи, порушено кримінальне провадження 15.01.2020 року, внесене до ЄРДР за №12020120020000347 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Внаслідок зазначених подій, її очевидцям, а саме учням 1-Б класу завдано моральної шкоди, з 16.01.2020 року з учнями проводиться групова діагностика практичним психологом. Крім того, з пояснень вчительки [PERSON] встановлено, що [PERSON] забрала дитину проти його волі, хлопчик не хотів іти, а колір його обличчя зробився сірим. Після скоєного, зачинившись на багато годин в машині, яку виявлено правоохоронними органами в одному з районів м. Кропивницького, [PERSON] відмовилась надати доступ до дитини [PERSON] працівникам комісії Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького, батьку дитини з метою визначення стану здоров`я дитини, що підтведжується актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 15.01.2020 року. В зазначеному акті йдеться про те, що поведінка матері [PERSON] суперечить інтересам дитини [PERSON] , тому в інтересах дитини вона має бути передана батькові [PERSON] . За підрахунками батька та численних свідків вказаної події, дитина утримувалась в машині з 12 години 15.01.2020 року до 02 години ночі наступної доби. До Кіровського районного суду м. Кіровограда було передано протокол, складений відносно [PERSON] у зв`язку з невиконанням законних вимог посадових (службових) осіб органу опіки та піклування, який станом на 03.02.2020 року не розглянутий. На час надання відзиву (заперечень) дитина [PERSON] заняття у навчальному закладі в м. Кропивницькому не відвідує, де та в якому фізичному, моральному, психологічному стані перебуває дитина невідомо, за місцем реєстрації у [ADDRESS] ні матері, ні дитини немає. Про те, що дитина проживає в [ADDRESS] , [PERSON] повідомила лише 30.01.2020 року в судовому засіданні. З огляду на викладене у відзиві (запереченнях) представника заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] , остання вказала, що підстав для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] немає, оскільки вчинення домашнього насильства не було ні по відношенню до [PERSON] , ні відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому й ризику виникнення в подальшому надуманих заявником ситуацій немає. В даній справі 30.01.2020 року постановлено ухвалу про залучення до участі у розгляді справи заінтересованих осіб - Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького. 03.02.2020 року постановлено ухвалу про розгляд справи в закритому судовому засіданні. 03.02.2020 року постановлено ухвалу про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м. Кропивницького. 03.02.2020 року постановлено ухвалу про залишення без задоволення клопотання про залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи відділу ювенальної поліції Кропивницького відділення поліції ГУ НП в Кіровоградській області. 05.02.2020 року постановлено ухвалу про залишення без розгляду клопотання щодо прийняття до провадження зустрічної заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] 27 лютого 2020 року постановлено ухвалу про залишення без задоволення клопотання представника заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів. 13.03.2020 року, у зв`язку з виниклою потребою з`ясувати обставини, встановлені судами при розгляді складених відносно [PERSON] протоколів про адміністративні правопорушення та розгляді Ленінським районним судом м.Кіровограда заяви [PERSON] про забезпечення його позову до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини та повернення дитини до України, шляхом витребування у заявниці та дослідження в судовому засіданні засвідчених належним чином копій відповідних постанов та ухвали, на які посилалася заявниця в стадії доповнень, суд, на підставі ч.2 ст.244 ЦПК України, не приймаючи рішення, постановив ухвалу про поновлення судового розгляду, без видалення до нарадчої кімнати для постановлення відповідної ухвали, відповідно ч.4 ст.259 ЦПК України. При цьому, у з`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалося. 06 липня 2020 року постановлено ухвавлу про залишення без задоволення заяви заінтересованої особи [PERSON] про відвід голвуючому судді Плахотнюк К.Г. 08 липня 2020 року постановлено ухвалу про залишення без задоволення заяви представника заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого судді Плахотнюк К.Г. 27 липня 2020 року постановлено ухвалу про залишення без задоволення заяви представника заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого судді Плахотнюк К.Г. Матеріали справи передано для автоматизованого розподілу з метою визначення судді для розгляду заяви про відвід. 29 липня 2020 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення без задоволення заяви представника заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого судді Плахотнюк К.Г. У судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги про видачу обмежувальних приписів з метою встановлення обмежень для [PERSON] щодо неї та їх дітей - неповнолітньої дочки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у заяві про видачу обмежувальних приписів. Крім того, [PERSON] також суду пояснила, що з лютого 2019 року [PERSON] відносився до неї зневажливо, ображав та принижував. Коли [PERSON] став відкрито спілкуватися з коханкою, вона ініціювала питання щодо їх розлучення. В цей же час вирішувалося питання щодо розподілу майна, яке було їх спільною сумісною власністю. Під час поділу майна вона дійсно відступила від своєї частки в спільному майні, оскільки між нею та [PERSON] були домовленості щодо місця проживання малолітнього сина з нею та її проживання разом із дітьми в Австрії. Саме ці обставини були вирішальними при розподілі майна. На виконання домовленостей про розподіл майна [PERSON] переказав на її рахунок суму грошових коштів, еквівалентну одному мільйону доларів США. Наразі, з лютого 2019 року вона була позбавлена можливості проживати в будинку в селі Суботці, оскільки не могла проживати в будинку, куди приїжджала також і коханка [PERSON] . В обмін на отриману частку майна за укладеним договором, заінтересована особа [PERSON] залишив у її власності квартиру [ADDRESS] , а в грудні 2019 року передав їй квартиру [ADDRESS] , яка за домовленістю мала перейти їй у власність 11 травня 2019 року. 18.02.2019 року вона переписала на ім`я [PERSON] всі належні їй частки в статутному капіталі господарських товариств, а [PERSON] надав дозволи на виїзд дітей за кордон. 12.04.2019 року уклала з [PERSON] договір про поділ майна подружжя її не з доброї волі, а через обставини, що змусили її такий договір підписати - визначення місця проживання дітей з нею та можливість проживати в Австрії. У квітні цього ж року [PERSON] висунув їй вимогу не з`являтися на роботі, керувати дистанційно, а 22.05.2019 року позбавив її роботи, оскільки став налаштовувати проти неї оточуючих її людей, при цьому розповсюджував щодо неї погані відомості, що не відповідали дійсності, провів загальні збори, на яких повідомив, що працівники не мають обов`язку виконувати її вказівки, працівники почали ставитися до неї негативно, тому вона була змушена написати заяву про звільнення з роботи. Крім того, [PERSON] почав писати книгу життя, в якій висвітлював їх відносини, при цьому її представляв її з негативної сторони. Цю книгу [PERSON] розповсюджував серед знайомих, які потім в неї з`ясовували - що в них сталося і для чого він так робить, що, в свою чергу, було для неї дуже образливим. У подальшому [PERSON] став порушувати усні домовленості щодо його зустрічей з сином, а також заперечувати щодо проживання сина з нею в Австрії, налаштовував сина проти неї, стверджуючи, що вона погана мати. У такий спосіб впливав на те, щоб вона відмовилася від своєї частки на майно в Австрії. В серпні 2019 року [PERSON] скасував надані ним дозволи на перетин неповнолітньою [PERSON] та малолітнім [PERSON] кордону в її супроводі, чим позбавив дітей можливості навчатися в Австрії, а [PERSON] - також відпочинку в Об`єднаних Арабських Еміратах. У травні 2019 року позбавив її можливості користуватися автомобілем в Австрії, який був у її розпорядженні з 2012 року та який їй був потрібен, в тому числі для перевезення дітей. В жовтні 2019 року, коли [PERSON] прибув до їх місця проживання в Австрії для зустрічі з [PERSON] , то під час сварки, що відбулася в присутності дітей, коли [PERSON] заступилася за [PERSON] , [PERSON] штовхнув [PERSON] і вона вдарилася головою об стіну, потім заломив їй руки. Підтвердила, що її (заявницю) по голові не бив, в заяві з цього приводу допущено технічну описку. З приводу того, що [PERSON] вдарилася головою об стіну, вони з донькою до лікаря не зверталися, оскільки на той час їм було соромно це афішувати. У подальшому, а саме 12 грудня 2019 року, отримавши малолітнього [PERSON] для спілкування в Австрії, [PERSON] не повернув його о двадцятій годині, як про те вони домовилися, а самовільно вивіз сина до України. При цьому [PERSON] тривалий час не повідомляв про місце перебування дитини. Такі події були насильством, як щодо неї так і щодо дітей, оскільки [PERSON] написав розписку, що в цей же день 12.12.20219 року поверне сина, це він також пообіцяв і малолітньому [PERSON] , на підтвердження чого [PERSON] передав свої український та закордонний паспорти, вдома залишився мобільний телефон [PERSON] . Як пізніше виявилося, така поведінка [PERSON] була ним спланованою, оскільки для вивезення [PERSON] він отримав другий паспорт для сина, скасувавши попередній. Одночасно [PERSON] почав висувати вимоги про те, що вона має звільнити будинок в Австрії, погрожував її виселити, заявив вимоги про повернення переказаних їй, на виконання усної домовленості про поділ майна, грошових коштів. Крім того вказала, що лист до [PERSON] , написаний нею після розірвання їх шлюбу, і в якому вона зазначила, що її колишній чоловік був хорошим сім`янином, був написаний нею за порадою психолога, з яким вона працювала у зв`язку із сімейною ситуацією, що склалася зазначеним вище чином, саме з метою її виправлення. Позитивним наслідком такого листа було те, що [PERSON] припинив розповсюджувати серед їх знайомих свою книгу життя, в якій описував їх спільне життя та взаємовідносини. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні визнав зазначені заявницею [PERSON] підстави для розірвання їх шлюбу, наявність усних домовленостей, якими супроводжувалося вирішення ряду питань, пов`язаних з розподілом майна, набутого під час перебування в шюбі. Також вказав, що все майно, що було набуте ним та заявницею під час їх шлюбу, було придбане завдяки його праці, що також визнавалося його колишньою дружиною під час їх спільного сімейного життя. Саме тому поділ набутого ними в шлюбі майна був проведений у спосіб, визначений умовами договору по поділ майна подружжя, а також виконанням усних домовленостей. Однією з вимог [PERSON] під час поділу майна було перерахування їй одного мільйону доларів. Під час поділу майна ними було досягнуто згоди щодо його участі у вихованні сина [PERSON] , оскільки старша дочка повнолітня, а неповнолітня дочка заявила про своє бажання жити з матір`ю. З часом, по завершенню вирішення питань щодо поділу майна, заявниця [PERSON] припинила виконання в повному обсязі їх домовленостей з приводу його спілкування з малолітнім [PERSON] , прийняла рішення щодо її проживання з дітьми в Австрії. Попередньо ним було дано згоду на перетин дітьми кордону в супроводі матері, яку йому прийшлося скасувати тільки тому, що [PERSON] не завжди надавала йому можливість поспілкуватися з сином. Під час скасування наданих ним дозволів на перетин дітьми кордону України в супроводі матері, він не мав можливості обмежитися тільки скасуванням дозволу щодо [PERSON] , а дочка [PERSON] не зверталася до нього з проханням надання їй дозволу.За наявності такого звернення від дочки іфн надав би такий дозвіл. Будь-яких образ на адресу [PERSON] він не висловлював, образи мали місце з її боку на його адресу, а також не розповсюджував будь-якої негативної інформації серед її колег по роботі, з роботи [PERSON] звільнилася за власним бажанням. Не визнав твердження [PERSON] , що він виселив її та сина з будинку в Суботцях, оскільки вони в цьому будинку постійно не проживали, крім того заявниця самостійно залишила цей будинок та мала можливість забрати з нього всі свої речі. У той же час [PERSON] пояснював, що 19.03.2019 року він пішов з родини і сказав, що буде жити з іншою жінкою у будинку в селі Суботці. Категорично заперечив будь-які факти фізичного насильства щодо дітей, а відсутність фізичного насильства з його боку по відношенню до самої заявниці остання підтвердила в судовому засіданні. Заперечив, що 12.12.2019 року мало місце викрадення ним сина [PERSON] з Австрії. Повідомив, що він зі згоди сина вивіз його з Австрії до України, що це відповідало і волі, і бажанню дитини, оскільки син не розуміє німецьку мову, йому не цікаво там навчатися. Під час переїзду вони пересувалися в комфортних для сина умовах. У той же час [PERSON] підтвердив, що малолітній син [PERSON] був документований паспортом. Однак він звернувся до міграційного центру Готово в м. Києві за отриманням закордонного паспорту на сина [PERSON] , який на той час перебував в Австрії, оскільки, подорожуючи територією Австрії за відсутності в [PERSON] паспорта, мав проблеми з підтвердженням особи дитини. Під час отримання повторного паспорта він пред`явив свідоцтво про народження [PERSON] , яке була отримано ним повторно. Під час оформлення паспорта з`ясувалося, що попередній паспорт на сина [PERSON] було видано на підставі свідоцтва про його народження, яке містило дані про те, що дитина народилася в місті Кропивницькому, а пред`явлене ним повторне свідоцтво про народження містило дані, що дитина народилася в місті Києві. При з`ясуванні таких суперечностей, відповідними посадовими особами було прийнято рішення про анулювання попереднього паспорта сина. Як заінтересована особа [PERSON] , так і його представник, під час судового розгляду заяви [PERSON] про видачу обмежувальних приписів визнавали, що при передаванні 12.12.2019 року неповнолітньою дочкою [PERSON] [PERSON] малолітнього [PERSON] [PERSON] передав, а дочка забрала його паспорти, як український так і закордонний. Крім того, [PERSON] підтвердив, що він написав розписку про те, що отримав сина [PERSON] і зобов`язується його повернути до 20-00 години 12.12.2019 року за місцем його проживання - [ADDRESS] . Повернути сина за місцем проживання в Австрії [PERSON] обіцяв і самому [PERSON] . Проте, 12.12.2020 року [PERSON] сина за адресою, де [PERSON] проживав станом на 12.12.2019 року, не повернув. Не повернувши сина [PERSON] 12.12.2019 року за місцем проживання, він не повідомив матір дитини про місце перебування сина та його стан. Заявницю про те, що малолітній син [PERSON] знаходиться з ним в Україні [PERSON] повідомив пізніше. Тільки 18.12.2019 року адвокат [PERSON]. повідомив навчальний заклад Республіки Австрія, в якому на той час навчався [PERSON] про те, що дитина перебуває під опікою батька; неповнолітній [PERSON] не перебував ні в минулому, ні в даний час безперервно в Австрії, тому загальне обов`язкове навчання [PERSON] не стосується (а.с. 87 т. 1). Також [PERSON] підтвердив у судовому засіданні, що він отримує в Республіці Австрія соціальну допомогу на дітей. Вказав, що він, в тому числі і за рахунок отримуваної соціальної допомоги на дітей, здійснює оплату всіх необхідних платежів щодо утримання будинку в [ADDRESS] , комунальних послуг, забезпечення будинку паливом, оплату навчання дітей, страхових платежів. Нерухоме майно в Республіці Австрія є його приватною власністю, саме тому ним і порушено питання щодо звільнення будинку в [ADDRESS], виключно [PERSON] та її батьками, які там проживають. Дочка [PERSON] може проживати в будинку, однак з ним мають погодити кандидатуру домашньої робітниці. Визнав, що автомобіль, яким користувалася [PERSON] в Австрії, у травні місяці передав на ремонт і не повернув останній. Також зазначав, що [PERSON] не має прав на керування транспортним засобом у Республіці Австрії, взагалі не досить добре керує транспортним засобом, а тому він боявся, що з нею та машиною може щось трапитися, ніс особисту відповідальність за те, що вона керувала автомобілем. У той же час [PERSON] підтвердив, що з 2012 року [PERSON] керувала автомобілем в Австрії і вказав, що на рахунку [PERSON] залишилися належні йому 19 000 Євро, за вона мала можливість придбати автомобіль. Ним також пред`являлися вимоги особисто та через австрійського адвоката [PERSON]. про звільнення нею належного йому будинку в Австрії, така вимога заявлена ним і в судовому порядку. Крім того, у судовому порядку заявлено вимоги про зобов`язання [PERSON] повернути йому грошові кошти в розмірі 26 мільйонів гривень, як такі, що безпідставно отримані, оскільки заявниця не виконала їх домовленості щодо його участі у вихованні сина [PERSON] та спілкування з ним, а також проживання і навчання сина в Україні, що буде кращим для дитини, ніж його поживання та навчання в Австрії. В той же час, заперечуючи вчинення відносно заявниці домашнього, а саме економічного насильства, посилався на те, що він перерахував на рахунок [PERSON] 26 500 000 гривень. Стверджував, що за час перебування сина з ним, мати і сестри [PERSON] не телефонували, мати на його дзвінки не відповідала, останні з [PERSON] спілкуватися не бажали. З приводу подій, що мали місце 15.01.2020 року пояснив, що [PERSON] викрала сина зі школи всупереч волі дитини та осіб, які забезпечували фізичну охорону дитини, а також діям вчительки і адміністрації школи, чим вчинила насильство щодо сина, учнів класу, де син навчався, вчительки. При цьому [PERSON] скористалася допомогою її адвоката та найнятих нею ж озброєних осіб. Автомобіль, в якому знаходилася заявниця з дочкою [PERSON] і сином [PERSON] , зупинили працівники поліції. Він та представники органу опіки міста Кропивницького також прибули на місце події. [PERSON] утримувала сина в автомобілі протягом тринадцяти годин, позбавила сина можливості пересуватися, не надала доступу до дитини з метою визначення стану його здоров`я. Наполягав, що поведінка матері під час її перебування з малолітнім сином в автомобілі суперечила інтересам дитини. З цього приводу комісією Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького було складено акт, в якому рекомендовано передати дитину йому. Після подій, що мали місце 15 січня 2020 року і до того часу, коли [PERSON] повідомила в судовому засіданні, що [PERSON] проживає з нею в м. Києві, йому не було відомо де перебуває син. Однак за вказаною [PERSON] адресою син був також відсутній. У подальшому, 18.02.2020 року він зустрів сина на вулиці з невідомою для нього особою і забрав дитину. Вказав, що дитина знаходиться з ним, переведена на домашню форму навчання, з сином працює педагог і психолог. Разом з тим [PERSON] визнав, що 15.01.2020 року він спілкувався з сином у той час, коли [PERSON] з матір`ю та сестрою перебували в автомобілі, після 18 год. 55 хв. з [PERSON] за участі адвоката відбулися переговори, дитина відповіла прокурору, що бажає жити з матір`ю. Наразі, на час розгляду справи, він не надає можливості [PERSON] у будь-який спосіб спілкуватися з сином і не бажає цього робити, [PERSON] перебуває під охороною. [PERSON] наполягав, що він не вчиняв і не вчиняє будь-якого насильства по відношенню до заявниці та дітей. З дітьми у нього завжди були добрі стосунки до того часу, як [PERSON] налаштувала дочок проти нього, йому здається, що колишня дружина робить це з метою вимагання в нього грошей. Заявлені ним спори для вирішення в судовому порядку не є домашнім насильством. Просив у задоволенні вимог [PERSON] про видачу обмежувальних приписів відмовити. Представник заінтересованої особи - Управління захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького, будучи присутнім у судовому засіданні, пояснив суду, що він після отримання повідомлення про те, що невідомі особи викрали дитину зі школи, особисто перебував на місці події 15.01.2020 року в м.Кропивницькому для перевірки рівня безпеки дитини. З`ясувалося, що хлопчик - [PERSON] - знаходиться в автомобілі з матір`ю, автомобіль був заблокований, на місці події було багато поліції, були озброєні охоронці. На місце події також прибув лікар, щоб оглянути дитину, однак мати не надала такої можливості, а тому відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення. За результатами встановлення рівня безпеки дитини, комісія дійшла висновку, що дитину необхідно передати батьку. Також підтвердив, що він особисто не висував вимогу [PERSON] надати можливість оглянути дитину, оскільки вони були закриті в машині, на місці події було багато працівників правоохоронних органів, а також охоронців, йому та іншим членам комісії перешкоджали потрапити до машини з дитиною. Крім того, представник пояснив, що на його думку, дії [PERSON] вчинялися не в інтересах дитини. Представники заінтересованих осіб - Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - в судовому засіданні під час розгляду заяви [PERSON] відсутні, до суду подано заяви про розгляд справи без участі представників органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Допитані в судовому засіданні свідки дали такі показання. Свідок [PERSON] показала суду, що тривалий період часу в неї складні відносини з батьком, оскільки він ображав її та сестру [PERSON] , налаштовував їх проти мами, а мама завжди говорила, що з татом необхідно налагодити стосунки. Особисто в спілкуванні з нею тато розповідав дуже бридкі його інтимні відносини з матір`ю, на її заперечення щодо небажання це вислуховувати погрожував застосуванням фізичної сили. Взагалі їй стало дуже важко психологічно і вона не може спілкуватися з батьком після того, як він запросив її на свій день народження, на святкування якого також була запрошена його коханка, яку він цілував і обіймав в її (свідка [PERSON] ) присутності. Мама пішла з родини, оскільки вже у 2019 році батько почав її ображати і принижувати, хоча раніше в них були дуже гарні стосунки. Одного разу мама телефонувала й розповіла, що приходив тато та штовхнув її та [PERSON] , просила приїхати додому. В цей день мама і [PERSON] були дуже схвильовані, а [PERSON] запитував, чи тато хоче його забрати. Тато завжди говорив [PERSON] , що його забере, тому [PERSON] боявся, що він його забере і завжди говорив, що хоче жити з мамою. Наразі [PERSON] дуже боїться тата. Восени 2019 року він казав [PERSON] : «Я тебе зараз ударю». Коли тато забрав [PERSON] для зустрічі в Фойтсберзі, то він обманув [PERSON] , що вони поїдуть в кафе, яке знаходиться далеко і до якого їхати довго та сказав [PERSON] , що він може поспати. Коли [PERSON] прокинувся, тато сказав, що вони їдуть в Україну і [PERSON] плакав, тому що хотів до мами, тато говорив йому, що мама приїде і він буде жити з нею в Україні. Про це [PERSON] розповідав, коли вони з мамою забрали його зі школи в місті Кропивницькому. [PERSON] був дуже радий, коли вони з мамою його забрали і боявся, щоб тато його не забрав знову. Ще [PERSON] розповідав їй, що тато говорив йому, що мама не хоче з ним ( [PERSON] ) бачитися та що вона (свідок) та [PERSON] також не бажають з ним ( [PERSON] ) спілкуватися. Коли, 15 січня 2020р. вони приїхали до школи забрати [PERSON] , мама забрала [PERSON] і передала їй, а вона (свідок) винесла [PERSON] зі школи, при цьому охоронники поводили себе агресивно, один з них її вдарив. Мама ще залишилася в школі, а вони з братом були в машині. У подальшому автомобіль, в якому вони перебували, був заблокований озброєною поліцією. В той час, коли вони були заблоковані в машині, тато рази три говорив з [PERSON] . Вони знаходилися в машині 13 годин і не могли вийти. Також повідомила, що тато обіцяв, що будинок в Австрії буде їхнім, доки [PERSON] не виповниться 14 років. У будинку в Фойтсберзі проживали вона - свідок, мама, [PERSON] та [PERSON] . Невдовзі після того, як [PERSON] забрав тато, вони одразу ж отримали вимогу адвоката батька про виселення з будинку. На час свідчень у будинку проживає [PERSON] з бабусею та дідусем по маминій лінії. Зі слів мами, зараз [PERSON] у тата. [PERSON] з ними не спілкується, від чого свідок дуже страждає, оскільки [PERSON] їй говорив, що бажає жити з ними, з цього приводу вони знімали відео, яке відсилали батьку. Свідок також вказала, що її особисто тато бив дуже багато разів. Тато часто говорив їй про маму неприємні речі, однак мамі вона цього не переказувала, оскільки їй це було незручно. На теперішній час тато не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей, її навчання оплачує мама. Вона відвідує фітнес клуб, що було оплачено батьком під час укладення контракту на її проживання у гуртожитку і від цього не можна було відмовитися, оскільки за відмову передбачено штраф. Свідок [PERSON] , мати заінтересованої особи [PERSON] показала, що за 22 роки спільного життя її сина з [PERSON] її син ніколи не був кривдником. Син весь час забезпечував сім`ю, діти ніколи не скаржились з приводу того, що їх били або ображали. Заявниця [PERSON] є властною жінкою, сама вирішує всі питання. Свою заяву, в якій характеризувала [PERSON] позитивно, свідок відкликала, оскільки цю заяву їй продиктувала невістка. Так само і з цих же причин вчинив її чоловік зі своєю заявою відносно невістки. Зараз [PERSON] проживає з батьком, адресу його проживання свідок повідомити суду відмовилася. Також вказала, що на даний час у [PERSON] телефону не має, про маму [PERSON] нічого не говорив, з батьком спілкується добре. Зі слів сина відомо, що шлюб розпався через те, що дружина домінувала над ним. З онуками вони спілкувалися рідко. З сином свідок почала спілкуватися з грудня місяця 2019 року. Коли син забрав [PERSON] з Австрії, то свідок була проти, вважала, що дитині буде краще з мамою, тепер так не вважає. У той же час свідок повідомила, що не вважає нормальним те, що [PERSON] не спілкується з сестрами та мамою. Свідок [PERSON] , охоронець [PERSON] , показав суду, що у нього добрі відносини з [PERSON] , він ніколи не бачив, щоб [PERSON] кривдив дітей чи дружину. Був свідком, як [PERSON] у присутності [PERSON] та його співмешканки говорив, що хоче жити в Україні, однак боїться, що мама його вивезе до Австрії в багажнику. У свідка склалося враження, що [PERSON] боявся маму, коли говорив, що вона його вивезе. [PERSON] боялися всі працівники підприємства. Свідок [PERSON] , охоронець [PERSON] , підтвердив, що в його присутності [PERSON] приїздила за своїми речами до будинку в Суботцях, у цей час [PERSON] був спокійний, його співмешканка також була в будинку. За час роботи в [PERSON] він не спостерігав скандалів, а також сварок та образ між [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що колишнє подружжя [PERSON] знає з 2009 року, мала з ними приятельські стосунки, на той час до неї був високий рівень довіри. Вона безпосередньо надавала юридичну допомогу [PERSON] щодо питань, пов`язаних із його бізнесом, укладала договори на придбання земельних ділянок для здійснення господарської діяльності, а також надавала правову допомогу з інших питань. Подружжя було зразковим, ніколи не чула сварок між ними. В березні 2019 року їй стало відомо, що подружжя розлучається. [PERSON] підтвердив, що має іншу жінку, а з дружиною розлучається. [PERSON] ознайомив її з електронною версією його книги - моє життя. Повідомив їй, що мета написання цієї книги - ознайомити оточуючих про його подружнє життя, щоб не пояснювати мотивів залишення ним сім`ї. [PERSON] в книзі називав тільки «вона», описував свою нову кохану, а також його стосунки з дочками та сином. В книзі також йшлося про те, що він скасовує свої домовленості з приводу будинку в Фойтсберзі, а саме, що будинок є родинним і своє бажання, щоб [PERSON] залишила будинок, забравши при цьому тільки свої особисті речі, інакше не отримає ні грошей, ні квартиру на [ADDRESS] Після ознайомлення з книгою свідок була здивована ставленням [PERSON] до родини і запропонувала йому юридично грамотно і мирно вирішити питання з родиною шляхом укладення договору про утримання та виховання малолітнього сина, що [PERSON] було проігноровано. Коли вона писала листи [PERSON] про наміри [PERSON] зустрічей із сином, то [PERSON] завжди надавала сина батькові для зустрічей. У подальшому [PERSON] повідомив їй (свідку [PERSON] ) про те, що хоче забрати сина у [PERSON] . З травня 2019 року [PERSON] розповсюджував інформацію, що [PERSON] п`є, є поганою жінкою. [PERSON] ставив перед свідком задачу щодо підготовки позовної заяви на предмет повернення йому [PERSON] 26 500 000 гривень, як безпідставно перерахованих з метою досягнення укладення договору про припинення права на аліменти на молодших дітей з передачею права власності на квартиру в місті Кьофлах. [PERSON] ставив задачу набирати юристів додатково та подавати до суду позови до [PERSON] , зокрема щодо визначення місця проживання [PERSON] з ним у селі Суботці, складання графіку спілкування сина з матір`ю, отримання для нього дозволу на виїзд з [PERSON] за кордон, звільнення будинку в Австрії, повернення 26 500 000 гривень. 11 жовтня 2019 року [PERSON] повідомляв свідка по телефону, що він, перебуваючи в будинку в Австрії зірвався і вчинив сварку з [PERSON] з рукоприкладством на очах у дітей. Після цього просив свідка домовитися з [PERSON] щодо зустрічі з сином. [PERSON] погодилася і його зустрічі з сином відбувалися в будинку в м. Фойтсбергу. 12 грудня 2019 року [PERSON] не виконав свою обіцянку повернути сина матері за місцем їх проживання, а без згоди на те [PERSON] вивіз малолітнього сина [PERSON] по новому паспорту до України. В дорозі, коли [PERSON] вивозив сина [PERSON] до України, він телефонував їй (свідку) і свідок чула, як [PERSON] плакав. [PERSON] повідомляв свідку, що новий закордонний паспорт на сина було виготовлено в м. Києві в центрі Готово, це було у жовтні 2019 року, коли син перебував у Республіці Австрія з матір`ю і навчався у школі. З 12 грудня 2019 року [PERSON] майже не давав можливості [PERSON] спілкуватися з сином по телефону, не повідомляв місцезнаходження сина, влаштувавши [PERSON] на навчання до школи в місті Кіровограді, виставив озброєну охорону сина в навчальному закладі. Весь цей час [PERSON] не могла спілкуватися з сином саме з вини [PERSON] . В той же час [PERSON] звертався за консультацією до захисника батьківських прав голови ГО «Батько має право» [PERSON] , на зустрічі з яким була присутня і свідок ( [PERSON] ). Під час цієї ж консультації [PERSON] повідомила, що запропоновані [PERSON] умови мирової угоди для [PERSON] не будуть прийняті [PERSON] , на що [PERSON] повідомив метод примусити [PERSON] погодитися на такі умови. Запропонований метод був не прийнятним. [PERSON] до свідка більше не прислухався, його дії були спрямовані на помсту [PERSON] . 16 січня 2020 року [PERSON] повідомив їй, як він доклав всіх зусиль щодо затримання [PERSON] з сином, коли вона забрала [PERSON] зі школи, те, що [PERSON] , сина і дочку [PERSON] майже тринадцять годин тримали в автомобілі. Після таких подій свідок [PERSON] запропонувала [PERSON] свою допомогу, на яку [PERSON] погодилася і за відсутності [PERSON] малолітній [PERSON] перебував під наглядом матері свідка [PERSON] 17 лютого 2020 року, коли [PERSON] перебував із матір`ю свідка, хлопчика було викрадено невідомими особами із застосуванням фізичної сили щодо її матері, при цьому було відібрано її речі, серед яких був мобільний телефон та грошові кошти. Стверджувала, що її мати знає особисто [PERSON] і повідомила, що [PERSON] не приймав участі у відібранні в неї [PERSON] . З 18 лютого 2020 року [PERSON] не повідомляє [PERSON] про те, де знаходиться їх син. Заслухавши у судовому засіданні учасників справи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] про видачу обмежувальних приписів відносно [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з таких мотивів. Державами-членами Ради Європи, в тому числі і Республікою Австрія ратифіковано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами, яку відкрито для підпису в Стамбулі (Туреччина) 11 травня 2011 року. 07.11.2011 року Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульську конвенцію) було підписано Україною. На виконання Стамбульської конвенції ВР України 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами свідчить про домовленість Держав - членів Ради Європи та інших держав, які підписали цю конвенцію щодо її застосування до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно. Статтями 4, 7 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами визначено, що: сторони вживають необхідних законодавчих та інших заходів для підтримки та захисту прав кожного, особливо жінок, на те, щоб жити без насильства як в публічній, так і в приватній сферах; сторони вживають необхідних законодавчих та інших заходів для прийняття та здійснення загальнодержавної ефективної, усеосяжної та скоординованої політики, яка охоплює всі відповідні заходи для запобігання всім формам насильства та для боротьби з усіма формами насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції, і пропонують цілісну відповідь насильству стосовно жінок. Сторони забезпечують, щоб у політиці, зазначеній у пункті 1, у центрі всіх заходів були права жертви та щоб така політика здійснювалася за допомогою ефективного співробітництва між усіма відповідними органами, установами та організаціями. Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] , регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами. Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. З аналізу положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це намагання однієї людини контролювати іншу, використовуючи різноманітні тактики, які можуть включати як кримінальні, так і не кримінальні діяння. Таке насильство відбувається в особистій сфері життя, однак не є проблемою приватною. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до правил статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 82 цього Кодексу визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно ч.3 ст.293, норм Глави 13 ЦПК України, заявлені [PERSON] вимоги розглядаються судом у порядку окремого провадження. Правилами статті 294 ЦПК України встановлено порядок розгляду справ окремого провадження, відповідно до якого, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти учасникам справи у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 02.08.1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу мають повнолітню дочку - [PERSON] , неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 17, 19-21 т.1). 12 квітня 2019 року в місті Кропивницький Кіровоградської області було укладено договір про поділ майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В., зареєстрований в реєстрі за №1606 (а.с. 22-37 т.1). Відповідно до змісту зазначеного Договору про поділ майна подружжя, мета його укладення - припинити право спільної сумісної власності подружжя щодо зазначеного у пункті 2 цього договору майна,

Outcome: partial