Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

21 червня 2018 року адвокат [PERSON], діючи від імені та в інтересах [PERSON], звернулася до суду із заявою про оголошення особи безвісно відсутньою. В обґрунтування вимог зазначила, що [PERSON] є інвалідом І групи А - загального захворювання. на даний час перебуває на державному утриманні у Маріупольському пансіонаті для ветеранів війни та праці № 1. Однією з законодавчо визначених умов для перебування його на державному утриманні у вказаному закладі є відсутність працездатних родичів, зобов'язаних його утримувати за законом. 07 жовтня 2011 року управлінням праці та соціального захисту населення облдержадміністрації [PERSON] було надано путівку на влаштування до Маріупольського пансіонату для ветеранів війни та праці, терміном дії до 31.01.2018, який в подальшому було продовжено до 31.07.2018. При цьому, як було встановлено, [PERSON] має сина, [PERSON], останнім відомим місцем проживання якого є с. Дубове міста Шахтарська Донецької області, та який [INFO] набув повноліття. [PERSON] ніяким чином турботи про батька не виявляє, будь-якої інформації про не надає. На підставі викладеного просить визнати [PERSON] безвісно відсутнім, що надасть [PERSON] законні підстави перебувати на державному утриманні у Маріупольському пансіонаті для ветеранів війни та праці № 1. Заявник [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не прибули, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги заяви підтримали у повному обсязі. Представник Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, Василів О.С., діюча на підставі довіреності, у судове засідання не прибула, просила вирішувати справу у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечувала. Представник Маріупольського пансіонату для ветеранів війни та праці № 1 також до судового засідання не з'явився, просив вирішувати справу у його відсутність на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Цивільного кодексу України Фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у селищі Дубове міста Шахтарська Донецької області, є громадянином України, інвалідом І групи А - загального захворювання, має сина, [PERSON], [INFO]. У період з 07.10.2011 і до сьогодення [PERSON] перебуває на державному утриманні у Маріупольському пансіонаті для ветеранів війни та праці № 1. Згідно із наявними у матеріалах справи даними останньою відомою адресою проживання [PERSON] є: [ADDRESS]. За інформацією, наданою Лівобережним відділенням поліції ЦВП ГУНП в Донецькій області від 27.04.2018, 06 квітня 2018 року за № 5492 зареєстровано звернення про розшук [PERSON] Місце фактичного мешкання, а також місце знаходження вказаної особи розшуковими заходами не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України до початку розгляду справи на суд покладено обов'язок щодо встановлення осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, направлення запитів до відповідних організацій за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Разом зі тим, відповідно до «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», затвердженого Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р, Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», місто Шахтарськ Донецької області (у тому числі смт Контарне, смт Московське, смт Сердите, с-ще Дубове, с-ще Лобанівка, смт Стіжківське, с-ще Вінницьке, с-ще Чумаки, с-ще Вікторія, с-ще Гірне, с-ще Дорофієнко, с-ще Зарічне, с-ще Кищенко) є тимчасово окупованою територією, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зважаючи на наведені обставини, сторони обмежені у зборі інформації та доказів щодо особи [PERSON] за останнім відомим місцем його проживання у селищі Дубове міста Шахтарська, територія якого на сьогодення є тимчасово окупованою, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Проте, суд не може залишити поза увагою той факт, що заявник [PERSON] є особою похилого віку, інвалідом І групи А - загального захворювання, у період з 07.10.2011 і до сьогодення перебуває на державному утриманні у Маріупольському пансіонаті для ветеранів війни та праці № 1, потребує стороннього догляду. При цьому син заявника, [PERSON], на протязі всього вказаного періоду турботи про батька не виявив, жодної інформації про себе не надав, і станом на сьогодення відсутні жодні відомості про його місця перебування. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явленої заяви та вважає можливим визнати [PERSON] безвісно відсутнім. На підставі ст. 43 ЦК України,

Outcome: approved