Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

23 лютого 2015 року, у відповідності до поштового відправлення, ПП «Лідер» звернулись до суду з позовом, в якому просили, з урахуванням уточнених позовних вимог, встановити нікчемність правочинів на загальну суму 16080 грн між ПП «Лідер», в особі заступника директора з економіки [PERSON] та [PERSON], які оформлені актами здачі-прийняття робіт ( надання послуг) про надання автотранспортних послуг від 21.12.2009 року № ОУ-0000101 на суму 500 грн без ПДВ, від 22.02.2010 року № ОУ-0000002 на суму 1000 грн без ПДВ, від 01.03.2010 року № ОУ-0000003 на суму 500 грн без ПДВ, від 26.03.2010 року № ОУ-0000005 на суму 700 грн без ПДВ, від 31.05.2010 року № ОУ-0000006 на суму 1000 грн без ПДВ, від 03.06.2010 року № ОУ-0000008 на суму 3000 грн без ПДВ, від 15.06.2010 № ОУ-0000013 на суму 7000 грн без ПДВ, від 11.04.2011 року № ОУ-0000044 на суму 2000 грн без ПДВ, від 18.04.2011 року № ОУ-0000047 на суму 2000 грн без ПДВ, від 11.05.2011 року № ОУ-0000066 на суму 2000 грн без ПДВ, а також правочинів про які у призначеннях спірних платежів, а саме від 21.12.2009: сплата за послуги згідно рах. № 122 від 21.12.09р., від. 22.02.2010: сплата за послуги згідно рах.№ 10 від 22.02.10р., від 01.03.2010: сплата за послуги згідно рах.№ 12 від 01.03.10р., від 26.03.2010: сплата за послуги згідно рах.№ 17 від 26.03.10р., від 31.05.2010: сплата за послуги згідно рах.№ 26 від 31.05.10р., від 03.06.2010: сплата за послуги згідно рах. № 23 від 31.05.10р., від 15.06.2010: оплата за транспортні послуги згідно рах., від 11.04.2011: оплата за послуги згідно рах., від 18.04.2011: оплата за послуги згідно рах., від 11.05.2011: оплата за послуги згідно рах., визнати недійсними правочини на загальну суму 16080 грн між ПП «Лідер» в особі заступника директора з економіки [PERSON] та [PERSON], які оформлені вищевказаними актами здачі-прийняття робіт ( надання послуг) про надання «автотранспортних послуг», а також правочини, про які йдеться у призначених вищевказаних спірних платежів. Визнати недійсними акти здачі-прийняття робіт ( надання послуг) між ПП «Лідер» в особі заступника директора з економіки [PERSON] та [PERSON] про надання автотранспортних послуг від 21.12.2009 року № ОУ-0000101 на суму 500 грн без ПДВ, від 22.02.2010 року № ОУ-0000002 на суму 1000 грн без ПДВ, від 01.03.2010 року № ОУ-0000003 на суму 500 грн без ПДВ, від 26.03.2010 року № ОУ-0000005 на суму 700 грн без ПДВ, від 31.05.2010 року № ОУ-0000006 на суму 1000 грн без ПДВ, від 03.06.2010 року № ОУ-0000008 на суму 3000 грн без ПДВ, від 15.06.2010 № ОУ-0000013 на суму 7000 грн без ПДВ, від 11.04.2011 року № ОУ-0000044 на суму 2000 грн без ПДВ, від 18.04.2011 року № ОУ-0000047 на суму 2000 грн без ПДВ, від 11.05.2011 року № ОУ-0000066 на суму 2000 грн без ПДВ та застосувати наслідки недійсності вказаних правочинів та стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 16080,00 грн. Свої вимоги обгрунтовував тим, що їх робітник [PERSON], перебуваючи на посаді заступника директора по економіці з правом підпису податкової та фінансової звітності уклала акти здачі - прийняття з ФОП [PERSON] від свого імені замість директора підприємства, який має право на укладення таких договорів. Фактично автотранспортні послуги не були надані та первинні документи, а саме договір на перевезення, товарно-транспортні накладні, замовлення на перевезення відсутні. Як на одну з підстав оспорення актів посилався на відсутність відповідної ліцензії у ФОП [PERSON] на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування, що є порушенням ст.227 ЦК України. Вважали, що оспорювані акти здачі-прийняття є нікчемними та недійсними в силу ст.ст.215,227,228,232,234 ЦК України, а [PERSON], яка на час розгляду справи не є фізичною особою підприємцем має повернути кошти. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи та зловживаючи своїми правами та неодноразові повідомлення на виклики до суду не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила. ( а.с.31, 38, 50, 66, 127, 155, 173) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, її інтереси представляла за довіреністю [PERSON], яка позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, вказуючи, що [PERSON] не могла знати про наявність чи відсутність обмеження повноважень [PERSON] щодо підписання від імені ПП «Лідер» актів здачі-приймання наданих послуг і вчинення платежів, які надійшли своєчасно та без зазначення того хто їх вчиняв, а [PERSON] як встановлено під час розгляду справи 748/1687/14-ц у відповідності до наказу мала повноваження підпису фінансових документів. З моменту укладення актів пройшло вже достатньо часу, [PERSON] вже припинила свою діяльність, а тому у неї документи не збереглись, фактично послуги були надані та оплачені і на той час їх ніхто не ставив під сумнів. Ліцензія у [PERSON] була в наявності. Просили застосувати строк позовної давності. Посилаючись на вимоги ст.50-1 ЦК України вказувала щодо вимоги про стягнення грошових коштів, що є предметом спору вражаються погашеними. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі та матеріали провадження № 2/748/499/14, судом встановлено наступне. У відповідності до положень ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Як вбачається з вимог ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов»язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його собі, яка має право на одержання вантажу, а відправник зобов»язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. В судовому засіданні сторонами не надано письмового договору, укладеного між ПП «Лідер» та [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2014 року ( а.с.176-182 том 2 матеріалів провадження № 2/748/499/14) встановлено, що згідно копій платіжних доручень ( а.с.7-15 том 1 матеріалів провадження № 2/748/499/14) ПП «Лідер з 22.02.2010 по 11.05.2011 року перерахувало ФОП [PERSON] кошти за послуги, в тому числі транспортні послуги. Відповідно до актів здачі прийняття робіт ( а.с.43-52 том 2 матеріалів провадження № 2/748/499/14) представником замовника автотранспортних послуг у ФОП [PERSON] від імені ПП «Лідер» зазначена заступник директора ПП «Лідер» [PERSON]. 20.03.2013 року відповідач [PERSON] як фізична особа підприємець припинила свою діяльність. Із копій платіжних документів вбачається, що кошти від ПП «Лідер» до ФОП [PERSON]. перераховувались за послуги згідно рахунків ( а.с.7-15 том 1 матеріалів провадження № 2/748/499/14), з чого вбачається, що між сторонами досягнуто домовленості щодо надання послуг, підтвердженням чого є перерахування відповідачу коштів на загальну суму 15\~480 грн протягом 2009-2011 років, якими спростовуються доводи представника позивача про недосягнення згоди з істотних умов договору з посиланням на норми ст.ст.181,180,307 ГК України та ст.ст.638, 909 ЦК України. Податкова інспекція у м.Чернігова в період з 25.06.2012 по 03.07.2012 при закритті ФОП [PERSON] проводила комплексну перевірку дотримання нею вимог чинного законодавства і жодних порушень при цьому не знайшла. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вказаним рішенням встановлені обставини пропущення строку позовної давності щодо перерахування коштів до 25.01.2011 року, що не підлягає додатковому з»ясуванню та доведенню при розгляді даної справи. Статтею 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК України. У відповідності до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Фактично позивачем оспорюються акти про надання послуг та проведені оплати по рахункам, які були складені працівником ПП «Лідер» та ФОП [PERSON], які по своїй правовій природі не є правоустановчими документами, не встановлюють юридичні права і обов'язки учасників правовідносин, тому не породжують певні правові наслідки, а лише фіксують надання виконавцем замовнику певних правових послуг та прийняття цих послуг останнім. Вказані акти складені вже по факту виконання робіт та оплати послуг за виконані роботи, що свідчить про те, що одна сторона прийняла виконану роботу, а інша її оплатила. При цьому [PERSON] дійсно займалась господарською діяльністю з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування ( крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), що підтверджується наданою ліцензією на здійснення даного виду господарської діяльності ( а.с.81,138). Факту підробки вказаної ліцензії в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено проведеною у справі судово-технічною експертизою ( а.с.162-168) Відсутність чи наявність підпису [PERSON] в укладених актах, щодо доводив представник позивача, заявляючи клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, також не може свідчити про їх нікчемність, оскільки фактично в зазначених актах [PERSON] підтверджувала проведення оплати за виконані нею послуги, що нею не самою оспорювалось. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено відповідних правових підстав для встановлення нікчемності та недійсності укладених актів прийняття - передачі за підстав, на які посилається представник позивача, а саме ст.ст.215, 227, 228, 232, 234 ЦК України та стягнення коштів з [PERSON], яка виконала послуги, що були замовлені, отримала на відповідній правовій підставі кошти, а їй не було відомо про наявність спірних правовідносин між керівництвом ПП «Лідер» та [PERSON]. Фактично між ПП «Лідер» та [PERSON], виходячи з доводів позову та укладених актів виникли правовідносини з приводу неналежного виконання останньою своїх посадових обов»язків, що регулюються відповідно нормами трудового законодавства. Враховуючи вищенаведене, доводи та межі пред»явленого позову, заперечення відповідача суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо встановлення нікчемності правочинів на загальну суму 16080 грн між ПП «Лідер», в особі заступника директора з економіки [PERSON] та [PERSON], які оформлені актами здачі-прийняття робіт ( надання послуг) про надання автотранспортних послуг від 21.12.2009 року № ОУ-0000101 на суму 500 грн без ПДВ, від 22.02.2010 року № ОУ-0000002 на суму 1000 грн без ПДВ, від 01.03.2010 року № ОУ-0000003 на суму 500 грн без ПДВ, від 26.03.2010 року № ОУ-0000005 на суму 700 грн без ПДВ, від 31.05.2010 року № ОУ-0000006 на суму 1000 грн без ПДВ, від 03.06.2010 року № ОУ-0000008 на суму 3000 грн без ПДВ, від 15.06.2010 № ОУ-0000013 на суму 7000 грн без ПДВ, від 11.04.2011 року № ОУ-0000044 на суму 2000 грн без ПДВ, від 18.04.2011 року № ОУ-0000047 на суму 2000 грн без ПДВ, від 11.05.2011 року № ОУ-0000066 на суму 2000 грн без ПДВ, а також правочинів про які у призначеннях спірних платежів, а саме від 21.12.2009: сплата за послуги згідно рах. № 122 від 21.12.09р., від. 22.02.2010: сплата за послуги згідно рах.№ 10 від 22.02.10р., від 01.03.2010: сплата за послуги згідно рах.№ 12 від 01.03.10р., від 26.03.2010: сплата за послуги згідно рах.№ 17 від 26.03.10р., від 31.05.2010: сплата за послуги згідно рах.№ 26 від 31.05.10р., від 03.06.2010: сплата за послуги згідно рах. № 23 від 31.05.10р., від 15.06.2010: оплата за транспортні послуги згідно рах., від 11.04.2011: оплата за послуги згідно рах., від 18.04.2011: оплата за послуги згідно рах., від 11.05.2011: оплата за послуги згідно рах., визнання недійсними правочинів на загальну суму 16080 грн між ПП «Лідер» в особі заступника директора з економіки [PERSON] та [PERSON], які оформлені вищевказаними актами здачі-прийняття робіт ( надання послуг) про надання «автотранспортних послуг», а також правочини, про які йдеться у призначеннях вищевказаних спірних платежів, визнання недійсними актів здачі-прийняття робіт ( надання послуг) між ПП «Лідер» в особі заступника директора з економіки [PERSON] та [PERSON] про надання автотранспортних послуг від 21.12.2009 року № ОУ-0000101 на суму 500 грн без ПДВ, від 22.02.2010 року № ОУ-0000002 на суму 1000 грн без ПДВ, від 01.03.2010 року № ОУ-0000003 на суму 500 грн без ПДВ, від 26.03.2010 року № ОУ-0000005 на суму 700 грн без ПДВ, від 31.05.2010 року № ОУ-0000006 на суму 1000 грн без ПДВ, від 03.06.2010 року № ОУ-0000008 на суму 3000 грн без ПДВ, від 15.06.2010 № ОУ-0000013 на суму 7000 грн без ПДВ, від 11.04.2011 року № ОУ-0000044 на суму 2000 грн без ПДВ, від 18.04.2011 року № ОУ-0000047 на суму 2000 грн без ПДВ, від 11.05.2011 року № ОУ-0000066 на суму 2000 грн без ПДВ та застосування наслідків недійсності вказаних правочинів і стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 16080,00 грн. Питання щодо застосування строків позовної давності в даному випадку судом не розглядається, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті заявленого позову. Стосовно заяви представника позивача про прийняття окремої ухвали стосовно невиконання дільничним інспектором ухвали про привід, слід зазначити, що вказана заява не підлягає до задоволення, оскільки, як визначено в ст. 211 ЦПК України, реагування на порушення закону це є правом суду. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є: виявлення під час розгляду справи порушень матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Лише за наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу, з метою направлення ухвали відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для винесення окремої ухвали щодо невиконання дільничним ухвали суду про привід, оскільки останній на виконання ухвали суду вийшов за місцем проживання [PERSON], яка надала свої пояснення з підстав неявки до суду. ( а.с.90) На підставі викладеного,

Outcome: dismissed