Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

21 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування та медичні препарати в сумі 2704,00грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що він\~є батьком\~відповідача,\~є інвалідом\~2-ї\~групи,\~потребує матеріальної\~допомоги у\~зв`язку із\~тяжким станом\~здоров`я.\~Відповідач сплачує\~аліменти на\~утримання батька\~в розмірі\~280,00грн.,\~яких недостатньо\~для лікування.\~Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на лікування не надає. Син знаходиться у працездатному віці, має офіційний стабільний заробіток, тому він зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу своєму хворому батьку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 жовтня 2018 року о 14 год. 30 хв. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2019 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті на 22 лютого 2019 року щ 15 год. 00 хв. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав, заяв та клопотань до суду не подавав, тож справа розглядається за його відсутності. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є інвалідом 2-ї групи, згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4.1586 КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф», останній був госпіталізований з 06.03.2018 по 16.03.2018 з діагнозом сахарний діабет 2 типу, вторинно інсулінозалежний, тяжка форма, стадія субкомпнесації. Окрім іншого рекомендована інсулінотерапія. На лікування усього позивач витратив 2704,41грн., що підтверджується квитанціями на придбання ліків. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 635/2419/17, яке залишено без змін Постановою Верховного Суду від 11 червня 2018 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто додаткові витрати на лікування в сумі 2108,00грн. за тих підстав, що відповідач є сином [PERSON] , який є інвалідом 2-ї групи та отримує пенсію по інвалідності, має ряд хронічних захворювань. Відповідач по справі [PERSON] сплачує на користь батька аліменти на його утримання у розмірі 280,00грн. щомісяця, яких недостатньо для витрат на лікування. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Позивач є пенсіонером та інвалідом та пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання, а також потреби у лікуванні. Він є непрацездатною особою. На сьогоднішній день його син, не допомагає позивачу матеріально, не забезпечує всім необхідним для нормального проживання. Відповідачем не було спростовано доводів позивача про ненадання додаткової матеріальної допомоги батьку у зв`язку із хворобою, або про звільнення відповідача від виплати аліментів на утримання непрацездатного батька. Згідно положень ст.. 203, ст.. 205 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У сукупності наведеного, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані, та підлягають задоволенню, тож з відповідача стягуються додаткові витрати на лікування батька. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір стягується з відповідача до державного бюджету України.

Outcome: approved