Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

22.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив дозволити йому вносити частку аліментів в розмірі 2500,00 грн. на особистий банківський рахунок №26202045974314 Ощадбанку України на ім'я [PERSON], та зобовязати відповідача не менше двох разів на рік надавати йому звіт про використання отримуваних нею аліментів на утримання сина. Свої вимоги мотивував тим, що під час перебування з відповідачем у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.05.2017 р. на позивача покладено обов'язок сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Вважає, що відповідач використовує аліменти не за їх цільовим призначенням, тобто не на утримання дитини, а для задоволення власних потреб, що суттєво шкодить їх спільній дитині. Ухвалою суду від 04.04.2018 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, звертав увагу суду на те, що відповідачем належними доказами не підтверджено цільове використання коштів. Проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи [PERSON] в попередньому судовому засіданні підтвердила факт звернення позивачем до Служби у справах дітей адміністрації Заводського району ММР щодо перевірки цільового витрачання аліментів відповідачем, які він сплачує на утримання сина, [PERSON], проте спеціалістом служби після бесіди з матірю не виявлене нецільове використання аліментів. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, прийшов до наступного. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що з 29.08.2008 року сторони перебували у шлюбі який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.05.2017 року розірвано. Від шлюбу мають сина, [PERSON],[INFO], що підтверджується копією дубліката свідоцтва про народження серії І-ФП №267262, виданого Заводським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській обл.. \~ \~ \~ \~Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.05.2017 року з позивача на користь відповідача на утримання сина, [PERSON], стягнуто аліменти у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 21.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з копіями квитанцій, позивачем рішення суду, щодо стягнення аліментів виконується, щомісяця з травня 2017 року по серпень 2017 року направлялися кошти аліменти на утримання сина. При цьому, як стверджує позивач, [PERSON] витрачає аліменти не за цільовим призначенням, дитина ходить в одному і тому самому одязі, тому 20.12.2017 року [PERSON] укладено договір з ПАТ «Державний ощадний банк України» та відкрито рахунок в іноземній валюті №26202045974314 на користь [PERSON], на який позивач бажає сплачувати частину аліментів. Стаття 15 ЦК України\~вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~статті 141 СК України передбачено, що\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до положень\~ст. 186 СК України\~за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Факт нецільового витрачання аліментів може бути виявлено у ході перевірки органом опіки та піклування та має бути відображено у складеному ним висновку. Платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини або про припинення стягнення аліментів не лише тоді, коли їх нецільове використання вже встановлено перевіркою органу опіки та піклування, а і у тому випадку, коли він сам зібрав відповідні докази про нецільове використання аліментів. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків, на ім'я якого вони виплачуються, зобов'язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчуванні, одязі, в охороні здоров'я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитини. Відповідно до копії листа із Служби у справах дітей адміністрації Заводського району ММР від 06.09.2017 року, вих. №Р-136, після перевірки спеціалістом служби за місцем проживання [PERSON], встановлено, що дитина забезпечена сезонним одягом, їжею, шкільним приладдям, тобто вказане свідчить про відсутність нецільового витрачання аліментів відповідачем. Відповідно до положень ч. 1, ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи судом, стороною позивача не було надано жодного належного та допустимого доказу, що аліменти, сплачені ним витрачаються відповідачем не на потреби дитини та не забезпечують останній рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім того,\~суд не погоджується з позицією представника позивача про те, що обовязок доказування цільового використання аліментів лежить лише на відповідачі. Отже, враховуючи викладене, а також відсутність доказів, які б свідчили про нецільове використання аліментів відповідачем, суд вважає потрібним відмовити у задоволені позову.

Outcome: dismissed