Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

23.01.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом (з врахуванням подальших уточнень), в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,08 га., яка надана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2002 року, реєстраційний №1250 вона придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] який знаходиться на земельній ділянці площею 0,08 га., призначеній для його обслуговування. Право власності на земельну ділянку зареєстроване за попереднім власником будинку [PERSON], яка [INFO] померла. Зважаючи на те, що позивачка зареєструвала своє право власності на придбаний будинок то відповідно до діючої на час реєстрації редакції ч.1 ст. 377 ЦК України донеї, як до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) переходить право власності і на спірну земельну ділянку, тому просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 29.01.2018 року провадження відкрито, справа призначена до слухання в порядку загального позовного провадження на 16.02.2018 року. Ухвалою суду від 16.02.2018 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі , позов просила задовольнити. Представник відповідача - Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишив на розсуд суду. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі представник відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2002 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] 11.09.2002 року позивач зареєструвала право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації».( а.с.5). Право власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 27.06.1994 року, загальна площа 0,08 га. за № 599 (а.с.6) . Відповідно до висновку оцінювача про експерту грошову оцінку земельної ділянки від 02.11.2017року оціночна вартість земельної ділянки загальною площею 0,08га.,розташованої по [ADDRESS] становить 5440 грн.( а.с.33). Згідно довідки КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.01.2018 року № 14 зазначається, що відповідно рішення Олександрівської селищної ради земельній ділянці та житлового будинку, які знаходяться в [ADDRESS]. ( а.с.8). За встановлених обставин до відносин, що виникли, слід застосовувати закон, що був чинним на час виникнення відносин власності, тобто станом на вересень 2002 року. При цьому чинний на час виникнення спірних правовідносин ЦК України 1963 року не містив норм, що б регулювали зв'язок земельної ділянки з пов'язаним з нею житловим будинком під час зміни його власника (співвласника). Водночас відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах не більше 0,1 га.), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду (ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року). Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. За таких обставин до [PERSON] від попереднього власника перейшло не лише право власності на житловий будинок [ADDRESS] а і право власності на земельну ділянку, надану для його обслуговування.

Outcome: approved