Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

24.05.2015 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із вищевказаним позовом, в якому просив : - визнати за ним право користування квартирою № 6 по вул. Ген.Цвєтаєва, 6 в м.Одесі. - зобовязати МРА ОМР укласти із ним договір найму на спірне житлове приміщення В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що з дитинства проживав [INFO]. 13.02.2008 року він за власним бажанням припинив проживати в квартирі. 23.05.2015 року померла його мати [PERSON], яка була наймачем спірної квартири. Позивач стверджував, що в жовтні 2008 року повернувся до спірної квартири, а після смерті матері звернувся до [PERSON] районної адміністрації з питання визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Відповідач, однак, відмовив [PERSON] в укладенні договору найму на спірну квартиру. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] районна адміністрація Одеської міської Ради в останнє судове засідання не з'явився, повідомлена судом в порядку статей 74, 76 ЦПК України. В процесі розгляду справи МРА ОМР позов не визнала, посилаючись на відсутність правових підстав для укладення договору найму із позивачем. Дослідивши матеріали справи та докази, які надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно розпорядження голови [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради за №214/01-06 від 07.04.2008 року на ім'я [PERSON] - сестри позивача відкритий особовий рахунок на квартиру [ADDRESS]. За спірною адресою фактично проживала і мати позивача [PERSON], що не оспорюється відповідачем. Доказів на підтвердження, що мати [PERSON] за життя була наймачем спірної квартири позивачем не надано. З 8.01.1997 року за спірною адресою зареєстровано місце проживання позивача. За показаннями допитаних в суді свідків [PERSON], [PERSON] позивач в дитинстві фактично проживав за цією адресою. 13.02.2008 року позивач, уклавши шлюб, за власним бажанням припинив проживати за спірною адресою. З 20.02.2008 року місце його проживання було зареєстровано за місцем фактичного проживання в [INFO], де він проживав разом із дружиною. 21.05.2015 року померла сестра позивача [PERSON], 23.05.2015 року його мати [PERSON] Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про їх смерть №№ 5660,5742 від 22.05.2015, 25.05.2015 року, зареєстрованими ВДРАЦС у м.Одесі РСОМУЮ. Після смерті матері 22.07.2015 року [PERSON] за власним бажанням зняв місце реєстрації свого проживання за місцем фактичного проживання [INFO], звернувшись до [PERSON] районної адміністрації з питання укладення договору найму на спірну квартиру. 03.11.2015 року [PERSON] районна адміністрація, розглянувши заяву позивача про укладення договору найму спірного приміщення, відмовила йому, пославшись на відсутність реєстрації місця проживання. Так, за змістом ст. 65 ЖК України наймач має право в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. До членів сім*ї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Суд враховує, що членами сім*ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. При цьому поняття члена сім*ї, яке застосовується у Сімейному кодексі України не можна ототожнювати з поняттям члена сім*ї наймача за ЖК України. [PERSON], який за родинними стосунками був членом сім*ї своєї матері, не є членом сім ї наймача своєї сестри чи матері. Як вбачається зі змісту статті 106 ЖК України будь-який член сім'ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків наймача та членів його сім'ї (ст. 64 ЖК), члени сім'ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Причиною для зміни договору найму може бути смерть наймача. Водночас, право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім'ї наймача, які залишились проживати у приміщенні, в тому числі і неповнолітні в особі законних представників. У разі наявності спору, він може бути вирішений в судовому порядку. Предметом доказування у справах про визнання права користування приміщенням, зміну, розірвання договору найму відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» є : -укладення наймачем договору найму жилого приміщення -вселення позивача у спірне приміщення у встановленому порядку і фактичне проживання в ньому -коло осіб, які володіють самостійним правом користування спірним приміщенням на момент вселення, їх згода на вселення -умови та порядок вселення позивача, користування ним спірним приміщення. Так, судом встановлено, що позивач, який на час розгляду справи має свою сім ю, перебуває у зареєстрованому шлюбі, з 13.02.2008 року за власним бажанням втратив право користування спірним приміщенням, на час смерті сестри та матері, яка не є наймачем спірного приміщення в сенсі ЖК України зв'язок з житловим приміщенням за місцем реєстрації не втратив. Обставини фактичного вселення в 2008 році у спірне приміщення, дотримання ним порядку вселення, факт згоди наймача на вселення та реєстрацію місця проживання за спірною адресою, письмового звернення до наймодавця або власника житла з питання його реєстрації не доведені позивачем в процесі розгляду справи, як і факт постійно проживання разом із наймачем і ведення із ним спільного господарства. При цьому, суд враховує, що докази, які надаються сторонами відповідно до глави 5 процесуального закону мають відповідати правилам належності, допустимості, достатності. Питання про зняття місця реєстрації за адресою фактичного проживання [INFO], за умови збереження на час розгляду справи сім*ї, порушено позивачем тільки після смерті наймодавця 22.07.2015 року з метою визнання права користування спірною квартирою. Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову по вимогах про зобовязання укласти договір суд виходив із загальних положень ЦПК та ЦК України, правової позиції Верховного Суду України (справа 6-110 цс12), за якими суд може захистити цивільне право або інтереси особи способом встановленим у ст. 16 ЦК України або іншим способом встановленим договором або законом. Серед способів захисту передбачених ст. 16 ЦК України не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобовязання особи щодо укладення відповідних договорів). У разі відмови особи від укладення договору за умови, що його наявність передбачена актом законодавства особа має право звернутися до суду за захистом свого права, виходячи з положень ст.ст. 3,6, 12 -15, 20, 630, 640, 642, 643, 16 ЦК України в порядку п. 1 ч. 2. ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах передбачених нормативним актом обовязкової дії. Враховуючи викладене, суд вважає, вимоги позивача про визнання права користування житловим приміщенням не доведеними, та такими що, суперечать фактичним обставинам справи, а вимоги про зобовязання відповідача укласти договір найму житлового приміщення необґрунтованими.

Outcome: dismissed