Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

22 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 26.06.2019 №658к про його звільнення, поновити його на роботі на посаді головного інженера регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 18\~706,80 грн., судові витрати покласти на відповідача. В подальшому позивач неодноразово доповнював свої позовні вимоги та підтримуючи їх в частині визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі остаточно просив стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 243 188, 40 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що з 21.02.2018 він призначений та працював в ДП «Укравтогаз» на посаді головного інженера регіонального виробничого управління «Харківавтогаз». Його права, обов`язки та функції закріплені у відповідній посадовій інструкції. Наприкінці червня 2019 року його було викликано до головного офісу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» (м.Київ), куди він прибув 26.06.2019, де його було ознайомлено з наказом № 658к від 26.06.2019, яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи. В цей же день з ним було проведено остаточний розрахунок та видана трудова книжка. Таким чином відповідач 26.06.2019 в односторонньому порядку з своєї ініціативи розірвав з ним трудовий договір за п.1 ч.1 ст.43 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Вважає, що відповідач прийняв необґрунтоване та необ`єктивне рішення про його звільнення, службове розслідування не проводилось, пояснення в нього не відбиралось. Наказ №658к від 26.06.2019 не містить чіткого формулювання характеру допущеного ним порушення, причина звільнення чітко не сформульована, спірний наказ не містить посилань на пункт посадової Інструкції, який він, нібито порушив, звільнення проведено більше ніж через шість місяців після тих подій, на які посилається відповідач як на підставу його звільнення. Крім цього позивач зазначає, що згідно посадової Інструкції та положення про РВУ, головний інженер РВУ пошуком працівників не займається, особистих графіків роботи працівникам не складає. Дані функції покладаються на кадрову службу та начальників заправних станцій. В той же час, в силу положень посадової інструкції, у часи заміщення керівника РВУ «Харківавтогаз», він наділений правом на підписання наказів про прийом на роботу та звільнення з роботи працівників РВУ «Харківавтогаз». Ні посадовою Інструкцією, ні іншими внутрішніми актами ДП «Укравтогаз» не передбачено, що на нього, як на головного інженера РВУ «Харківавтогаз», покладається щоденний контроль діяльності працівників на всіх заправних станціях, що входили до складу РВУ «Харківавтогаз». Контроль діяльності працівників заправних станцій РВУ «Харківавтогаз» здійснюється безпосередньо начальниками таких станцій. Обов`язки головного інженера він виконував у відповідності до посадової Інструкції. Відповідно до ухвали суду від 18.02.2020 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у справі залучено директора Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» [PERSON] . В судовому засіданні уповноважений представник позивача адвокат Гуйванюк [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити, про обставини та підстави якого пояснив так, як це викладено в заяві. \~ \~ \~ \~Уповноважений представник відповідача Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» адвокат Пікульська К.В. в судовому засіданні позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити, підтримала обставини та підстави своїх заперечень викладених у поданому до суду відзиві на позов. \~ \~ \~ \~Вважає, що наказ про звільнення позивача законний, обґрунтований, виданий відповідно до положень КЗпП України та відомчих Інструкцій, і тому позов не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що потверджується розпискою про отримання ним судового повідомлення, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки не повідомив. \~ \~ \~ \~В наданих суду письмових поясненнях [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними, що підтверджується належними та допустимими доказами наданими відповідачем. Заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (ДП «Укравтогаз») створене відповідно до рішення правління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та зареєстроване як юридична особа 22.01.2009. Основний вид діяльності реалізація автомобільного газу через мережу заправних станцій. Наказом ДП «Укравтогаз» №48-к від 10.05.2017 [PERSON] прийнятий на роботу на посаду заступника начальника Регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України». Наказом по підприємству від 27.06.2017 №94к [PERSON] призначений виконуючим обов`язки начальника РВУ Харківавтогаз». Наказом від 25.07.2017 №125к [PERSON] призначений начальником РВУ «Харківавтогаз». Відповідно до наказу №16к від 21.02.2018 [PERSON] переведений на посаду головного інженера РВУ «Харківавтогаз». У квітні 2019 року за розпорядженням керівника ДП «Укравтогаз» комісією у складі працівників ДП «Укравтогаз» проведено службове розслідування щодо випадків фіктивного працевлаштування в ДП «Укравтогаз». За наслідками розслідування складено акт від 17.05.2019. На підставі акту службового розслідування, 26.06.2019 ДП «Укравтогаз» видано наказ №658к про звільнення [PERSON] , головного інженера РВУ «Харківавтогаз», з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства за п.1ст. 41 КзпП України. З наказом про звільнення [PERSON] ознайомлений 26.06.2019. В цей день йому була видана трудова книжка та проведено остаточний розрахунок. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 1 частини статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Згідно ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Звільнення є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Звільнення є крайнім заходом впливу на працівника. Підставою застосування звільнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. \~ \~ \~ \~За змістом вказаних норм, при притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків. В наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Установлено, що між сторонами діяв трудовий договір, за умовами якого позивач виконував роботу головного інженера РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України». \~ \~ \~ \~За наказом директора ДП «Укравтогаз» на підприємстві проведена перевірка дотримання норм законодавства та вимог внутрішніх актів, пов`язаних з прийняттям на роботу працівників, виконанням ними умов трудових договорів та звільнення працівників з роботи. Відповідно до акту службового розслідування від 17.05.2019 перевіркою встановлено, що у період з червня 2017 по лютий 2019 до списку працівників РВУ «Харківавтогаз» був включений громадянин [PERSON] , який обов`язків за трудовим договором не виконував: до роботи не приступив, на території заправної станції не з`являвся. Перевіряючими в акті зазначено, що посадовими особами РВУ «Харківавтогаз» здійснювалось табелювання даного працівника, без фактичного виконання ним роботи за посадовою інструкцією, а також, відбувалась виплата заробітної плати даному працівнику. За даними перевіряючих, [PERSON] безпідставно виплачена заробітна плата на суму 115 064,56грн. На підставі висновків акту службового розслідування від 17.05.2019 директором ДП «Укравтогаз» прийнято рішення про розірвання трудового договору з [PERSON] , головним інженером РВУ «Харківавтогаз», який своїми діями допустив грубе порушення умов трудового договору, укладеного між ним та ДП «Укравтогаз» на виконання обов`язків головного інженера РВУ «Харківавтогаз». 26.06.2019 відповідач видав наказ №658к по особовому складу про звільнення позивача з роботи з 26.06.2019 на підставі п.1 ст.41 КЗпП України за допущене грубе порушення фінансово-господарської діяльності РВУ «Харківавтогаз», яке виразилось у внесення недостовірної інформації до офіційних та службових документів підприємства та зловживання своїм службовим становищем з посиланнями на акт службового розслідування. Із акта перевірки від 17.05.2019 вбачається, що наказом по особовому складу ДП «Укравтогаз» від 19.06.2017 №ХФ/105-К на роботу на посаду наповнювача балонів 4 розряду АГНКС м. Лозова прийнято громадянина [PERSON] , який підписав позивач [PERSON] . В подальшому громадянин [PERSON] був переведений в межах РВУ «Укравтогаз» на посаду наповнювача балонів АГНКС-2 м. Дніпро. Наказом від 08.02.2019 №ХФ/16-К [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Як була вказано судом раніше, спірний наказ про звільнення позивача не пояснює у чому полягає суть допущеного ним порушення. Долучений відповідачем до справи акт службового розслідування від 17.05.2019 також не містить опису діянь власне самого [PERSON] , які суперечать чи не відповідають положенням його посадової Інструкції та інших внутрішніх актів підприємства. Вказаний акт перевірки містить лише загальні відомості про те, як організована кадрова робота у підрозділах ДП «Укравтогаз», однак, не містить аналізу діяльності безпосередньо позивача [PERSON] . Наказ про звільнення та акт службового розслідування не обґрунтовують та не конкретизують підстав для накладення на працівника дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. \~ \~ \~ \~ Посадова інструкція головного інженера РВУ «Харківавтогаз», затверджена директором ДП «Укравтогаз» 17.12.2010, визначає, що головний інженер РВУ виконує обов`язки начальника РВУ на час його відсутності згідно з наказом (пункт 2.39). У свою чергу, посадова інструкція начальника РВУ «Харківавтогаз», затверджена директором ДП «Укравтогаз» 17.12.2010, встановлює, що начальник РВУ вживає заходів щодо забезпечення Управління кваліфікованими кадрами в межах затвердженого штатного розпису (пункт 2.8). Пунктом 6.6.7 Положення про РВУ «Харківавтогаз», затвердженого директором ДП «Укравтогаз» 04.05.2010, передбачено, що начальник РВУ уповноважений приймати на роботу та звільняти з роботи працівників Управління та застосовувати до них заходи дисциплінарного стягнення та заохочення. Таким чином, згідно положень внутрішніх актів ДП «Укравтогаз», головний інженер регіонального виробничого управління, у період виконання ним обов`язків начальника управління, наділений повноваженнями підписувати накази про прийом та звільнення з роботи працівників у межах штатної структури такого управління. Зміст робочих інструкцій наповнювача балонів АГНКС м. Лозова та АГНКС №2 м. Дніпропетровськ РВУ «Харківавтогаз» свідчить, що наповнювач балонів приймається на роботу за поданням начальника АГНКС і підпорядковується безпосередньо начальнику АГНКС та майстру (пункти 1.2-1.3 інструкцій). Як встановлено судом, [PERSON] займав посаду головного інженера РВУ «Харківавтогаз». Внутрішні акти ДП «Укравтогаз», в їх редакції на час виникнення спірних правовідносин, не покладали на [PERSON] функцій контролю за щоденним виходом на роботу працівників РВУ та правильністю оформлення табелів обліку робочого часу таких працівників. Організація роботи на місцях (АГНКС) та контроль за дотриманням щоденної трудової дисципліни персоналом АГНКС покладена безпосередньо на начальника відповідної АГНКС. Щодо табелів обліку робочого часу та змінного журналу на АГНКС суд вважає за необхідне вказати на таке. Так, табелі обліку робочого часу працівників АГНКС складені начальником АГНКС, підписані відповідальним працівником з кадрової роботи, економістом, бухгалтером та затверджені начальником РВУ. Ці документи не передбачають підпису чи погоджень головного інженера РВУ, підпис чи погодження позивача [PERSON] на них відсутні. Окрім цього, табелі обліку робочого часу свідчать про те, що наповнювач балонів [PERSON] обліковувався як працівник за п`ятиденним робочим тижнем та двома вихідними днями. У свою чергу, змінний журнал АГНКС відображає роботу лише тих працівників, які працювали за змінним графіком роботи. Вказані документи можуть свідчити про те, що наповнювач балонів [PERSON] обліковувався за іншим графіком ніж інші працівники АГНКС. Однак, ці документи, окремо чи у сукупності, не свідчать про протиправність дій позивача [PERSON] . Отже, висновок відповідача про внесення позивачем неправдивих відомостей до офіційних та фінансових документів підприємства не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази не обґрунтовують законності звільнення позивача. Посилання відповідача на обставину відкриття кримінального провадження за наслідками проведеної ДП «Укравтогаз» перевірки суд відхиляє в силу презумпції невинуватості та положень статті 76 ЦПК України, оскільки обставина внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом у справі. Крім зазначеного, суд вважає за необхідне вказати, що відповідачем пропущено строк на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Так, статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Як встановлено судом, обставина приймання працівника на роботу, яка розцінена відповідачем як фіктивне працевлаштування, мала місце 19.06.2017, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, згідно наказу №658к, застосоване до позивача [PERSON] 26.06.2019, що є безумовною підставою для визнання застосованого стягнення незаконним. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» якою передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично вiдпрацьованi протягом двох мiсяцiв робочі (календарні) днi на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При вирішенні спору в цій частині суд керується довідкою ДП «Укравтогаз» про доходи [PERSON] , в якій відображено дохід позивача у кожному з двох місяців роботи, що передували місяцю звільнення. Довідка саме такого змісту дозволяє здійснити розрахунок вимушеного прогулу з рахуванням приписів постанови КМУ №100. Середньоденна заробітна плата позивача обраховується шляхом ділення нарахованої заробітної плати на кількість робочих днів за попередні повні два місяці до звільнення з роботи (травень та квітень 2019). Згідно довідки ДП «Укравтогаз», в квітні 2019 та травні 2019 заробітна плата позивача склала 46 216,61грн. Кількість робочих днів у цьому періоді становила 42 дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1100,40грн. З дати звільнення позивача до дати прийняття судом рішення про поновлення на роботі налічується 221 робочих днів (вимушений прогул). Сума компенсації вимушеного прогулу становить 243\~188,40 грн. З огляду на викладене суд позов задовольняє в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено і позивач був звільнений він сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. за немайнову вимогу про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, та 2431,88 грн. за майнову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в дохід держави.

Outcome: approved