Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

22.09.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 07.04.2008 року належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку є зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON] , які з червня 2014 року перестали мешкати у спірному будинку. Реєстрація відповідачів в будинку створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, тому він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач та представник позивача - адвокат Пікулін Р.М. в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с.24-25). Відповідачі до судового засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, у тому числі, через оголошення на сайті суду (а.с.12, 31, 34). За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Слов`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив винести рішення з врахуванням висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради (а.с.28). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1477; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 227969771 від 13.10.2020 року, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.4-8, 26-27). З довідки, виданої виконавчим комітетом Слов`янської міської ради від 21.08.2020 року, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до Акту про фактичне проживання від 03.09.2020 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Лимани», вбачається, що з 2014 року по теперішній час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спірному житловому будинку не мешкають (а.с.16). Згідно висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-2103 від 20.10.2020 року орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що недоцільно визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с.29). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірному житловому будинку, самостійно покинули зазначений житловий будинок та перестали в ньому мешкати. Відповідно до статті третьої Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, з огляду на те, що батьки [PERSON] у цьому будинку не проживають, місцем проживання останнього повинно бути визнано місце проживання його батьків. Відповідно до ст. 29 ч. 3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. З огляду на вищенаведене місцем проживання [PERSON] також повинно бути визнано місце проживання його батьків. Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської ради щодо недоцільності визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог у цій частині фактично право дитини на житло не буде порушене, адже [PERSON] протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає з батьками в іншому житловому приміщенні. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки їх право користування спірним житловим будинком перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не наполягає на стягненні з відповідачів судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved