Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

22.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору дарування квартири від 10.03.2005 року, вона є власницею квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований її чоловік відповідач по справі [PERSON] З березня 2004 року відповідач за вказаною адресою не мешкає, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, речей, належних [PERSON] у її квартирі не має. Враховуючи зазначене, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №187 у будинку №93 по вул. Паркова у м. Краматорську Донецької області. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд розглянути справу у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 10.03.2005 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. (а.с.7) Згідно довідки ОСББ «Паркова, 93» від 17.02.2017 року за адресою: м.Краматорськ, вул.Паркова, 93/187 зареєстрований відповідач по справі [PERSON] позивачка [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.5) Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.4 ч. 1 ст.406 ЦК сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відтак, враховуючи, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS], суд вважає, що обставини, які були підставою для надання [PERSON] права користування квартирою на цей час припинені. Окрім того, статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідач по справі є членом сімї позивачки за кровним спорідненням. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України, у відповідача по справі виникло право користування квартирою №187 у будинку №93 по вул. Паркова у м. Краматорську, яка належить на праві власності позивачці, з тих підстав, що він є членом її сімї і який постійно мешкав разом з нею. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сімї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між власницею квартири та відповідачем була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати [PERSON] права на проживання у квартирі позивачки, а ні ж його відсутність без поважних причин понад один рік. З акту про не проживання від 17.02.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає у квартирі з березня 2004 року. (а.с.6) Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №187 у будинку №93 по вул. Паркова у м. Краматорськ Донецької області підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача позивачу слід відшкодувати понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640,00 грн., які були понесені позивачем при звернені з позовом до суду (а.с.1).

Outcome: approved