Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

22.10.2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 141 850 грн., мотивуючи тим, що 25 червня 2007 року між ним та відповідачкою було укладено усний договір позики, за яким відповідачка отримала від позивача у борг 5\~000 доларів США. Про факт укладення договору і фактичне отримання грошових коштів свідчить розписка. В розписці зазначено, що позику отримано на 6 місяців, [PERSON] зобов`язалась повернути грошові кошти до 25 грудня 2007 року. Не зважаючи на неодноразові нагадування повернути кошти [PERSON] до цього часу їх не повернула. У зв`язку із вказаним позивач змушений був звернутись із позовом до суду. 24 листопада 2020 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності. Вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, зобов`язання повинно було бути виконано 25 грудня 2007 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити. 24 листопада 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Як вбачається із відзиву, позовні вимоги відповідачка не визнає, оскільки жодних боргових зобов`язань перед позивачем у неї немає. В розписці не вірно зазначено паспортні дані [PERSON] , немає підписів свідків, підпис на розписці не належить [PERSON] і загалом розписка не відповідає вимогам чинного законодавства. 24 лютого 2021 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, оскільки він згадав, що в грудні 2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] та передав позивачу 1000 доларів США на виконання договору позики, що підтверджується розпискою про повернення коштів, тому розмір заборгованості на даний час становить 127\~665 грн. 22 березня 2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про зменшення позовних вимог в яких представник відповідача зазначила, що [PERSON] жодних коштів позивачу через [PERSON] не передавала. Оригіналу боргової розписки немає в матеріалах справи, у розписці про повернення коштів підпису [PERSON] немає. В ході розгляду справи представник відповідача не підтримувала клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи підпису [PERSON] на розписці. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Оригіналу розписки суду не надав. Щодо строку позовної давності то пояснив, що такий строк позивачем не пропущено, оскільки ним вживались заходи щодо повернення грошових коштів. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки жодних розписок позивачу [PERSON] не давала, коштів не отримувала, підпис на розписці належить не [PERSON] , а іншій особі. Також представник відповідача просила застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 25 червня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримала від позивача позику в сумі 5000 доларів США. Відповідно до розписки відповідачка зобов`язалась повернути позику до 25 грудня 2007 року (а.с.4). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 25 червня 2007 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання зобов`язання відповідачки 25 грудня 2007 року. Але, до цього часу відповідачка грошові кошти згідно розписки не повернула. Твердження представника відповідача про те, що відповідачка не укладала договору позики із позивачем є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами. Необґрунтованими та недоведеними є твердження представника відповідача про те. Що підпис на розписці належить не [PERSON] , а іншій особі. Від клопотання про призначення експертизи представник відповідача відмовилась, хоча спочатку заявляла таке клопотання. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано належним чином завірену копію розписки від 25 червня 2007 року. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Станом на день звернення із позовом до суду заборгованість відповідачки перед позивачкою, з урахуванням зменшених позовних вимог, становить 127 665 грн. Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Наведену правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року за результатом перегляду справи № 369/6892/15-ц. Відповідачка повинна була повернути грошові кошти до 25 грудня 2007 року, строк виконання зобов`язання чітко визначено. Із позовом до суду позивач звернувся аж 22 жовтня 2020 року, тобто через 13 років із дати виконання зобов`язання. Жодних доказів того, що позивач вживав заходів для повернення грошових коштів представником позивача суду не надано. Розписка від 29.12.2019 року про те, що [PERSON] отримав через [PERSON] від [PERSON] 1000 доларів як повернення коштів по розписці, не є належним доказом того, що такі кошти справді повернуто [PERSON] . Підпис [PERSON] на розписці від 29.12.2019 року відсутній. Крім того, на час видання такої розписки строк позовної давності вже давно було пропущено. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, в силу ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. За наведених обставин у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що позов задоволенню не підлягає, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 256, 261, 526, 527 ч. 1, 530, 625, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed