Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнення вимог, просила визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матірю. В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року розірвано. Зазначила також, що після розірвання шлюбу діти деякий час проживали разом з матірю у м.Білгород-Дністровському Одеської області та знаходилися на її утриманні. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Вказала, що за усною домовленістю з відповідачем з літа 2015року старший син [PERSON] по теперішній час проживає з разом батьком в м.Татарбунари Одеської області. У травні 2016 року на прохання батька [PERSON] привезла до меншого сина [PERSON] погостювати на тиждень, однак після закінчення обумовленого терміну перебування дитини в м.Татарбунари [PERSON] вирішив не віддавати сина матері, й дитина з того часу проживає з батьком. Посилаючись на те, що вона має постійне місце проживання в м.Білгород-Дністровському, створила належні умови для розвитку та виховання дітей, має постійну роботу та стабільний дохід, завжди піклувалася про їх здоровя, влаштувала меншого сина в дитячий садок, зазначаючи, що своїми діями відповідач фактично позбавив дітей можливості спілкування з матірю, що суперечить чинному законодавству та положенням Декларації прав дитини, посилаючись також на неможливість визначити місце проживання дітей у добровільному порядку, позивач вважала, що є підстави для визначення місця їх проживання разом з нею судом. 26.12.2016 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визначити місце проживання малолітніх синів разом з батьком. В обґрунтування вимог зазначив, що перебував з 29.10.2006 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого подружжя має двох малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказав, що після розірвання шлюбу 15.12.2014 року [PERSON] разом з молодшим сином переїхала проживати до [INFO], а старший син [PERSON] залишився проживати з [PERSON] в м. Татарбунари. Зазначив також, що у 2015-2016роках [PERSON] часто привозила до нього молодшого сина у хворому стані, він з дитиною був змушений звертатися до лікарів за медичною допомогою та навіть лікувати його в умовах стаціонару, що свідчить про неналежний догляд матері за дитиною та її безвідповідальне ставлення до його здоровя. Крім того вказав, що з початку червня 2016 року син [PERSON] постійно проживає разом з батьком, з старшим братом [PERSON] підтримує дружні стосунки, діти мають спільні інтереси, забезпечені необхідними умовами для проживання та розвитку, підтримують близькі родинні відносини зі своїми дідусем та бабусею батьками [PERSON], в родині для дітей створено нормальну психологічну атмосферу. Посилаючись на те, що неналежний догляд та безвідповідальне ставлення [PERSON] до сина [PERSON] неодноразово призводило до погіршення стану його здоровя, протягом тривалого часу діти постійно проживають разом з батьком та бажають у подальшому проживати з ним, відвідують школу та дитячий садок, зазначаючи, що він має стабільний матеріальний дохід та можливість забезпечити належні умови для розвитку та виховання синів, [PERSON] просив визначити місце проживання дітей разом з ним, відмовивши [PERSON] у задоволенні її вимог за первісним позовом. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, проти задоволення вимог [PERSON] заперечували. Позивач за первісним позовом пояснила, що після розлучення з відповідачем переїхала разом з дітьми до сестри до м.Білгород-Дністровський. Зазначила, що одразу після розірвання шлюбу спорів щодо місця проживання дітей не виникало, адже за усною домовленістю менший син [PERSON] мав проживати з матірю, а старший [PERSON] разом з батьком в м.Татарбунари та періодично приїжджати до неї у гості. Оскільки щодо місця проживання дітей спорів не виникало, позивач навіть відмовилася від отримання аліментів, присуджених їй на утримання дітей, та забрала з виконавчої служби виконавчий лист. Зазначила також, що 22 травня 2016 року, як завжди, привезла сина [PERSON] до колишнього чоловіка та його батьків до м.Татарбунари, й коли настав час його забирати, [PERSON] повідомив, що дитину вже не віддасть, що змусило позивача одразу звернутися до суду. Пояснила, що з того часу обоє дітей проживають з батьком, при цьому [PERSON] приїжджає їх провідати 1-2 рази на місяць. При відвідуванні дітей [PERSON] завжди супроводжує меншого сина, дає можливість провести з ним не більше 15-20 хвилин, після чого, посилаючись на зайнятість, дитину забирає. Пояснила також, що, коли відповідач дозволяє, спілкується зі своїм трирічним сином по телефону, і дитина завжди в розмові проситься до матері. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти задоволення вимог [PERSON] заперечували, наполягали на визначенні місця проживання обох дітей разом з батьком. [PERSON] пояснив, що після розірвання шлюбу між сторонами була усна домовленість щодо проживання старшого сина з батьком та меншого з матірю. Зазначив, що протягом 2015 2016 років, коли забирав до себе в гості [PERSON] від [PERSON], дитина була хвора, не доглянута, кілька разів відповідач навіть вимушений був лежати з нею на стаціонарному лікуванні. Після останнього разу, коли колишня дружина привезла дитину в Татарбунари наприкінці травня 2016 року, терпець відповідача урвався і він, побоюючись за здоровя хлопчика, вирішив залишити проживати малолітнього [PERSON] разом з собою та його старшим братом. Пояснив, що в Татарбунарах має гарні умови для розвитку обох синів, кожна дитина забезпечена окремою кімнатою, доглядати за синами активно допомагають батьки [PERSON], які проживають поруч. Між тим, у відповідача за зустрічним позовом в м.Білгород-Дністровському нікого з рідних, крім сестри, яка має свою родину та дітей, немає, сама вона винаймає житло, змінює місце проживання, й лишає меншого сина невідомо з ким. Зазначив також, що не заперечує проти відвідання матірю обох синів та ніколи не обмежував час спілкування з ними. Представник третьої особи Татарбунарської районної державної адміністрації в судовому засіданні пояснила, що органом опіки та піклування було складено висновки щодо доцільності проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з батьком. При складенні висновків було встановлено, що як батько, так і мати мають належні умови для виховання та розвитку дітей, виняткових обставин, які б дозволяли стверджувати про необхідність відібрання малолітніх дітей від матері, спеціалістами служби у справах дітей встановлено не було. Водночас, Комісією з питань прав дитини Татарбунарської РДА при підготовці висновків було враховано, що [PERSON] на засідання Комісії не приїхала, забезпечивши явку лише свого представника, при цьому [PERSON] має житло на праві власності, в якому проживає з дітьми, отримує стабільний дохід, добре піклується про здоровя синів. Діти відвідують школу та садок, спортивні секції. Крім того, органом опіки та піклування було враховано, що діти вже тривалий час проживають разом з батьком, мають взаємну привязаність, і розєднання дітей суперечитиме їх інтересам. Представники третіх осіб Білгород-Дністровської міської ради та Татарбунарської міської ради, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, вислухавши думку малолітнього [PERSON], [INFO], дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного та зустрічного позовів з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2006 року до 26.12.2014 року, є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.а.с.112-114). Зі змісту довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №1 «Малятко» (м.Білгород-Дністровський) від 03.06.2016року №42 слідує, що [PERSON], [INFO], з 25.11.2015 року до часу видачі документа відвідував зазначений дитячий садок (а.с.17, 116). З матеріалів справи також слідує, що [PERSON], 07.11.2013року народження, з 04.08.2015 року знаходиться під спостереженням в дитячій поліклініці КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» та регулярно проходив медичні огляди, йому здійснювалися щеплення (а.с.117). Судом встановлено, що позивач за первісним позовом зареєстрована за адресою: [INFO], при цьому фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] на підставі договору оренди вказаної квартири, укладеного з [PERSON] 19.09.2016 року (а.с.а.с.47, 48, 229, 230). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації, проживання та роботи характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувалася, спиртними напоями не зловживає, заяв від сусідів та інших громадян на неї до Білгород-Дністровського МВ УМВС України в Одеській області не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра Білгород-Дністровської міської багатопрофільної лікарні не перебуває (а.с.а.с. 14-16, 47,49,50,115). Актом обстеження умов проживання [PERSON] за місцем її реєстрації по вул.Ізмаїльська, 196-А в м.Білгород-Дністровський вбачається, що умови проживання у будинку відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, проведено сучасний ремонт, помешкання облаштоване меблями та побутовою технікою, є централізований водопровід, каналізація, місцеве парове опалення. На момент перевірки у серпні 2015року мати та її малолітній син [PERSON], 2013року народження, займають окрему кімнату, у кімнаті двоспальне ліжко, комод, плазмовий телевізор, крісло та дитяче крісло (а.с.13). З матеріалів справи також слідує, що за новим місцем фактичного проживання [PERSON] [INFO], житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. В кімнаті є всі необхідні меблі, побутова техніка, помешкання оснащено водопостачанням, водовідведенням, центральним опаленням,є окреме спальне місце, в достатній кількості одяг, взуття, іграшки відповідно до віку дитини (а.с.а.с.145). Судом встановлено, що позивач за первісним позовом офіційно працевлаштована у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді касира та має постійний дохід у розмірі 3201 грн. щомісячно (а.с.228). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що з червня 2016 року малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають біля батька за адресою його реєстрації по вул.Маяковського, 31 в м.Татарбунари Одеської області (а.с.85). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], навчається в Татарбунарському НВК «Школа-гімназія», а [PERSON], [INFO], з 15.03.2017 року відвідує дитячий садок-ясла «Незабудка» у м.Татарбунари (а.с.а.с.234, 235). Актами обстеження умов проживання [PERSON] та матеріально-побутових умов проживання сімї від 26.10.2016 року підтверджується, що в будинку позивача за зустрічним позовом проведено сучасний ремонт, кімнати облаштовані меблями та побутовою технікою. Діти забезпечені необхідними речами для проживання, навчання та розвитку. Комісією, яка здійснювала обстеження, встановлено, що [PERSON] належним чином виконує батьківські обовязки, піклується про здоровя та фізичний розвиток дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, обставин, за яких малолітній [PERSON] не може проживати з батьком не встановлено (а.с.86,87). З матеріалів справи також слідує, що [PERSON] на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.154). Судом встановлено, що Татарбунарською РДА, як органом опіки та піклування, складено висновки від 10.01.2017 року №01-23/71 та від 03.05.2017 року №01-23/1187 про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком. Зі змісту зазначених документів органу опіки та піклування вбачається, що головними обставинами, якими обґрунтовуються такі висновки, є наявність у батька житла на праві власності, постійного місця роботи, стабільного офіційного доходу, тривалість виховання обох синів, а також взаємна привязаність дітей та недоцільність їх розєднання, при цьому будь-яких виняткових обставин, за яких малолітніх дітей слід розлучати з матірю або батьком органом опіки та піклування не виявлено (а.с.а.с.132, 225). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є давнім другом батьків позивача за зустрічним позовом, неодноразово буває в гостях як у [PERSON], так і у його батьків [PERSON] та [PERSON] Пояснив також, що для проживання, розвитку та виховання дітей їх батьком, дідусем та бабусею створені найкращі умови, діти ходять в школу та дитячий садок, старший син [PERSON] займається спортом. Зазначив також, що від батьків позивача за зустрічним позовом неодноразово чув скарги, що менша дитина часто приїжджає від матері з Білгород-Дністровського у занехаяному стані, й після цього хворіє. Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані у судовому засіданні, дали показання, що їх син позивач за зустрічним позовом - працює водієм на підприємстві «Мілер», і тому вони два дні на тиждень доглядають за онуками. Решту тижня онуками опікується [PERSON], який присвячує їм увесь свій час, відвозить в школу та садок, до спортивної секції. Зазначили також, що раніше між сином та колишньою невісткою існувала домовленість щодо проживання дітей, оскільки старша дитина виявила бажання залишитися в Татарбунарах. Згодом вони помітили, що молодший син [PERSON], приїжджаючи від [PERSON], постійно хворів, тричі доводилося лікувати його н стаціонарі. Пояснили, що, побоюючись за його здоровя, син вирішив забрати дитину до себе і свідки його підтримали. Пояснили також, що жодних перешкод [PERSON] з боку [PERSON] не чинилося та не чиниться, навпаки позивач за первісним позовом сама дуже рідко виявляє бажання приїхати та побачити дітей, обіцяє старшому сину забрати його на канікули та не виконує обіцянки. До початку допиту свідок [PERSON] зазначив, що відчуває гостру неприязнь до колишньої невістки через те, що вона вирішила розлучитися з його сином, не зважаючи на те, що родина [PERSON] дуже тепло та з любовю прийняла її колись до себе. В судовому засіданні малолітній [PERSON], який досяг десяти років, у присутності представника служби у справах дітей та шкільного психолога висловив бажання залишитися проживати разом з батьком [PERSON], оскільки звик до школи, друзів, має хобі. Крім того, висловив бажання періодично приїжджати до матері у гості. Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу (далі СК) України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної Асамблеєї ООН від 20.11.1959 року, висловлено заклик, зокрема, до місцевої влади та національних урядів до того, щоб вони намагалися дотримуватися прав дитини шляхом законодавчих та інших заходів, що будуть поступово застосовуватися відповідно до низки принципів, в тому числі принципу, за яким малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю (принцип 6). Судом встановлено, що батько та мати малолітніх [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Дослідженими судом доказами також підтверджується, що як мати, так і батько відповідально ставилися до дітей, належним чином організували побутові умови для їх проживання та розвитку. Посилання [PERSON] на незадовільний стан здоров'я меншого сина як на підставу залишення цієїх дитини проживати разом з собою спростовуються матеріалами справи, а саме виписками з історії хвороби [PERSON], 07.11.2013 року, з яких слідує, що дитина у червні-липні 2015 року та у червні 2016 року хворіла з діагнозами гострий рінофарінгіт та фолікулярна ангіна (а.с.а.с.151-153), зазначені хвороби не є хронічними, та, на думку суду, можуть виникати у дітей трирічного віку незалежно від якості виконання батьками своїх обов'язків. Суд оцінює критично викладені органом опіки та піклування мотиви при складанні висновків про доцільність визначення місця проживання дітей разом з батьком, оскільки Татарбунарською РДА не було враховано, що [PERSON] також має стабільний офіційний дохід на рівні, не меншому за [PERSON], з моменту народження дітей займалася їх вихованням до моменту виникнення спору у червні 2016 року, забезпечила періодичний медичний огляд та влаштування меншого сина у дитячий садок, а також необхідними побутовими умовами для його розвитку. Посилання органу опіки та піклування на наявність у [PERSON] житла на праві власності у якості обґрунтування доцільності визначення місця проживання дітей з батьком суд вважає неспроможними, оскільки, по-перше, обєкт нерухомості, в якому проживає позивач за зустрічним позовом, належить сторонам у рівних частках, що підтверджується рішенням Татарбунарського районного суду від 22.10.2015 року у справі №515/1023/15-ц (а.с.52) та, по-друге, [PERSON] створила належні умови для виховання та розвитку дітей у іншому житлі, яким користується на законних підставах (а.с.а.с.229, 230). Суд вважає, що при розгляді справи не було встановлено виняткових обставин, за яких малолітні [PERSON] мають розлучатися зі своєю матірю (зловживання алкогольними напоями, наркотичними засобами, аморальність її поведінки, що може зашкодити розвиткові дітей, тощо), що є підставою для визначення їх місця проживання разом з [PERSON] Зазначене узгоджується з обовязковим для врахування висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду України (далі ВСУ) від 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При розгляді справи сторонами не заперечувалося, що до моменту виникнення спору щодо місця проживання дітей у червні 2016 році [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], більше року проживали окремо разом з батьком в м.Татарбунари та матірю в м.Білгород-Дністровському, періодично бачили один одного, призвичаїлись до такого укладу життя, який не завдавав шкоди психологічному стану братів. В судовому засіданні [PERSON], якому виповнилося десять років, висловив недвозначне бажання проживати разом з батьком. За таких обставин, суд доходить висновку про можливість відступити від наведеного вище правового висновку ВСУ та в інтересах малолітнього [PERSON], 2007 року з урахуванням висловленого бажання дитини, визначити його місце проживання разом з [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 551грн.20коп.(а.с.6). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений позивачем за первісним позовом судовий збір у розмірі 551грн.20коп., підлягає стягненню з [PERSON] на її користь. З матеріалів справи вбачається, що при подачі зустрічного позову [PERSON] також сплачено судовий збір у розмірі 551 грн.20коп. (а.с.157). Докази на підтвердження понесення позивачем за зустрічним позовом інших витрат в матеріалах справи відсутні. Відтак, сплачений [PERSON] при подачі зустрічної позовної заяви судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial