Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

22 січня 2018 року, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 10.06.2006 року перебувала у шлюбі, який за рішенням суду 07 листопада 2016 року було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному стані. Відповідач ухиляється від свого батьківського обовязку, щодо утримання дитини, нерегулярно надає матеріальну допомогу. Відповідач працює в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» та має можливість сплачувати аліменти. Аліменти на користь інших осіб не сплачує. 22 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з заявою про уточненя позовних вимог. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Також просила розглядати справу без її участі. Відповідач у\~ судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, з причин зайнятості на роботі. Зазначив, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Позов визнав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.11.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження\~ серії 1-ФП № 043241 від 05.12.2006 року\~ видане відділом реєстрації актів цивільного стану\~ по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області. (а.с.2). Відповідач [PERSON] записаний її батьком, який не заперечує свого батьківства. Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи довідки № 17/323\~ від 12.01.2018 року, позивач мешкає та зареєстрована разом із дочкою [PERSON] та своєю матірю, за адресою: м.Добропілля, вул.Саратовська, 35/32.(а.с.9). Відповідач працює, сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) згоден. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст.181\~ Сімейного кодексу України\~ способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом із тим, необхідно\~ зазначити про те,\~ що мінімальний розмір аліментів в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який зазначила в своєму позові позивач, був\~ передбачений ч.2 ст.182 СК України в редакції закону, яка діяла до 07.07.2017р., але починаючи з 08.07.2017р. до ч.2 ст.182 СК України внесені зміни і на час винесення судового рішення мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~є підставою для задоволення позову.\~\~ Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], враховуючи покладення законом на батьків обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини\~ у розмірі 1/4 від усіх видів доходу, але не менш 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до повноліття дитини, оскільки відповідач працездатний, не має інших аліментних зобов'язань та визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Між тим, у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України, якщо позивач звільнений від сплати судового збору він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 179, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved