Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

22 лютого 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути їй перешкоди у праві власності житловим приміщенням (будинком) [ADDRESS] , шляхом позбавлення права користування житлом відповідача [PERSON] , посилаючись на слідуючі обставини. Позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 02.03.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У вказаному житловому будинку зареєстрований з 07.08.2012 року відповідач - [PERSON] , [INFO] , який з 01 вересня 2012 року і по теперішній час за вказаною адресою не проживає, однак знятися з реєстрації добровільно не бажає без усяких поважних причин, мотивуючи відмову своєю зайнятістю. Реєстрація відповідача [PERSON] у будинку позивачки порушує її право розпорядження власністю, тому остання звернулася з вказаним позовом до суду, посилаючись на ряд нормативних актів щодо захисту свого майнового права та інтересу. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження. 13 червня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.27). Представник позивачки - адвокат Дімітренко В.Є. в судове засідання не з`явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив у разі відсутності відповідача ухвалити рішення при заочному розгляді справи (а.с.32 ). Відповідач в судові засідання неодноразово не з`явилвся. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 27.02.2019 року (а.с.18), [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] . Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця реєстрації. При цьому, повістки повернулися до суду з поміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.22) та «адресат не проживає» (а.с.23, 30). Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет- https://court.gov.ua/sud2504/pres-centr/visas_to_court/261220173, про виклик відповідача до суду в судове засідання, призначене на 06.09.2019 року на 10.30 годину (а.с. 29) та повторно на 10.09.2019 року на 09.00 год., однак останній в судове засідання на вказані в оголошеннях дати не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі, до суду не надіслав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згоден, про що постановлено ухвалу суду. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу серії ВЕЕ № 711489 вчиненого приватним нотаріусом Татарбунаського районного нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А.А. 02.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №700 (а.с.4), [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Копією витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 15.12.2009 року, зареєстрованого ТОВ «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (а.с.5) підтверджується, що [PERSON] належить на праві приватної власності вищевказаний будинок згідно договору купівлі-продажу від 02.03.2007 року. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 22.10.2010 року (а.с.6) слідує, що 22.10.2010 року був укладений шлюб між [PERSON] , 1982 року народження та [PERSON] , 1982 року народження. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». Копією домової книги, виданої 07.08.2012 року (а.с.7-8) підтверджується, що [PERSON] є власником вищевказаного житлового будинку по [ADDRESS] . Крім того, за вказаною адресою з 07.08.2012 року зареєстрований [PERSON] , 1967 року народження (а.с.11-12). Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Згідно п.1 ст.8 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Судом з достовірністю встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно договору купів-продажу від 02 березня 2007 року (а.с. 4). Відповідач, який зареєстрований в будинку позивачки, з 01 вересня 2012 року проживає за іншою адресою, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачці перешкоди у праві розпорядження своєю власністю, незважаючи на те, що втратив право користування вказаним житлом. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та разпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації більше одного року) права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає, що право власника має бути захищено судом. При цьому, судом враховується, що не проживання відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, дає підстави для задоволення вимог позивача про усунення їй перешкод у праві користування житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житлом, що надасть можливість власнику [PERSON] розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд. Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 768, 40 гривень згідно квитанції №0.0.1266722281.1 (а.с.1) від 14 лютого 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved