Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

22.12.2016 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики 136 604,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 875 514грн. 20 коп., 3% річних в розмірі 211 763 грн. 84 коп. та інфляційні втрати в розмірі 103639,76 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 2 181 616 грн. 94 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.07.2012 за усною домовленістю між ним та відповідачем, останньому було надано у борг грошові кошти в сумі 136 604,00 доларів США. Про отримання в борг вказаної суми грошових коштів відповідач написав розписку, згідно якої відповідач зобов'язався повернути позивачу позику у вказаному розмірі до 31.12.2012. Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав, зокрема у зазначений в договорі строк суму позики не повернув, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 136 604,00 доларів США, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану суму позики та штрафні санкції. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду. За вказаних обставин, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи до суду не надходило. На підставі ч.2 ст.169, ст.224 ЦПК України, суд, визнавши причини неявки відповідача неповажними, вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено наступні обставини. 11.07.2012 між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики (далі-Договір), за яким позивач надав відповідачу в позику грошові кошти у розмірі 136604 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначені грошові кошти, з кінцевим терміном повернення до 31.12.2012. Факт укладення Договору позики підтверджено розпискою, написаною відповідачем. (а.с.17) Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК Українир договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з встановлених судом обставин справи, умов Договору позики між сторонами, та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, відповідач свої зобов'язання за Договором позики перед позивачем не виконав, зокрема, у встановлений Договором позики строк до 31.12.2012 суму позики в розмірі 136604,00 доларів США позивачу не повернув, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за Договором позики в розмірі 136604,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.06.2015 (1долар США=21,05грн.) складає 2 875 514 грн. 20 коп. та три відсотки річних в розмірі 211 763 грн. 84 коп. Разом з тим, вимоги про стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 28.03.2012 у справі 6-36736вов10). Враховуючи вищевикладене, норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не поширюються на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в іноземній валюті. За вказаних обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме сплачена сума судового збору у розмірі 6 090 рн. 00 коп. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: partial