Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

22.02.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просить визнати [PERSON], [INFO], такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Миру (Інтернаціональна), 69, кв. 55. Позивачі подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи не надходило. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами справи заочно. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1993, видане відділом по обліку та розподілу житлової площі Павлоградської міської ради, набули право власності по 1/6 частки кожному на житлове приміщення, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Миру (Інтернаціональна), 69, кв. 55. [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 12.02.2001, посвідченого зав. Першої Павлоградської держнотконтори [PERSON]А,, р.№ 1-342, набув право власності на 1/6 частини вказаної квартири. [PERSON] на підставі договору дарування від 16.03.1994, посвідченого державним нотаріусом [PERSON], р.№ 2-1593, набула право власності на 1/2 частину вказаної квартири, а тому позивачі мають право володіння, право користування та право розпорядження зазначеним житловим приміщенням. Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником житлового приміщення яких-небудь договорів щодо неї чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належній позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до акту, складеного ОСББ «Інтернаціональна, 69» від 20.02.2017 встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (Інтернаціональна), 69, кв. 55, проте не мешкає за вказаною адресою . Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Миру (Інтернаціональна), 69, кв. 55. На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved