Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

22.10.2020 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 6,00 га із земель колективної власності колишнього КСП ім. Чапаєва Минківської сільської ради Валківського району Харківської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0062182 від 13.12.1996 року з не витребуваних/нерозподілених земельних часток (паїв). В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач з 05.09.1994 року по 15.03.2000 року працювала в КСП ім. Чапаєва с. Минківка, тому на її ім`я в 1996 році за №62 зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0062182. За яких обставин, ким та коли було втрачено вказаний Сертифікат позивачу не відомо. Про відсутність Сертифікату серії ХР №0062182 позивач дізналася в 2020 році, коли звернулася до Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах ГУ Держгеокадастру у Харківській області про його видачу, тому змушена звернутися до суду, оскільки вирішити питання в досудовому порядку неможливо. На підставі ухвали суду від 26.10.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Представник відповідача - сільський голова Михалицька Н. повідомила, що сільська рада не заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно протоколу №11 зборів звітних уповноважених колгоспників КСП ім. Чапаєва від 03.02.1995 року задоволено заяву [PERSON] про прийняття її в члени КСП. Згідно протоколу №1 від 08.01.1999 року задоволено заяву [PERSON] про надання їй відпустки по догляду за дитиною до 3-х років з 28.11.1998 року по 25.09.2001 року. 15.03.2000 року [PERSON] звільнена з членів КСП ім. Чапаєва, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] . 09.11.1995 року за Сільськогосподарським підприємством ім. Чапаєва Валківського району Харківської області зареєстровано державний акт на право колективної власності на землю серії ХР №06-00-000280 у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №84, відповідно до якого передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва 2664,4 га землі. Серед громадян-членів КСП ім. Чапаєва, включених до додатку до державного акту на право колективної власності на землю під №68 значиться позивач. Відповідно до архівної довідки №01-35/18, виданої 01.09.2020 року архівним відділом Валківської РДА Харківської області, рішенням виконавчого комітету Валківської районної ради народних депутатів від 16.02.1988 року №56 «Про розукрупнення колгоспу ім. Чапаева» проведене розукрупнення колгоспу ім. Чапаева с. Минківка Валківського району Харківської області на два колгоспи: один з центральною садибою в с. Минківка - колгосп ім. Чапаева, другий в с. Кобзарівка - колгосп «Родіна». Згідно протоколу №1 загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Чапаева с. Минківка від 20.02.1993 року прийняте рішення про перетворення колгоспу ім. Чапаева в КСП без зміни предмету діяльності та форми власності та присвоєна назва - «Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Чапаева», яке вважається правонаступником колгоспу ім. Чапаева. Відповідно до рішення зборів уповноважених членів КСП ім. Чапаева протокол №2 від 01.04.2000 року ПСП «Минківське» затверджене правонаступником КСП ім. Чапаева по кредиторській та дебіторській заборгованості. Як зазначено в інформації Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах ГУ Держгеокадастру у Харківській області №31-20-0.23, 141-444/121-20 від 04.09.2020 року, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Валківською РДА, по ПСП ім. Чапаєва на території Минківської сільської ради на ім`я [PERSON] 13.12.1996 року за №62 зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0062182. Інформація про отримання вказаного документу в управлінні відсутня, як не витребуваний даний сертифікат не зберігається. Згідно інформації Минківської сільської ради Валківського району Харківської області №02-23/306 від 16.10.2020 року, відповідно до розпорядження Валківської РДА №211 від 01.11.2000 року, уточнений розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Чапаєва с. Минківка Валківського району Харківської області становить 6,00 умовних кадастрових гектар. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 ЗК України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Згідно положень ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі - КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» вказує, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. За положеннями ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] , як член КСП ім. Чапаєва має право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності за рахунок витребуваних/не розподілених земельних часток (паїв). На підставі викладеного,

Outcome: approved