Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

22.12.2014 представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Святошинського районного суду з позовом [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 119 242, 73 грн. Також позивач просив стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору у сумі: 1192,42 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 5.03.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490028721, за умовами якого банк, надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів у сумі 19861,39 дол.США, а відповідач, зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в розмірі 12% річних в строки та в порядку, встановленими договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 5.03.2013. В порушення умов договору відповідач припинив здійснення платежів на виконання кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 5.11.2014р. становить: за кредитом 7142,25дол.США, що за офіційним курсом НБУ на 5.11.2014р. становить 96385,54грн.,, за відсотками 517,74дол.США, що за офіційним курсом НБУ становить 6987,94грн.,несплачена пеня за прострочення кредиту в розмірі 1175,76дол.США, що за офіційним курсом НБУ складає 15869,25грн. В забезпечення зобов'язання 5.03.2007р. ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Договір поруки №490028721-П. Відповідно до договору поруки відповідач [PERSON] поручилася за виконання обов'язків відповідача [PERSON], які виникли на підставі Договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. З огляду на невиконання своїх зобов'язань за вказаними договорами, позивачем було подано позовну заяву про стягнення заборгованості в судовому порядку, в якій позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача за кредитом 96385,54грн., по відсотках - 6987,94грн., пеня - 15869,25 грн., а також судові витрати по справі. Позивач просив суд розглядати справу у відсутність представника. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2015 було відкрито провадження у справі. На вказану ухвалу відповідачами було подано вісім апеляційних скарг, що залишились без задоволення судом апеляційної інстанції. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2015 позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» задоволено. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2016 вищевказане рішення суду скасовано та судове засідання. 01.06.2016 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2016 з сетою перевірки справжності підпису [PERSON] на договорі поруки, по справі призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження. Згідно з повідомленням судових експертів від 30.09.2016 було зазначено про відсутність можливостей провести судово-почеркознавчу експертизу з огляду на недостатність кількості зразків підпису [PERSON], у тому числі, за 2007 рік. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2016 року провадження у справі відновлено, а відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2018, було постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачам подати відзиви на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзиви. Про винесену ухвалу сторін було повідомлено належним чином. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. При цьому, суд залишає без задоволення клопотання представника [PERSON] про розгляд справи в порядку загального провадження з огляду на необхідність призначення по справі почеркознавчої експертизи справжності підпису [PERSON] на договорі поруки, що надійшло до суду 11.04.2018 року за таких підстав. Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини. Статтею 277 ЦПК України визначено, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Відповідно о ч.4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. У даному випадку, клопотання відповідача проти розгляду справи в спрощеному провадженні - відсутнє, окрім того, у клопотанні не зазначено підстав пропуску строку подання вазаного клопотання, само клопотання не містить обгрунтування необхідності повторного розгляду питання про призначення почеркознавчої експертизи. З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та позивачем ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» , що підтверджується статутом, 5.03.2007року було укладено кредитний договір №490028721 . Згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 19861,39дол.США. строком до 5.03.2013року для придбання транспортного засобу, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] (а.с.5-9, 23, 27-28). Відповідач не дотримався умов кредитного договору, не в повному обсязі погасив кредит згідно графіка, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 5.11.2014р. становить: за кредитом 7142,25дол.США, що за курсом НБУ на 5.11.2014р. становить 96385,54грн., за відсотками 517,74дол.США, що за курсом НБУ становить 6987,94грн., несплачена пеня за прострочення кредиту в розмірі 1175,76дол.США, що за офіційним курсом НБУ складає 15869,25грн (а.с.21-22). Відповідно, при дослідженні наданих доказів, на підтвердження заборгованості, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем обов'язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування цими коштами. Вказані докази, відповідачем, в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовані. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення зобов'язання 5.03.2007р. ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Договір поруки №490028721-П. Відповідно до договору поруки відповідач [PERSON] поручилася за виконання обов'язків відповідача [PERSON], які виникли на підставі Договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (а.с.10-11). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 559 ЦК України визначено підстави припинення поруки. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Відповідно, якщо кредитним договором установлено обов'язок повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення періодичних платежів, при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя підлягає стягненню заборгованість за кредитом та процентами, строк погашення якої настав за шість місяців до звернення до суду, а також та, яка заявлена до стягнення достроково, якщо інший строк не передбачений договором поруки. Згідно з наданим до суду розрахунком, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом та процентами, обрахованими до 5.11.2014 З позовом про солідарне стягнення заборгованості до поручителя [PERSON] ПАТ «Альфа Банк» звернулось 22.12.2014, тобто в шестимічного строку пред'явлення вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1192, 42 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved