Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

22.01.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона з 14.10.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час вони проживають окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її вихованні та утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягнути з нього аліменти у розміру 2500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 22.01.2020 року і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 18.02.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву . В судове засідання позивач не з`явилася надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Рекомендовані листи відповідачем не отримані та вони повернуті суду з відміткою поштового відділення зв`язку «За закінченням строку зберігання». Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг від 18.02.2020 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 03.04.2010 року по теперішній час, саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Згідно вимог ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що підтверджується витягом з сайту Судова влада України. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення подружніх відносин між сторонами проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні на вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно з ст.180\~СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримання в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.184\~СК України суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини, у зв`язку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини за рішенням суду, визначивши їх розмір в твердій грошовій сумі, як просить позивачка. Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд відповідно до ст.182\~СК України враховує вік дитини, стан здоров`я, матеріально не забезпечена, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, доказів, що він має інших утриманців суду не надав. За вказаних обставин та враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно і до повноліття дитини, заперечень проти позову відповідач не надав. Згідно з ст.141\~ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Згідно зі ст.430\~ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved