Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

22 травня 2017 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась із даною заявою [PERSON] (а.с.2-5). В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що є матір'ю [PERSON], [INFO], який є дитиною інвалідом І групи. [INFO] [PERSON] помер. У Дніпропетровській дитячій міській клінічній лікарні №5 [PERSON] встановлено діагноз - «Миоклонус - епілепсія Унферрихта-Лундберга». Дитячою лікарнею м. Феодосії заявниці видано висновок №72 від 01.12.1996 року на дитину-інваліда з дитинства, який давав право на отримання відповідної соціальної допомоги. Починаючи [INFO] після досягнення [PERSON] 16-річного віку йому призначено пенсію по інвалідності І групи з дитинства. В 2015 році заявниця звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо призначення достроково їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства. Але, у зв'язку із недостатністю документів Правобережним об'єднаним управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії. У зв'язку із тим, що визнання [PERSON] дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку заявниці необхідно для звернення до органів Пенсійного фонду України для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, вона вимушена була звернутися до суду із даною заявою, в якій просить встановити факт того, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO], був дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Ухвалою суду від 07 серпня 2017 року дану заяву залишено без розгляду, у зв'язку тим, що під час розгляду справи виявлено спір про право (а.с.46-47), яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року скасовано (а.с.73). Заявниця в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій вимоги заяви підтримали та просила задовольнити у повному обсязі (а.с.82). Заінтересована особа - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі в особі свого представника за довіреністю - Хохлюк\~Т.В., в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду представник надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності у письмовому провадженні (а.с.83-84). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги належать до задоволення. Встановлено, що заявниця по справі - [PERSON], ([INFO], уродженка м. Старий Крим) - [INFO] народила дитину - [PERSON] (а.с.6,7). Дитячою лікарнею м. Феодосії видано медичний висновок №72 від 20 грудня 1994 року, в якому визначено діагноз захворювання [PERSON], та зазначено можливість отримання відповідної соціальної допомоги (а.с.14) Починаючи [INFO] [PERSON] призначено пенсію по інвалідності як інваліда з дитинства І групи (а.с.13). Згідно довідок МСЕК №382543 та №259748 [PERSON] встановлена І група інвалідності з дитинства (а.с.16). [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). Із наданої інформації КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №5» Дніпропетровської обласної ради» від 26.11.2015 року та КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №6» Дніпропетровської обласної ради» від 04.12.2015 року встановлено, що [PERSON] спостерігався лікарем неврологом з діагнозом - «Міоклонус - епілепсія Унферрихта-Лундберга» починаючи з 1993 року (а.с.18,20). Висновком Європейської Федерації головного болю науково-консультативного медичного центру «ГОЛОВНИЙ БІЛЬ» від 09 листопада 2016 року зазначено, що [PERSON], 1985 року народження, спостерігався в медичному центрі «Головний Біль» із 1997 року, із діагнозом - «Міоклонус - епілепсія із частими поліморфними нападами». Захворювання являється спадковим, що дає інвалідність з раннього дитинства. Міг бути визнаний інвалідом з дитинства до 6 років (а.с.23). Отже, враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок про те, що померлий [INFO] [PERSON], [INFO], мав обґрунтовані підстави для визнання його дитиною інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку, а також те, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як вона зможе реалізувати своє право на отримання пенсії згідно ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що встановлені судом обставини вказують на наявність підстав для встановлення факту того, що [PERSON], [INFO], померлий [INFO], був дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved