Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

22.01.05р. між [PERSON] та Приватною фірмою «Тіман» був укладений договір № 22/01/05-1 купівлі-продажу, відповідно до умов якого Продавець (відповідач по справі) зобов'язується передати Покупцю (позивачу по справі) нежитлове приміщення бази відпочинку, до якого входять: дерев'яний каркас, обшитий плоским шифером; більярдна; вагончик; ворота. Вказане майно знаходиться по вул. Набережній в с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області. При цьому майно, що продається за цим договором, належить Продавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.12.2001р., укладеному між ВАТ «Будінвестсервіс» та ПФ «Тіман», посвідченого державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори 01.12.2001р. (реєстр. № 4184), та зареєстрованого в Золотоніському відділку БТІ 01.12.2001р. (реєстр. № 52). 22.01.2005р. позивач та відповідач провели прийом-передачу майна відповідно до умов договору № 22/01/05-1 купівлі-продажу, про що був складений акт прийому-передачі майна. Позивач повністю виконав зобов'язання, прийняті на себе по договору купівлі-продажу від 22.01.05р. Відповідач своєчасно не виконав зобов'язання, передбачені підпунктом б) пункту 5.3. договору, відповідно до якого він повинен протягом 30 днів з моменту підписання данного договору підготувати необхідні документи та забезпечити явку свого представника для нотаріального посвідчення данного договору, а також надати Покупцю усі необхідні документи для державної реєстрації прав власності. 01.03.2005р. позивач направив відповідачу письмове нагадування, в якому просив відповідача виконати всі зобов'язання, прийняті ним по договору купівлі-продажу. 12.03.05р. відповідач направив позивачу відповідь, в якій запевнив, що до кінця наступного місяця він забезпечить явку свого представника для нотаріального посвідчення договору. Але до цього часу відповідач так і виконав зобов»язань, передбачених підпунктами «б» та «в» пункту 5.3. договору купівлі-продажу від 22.01.05р. Тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] ствердив позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 22.01.05р. та визнати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення бази відпочинку, яка знаходиться за вказаною вище адресою, а також стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 10.000грн. В судове засідання відповідач не прибув і про причини своєї неявки суд не повідомив, але звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу у відсутності їхнього представника. При цьому у своєму відзиві відповідач пояснив, що ПФ «Тіман» уклала із [PERSON] 22.01.05р. договір купівлі-продажу нежитлових приміщень бази відпочинку, що розташована в с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області. Цей договір підлягає нотаріальному посвідченню у 30-ти денний строк, що було передбачено договором. [PERSON] здійснив оплату договору у розмірі 10.000грн. своєчасно, а ПФ «Тіман» передала йому майно, передбачене договором. Проте у ПФ «Тіман» відбулася зміна керівництва і вона забула про те, що необхідно нотаріально посвідчити вказаний договір купівлі-продажу і не дотримала всіх умов договору. Тому відповідач визнає заявлені до нього позовні вимоги повністю. Суд, вивчивши матеріали справи та подані доводи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із нормами ст.. 526 ч.1 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За ст.. 530 ч.1 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 610 ч.1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.. 612 ч.1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст.. 328 ч. 1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.. 334 ч.1 ЦК україни право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором, або законом. Відповідно до ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язаний прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст.. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається ( ст..220 ч.2 ЦК України). Згідно ст.. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. В судовому засіданні в становлено, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 22.01.05р. а також не повернув позивачу отримані кошти в сумі 10.000,00грн. При цьому суд звертає увагу на те, що позиція відповідача щодо причини відмови у нотаріальному посвідченні договору є необґрунтованою і суд її сприймає критично. Суд, вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, виходить з Правових позицій Верховного Суду України, в яких зазначено слідуюче. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу, укладений 22.01.2005р. між [PERSON] та ПФ «Тіман», не може бути визнаний укладеним і, відповідно, не може створювати для позивача права власності на вказане майно. Тому суд приходить до висновку, що на даний час задоволенню підлягають лише вимоги, пов'язані із стягненням грошових коштів.

Outcome: approved