Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

22 червня 2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАГСу Золотоніського МУЮ Черкаської області за актовим записом № 69, що стверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 22.06.2001 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Сторони мають неповнолітню дочку: [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Спору про місце проживання дитини та про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2015 року. Причиною цьому стало те, що відповідач постійно вчиняв сварки, які відбувалися на очах дитини, зловживав спиртними напоями, а тому сторони перестали розуміти одне одного, що призвело до втрати почуттів та розпаду сім`ї. Сторони проживають окремо, мають окремий бюджет, шлюб існує формально, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усих видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як батько не надає достатньої допомоги на утримання дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги повністю, просила суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки. Після розірвання шлюбу просила залишити набуте у шлюбі прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав повністю, на розірвання шлюбу згідний, аліменти на утримання дитини не згідний сплачувати, так як згідно з договором страхування, сплачує страхові виплати на ім`я дитини. Суд, враховуючи, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини позивача та відповідача, розглядає справу за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, мір до примирення не приймають, і позивачка на примирення не згідна, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе та суперечитиме інтересам сторін, і враховуючи зазначені обставини суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаются питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається із ст. 182 СК України (в редакції чинній на час подачі позову) мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 11.01.2006 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Оскільки відповідач має задовільний стан здоров'я, на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї не має, є працездатним, має постійне місце роботи, а тому може і зобов'язаний надавати допомогу на утримання дитини, суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача, а саме: в розмірі 1/3 частини усих видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання доньки. При цьому суд враховує, що договір життя страхування з участю в інвестиційному доході від 01.08.2017 року не є належною допомогою на утримання дитини, так як участь батька в утриманні дитини потрібна на даний час, а не на час страхової виплати. Також суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: approved