Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

23.02.2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 20.01.2021 року він отримав постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А., про відкриття виконавчою провадження №64139712 від 14.01.2021 року. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження №64139712 він встановив, що підставою для його відкриття став виконавчий напис №21960 від 06.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. Зокрема, вказаним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на заборгованість [PERSON] за кредитним договором укладеним з АТ «Альфа-банк» №501039707 від 27.06.2018 року. Стягнення заборгованості провадиться за період з 26.11.2019 р. по 01.04.2020 р. у розмірі 41340,26 грн., в тому числі: простроченої суми заборгованості за сумою кредиту розміром 14126,41 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 27115,90 грн., строкова заборгованість за комісією та процентами 97,95 грн. та за вчинення виконавчого напису стягнуто 600,00 грн. Разом сума, що стягується за виконавчим написом складає 41990,26 грн.. Вважає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушенням законодавства та не може підлягати виконанню з наступних підстав. Як зазначено у виконавчому написі №21960 від 06.07.2020 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., керувався ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на свій території України. Тобто, вчинення виконавчого напису за пунктом 2 Переліку документів, яким керувався при вчиненні виконавчого напису №21960 від 06.07.2020р., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., є незаконним та відбувається з недотриманням встановлених умов вчинення виконавчого напису. В той же час, анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що є нібито кредитним договором від 27.06.2018 р. №501039707, не є нотаріально посвідченим кредитним договором, а тому, вчинення на ньому виконавчого напису є апріорі незаконним. Разом з цим, жодних повідомлень про усунення порушень зобов`язань за цим договором він не отримував. Відповідно, він не вважає таку заборгованість безспірною. Тому, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №21960 віл 06.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] , заборгованості за кредитним договором, укладеним з АТ «Альфа-банк» №501039707 від 27.06.2018 р. за період з 26.11.2019 р. по 01.04.2020 р. у розмірі 41340,26 грн., в тому числі: простроченої суми заборгованості за сумою кредиту розміром 14126,41 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 27115,90 грн., строкова заборгованість за комісією та процентами 97,95 грн., 600,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису, всього сума, що стягується за виконавчим написом складає 41990, 26 грн. та судові витрати по справі. 05.04.2021 року представник відповідача, адвокат Воронцова Марія Олександрівна, подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 не стосується предмету розгляду цієї справи, оскільки виконавчі написи, які є предметом спору було вчинено на іпотечних договорах - на звернення стягнення на предмет іпотеки. Вищезгаданим рішенням суду було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 , якою встановлено порядок вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, що встановлюють заборгованість, а не на правочинах, що передбачають звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, даною Постановою скасовано можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, а тому заява про зміну підстав позову шляхом їх доповнення є необґрунтованою і не може братись судом до уваги взагалі. Також, обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку можливий в разі виникнення спору, який ґрунтується на доказах, що боржниками заборгованість сплачено. Проте із матеріалів справи не випливає, що заборгованість за виконавчим написом боржниками сплачено, а отже, спір відсутній між сторонами. Також, позивач у своїй позовній заяві посилається на ту обставину, що не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, однак, позивачем не наводиться жодного доказу неправильності нарахування сум, а тому дане твердження не може взагалі судом братись до уваги. Приписами законодавства (ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5) встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому посилання позивача щодо відсутності безспірності заборгованості є безпідставним. Тому, просила суд відмовити у задоволення позовних вимог. 08.04.2021 року представник позивача, адвокат Губорєв Кирило Сергійович, подав до суду заперечення на письмові пояснення, в яких зазначив, що фактично відповідачем разом з поясненнями не надано жодного доказу, який би підтверджував безспірність заборгованості, яку намагаються стягнути з позивача. Надані повідомлення про порушення зобов`язання від 04.04.2020 р., не можуть вважатись належними, адже разом з ними не подано доказів їх направлення позивачу. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання. Нотаріус не повідомляв [PERSON] про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли він не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки нею не була перевірена безспірність вимог кредитора. Підставою для вчинення виконавчого напису №21960 від 06.07.2020р., є анкета-заявка про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що є нібито кредитним договором від 27.06.2018 р. №501039707 та оферта про надання кредиту за якими позивачу надано кредит розміром 52050,00 грн. на строк 12 місяців з процентною ставкою 16,99% річних. Відповідно до п. 2 вказаної оферти датою повернення кредиту є 27.06.2019 р. В той же час, заборгованість за кредитним договором в оскаржуваному виконавчому написі просять стягнути за період з 26.11.2019р. по 01.04.2020р., а строк дії кредитного договору - 365 днів, тобто до 27.06.2019 р. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором, кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Однак, відповідач нарахував заборгованість за відсотками та пеню після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно, позивач не вважає таку заборгованість безспірною. По-друге, як слідує з виконавчого напису №21960 від 06.07.2020р., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., як на підставу вчинення виконавчого напису, посилається на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р.. Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, не посвідчений нотаріусом кредитний договір не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно, зважаючи на те, що анкета-заявка від 27.06.2018 р. №501039707, яка є нібито кредитним договором з відповідачем, не є нотаріально посвідченим кредитним договором, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на такому кредитному договорі, що не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, відповідачем, всупереч вимог закону не було надано до нотаріуса документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за кредитним договором. Враховуючи наведене, просить суд врахувати надані заперечення при вирішенні справи. 25.02.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 08.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 06.07.2021 року до суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-банк» свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 05.07.2021 року представник відповідача, адвокат Зелена Н.Ю., до суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у відсутності представника банку. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 06.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис №21960 (а.с.18-19), яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №501039707 від 27.06.2018 року, укладеним з АТ «Альфа-банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.11.2019 р. по 01.04.2020 р. у розмірі 41340,26 грн., в тому числі: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 14 126,41 грн., простроченої заборгованості за комісією та процентами - 0,00 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту - 27 115,90 грн., строкової заборгованості за комісією та процентами - 97,95 грн.. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати в розмірі 650,00 грн. Разом сума, що стягується за виконавчим написом складає 41990,26 грн. Встановлено, що даний виконавчий напис було вчинено на підставі того, що 27.06.2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що є кредитним договором від 27.06.2018 р. №501039707 (а.с.20). Також, 27.06.2018 року між [PERSON] та АТ «Альфа-банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту №501039707, згідно якої [PERSON] запропонував ПАТ «Альфа-банк» укласти угоду про надання кредиту та згідно умов якої йому було надано кредит розміром 52050,00 грн. на строк 12 місяців з процентною ставкою 16,99% річних. Відповідно до п. 2 вказаної оферти датою повернення кредиту є 27.06.2019 року (а.с.48). 14.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. було відкрито виконавче провадження №64139712 щодо виконання виконавчого напису №21960, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 06.07.2020 року на підставі заяви стягувача АТ «Альфа-банк», що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження та копією заяви (а.с. 14-16,17). 21.04.2020 року АТ «Альфа-банк» надіслав [PERSON] повідомлення про порушення основного зобов`язання (а.с. 39-41, 66-68, 71-73), з якого вбачається, що станом на 01.04.2020 року у [PERSON] існує заборгованість перед АТ «Альфа-банк» за кредитним договором №501039707 від 27.06.2018 року у розмірі 41 340,26 грн. та запропонував негайно погасити заборгованість в строк до 01.05.2020 року. Також, повідомив, що невиконання таких вимог є підставою для початку дій щодо примусового стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи будь-яким іншим чином передбаченим законом або договором. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, при цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість бо інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.01.2018 року справа № 310/9293/15, № 61-154). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком можуть бути підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. Разом з тим, відповідач не надав до суду доказів подання приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. усіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріус не надала матеріали нотаріальної справи з документами на підставі яких було вчинено виконавчий напис №21960 від 06.07.2020 року, які витребовувались ухвалою суду від 08.04.2021 року. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, позивач заперечує наявність заборгованості, саме у розмірі зазначеному у виконавчому написі та зазначає, що згідно виконавчого напису стягується заборгованість за період з 26.11.2019 р. по 01.04.2020 р., в той час коли строк дії кредитного договору складає 365 днів, тобто до 27.06.2019 року. Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором, кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, однак, відповідач нарахував заборгованість за відсотками та пеню після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно, позивач не вважає таку заборгованість безспірною. Суд враховує, що позивач з вимогами про стягнення заборгованості в розмірі 41340,26 грн. не згоден, заперечує розмір боргу та підстави його нарахування, оскільки первинні облікові документи, оформлені у порядку визначеному ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, суду надані не були, тому і немає підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, а також розмір процентів та комісії за користування кредитними коштами, зазначених у виконавчому написі, є безспірним. За пунктом 62 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №553/1325/14-ц та постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №61-517св18. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Також, позивач, окрім, заперечень самого розміру боргу та підстав його нарахування, заперечує і отримання ним повідомлення-вимоги про усунення порушень від банку, яке мало б передувати вчиненому виконавчому напису про стягнення заборгованості. Суд приймає до уваги дане твердження позивача, оскільки, АТ «Альфа-банк» до суду не надав доказів належного повідомлення боржника про заборгованість, оскільки боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавила його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ «Альфа-банк», позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу (повідомленням про порушення основного зобов`язання) чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Отже, під час розгляду справи знайшов підтвердження факт, що відповідач АТ «Альфа-банк» не надав приватному нотаріусу Хара Н.С. необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Також, з тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус Хара Н.С. при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа №826/20084/14), яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11. 2017 року залишена без змін, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису - 06.07.2020 року керувалась пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити банку у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Крім того, не посвідчений нотаріусом кредитний договір не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису (правова позиція Верховного суду, що викладена в постановах від 12.03.2020 р. у справі №757/24703/18-ц, від 15.04.2020 р. у справі №158/2157/17). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір (а.с. 8), тому, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved