Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

22.02.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зняти арешт, накладений на нерухоме та рухоме майно, яке належить позивачу по справі на підставі постанови державного виконавця відповідача по справі від 13.09.2011 року по виконавчому провадженню №28659273. В обґрунтування позову зазначив, що за вищевказаним виконавчим провадженням позивач, який визнав борг, сплатив усю заборгованість, яка малася у нього перед третьою особою по справі, однак уповноважені особи відповідача не можуть зняти арешт з майна позивача, оскільки підставою для його накладення було відповідне судове рішення, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надав заяву від 04.04.2017 року, в якій просив слухати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення суду (а.с.30). Відповідач в особі свого уповноваженого представника у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання двічі повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с.22, 27). Таким чином, судом встановлена повторність не прибуття відповідача у судове засідання без поважних причин, що є підставою відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України для розгляду справи по суті на підставі наявних доказів, які маються у справі. Третя особа по справі на боці відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання двічі повідомлялася належними чином (а.с.28 - повідомлення на адресу її місця реєстрації повернулося до суду із відміткою про закінчення терміну зберігання на обєкті поштового звязку разом із судовою повісткою-викликом на 13.03.2017 року та а.с.29 повернута у звязку із врученням судова повістка-виклик на 04.04.2017 року), причини неявки суду не повідомила, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без її участі відповідно до норм абзацу 2 частини 5 статті 74 ЦПК України. Враховуючи, що сторони, їх представники та третя особа по справі до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. При вирішенні справи по суті суд виходить з норм ч.2 ст.114 ЦПК України щодо місця розгляду справи. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Під час розгляду у Первомайському міськрайонному суді Харківської області кримінальної справи №2030/1-220/11 за обвинуваченням позивача по справі у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, постановою головуючого по справі від 22.07.2011 року були застосовані заходи забезпечення розгляду кримінальної справи та накладено арешт на усе нерухоме та рухоме майно та цінності позивача по справі з метою забезпечення цивільного позову у кримінальній справі. Виконання постанови покладено на відповідного державного виконавця (а.с.16-21). Постановою старшого державного виконавця Курченко О.А. відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (організаційна форма станом на день прийняття відповідного рішення) від 13.09.2011 року у відношенні позивача було відкрито виконавче провадження №28659273, де стягувачем виступала третя особа по справі, а на все його майно накладено арешт (а.с.10). Вказана постанова не була оскаржена та набрала законної сили. Додатково по вищевказаному виконавчому провадженню №28659273 старшим державним виконавцем Курченко О.А. була винесена 13.09.2011 року окрема постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, яка на виконання була направлена відповідно до діючого на той час законодавства до КП «Первомайське БТІ» (щодо нерухомого майна), органів реєстраційної служби ДАІ (автотранспортні засоби) та до Первомайського держтехнагляду (щодо сільськогосподарської техніки)(а.с.11). Не зважаючи на доводи позивача про те, що виконавче провадження щодо нього було закрито у зв`язку із фактичним виконанням (п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження»), вказаний факт суд не може встановити через відсутність доказів з боку відповідача по справі (відповідна постанова державного виконавця та витяг з єдиного реєстру виконавчих проваджень). В той же час суд на підставі довідки відповідача від 16.02.2017 року за №585/14.14.38 встановлює, що станом на 16.02.2017 року відсутня заборгованість позивача перед будь-ким за відповідними виконавчими провадженнями та той факт, що щодо позивача у Первомайському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Харківській області відсутні виконавчі провадження про стягнення з позивача по справі боргу на користь будь-яких третіх осіб (а.с.12). Таким чином, на час розгляду справи відсутні обєктивні підстави для продовження арешту майна позивача, оскільки він не є учасником виконавчого провадження про стягнення з нього коштів. При цьому порушення порядку накладення арешту на майно позивача [PERSON] у судовому засіданні встановлено не було, дії державного виконавця відповідали вимогам закону України «Про виконавче провадження» станом на день накладення арешту. При вирішенні справи суд зазначає, що доводи позивача щодо конкретних норм Закону України «Про виконавче провадження», на які він посилається, втратили чинність з 05.10.2016 року на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який 05.10.2016 року набув законної сили, а тому при вирішенні справи суд застосовує норми нині діючого закону (при цьому різниця по суті мається щодо номерів статей та формулювання). Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч.1 та абзацу 1 ч.2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Окремо суд зазначає, що відповідний державний виконавець відповідача не повинен знімати арешт з частини майна боржника власною постановою, оскільки такі дії виконавця не передбачені ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved