Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

23 серпня 2018 року [PERSON] звернуся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення іпотечного майна - будівлі гаражу загальною площею 273,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , іпотекодержателем якого є [PERSON] з під наступних арештів: -реєстраційний номер 10113619 від 05.08.2010 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції № 20657300 від 05.08.2010 року, номер запису обтяження: 11732392; -реєстраційний номер 11495939 від 12.08.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції № 28135610 від 12.08.2011 року, номер запису обтяження:11732596; -реєстраційний номер 11623079 від 19.09.2011 року на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду, суддя Бойчук О.В. № 0907/2-6627/2011 від 15.07.2011 року, номер запису обтяження: 11732634; -реєстраційний номер 11665114 від 29.09.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції № 28951487 від 27.09.2011 року, номер запису обтяження:11732657; -реєстраційний номер 11690791 від 06.10.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції № 29046314 від 03.10.2011 року, номер запису обтяження:11732685; -реєстраційний номер 12389798 від 11.04.2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції № 32057023 від 10.04.2012 року, номер запису обтяження:11732717. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 липня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» та позивачем Козачком укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитним договорами та Договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами. За договорами іпотеки в іпотеку передано майно: будівля гаражу, загальною площею 273,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є приватною власністю [PERSON] 30 липня 2018 року [PERSON] надав приватному нотаріусу заяву, якою надав згоду на укладення договорів про відступлення права вимоги по кредитних та іпотечних договорах. Але, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на предмет іпотеки накладено арешти.Задоволити вимоги кредитора за рахунок предмету іпотеки немає можливості, оскільки на іпотечне майно накладені арешти, що перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на предмет іпотеки, тому позивач змушений був звернутись з позовом до суду. Справа перебувала в провадженні судді Островського Л.Є. 08 жовтня 2018 року справу передано судді Бабій О.М. Ухвалою суду від 01 березня 2019 року замінено в справі первісного відповідача відділ ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції на належних відповідачів - Акціонерне товариство «КредіАгріколь Банк» та [PERSON] , в якості третьої особи до участі в справі залучено Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. 11 березня 2019 року представник відповідачаАкціонерноготовариства «КредіАгріколь Банк» надіслав до суду відзив на позовну заяву зі змісту його вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки адвокатом позивача не долучено до позовної заяви жодних доказів на підтвердження невиконання зобов`язань [PERSON] перед іпотеко держателем за договорами про надання споживчого кредиту та щодо залишку заборгованості за вказаними кредитними договорами. Також адвокатом не надано оцінки предмета іпотеки, доказів того, що [PERSON] набув статусу правонаступника кредитора у виконавчому провадженні, сам факт укладення договору цесії не означає, що стягував у виконавчому провадженні є замінений. Адвокатом позивача не надано жодних доказів того, що право іпотекодежателя , передбачене ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не може бути реалізовано, не доведено факт порушення, невизнання чи оспорювання права чи інтересу позивача. В судовому засіданні 05 квітня 2019 року адвокат позивача надала відповідь на відзив в якому вказала, що задоволити вимоги іпотеко держателя немає можливості у зв`язку з накладеними арештами на майно. 12 квітня 2019 року представник відповідача надіслала до суду заперечення на відзив в яких вказала, що не всі арешти, які просить зняти позивач і які накладені на майно [PERSON] . накладені у виконавчих провадженнях де стягувачем є АТ «КредіАгріколь Банк», а тому суд не вправі вирішувати питання про зняття арештів з майна боржника без залучення інших стягувачів, в інтересах яких накладено арешт. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві та у відзиві на позовну заяву, просила позов задоволити. Представник відповідача АТ «КредіАгріколь Банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав наведених у відзиві та запереченнях, просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв не надходило. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 30 липня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами та договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами (цесії). За договорами іпотеки в іпотеку передано майно: будівля гаражу, загальною площею 273,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є приватною власністю [PERSON] 30 липня 2018 року [PERSON] надав приватному нотаріусу заяву, якою надав згоду на укладення договорів про відступлення права вимоги по кредитних та іпотечних договорах. На вказане іпотечне майно накладені арешти, а тому [PERSON] не може реалізувати своє право кредитора на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. В статті 37 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. На вказане іпотечне майно накладені арешти, а тому [PERSON] не може реалізувати своє право кредитора на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки. Як вбачається із копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на будівлю гаражу, загальною площею 273,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є приватною власністю [PERSON] накладено арешти. Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, позивачем у справах про звільнення майна з-під арешту є особа, відносно якої на момент порушення справи є припущення, що вона є носієм суб`єктивного права (власник та правомірний володілець майна), оскільки метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна особі відмінній від боржника. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. В даному випадку позивачем заявлено вимогу про зняття арешту з майна. Пунктом 2 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешт з майна може бути пред`ялений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Що стосується зняття арешту реєстраційний номер 11623079 від 19.09.2011 року на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду, суддя Бойчук О.В. № 0907/2-6627/2011 від 15.07.2011 року, номер запису обтяження: 11732634, то суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що арешт накладений судом в порядку забезпечення позову може бути скасовано судом в порядку скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст. 158 ЦПК України. Представниками позивача не наведено в судовому засіданні та не надано до позовної заяви доказів того, що позивач намагався зареєструвати за собою право власності на іпотечне майно. Арешт майна накладений на майно боржника, яке є предметом іпотеки, не суперечить вимогам закону, не є порушенням права іпотеко держателя. Крім того, позивачем у якості відповідача залучено АТ «КредіАгріколь Банк», але доказів того, що саме КредіАгріколь Банк був тією особою в інтересах якої накладено арешт на майно суду не надано. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, судовому захисту підлягає не будь яке право, а лише те, яке порушено, не визнається або оспорюється. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем та його представниками не надано суду доказів того, що відповідачами порушено, не визнано або оспорюється його право іпотеко держателя нерухомого майна, а також того, що арешти майна якимось чином перешкоджають позивачу зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, відтак суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 7, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 56, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed