Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

23 березня 2021 року позивач звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Шосткинської міської ради, відповідно до якого просила суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розміром 5,69 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 0078204, виданого Шосткинською районною державною адміністрацією Сумської області, в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на правомірність набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на вказану земельну частку (пай), набуття позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на ці майнові права та неможливість оформлення нею своїх прав через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на них. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Відповідач правом на участь в засіданні свого представника не скористався, подав заяву, за змістом якої погодився з позовними вимогами, викладеними в позові, тобто його визнав. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] належала земельна частка (пай), розміром 5,69 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 0078204, що вбачається з листа відділу у Шосткинському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області за № 24/142-21 від 24.02.2021р. /а.с. 9/. Проте, як зазначає позивач, оригінал правовстановлюючого документу на неї втрачений. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на належну їй земельну частку (пай). Згідно з роз`ясненнями, наданими судам Пленумом ВСУ у п. 1 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи, що спадщина після [PERSON] відкрилася [INFO] , і 6-місячний строк для її прийняття, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, скінчився до набрання чинності ЦК України, то дані правовідносини у справі мають врегульовуватися ЦК УРСР. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. В свою чергу, за життя [PERSON] склала заповіт /а.с. 6/, яким все своє майно заповідала [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] »). На день смерті спадкодавцеь проживала сама за адресою: [ADDRESS] /а.с. 7/. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у разі: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5, що діяла на час відкриття спадщини після померлої, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця; квитанція про сплату податку, страхового платежу, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Слід зазначити, що позивачу на день відкриття спадщини виповнилося 15 років, та в силу приписів ст. 13 ЦК УРСР вона була вправі укладати угоди, крім дрібних побутових, лише за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після померлої шляхом фактичного вступу в управління та володіння іншим її майном в порядку ст. 549 ЦК УРСР. Ця обставина підтверджується довідкою Вовнянської сільської ради від 04.12.2020р. № 169, відповідно до якої саме позивач вступила в управління та володіння спадковим майном, здійснювала за ним нагляд/а.с.33/. Також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що часто бачила, як позивач з батьками приїздили до [PERSON] в с. Вовна, працювали на городі і в саду. Свідок зазначила, що коли [PERSON] померла, то саме батьки позивача здійснювали її поховання, а в подальшому ще десь 2 роки продовжували доглядати за домоволодінням в [ADDRESS] та її городом. Свідок [PERSON] (односельчанка спадкодавця) суду пояснила, що померла [PERSON] доводилася двоюрідною тіткою позивачу. Часто, проходячи повз домоволодіння [PERSON] , свідок спостерігала як позивач з батьками допомагали останній обробляти город та сад. За словами свідка, вони із позивачем продовжували це робити навіть за рік після смерті [PERSON] , оскільки вони мали плани на її будинок. Таким чином, показами свідків та вказаною вище довідкою підтверджено, що позивач спадщину після [PERSON] прийняла, фактично вступивши в управління та володіння іншим спадковим майном, при цьому встановлено, що такий правочин був вчинений нею за згодою батьків, про що свідчить те, що останні сприяли позивачу в управлінні та володінні цим майном. З матеріалів наданої суду копії спадкової справи № 42/2021 /а.с. 30-38/, заведеної після смерті [PERSON] , та інформації, наданої Шосткинською районною державною нотаріальною конторою /а.с. 29/, вбачається, що спадкоємицею [PERSON] за заповітом є [PERSON] (позивач), яка спадщину прийняла. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались. Так позивач, будучи єдиною спадкоємцею померлої [PERSON] за заповітом, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну частку (пай) через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на таку. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивача відсутній правовстановлюючий документ на спірну земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця, що свідчить про неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку. На підставі викладеного суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved