Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

23.09.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Позов мотивує тим, що вона з відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім, але продовжує навчатися у відокремленому структурному підрозділі «Маслівський аграрний фаховий коледж ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету» на денній формі навчання. На даний час їх сину виповнилося 18 років. Навчання в університеті потребує додаткових витрат, зокрема: кошти на проїзд, одяг, житло, харчування, ліки, підручники та інше. У зв`язку з потребою гідного матеріального забезпечення і для належного навчання та отримання високого рівня освіти, вона сама не в змозі забезпечити в повному обсязі потреби їх дитини. Батько ж дитини не підтримує матеріально ні її, ні сина. Відповідач працездатний, матеріально забезпечений, стан його здоров`я задовільний, непрацездатних батьків на утриманні не має, аліментів нікому не платить, тому він має змогу сплачувати аліменти на утримання їх повнолітнього сина на період навчання у вищому навчальному закладі. Вважає, що розмір аліментів, який потрібно стягувати щомісячно з відповідача для утримання їх повнолітнього сина [PERSON] повинен складати 2000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позовної заяви до суду і до закінчення ним навчання, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 01.10.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи, 09.10.2020 ним отримано позовну заяву з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.21). 27.10.2020 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними, оскільки позивачем не надано суду доказів перебування повнолітнього сина на утриманні саме позивача. Відповідач розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти на повнолітнього сина та не має наміру від нього ухилятися, але на даний час матеріальної змоги на сплату аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. він не має. Крім того, на утриманні відповідача перебувають ще двоє малолітніх дітей від другого шлюбу - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . З вересня 2020 року відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, але оскільки в країні склалася нестабільна ситуація викликана розповсюдженням коронавірусу COVID-19, працювати ФОП є неприбутковою діяльністю, яка в свою чергу тягне сплату податків державі. Дохід [PERSON] , враховуючи склад його сім`ї, повністю витрачається на щоденні потреби, а це: комунальні платежі, оплата житла, купівля найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів для малолітніх дітей, оплату за проїзд до місця роботи. У задоволенні позову просить відмовити та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. (а.с.23-25). Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2002, виданого відділом РАГС Канівського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки Маслівського АФК ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету №394 від 08.09.2020, [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у відокремленому підрозділі «Маслівський аграрний фаховий коледж ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету» ІІ рівня акредитації на ІV курсі денної форми навчання за державним замовленням із спеціальності «Автомобільний транспорт» з 01.09.2017 по 30.06.2021 (а.с.8). Відповідно до акту КП «ЖЕК» від 21.09.2020 вбачається, що мешканці житлового будинку [ADDRESS] засвідчили факт проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 12 лютого 2002 року по даний час (а.с.9). Наведене підтверджує, що [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] в м. Каневі, а тому остання несе витрати не тільки пов`язані з навчанням, а й на транспорт та харчування. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тому суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на повнолітнього сина [PERSON] , 2002 року народження на період його навчання. Посилання відповідача на те, що він має на утриманні малолітніх дітей від другого шлюбу ( [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ), що у свою чергу унеможливлює сплату аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є необґрунтованим, оскільки необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму повнолітньому синові - [PERSON] , який її потребує. Доводи відповідача про те, що [PERSON] під час навчання може підробляти та мати змогу частково забезпечувати себе, отримувати стипендію, не звільняє відповідача від обов`язку надання матеріальної допомоги. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі № 644/3610/16-ц та від 21.02.2018 по справі № 208/3075/16, які враховуються судом при вирішенні справи. Щодо розміру аліментів, які підлягають до стягнення, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований з 09.09.2020 як фізична особа підприємець (а.с.34), що вказує на те, що він є працездатним та має можливість отримувати заробіток (дохід). Поряд з вказаним суд враховує, що [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №11-15/3961 від 13.10.2020 та свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 21.01.2011, [NUMBER] від 26.05.2017 (а.с.28,29,32). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги також докази надані представником відповідача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, на період його навчання до 30.06.2021. На думку суду саме такий розмір аліментів буде необхідним, достатнім та справедливим для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До позовної заяви представником позивача - адвокатом Бовшиком М.Ю. надано суду детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 23.09.2020 відповідно до якого адвокатом було надано правничі послуги на суму 1000,00 грн., які складаються з наступного: - консультація правового характеру з використанням юридичної літератури, нормативно-правових документів та реєстру судових рішень (15 хв.); - вивчення та надання правової оцінки письмовим документам поданих клієнтом (15 хв.); - підготовка процесуальних документів (30 хв.); - підготовка позовної заяви та письмових доказів (1 год.) (а.с.13). З тексту вище вказаного детального опису виконаних робіт вбачається, що сторони домовилися про те, що година роботи адвоката складає 500 (п`ятсот) гривень. З копії квитанції до прибуткового касового ордера №68 від 21.09.2020 вбачається, що адвокатом Бовшиком М.Ю. прийнято від [PERSON] 1000 грн. на підставі договору (а.с.10). Суд погоджується з наданим позивачем та її представником розрахунком понесених витрат на правничу допомогу, за виключенням витрат на підготовку процесуальних документів (30 хв.), оскільки суду не надано доказів на підтвердження надання адвокатом даної послуги. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Хорошун О.В. також заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. Так, відповідно до наданих до відзиву на позов квитанції №3 від 23.10.2020 та акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 23.10.2020 вбачається, що відповідачем понесено витрати за надання правової допомоги у розмірі 1576,50 грн., з розрахунку: юридичний супровід та консультації (30хв.); підготовка відзиву на позовну заяву (60 хв.). Сторони домовилися, що вартість години роботи адвоката становить 1051 грн. (а.с.37,38). Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вказаної норми, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог (50% від заявленого до стягнення щомісячного розміру аліментів) в сумі 375,00 грн. В свою чергу з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 750,00 грн. У відповідності до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача різниці судових витрат на правничу допомогу адвоката, що підлягають відшкодуванню сторонами одна одній, в сумі 375,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки вона є звільненою від цих витрат, а тому у відповідності до ст. 141 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial