Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

23 квітня 2020 року адвокат Петренко А.П. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач у цій квартирі тривалий час не проживає, був зареєстрований у ній попереднім власником, за місцем своєї реєстрації не з`являється, проте в добровільному порядку її не скасовує, що тягне за собою для позивачки понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує її права як власника на розпорядження своїм майном. В судове засідання представник позивачки- адвокат Петренко А.П. не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав з підстав, викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації був повідомлений належним чином, зокрема, судовими викликами на адресу суду та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі та інших клопотань на адресу суду не надсилав. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання ним до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву суду надано не було. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди представника позивачки суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2020 року належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними документами, а саме: договором купівлі-продажу від 09.04.2020 року, реєстраційний номер 647. Відповідно до п.4.1.3 вищезазначеного договору купівлі-продажу, особа, що зареєстрована у відчужуваному нерухомому майні зобов`язана знятись з реєстраційного обліку до 10.04.2020 року. Згідно довідки, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.04.2020 року №04-04/3369, у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки голови правління ОСББ «Юність 33», відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2016 року по теперішній час. Судом встановлено, що відповідач не перебуває у родинних відносинах з позивачкою та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] попереднім власником квартири. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідністю із постановою Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14 право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з зазначеного, відповідно до положень ст. 391 ЦПК України, [PERSON] як власник житла, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею прав користування та розпорядження майном. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позову відповідач суду не надав. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , оскільки його право користування спірною квартирою є похідним від права користування колишнього її власника, який його втратив в зв`язку із укладенням 09.04.2020 року договору купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] є новим власником цієї квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved