Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

24.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним розпорядження про дисциплінарне стягнення, визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи позов наступним. [PERSON] працював у Сумській ОДА на посаді завідувача господарства сектору господарського забезпечення апарату Сумської ОДА. Розпорядженням голови Сумської ОДА № 9-АГП від 12.05.2016 року на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність на роботі. Підставою для цього стали доповідна записка завідувача сектору господарського забезпечення [PERSON] від 20.03.2016 року про відсутність на роботі з 8-00 до 11-00 та акт комісії в складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 20.04.2016 року про відсутність на роботі з 14-30 до 15-20. Позивач вважає розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення незаконним з наступних підстав: 1) всі документи були складені особами, з якими у нього з різних причин склалися особисті неприязні стосунки; 2) всі викладені в них факти носять надуманий характер; 3) розпорядження від 12.05.2016 року обґрунтовується доповідною запискою від 20.03.2016 року, що є порушенням вимог ст. 148 КЗпП України; 4) акт від 20.04.2016 року носить дивний характер, так як незрозуміло, як троє осіб змогли зафіксувати відсутність позивача протягом 50 хвилин не тільки у кабінеті № 14 Сумської ОДА, а й в усіх підвальних, складських та інших службових приміщеннях адмінбудівлі Сумської ОДА. Розпорядженням голови Сумської ОДА № 121-к від 31.05.2016 року позивача було звільнено з 01.06.2016 року з посади завідувача господарства сектору господарського забезпечення апарату Сумської ОДА за систематичне невиконання внутрішнього трудового розпорядку, за що раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначене розпорядження позивач також вважає незаконним з тих підстав, що позивач не порушував трудове законодавство і правила внутрішнього трудового розпорядку, а сварка, яка виникла 12.05.2016 року між ним та ліфтером [PERSON], носила особистий побутовий характер і не була повязана з виконанням трудових обовязків. Позивач посилається на ст. 147 КЗпП України, відповідно до якої дисциплінарне стягнення може бути застосоване до працівника лише у випадку порушення ним трудової дисципліни. В звязку з цим позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження про дисциплінарне стягнення та розпорядження про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також позивач вважає, що порушення призвели до значних моральних страждань, тому просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.14-18), в яких зазначив, що підставою для оголошення догани [PERSON] було те, що 20.04.2016 року позивач був відсутній на роботі без поважних причин з 8 до 11 години та з 14-30 до 15-20 години. Наступного дня [PERSON] надав письмові пояснення, в яких повідомив про причини своєї відсутності на робочому місці та не заперечував, що не мав з цього приводу спілкування зі своїм безпосереднім керівником. Про свою відсутність на робочому місці позивач не повідомляв свого безпосереднього керівника, не отримував його згоди на це, в чому вбачається порушення правил внутрішнього трудового розпорядку державних службовців та службовців апарату ОДА, тому представник відповідача вважає, що догана оголошена позивачу правомірно. Стосовно підстав звільнення, то представник відповідача зазначає, що згідно доповідної записки завідувача сектору господарського забезпечення апарату ОДА, 12.05.2016 року об 11-50 годині [PERSON] зчинив бійку в кабінеті старшої прибиральниці з черговою по експлуатації ліфтів [PERSON], вдаривши останню стільцем, після чого був викликаний наряд поліції. З цього приводу [PERSON] зверталась з листом до голови Сумської ОДА. У своїх поясненнях від 25.05.2016 року [PERSON] підтвердив, що він дійсно замахнувся стільцем на ліфтера, і стілець впав на неї. Представник відповідача зазначає, що відповідно до розділу 3 правил внутрішнього трудового розпорядку службовців апарату ОДА, основним обовязками працівників апарату ОДА є недопущення дій та вчинків, що можуть зашкодити інтересам людей, можуть негативно вплинути на репутацію працівника апарату ОДА та шанобливе ставлення до громадян, дотримання високої культури спілкування. Представник відповідача вважає, що в указаних діях [PERSON] вбачається порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, що виявилось у відсутності культури спілкування в робочий час, шанобливого ставлення до громадян та вчинення дій, що зашкоджують інтересам людей. Так як розпорядженням від 12.05.2016 року № 9-АГП [PERSON] вже було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, то в діях позивача вбачається систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що і стало підставою розірвання з ним трудового договору відповідно до п 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Тому вважає розпорядження про звільнення позивача законним. Проти вимог позивача про відшкодування моральної шкоди представник відповідача заперечує, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди незаконним звільненням, не надано суду доказів завдання йому значних моральних страждань. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Враховуючи, що розпорядження про дисциплінарне стягнення винесено 12.05.2016 року, розпорядження про звільнення винесено 31.05.2016 року, а позов про скасування розпоряджень та поновлення на роботі подано до суду 24.06.2016 року, то строк звернення до суду позивачем не пропущено. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення і за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, а при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника з підстав, передбачених частиною 3 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що з 04.03.2016 року [PERSON] працював на посаді завідувача господарства сектору господарського забезпечення апарату Сумської ОДА, що підтверджується відомостями, які містяться у трудовій книжці позивача та розпорядженням голови Сумської ОДА від 04.03.2016 року № 44-к про призначення на посаду (а.с. 4, 21). Розпорядженням голови Сумської ОДА № 9-АГП від 12.05.2016 року на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі без поважних причин 20 квітня 2016 року з 8 години до 11 години та з 14 години 30 хвилин до 15 години 20 хвилин без попередження безпосереднього керівника) (а.с.22). Вказане розпорядження винесено на підставі службової записки заступника керівника апарату ОДА [PERSON] від 05.05.2016 року, службової записки завідувача сектору господарського забезпечення апарату ОДА [PERSON] від 20.04.2016 року, акту про відсутність на роботі від 20.04.2016 року, з урахуванням письмових пояснень завідуючого господарства [PERSON] від 21.04.2016 року (а.с. 24, 25, 26, 27, 28, 31). Стосовно позовної вимоги про визнання незаконним розпорядження голови Сумської ОДА № 9-АГП від 12.05.2016 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани судом встановлено наступне. Так, відсутність позивача [PERSON] на роботі 20.04.2016 року з 8 до 11 години без поважних причин і без попередження безпосереднього керівника підтверджується доповідними записками [PERSON] від 20.04.2016 року та від 21.04.2016 року (а.с.24, 31). [PERSON] була допитана в суді в якості свідка, і суду пояснила, що [PERSON] неналежно відносився до виконання своїх обовязків, і в той день - 20 квітня 2016 року він з 5 години ранку почав тероризувати працівників апарату ОДА своїми телефонними дзвінками, телефонував о 5 годині ранку їй, але вона в такий час не брала трубку, телефонував раднику голови ОДА, телефонував прибиральниці і повідомив прибиральницю, що він не прийде на роботу в цей день, бо у нього похмілля. [PERSON] дійсно 20.04.2016 року о 8 годині не зявився на роботу і його не було на роботі до 11 години, а об 11 годині він зайшов до приміщення Сумської ОДА через [PERSON] № 1 Сумської обласної ради, що було зафіксовано відеореєстратором, і свідок пояснила, що вона особисто бачила цей відеозапис із зазначенням часу. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності і розпорядження від 12.05.2016 року обґрунтовується доповідною запискою [PERSON] від 20.03.2016 року, оскільки як вбачається з доповідної записки [PERSON] від 21.04.2016 року, вона допустила технічну помилку у даті доповідної записки від 20.03.2016 року, а саме неправильно вказала місяць «березень» замість «квітень», і подія в дійсності відбулася 20 квітня 2016 року, а не 20 березня 2016 року (а.с. 31). Вказані обставини щодо допущення нею описки у даті доповідної записки від 20.04.2016 року [PERSON] підтвердила в судовому засіданні як свідок. Позивач [PERSON] не надав суду переконливих доказів на підтвердження того, що він був присутній на роботі з 8 до 11 години 20.04.2016 року, а його письмові пояснення від 21.04.2016 року, суд не приймає до уваги, оскільки позивач, скориставшись опискою в даті доповідної записки, пояснив свою відсутність 20 березня 2016 року (вихідний день), і ухилився від надання пояснень свого місцезнаходження 20 квітня 2016 року з 08 до 11 години (а.с. 26). Крім того, відсутність позивача на роботі 20.04.2016 року з 14-30 до 15-20 години поважних причин і без попередження безпосереднього керівника підтверджується актом про відсутність на роботі від 20.04.2016 року (а.с.27), та показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, допитана в суді свідок [PERSON], яка працює секретарем голови ОДА, пояснила, що 20 квітня 2016 року відбувалась нарада у керівника, нарада затягнулась на час обідньої перерви, тому керівник відпустив секретаря на обід пізніше. Коли вона зайшла в кафе «Кафетка» по вул. Соборній в м. Суми, то особисто побачила [PERSON] в цьому, який щось голосно розказував про дискотеку і пив пиво. Це точно було після 13 години, тобто в робочий час після закінчення обідньої перерви. Допитаний в суді свідок [PERSON], який працює начальником відділу кадрової роботи апарату Сумської ОДА, пояснив, що 20 квітня 2016 року в кінці робочого дня в кабінеті заступника керівника апарату ОДА [PERSON], в присутності також інших працівників ОДА та у присутності самого [PERSON] вони обговорювали питання неявки позивача на роботу і позивачу задавали конкретне запитання, де він знаходився в період часу з 14-30 до 15-20 години, на що позивач сказав, що він може пообідати за межами приміщення ОДА. Акт про відсутність [PERSON] на роботі в період з 14-30 до 15-20 години складали члени комісії, і вони перевіряли службові приміщення, телефонували [PERSON], але не знайшли позивача. Допитана в суді свідок [PERSON], яка працює завідувачем сектору господарського забезпечення апарату ОДА, пояснила, що дійсно робоче місце за [PERSON] офіційно не закріплено, але акт про відсутність [PERSON]В на роботі період з 14-30 до 15-20 години 20.04.2016 року був складений після того, як не могли знайти його в жодному службовому приміщенні Сумської ОДА, хоча проходили спільно з [PERSON] і [PERSON] всі поверхи і підвальні приміщення. При цьому вони намагалися додзвонитися до [PERSON], але він не відповідав. Твердження позивача про те, що за ним не визначене його робоче місце, і він міг знаходитись у будь-якому службовому чи підвальному приміщенні Сумської ОДА не спростовують акту про відсутність його на роботі, оскільки позивач так і не зміг пояснити суду, де ж саме і в якому саме службовому приміщенні він знаходився в період часу з 14-30 до 15-20 години 20.04.2016 року. Зазначені в його письмових поясненнях особи, з яким позивач нібито спілкувався в період часу з 14-30 до 15-20 години 20.04.2016 року в приміщенні Сумської обласної ради: голова Сумської обласної ради [PERSON], радник голови Сумської ОДА [PERSON] та столяр Женя (а.с.25), не зявились до суду в якості свідків та не підтвердили вказані пояснення позивача, хочу клопотання позивача про виклик даних свідків задовольнялось. Доводи позивача про те, що всі документи, на підставі яких винесене розпорядження про оголошення догани, складені особами, з якими у нього склалися особисті неприязні стосунки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Зокрема, ці твердження позивача були спростовані під час розгляду справи показаннями свідка [PERSON], яка пояснила, що стосунки з [PERSON] були суто діловими, а те, що він неодноразово допускав порушення трудової дисципліни і йому робилися зауваження, не означає, що це були особисті неприязні стосунки. Допитаний в суді свідок [PERSON], який працює начальником відділу кадрової роботи апарату Сумської ОДА, пояснив, що будь-якої особистої неприязні до [PERSON] він не має. Він особисто акт про відсутність позивача на роботі не складав, складав його заступник, а він складав службову записку. Представник відповідача [PERSON], який підписував акт про відсутність [PERSON] на роботі 20.04.2016 року, також в суді пояснив, що у нього відсутні особисті неприязні стосунки з [PERSON], і він взагалі рідко пересікався по роботі з позивачем. Сам позивач [PERSON] не зміг пояснити суду та надати будь-які докази того, що у нього склалися особисті неприязні стосунки з безпосереднім керівником [PERSON], головним спеціалістом юридичного відділу [PERSON], заступником начальника відділу кадрової роботи [PERSON], начальником відділу кадрової роботи [PERSON], заступником керівника апарату ОДА [PERSON], тобто з усіма особами, які складали службові документи щодо його відсутності на роботі. Таким чином, дослідивши вказані письмові документи, заслухавши пояснення як самого позивача, так і представника відповідача та свідків, суд приходить до висновку, що розпорядження від 12.05.2016 року № 9-АГП про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON]В, а саме: оголошення догани [PERSON] за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі без поважних причин) винесено з дотриманням норм трудового законодавства. Обставини, викладені у розпорядженні та службових записках, на підставі яких було оголошено догану, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді. Стосовно позовної вимоги про визнання незаконним розпорядження голови Сумської ОДА № 121-к від 31.05.2016 року про звільнення [PERSON]з посади завідувача господарства сектору господарського забезпечення апарату Сумської ОДАза систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України судом встановлено наступне. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до положень статей 21 та 139 КЗпП України, працівник зобов'язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пленум Верховного Суду України у пунктах 18, 22 Постанови від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, з яких підстав працівника звільнено згідно з наказом. При розгляді таких спорів судам необхідно зясувати, у чому конкретно полягало порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП; чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен зясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувались інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Тобто, працівника може бути звільнено лише за проступок, який пов'язаний з роботою і вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення. Судом встановлено, що розпорядженням голови Сумської ОДА № 121-к від 31.05.2016 року було звільнено [PERSON] 01 червня 2016 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, і до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України (а.с.23). Підставами звільнення зазначено службові записки керівника апарату [PERSON] від 17.05.2016 року, звернення ліфтера [PERSON] від 26.05.2016 року, письмові пояснення [PERSON] від 25.05.2016 року (а.с. 32, 33, 34). У розпорядженні про звільнення також зазначено, що [PERSON] звільнено за вчинки, що зашкодили інтересам громадянина, негативно вплинули на репутацію працівника апарату Сумської ОДА, недотримання високої культури спілкування та шанобливого ставлення до громадянина (а.с.23). В даному випадку судом достовірно встановлено, що порушення, допущене [PERSON] конкретно полягало в тому, що на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин 12.05.2016 року об 11-50 годині в підвальному приміщенні Сумської ОДА [PERSON] вчинив сварку та бійку з [PERSON], під час якої [PERSON] було завдано фізичного болю. Як вбачається з доповідної записки [PERSON] від 12.05.2016 року, завідувач господарством [PERSON] зчинив бійку в кабінеті старшої прибиральниці [PERSON] в робочий час о 11-50 годині. Під час розмови він вдарив стільцем, зі слів свідків, чергову з експлуатації ліфтів [PERSON], після чого було викликано наряд поліції. Поліцейські склали протокол про правопорушення (а.с.29, 30). Суд звертає увагу, що навіть назва вказаної доповідної записки є наступною: «Про порушення правопорядку», що вже само по собі свідчить про порушення позивачем не трудових обовязків і правил внутрішнього трудового розпорядку, а громадського порядку або вчинення бійки з особистих неприязних стосунків. Крім того, та обставина, що вказана подія не була повязана з виконанням [PERSON] трудових обовязків чи правил внутрішнього трудового розпорядку, а сварка та бійка виникли на ґрунті особистих неприязних відносин, підтверджується поясненнями самого [PERSON] (а.с.32), зверненням [PERSON] до голови Сумської ОДА (а.с.34), витягом з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 13.05.2016 року відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 126 КК України (а.с.97-98), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що 12.05.2016 року вона прийшла до підвального приміщення до кабінету прибиральниці [PERSON] десь перед обідньою перервою. Туди зайшов і [PERSON], і у них виникла розмова з приводу його бувшої дружини та їх взаємовідносин. [PERSON] розлютився після цієї розмови та кинув на неї стілець, вдаривши руку, в звязку з чим вона була на лікарняному. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що 12.05.2016 року близько 12 години до неї в кабінет, що знаходиться в підвалі, зайшли [PERSON] та [PERSON], вони почали між собою розмовляти про жінку [PERSON], після розмови [PERSON] розлютився та сказав на [PERSON] «сова» і вийшов з кабінету. Потім відразу до кабінету влетів стілець і впав на [PERSON], попав на руку, вона зайокала. Свідок не бачила, хто кидав стілець, але крім [PERSON], там нікого більше не було. Потім після цього [PERSON] та [PERSON] обізвали один одного нецензурними словами, і [PERSON] викликала поліцію. Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що він працює електриком ОДА, його кабінет знаходиться у підвалі навпроти кабінету прибиральниці [PERSON] Він почув грохот, зайшов в кабінет [PERSON], там стілець валявся посеред кабінету, сказали, що це [PERSON]В кинув стільцем на [PERSON]. Римма і [PERSON] між собою знайомі. Це було перед обідом, приблизно об 11-30 чи 11-50 годині. Свідок пояснив, що підвальне приміщення та кабінет старшої прибиральниці це службові приміщення, там не буває сторонніх осіб чи відвідувачів. Тобто, судом встановлено, що позивачем [PERSON] 12.05.2016 року дійсно було допущено правопорушення, однак дане правопорушення не пов'язане з роботою, з виконанням ним його трудових обовязків чи правил внутрішнього трудового розпорядку. Так, Правилами внутрішнього трудового розпорядку державних службовців і службовців апарату ОДА (а.с. 36-41) дійсно передбачено обовязки працівників апарату недопущення дій і вчинків, що можуть зашкодити інтересам людей, держави, негативно вплинути на репутацію працівника апарату ОДА; шанобливе ставлення до громадян, керівників і співробітників апарату, дотримання високої культури спілкування (Розділ ІІІ) (а.с. 38). Відповідно до п. 1 Розділу VІІ Правил «Відповідальність працівників апарату за порушення трудової дисципліни», порушення трудової дисципліни, тобто невиконання чи неналежне виконання з вини працівника без поважних причин покладених на нього трудових або службових обовязків, а також скоєння вчинку, який порочить його як державного службовця або дискредитує облдержадміністрацію, тягне за собою застосування заходів дисциплінарного стягнення, а також інших заходів, передбачених чинних законодавством (а.с.41). При цьому, суд приймає до уваги, що [PERSON] не є державним службовцем (а.с.101). Суд вважає, що в даному випадку дії позивача [PERSON] містять ознаки кримінального правопорушення, в звязку з чим потерпілою [PERSON] і було викликано поліцію та в подальшому внесено заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно [PERSON] до ЄРДР (а.с.98), на даний час кримінальне провадження не завершено (а.с.97). Крім того, суд приймає до уваги пояснення позивача та свідків з приводу того, що сварка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, після розмови про особисте життя, і не була повязана жодним чином з трудовими обовязками позивача чи виконання ним правил внутрішнього трудового розпорядку, дана подія відбувалась у службовому підвальному приміщенні, куди закритий доступ громадян-відвідувачів. Оскільки обставини порушення позивачем 12.05.2016 року саме трудових обовязків або правил внутрішнього трудового розпорядку - свого підтвердження у суді не знайшли, тому вчинення позивачем 12.05.2016 року відносно [PERSON] правопорушення, яке має ознаки кримінального правопорушення, не можна вважати систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Враховуючи вище викладене, законних підстав для звільнення [PERSON] саме за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку) відповідач не мав, а тому трудові права позивача є порушеними та підлягають захисту шляхом визнання незаконним розпорядження про звільнення та поновлення його на роботі на попередній посаді з 02 червня 2016 року. Тому позовні вимоги щодо визнання незаконним розпорядження про звільнення, а також вимоги про поновлення [PERSON] на роботі підлягають задоволенню. При цьому, згідно ч.2 ст.235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Крім того, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно інформації, яка міститься в матеріалах справи та не заперечувалась сторонами, середньоденна заробітна плата позивача складає 129,43 грн. (а.с.35), у звязку з чим суд приймає такі дані до уваги при проведенні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до\~Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», приймаючи до уваги, що позивач був звільнений 01.06.2016 року,\~середній заробіток, який підлягає сплаті в звязку з вимушеним прогулом складає:\~129,43 грн. (середньоденна заробітна плата) х 54 дні\~(кількість робочих днів з дня звільнення по день винесення рішення) = 6989,22 грн. Отже, з Сумської обласної державної адміністрації на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6989,22 грн. При цьому, на виконання вимог ст. 235 КЗпП України необхідно допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць. Що стосується позовної вимоги про стягнення з Сумської ОДА моральної шкоди за незаконне на думку позивача притягнення його дисциплінарної відповідальності, то суд дійшов наступних висновків. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Позивачем в судовому засіданні жодним доказом не доведено факту спричинення йому моральної шкоди, тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн. є необґрунтованою і не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку із задоволенням позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при тому, що позивач за даною категорією справи звільнений від оплати судового збору, підлягає стягненню з відповідача на корить держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial