Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

22.09.2020 АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 11.05.2018 між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № SAMABWFC00001557929, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % ,щомісячно, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення. Вважає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором станом на 30.08.2020 року виникла заборгованість у розмірі 18 038,39 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 13 042,48 грн. , заборгованості по відсоткам - 4 795,91 грн. Добровільно відповідач погашати заборгованість за вищевказаним кредитним договором відмовляється. В зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь вищезазначену суму боргу. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] двічі до судового засідання не з`явилася, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлялася належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надав, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 11.05.2018 між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами анкети -заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за якою остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ( а.с.6). Відповідно до цієї заяви [PERSON] підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами надання банківських послуг. Своїм підписом [PERSON] підтвердила, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою між нею та банком договір надання банківських послуг. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору станом на 30.08.2020 року виникла заборгованість у розмірі 18 038,39 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 13 042,48 грн., заборгованості по відсоткам - 4 795,91 грн. Згідно із частиною першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Суд вважає, що позивачем доведено та надано належні докази на підтвердження обставин щодо надання кредитних коштів відповідачу. Однак, суд не вважає законними і обґрунтованими вимоги у частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «Акцент-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. Тому, суд вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсоткам в сумі 4 795,91 грн. За вказаних обставин, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за кредитом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку дії договору, а саме: з 11.05.2018 року, відповідачем було погашено заборгованість в розмірі 16 200,84(200+100+0,82+1500+700+800+650+700+650+2000+800+700+800+900+800+800+800+800+700+800+800+1000+0,02=16200,54 ), тоді як заборгованість за кредитом становить 13 042, 48 гривень, тобто сума погашення кредиту значно перевищує тіло кредиту. Таким чином, судом є встановленим, що права позивача відповідачем порушені не були, оскільки отримані [PERSON] фактично кошти були повернуті позивачу, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає, що оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed