Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

23 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 вересня 2004 року та 21 травня 2007 року на імя його матері [PERSON] на підставі розпоряджень Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області було видано державні акти на земельні ділянки площею 11,58 га та 0,85 га, за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва та ведення особистого селянського господарства, розташовані в межах території Рівненської сільської ради. Після смерті [PERSON] брат позивача [PERSON] прийняв спадщину після матері, але, не оформивши правовстановлюючих документів на своє імя, помер 21 грудня 2013 року. Він в установлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначені вище земельні ділянки у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Посилаючись на викладені обставини, просив визнати за ним право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Представники позивача та відповідачанадали заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; представник позивача, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 18 вересня 2004 року та 21 травня 2007 року на підставі розпоряджень Очаківської районної державної адміністрації № 193 від 20 травня 2004 рокута № 85 від 19 лютого 2007 рокуна імя [PERSON] було видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 11,58 га за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0,85 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в межах території Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 9, 10). 18 грудня 2006 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на вищезазначені земельні ділянки. Син спадкодавиці [PERSON] прийняв спадщину, одержавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірні земельні ділянки (а. с. 11, 12). 21 грудня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 186036 від 23 грудня 2013 року (а. с. 13). З досліджених судом свідоцтв про народження (а. с. 4, 5) та копії рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 вересня 2014 року вбачається, що позивач [PERSON] є братом [PERSON], і, у відповідності зі ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем другої черги. Згідно з повідомленням Другої очаківської державної нотаріальної контори № 678/01-09 від 04 липня 2016 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 44314204 від 01 липня 2016 року, наданих на запит суду, вбачається що після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась. 05 травня 2016 року нотаріусом позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця (а. с. 15). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1225 ЦК України випливає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Проаналізувавши викладені обставини, суд вважає, що [PERSON] набув право власності на земельні ділянки площею 11,58 га та 0,85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та ведення особистого селянського господарства, що розташовані в межах території Рівненської сільської ради, і той факт, що до смерті він не оформив правовстановлюючі документи на своє імя, не позбавляє спадкоємця права на отримання ним спадщини за законом, іншого шляху реалізувати своє право власності у останнього немає, обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув право власності на спірні земельні ділянки неправомірно, або, що на них, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено, а тому вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved