Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

24.02.2015 року позивач звернувся в суд з указаним позовом до відповідача з таким обґрунтуванням вимог. 17.06.2008 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір №014/4081/73/39496, згідно умов якого позивач ([PERSON]) надав відповідачу (Позичальнику) кредит у сумі 14\~700 дол. США на споживчі цілі для придбання легкового автомобіля строком на 84 місяці по 16.06.2015 року з визначенням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 13, 8 % річних. Позичальник зобовязався погашати кредит та проценти щомісячно рівними платежами за графіком погашення кредиту та інших платежів, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту. Сторони також передбачили умову, що в разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань банк має право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, вимагаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти) пеню та штрафи відповідно до договору. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконує належно, бо допустив заборгованість не здійснюючи щомісячно платежі в сумах і строки, передбачені кредитним договором, а саме станом на 30.01.2015 року заборгував 11 371, 17 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить суму 183\~733 грн. 28 коп. і складається : - 3 206,24 дол. США -(51\~805 грн. 84 коп.) заборгованість по кредиту, в т.ч. прострочка - 1885, 27 дол. США ( 30 461 грн. 85 коп.); - 735, 12 дол. США (11877, 93 грн. ) заборгованість по відсотках, в т.ч. про строчка 719, 36 дол. США (11 623 грн. 29 коп. ); - 7429, 81 дол. США ( 120\~049 грн. 51 коп.) - розрахункова пеня. 25.03.2015 р. відповідач подав у суд зустрічний позов з таким обґрунтуванням вимог. Відповідач вважає укладений ним кредитний договір від 17.06.2008 р. № 014/4081/73/39496 недійсним, оскільки при укладенні договору подавав позивачу довідку про свій майновий стан і дохід у національній валюті, але банк (позивач) навязав йому кредитні кошти у доларах США, замість гривні для погашення придбаного відповідачем легкового автомобіля за договором з ТОВ «[PERSON] ЗАЗ-Сервіс», укладеним 25.04.2008 р., зіславшись на заборону НБУ видавати кредити в гривнях. На час укладення кредитного договору курс іноземної валюти становив: 1 дол. США 4,8543 грн., а станом на 19.02.2015 р. - 27, 358 грн. У звязку з цим сума боргу за кредитом значно зросла, а майновий стан відповідача значно погіршився. Відповідач вважає умови кредиту в доларах США несправедливими, зіславшись на ст. 18 закону «Про захист прав споживачів» і ст. ст. 3, 203 ч.1, 215, 548 ЦК України. Просить визнати кредитний договір недійсним. Позивач в особі уповноваженого представника подав заяву про розгляд справи в його відсутності з позицією про підтримку позову і відмову в задоволенні зустрічного позову відповідача з таким обґрунтуванням позиції: - відповідач особисто уклав договір про надання кредиту, погодивши всі істотні умови такого, особисто заповнив заяву анкету, ознайомившись з умовами кредитування по програмі «[PERSON] в кредит» поставивши особисто підпис; - відповідач і його дружина за згодою уклали нотаріально посвідчений договір застави, що спростовує твердження відповідача, що договір застави ним не укладався; - відповідач мав право вибору кредитування в іноземній валюті чи гривні і його покликання на заборону НБУ видавати кредити в гривнях є голослівними; - позивач ([PERSON]) мав право надавати кредити в іноземній валюті згідно з ліцензією НБУ № 10 від 11.10.2006 р. та відповідними письмовими дозволами; - відповідач був ознайомлений з положеннями кредитного договору про розяснення валютних ризиків при виконанні ним зобовязань; - відповідач не довів істотну зміну обставин чи наявність непереборної сили як підставу для розірвання кредитного договору чи визнання його недійсним; - відповідач безпідставно покликається на неправомірність нарахування пені та застосування строків давності до усіх вимог, бо згідно п. 14,7 кредитного договору до нарахування пені застосовується трирічний строк позовної давності. Відповідач позов банку заперечив, а зустрічний позов підтримав і додатково пояснив, що його майновий стан унаслідок подій у державі з 2014 року значно погіршився унаслідок інфляції і знецінення національної валюти, в якій одержує єдиний дохід у виді заробітної плати державного службовця, його дружина не працює, просить узяти до уваги , що справно сплачував кредит у повному обсязі згідно графіка погашення кредиту з 17.06.2008 р. по лютий 2014 року, а з березня 2014 року по жовтень 2014 року частково у звязку з значним збільшення курсу долара США, зокрема останню проплату здійснив у жовтні 2014 року в сумі 100 дол. США. Окрім цього, вважає несправедливим (завищеним) розмір пені 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, бо нарахована пеня за цим розміром значно перевищує суму основного боргу. Відповідач також покликається на закон «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», порушення принципів справедливості щодо нарахування пені в іноземній валюті, а в грошовій одиниці України - гривні. Просить застосувати до пені строк позовної давності один рік, передбачений ( ст. 256 ЦК України). Оцінивши зміст позову і зустрічного позову, позиції і доводи сторін, подані докази, суд дійшов такого висновку. Обставини зазначені в позові, про укладення кредитного договору, одержання відповідачем кредитних коштів на споживчі цілі придбання легкового автомобіля у сумі, зазначеній в кредитному договорі, а також на строк 84 місяці до 16.06.2015 р. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами з погашенням рівними частинами згідно графіка визнані відповідачем. Сторонами також не заперечено, що відповідач щомісячно погашав кредит і проценти ануїтетними платежами ( по 274 дол. США.). Це підтверджено письмовим розрахунком заборгованості за кредитним договором з часу його укладення, який не оспорено відповідачем щодо деталізації банківських операцій за фактичною сплатою платежів. Із змісту цього розрахунку також видно, що починаючи з квітня 2014 р. відповідач не належно виконує зобовязання, зокрема сплачував на погашення кредиту не повну ануїтетну суму платежу, а частково, зокрема: в квітні 2014 р. 200 дол. США, у червні 2014 р. 100 дол. США, у липні 2014 р. 275 дол. США, у вересні і жовтень 2014 р. по 100 дол. США, а надалі припинено сплату. Вказаний розрахунок співпадає з розрахунком, наданим відповідачем і визнано ним у судовому засіданні. Ст. ст. 60, 61 ч. 1 і ч. 2 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Позивач ([PERSON]) належними доказами довів, що відповідач не виконав належно свої зобовязання в частині сплати кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Тому до цих вимог позивача суд застосовує ст. ст. 509, 526, 536 ч. 1, 610, 625 ч. 1, 1050 ч. 2, 1054 ч.1 ЦК України. [PERSON] вимоги позивача (Банку) щодо стягнення пені, суд відхиляє, з огляду на таке. Нарахована сума пені може в два рази перевищувати заборгованість відповідача за кредитом і процентами за користування кредитними коштами (відповідно в гривнях: 63 683,77 грн. і 120\~049, 51 грн.). Сторони передбачили в договорі розмір пені 1 % від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення із змісту розрахунку заборгованості пені складеної позивачем (Банком), видно, що банк нарахував пеню починаючи з 17.02.2012 р. по 30.01.2015 р. і вказав 1976 днів прострочення. При цьому дні прострочення обліковуються з 19.11.2008 р. і з цієї дати до 10.02.2012 р. позивач пеню не нараховував. Позивач ([PERSON]) не подав належний розрахунок пені, тобто не довів цю вимогу. Окрім цього, ст. 551 ч. 3 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд бере до уваги те, що сума вимог по стягненню пені у два рази перевищує суму стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитними коштами. Заслуговують на увагу і доводи відповідача, що з початку 2014 року і в 2015 році значно зменшився рівень життя (різне зростання курсу долара і цін на товари і послуги, інфляція і знецінення національної валюти в три рази). [PERSON] доходи відповідача не зросли. Його середньомісячний заробіток у 2014-2015 році не перевищує 6 тис. грн., дружина не працює. Суд зважає на те, що зобовязання за кредитним договором, який є предметом судового розгляду врегульовується і законом «Про захист прав споживачів» ( ст. 1 ч. 1 п.п. 22, 23). Згідно з ст. 18 ч. 1, 2 і ч. 3 п. 5, ч. 4, ч. 5, ч. 8 цього закону положення п. 14.3 кредитного договору щодо ставки пені (1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення) з врахуванням іноземної валюти кредитування є несправедливою умовою договору . Викладені мотиви в сукупності дають підстави відмовити позивачу (Банку) в стягненні пені. Суд відхиляє зустрічні вимоги відповідача, з огляду на таке. Відповідач не довів жодним доказом ті обставини та їх обґрунтування, які зазначено в позові, зокрема щодо спонукання позивача укласти договір в іноземній валюті, заперечення укладення договору застави легкового автомобіля, придбаного за кредитні кошти, недійсність цих угод у цілому. [PERSON] спростував ці вимоги належними запереченнями, підтвердивши наявність ліцензії, яка надавала право Банку на час укладення договору видавати кредити в іноземній валюті. [PERSON] згідно з положення ст. 11 ч. 1 закону «Про захист прав споживачів» заборона надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті та території України (в ред. Закону № 3795-VІ від 22.09.2011 р.) не розповсюджується на встановлені обставини і правовідносини сторін, оскільки кредитний договір укладено до набрання чинності вказаної норми закону . Судові витрати у виді судового збору, сплаченого позивачем за ставкою, встановленою законом «Про судовий збір», згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно задовольненим вимогам. Судові витрати у виді судового збору за зустрічним позовом слід віднести на рахунок держави, з огляду на те, що позивач, якому відмовлено в позові, звільнений від сплати такого за подання позову ( ст. 88 ч. 2 ЦПК України).

Outcome: partial