Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

23.04.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON], 3-я особа: відділ реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивач по справі [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER] виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 23.10.2001 року, є власницею квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 11.02.1997 року. На сьогоднішній день в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] проживає лише вона, проте, в зазначеній квартирі зареєстровані також [PERSON] та [PERSON], які вже більше ніж 2 роки проживають поза межами України, але не знялися з реєстрації. З відповідачами вона не спілкується та не підтримує жодних відносин. Вона неодноразово намагалася зв'язатися з відповідачами за допомогою мережі Інтернет з проханням виписатися з квартири в добровільному порядку, але отримує лише обіцянки. [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку виписуватися з квартири не бажають та лише обіцяють це зробити вже на протязі 2 років. Той факт, що в квартирі досі зареєстровані особи, які там не проживають та які не мають права власності на вищевказану квартиру, створюють для позивача перешкоди в користуванні квартирою, оскільки нарахування за квартплату, опалення, сміття відбувається і на них та заважають позивачу [PERSON] повноцінно користуватися квартирою. Крім того, вона не зобов'язана узгоджувати з ними в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження квартирою. [PERSON] та [PERSON] жодного права власності на будинок не мають, що підтверджується наданим Свідоцтвом про право власності на житло, видане Запорізьким електровозоремонтним заводом 11.02.1997 року [NUMBER]. Комунальні послуги відповідачі не сплачують, хоча житлово-комунальні послуги, нараховуються на 3-х зареєстрованих осіб. Позивачка [PERSON] є пенсіонеркою, їй вже [INFO] роки та вона не має фінансової можливості оплачувати комунальні платежі за відповідачів, оскільки вони не проживають в квартирі, та про фактичне місце їхнього проживання поза межами України вона не знає. У зв'язку із ситуацією, яка склалася в Україні, маленькими пенсіями позивачка самостійно не може сплачувати житлово-комунальні послуги. На підставі вищевикладеного просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування та реєстрації в квартирі розташованої за адресою: [ADDRESS]. Визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування та реєстрації в квартирі розташованої за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Представник третьої особи відділу реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради по Олександрівському району у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК У країни фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 383 ЦК України зазначає, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду справи встановлено, що згідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 11.02.1997 року, виданого заступником голови правління Запорізького електровозоремонтного заводу Тутовим А.І., [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Також у квартирі зареєстровані, але не мешкають більше двох років [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Факт їх непроживання підтверджується показами наданими у судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не проживають в [ADDRESS] більше двох років без поважної причини, а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved