Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

23 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 30 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») і [PERSON] був укладений кредитний договір № 1949, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 373\~700,00 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався повернути суму кредиту, виплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, інші платежі які передбачені договором, з кінцевим терміном повернення 20 листопада 2017 року. В порушення умов кредитного договору, [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконує, не сплачує платежі на погашення заборгованості за кредитом, в звязку з чим, загальна сума заборгованості станом на 16 березня 2017 року становить 1\~087\~849,11 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 342\~560,00 гривень, заборгованості за відсотками 622\~045,91 гривень, розміру інфляційних витрат за кредитом 41\~528,51 гривень, розміру інфляційних витрат за відсотками 81\~714,69 гривень. Позивач зазначив, що 30 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») і відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір № 42/091, відповідно до якого [PERSON], для забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору № 1949 від 30 листопада 2007 року, передала в іпотеку Банку земельну ділянку площею 2,000 га., яка надана для ведення особистого селянського господарства та розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Піщанська сільська рада, кадастровий номер № 1223285500-01-330-0069 та належить іпотекодавцю [PERSON]. Посилаючись на ст.ст. 3, 12, 33 Закону України «Про іпотеку», в позовній заяві Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» просило суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1949 від 30 листопада 2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору № 42/091 від 30 листопада 2007 року, а саме: земельну ділянку площею 2,000 га., яка надана для ведення особистого селянського господарства та розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Піщанська сільська рада, кадастровий номер № 1223285500-01-330-0069 та належить іпотекодавцю [PERSON], шляхом реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка встановлена за згодою сторін, а саме 980\~000,00 грн. В судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. У відповідності до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є договори. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, 30 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») і [PERSON] був укладений кредитний договір № 1949, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 373\~700,00 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався повернути суму кредиту, виплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, інші платежі які передбачені договором, з кінцевим терміном повернення 20 листопада 2017 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. На підставі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконує, не сплачує платежі на погашення заборгованості за кредитом, в звязку з чим, загальна сума заборгованості станом на 16 березня 2017 року становить 1\~087\~849,11 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 342\~560,00 гривень, заборгованості за відсотками 622\~045,91 гривень, розміру інфляційних витрат за кредитом 41\~528,51 гривень, розміру інфляційних витрат за відсотками 81\~714,69 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком Банку. У відповідності до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В звязку з тим, що відповідач порушив умови договору кредиту, прострочив повернення чергової частини позики, суд приходить до переконання, що Банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст. 546 ЦК України, 1. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. На підставі ст. 572 ЦК України, 1. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед ти кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом іншими кредиторами цього боржника. Згідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») і відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір № 42/091, відповідно до якого [PERSON], для забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору № 1949 від 30 листопада 2007 року, передала в іпотеку Банку земельну ділянку площею 2,000 га., яка надана для ведення особистого селянського господарства та розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Піщанська сільська рада, кадастровий номер № 1223285500-01-330-0069 та належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 905601, який видано 19 листопада 2007 року Новомосковським районним відділом земельних ресурсів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. У відповідності до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) Згідно положень ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. На підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. В той же час, у відповідності до п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ» №2 від 19.03.2010 року зазначено, що не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов'язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі на місцевості власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб (п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України Оскільки земельна ділянка, яка є предметом іпотечного договору № 42/091 від 30 листопада 2007 року, має цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, тобто, є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, відчуження зазначеної ділянки заборонено законом. Враховуючі наведене, в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача не має. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed