Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

22.06.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «КРЕДОБАНК», приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. № 3-7). Позивачка 18.07.2017р. уточнила свої позовні вимоги та зазначила ще одного відповідача [PERSON] відділ ДВС в м. Дніпрі ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. № 45-47). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві, з урахуванням уточненої позовної заяви від 18.07.2017р. посилалася на те, що 28.01.2016р. між нею та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений кредитний договір №7132.04.00.2378 згідно з умовами якого вона отримала кредитні кошти в розмірі 342127грн.10коп., в обмін на зобовязання повернення кредиту, сплаті процентів з кінцевим строком повернення до 27.01.2023р. У забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, 29.01.2016р. між [PERSON] та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений договір застави транспортного засобу №7132.04.002378/S-1, предметом якого став автомобіль марки PEUGEOT. Модель 2008, №шасі(кузова)VF3CUHMZ0FY157008, рік випуску 2015, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачці. Позивачка зазначала, що до грудня 2016р., зобовязання щодо повернення кредиту, сплати процентів нею здійснювалося у розмірах та строки визначені договором. У грудні 2016р. через сімейні обставини в неї виникли матеріальні труднощі, через що вона не мала можливості сплатити черговий платіж за договором, про що повідомила банк, проте, вже 09.02.2017р. позивачка здійснили платіж по кредиту в сумі 25000 грн., 28.02.2017р. платежі в сумі 8000 грн. та 615грн., 21.03.2017р. платіж в сумі 7000грн., та на час звернення з позовом до суду заборгованість за кредитним договором у позивачки відсутня. 19.06.2017р. від представника банку позивачці стало відомо про існування виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Львівського МНО [PERSON] від 07.03.2017р., яким звернуто стягнення на заставний автомобіль і задоволено вимоги банку в сумі 315904,06 грн, які запропоновано отримати останнім від реалізації автомобіля. Саме від представника банку 19.06.2017р. позивачка отримала копію виконавчого напису та копію досудової вимоги від 13.01.2017р., яка до того часу на поштову адресу позивачки не надходила. Позивачка вважає, що при вчиненні виконавчого напису було неправильно визначено розмір заборгованості перед банком, оскільки не були враховані здійснені позивачкою платежі з лютого 2017р., обтяжувачем не були виконані вимоги щодо належного повідомлення боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання, а приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не було перевірено факту безспірності заборгованості та спливу 30-ти денного строку з моменту надіслання заставодержателем письмової вимоги про усунення порушень заставодавцю (боржнику). Просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] від 07.03.2017р. зареєстрований в реєстрі за № 159 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача. 18.07.2017р. до суду надійшла заява представника позивачки - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 22.06.2017р. - а.с. № 39) про вжиття заходів забезпечення позову, в якій представник позивачки просила зупинити стягнення за виконавчим провадженням ВП№54271713 від 10.07.2017р. відкритим на підставі виконавчого документу - виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського МНО [PERSON] від 07.03.2017р. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2017р. заяву представника позивачки [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, до набрання законної сили рішення по цивільній справі №201/8955/17 за позовом [PERSON] до ПАТ «КРЕДОБАНК» зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №159 вчиненого 07.03.2017р. приватним нотаріусом Львівського МНО [PERSON] про звернення стягнення на транспортний засіб (а.с. № 40). В судовому засіданні 30.10.2017р. представник позивачки - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 22.06.2017р. - а.с. № 74) надала клопотання про витребування у приватного нотаріуса Львівського МНО [PERSON] засвідченої копії нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису від 07.03.2017р., зареєстрованого в реєстрі за №159 щодо звернення стягнення на заставний автомобіль (а.с. № 80). Ухвалою суду від 30.10.2017р. заяву представника позивачки [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі № 201/8955/17 задоволено (а.с. № 82). На виконання ухвали суду від 30.10.2017р. приватним нотаріусом Львівського МНО [PERSON] суду надіслані копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом був вчинений 07.03.2017р. виконавчий напис за реєстровим №159. (а.с. № 94-101). В наданій суду 24.04.2018р. заяві представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та додаткових письмових пояснення по справі, просила позов задовольнити, розглянувши справу за її відсутності (а.с. № 176). Так, в наданих суду письмових поясненнях по справі від 14.03.2018р. (а.с. № 140-142) в обґрунтування позовних вимог представник позивачки та на спростування заперечень представника відповідача ПАТ «КРЕДОБАНК» зазначила, що жодної вимоги банку про усунення [PERSON] порушень виконання зобовязань за кредитним договором позивачка не отримувала, а отже, виконавчий напис нотаріусом було вчинено без дослідження належних доказів отримання божником відповідного повідомлення. Твердження представника відповідача стосовно того, що здійснені позивачкою платежі на погашення заборгованості за кредитним договором не було враховано через те, що банком було виготовлено розрахунок заборгованості раніше, ніж позичальником здійснено погашення, ніяким чином не спростовують той факт, що у виконавчому написі міститься невірний розрахунок заборгованості. В наданій суду 24.04.2018р. заяві представник відповідача ПАТ «КРЕДОБАНК» - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.12.2016р.- а.с. №180) позовні вимоги не визнав в повному обсязі з підстав та обґрунтувань викладених у письмових відзивах на позов, просив суд в задоволенні позову відмовити, справу розглянути без його участі (а.с. № 179). 14.02.2018р. та 27.03.2018р. двічі до суду надходили відзиви відповідача ПАТ «КРЕДОБАНК» на позовну заяву [PERSON] (а.с. № 113 -118, 154-157), згідно яких відповідач не погоджувався з доводами, викладеними у позовній заяві посилаючись на те, що згідно умов п.3.1.4 укладеного між сторонами договору застави банк має право у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором достроково звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до п.п. 5.3, 5.4 договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється: у судовому порядку - за рішенням третейського суду, у позасудовому порядку - на підставі виконавчого напису нотаріуса. За рішенням заставодержателя задоволення його вимог може здійснюватися у позасудовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Вибір способу звернення стягнення на предмет застави, в тому числі й способу позасудового порядку звернення стягнення, здійснюється заставодержателем на його розсуд. Враховуючи наявність у позивачки простроченої заборгованості за кредитним договором, банк звернувся до приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису, до якого банком було долучено необхідний пакет документів: договір застави, копія кредитного договору, лист банка від 23.01.2017р. на адресу позичальника з квитанцією, доказ видачі кредиту та розрахунок заборгованості по кредитному договору станом на 22.02.2017р., згідно якого заборгованість позичальника станом на 22.02.2017р. складала 313 904,06 грн. Відповідно до виписки про рух коштів по рахунку за період з 28.01.2016р. по 22.02.2017р., що надавалася нотаріусу разом з заявою, видно що всі платежі, які були здійснені позивачкою по 22.02.2017р. були зараховані на погашення заборгованості, а тому, твердження позивачки, що платіж від 09.02.2017р. не було враховано є хибним, а платіж від 28.02.2017р. не був банком врахований, оскільки здійснений після дати виконання розрахунку. На виконання вимог ст.27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» банком було виготовлено та направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобовязань №27-331/17 від 23.01.2017р. на адресу реєстрації позивачки зазначеної в договорі, яка була направлена цінним листом з описом вкладення та рекомендованим повідомленням. 27.02.2017р. зазначена досудова вимога була повернута за зворотною адресою відправнику у звязку „з закінченням терміну зберігання, що підтверджується ксерокопією конверту з відміткою пошти. На підставі наданих банком документів, визначеним чинним законодавством, приватним нотаріусом 07.03.2017р. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, під час вчинення виконавчого напису нотаріус не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідач приватний нотаріус Львівського МНО [PERSON] про день та час розгляду справи 14.03.2018р. та 24.04.2018р. була повідомлена належним чином (а.с. № 139, 148). 26.02.2018р. та 29.03.2018р. приватний нотаріус Львівського МНО [PERSON] до суду направляла заяви про розгляд справи без її участі (а.с. № 150, 152). Відповідач [PERSON] відділ ДВС в м. Дніпрі ГТУЮ у Дніпропетровській області про день та час розгляду справи 14.03.2018р., 24.04.2018р. був повідомлений належним чином (а.с. № 138, 149), про причини неявки свого уповноваженого представника суд не сповістив. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, враховуючи письмові заяви представників позивачки [PERSON] та ПАТ «КРЕДОБАНК» від 24.04.2018р., належне повідомлення інших двох відповідачів приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] та [PERSON] відділ ДВС в м. Дніпрі ГТУЮ у Дніпропетровській області про день та час розгляду справи, суд розглянув цивільну справу по суті 24.04.2018р. за відсутності сторін (їх представників). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд розглянув справу 24.04.2018р. з винесенням рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 6 розділу III ЦПК України, оскільки відсутні підстави для винесення заочного рішення суду, передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України. Розглядаючи цю справу судом прийнято до уваги, що сторони обмінялись письмовим відзивом та відгуком на цей відзив за правилами ст.ст. 178, 179 ЦПК України (а.с. № 113 -118, 140-142, 154-157), представником позивачки було заявлено клопотання про витребуванням доказів, яке було задоволено 30.10.2017р. та виконано (а.с. № 82, 94-107), отже підготовче засідання (з урахуванням його завдань) за вимогами глави 3 розділу III ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.) у цій справі не проводилось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28.01.2016р. між [PERSON] та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений кредитний договір №7132.04.00.2378, згідно з умовами якого позивачка отримала кредитні кошти в розмірі 342127грн.10коп., в обмін на зобовязання повернення кредиту, сплаті процентів з кінцевим строком повернення до 27.01.2023р. (а.с № 8-11). Умовами п.п. 4.1, 4.1.1, 4.2 кредитного договору визначено, що позичальник зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі порядку і терміни, передбачені цим договором (п.2.1, 4.10 та /або додатками до нього). Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами протягом усього строку кредитування, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку платежів, який є невідємною частиною цього договору. Погашення кредиту може здійснюватися шляхом безготівкових розрахунків або внесенням готівки в касу Банку. У забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №7132.04.00.2378, 29.01.2016р. між [PERSON] та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений договір застави транспортного засобу №7132.04.002378/S-1 зареєстрований в реєстрі за №73, предметом якого став автомобіль марки PEUGEOT, модель 2008, № шасі(кузова)VF3CUHMZ0FY157008, рік випуску 2015, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачці (а.с. № 13-16). Згідно п.3.1.4 договору застави, у випадку невиконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором, заставодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет застави, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета застави суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних із зверненням стягнення і реалізацією предмета застави. Згідно умов п.п.5.2, 5.3, 5.4 договору застави, заставодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем обовязків, встановлених цим договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється: у судовому порядку за рішенням третейського суду; у позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. За рішенням заставодержателя задоволення його вимог може здійснюватися у позасудовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Вибір способу звернення стягнення на предмет застави, в тому числі й способу позасудового звернення стягнення, здійснюється заставодержателем на його розсуд. 07.03.2017р. приватним нотаріусом Львівського МНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис №159, яким звернуто стягнення на транспортний засіб: автомобіль марки PEUGEOT, модель 2008, № шасі(кузова) VF3CUHMZ0FY157008, рік випуску 2015, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ№777622 від 26.01.2016р. За рахунок коштів отриманих від реалізації цього транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КРЕДОБАНК» за період з 23.02.2017р. по 01.03.2017р. включно у розмірі 313048,33грн. (заборгованість по кредиту станом на 01.03.2017р.); 855,73грн. (станом на 01.03.2017р. заборгованість по пені за період з 02.08.2016р. по 23.02.2017р.) та 2000 грн. (плата за вчинення виконавчого напису), що становить загальну суму 315904,06грн.(а.с. № 21). Відповідно до ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно до ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який є спеціальним Законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна (в редакції від 19.10.2016р.), якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Пункт 6 ч.2 ст.27 Закону визначає, що повідомлення повинно містити таку інформацію: вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ України від 22.02.2012р. №296/5 визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Як вбачається з наданих сторонами суду письмових доказів, 25.01.2017р. банком на адресу позивачки цінним листом з описом вкладення (а.с.№159зв, 160) було надіслано досудову вимогу від 23.01.2017р. вих.№27-331/17 щодо виконання договірних зобовязань, згідно якої банк вимагає від позичальника протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 30 днів з моменту надсилання даної вимоги достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплати всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції. У випадку невиконання даної вимоги банк змушений буде звернутися за захистом своїх порушених прав до суду з метою стягнення заборгованості, або здійснити звернення стягнення на предмет застави одним із способів визначених договором застави. Згідно реєстру поштових відправлень, опису вкладення, копії поштового конверта досудова вимоги була надіслана [PERSON], на адресу: м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд.58, що відповідає адресі місця реєстрації позивачки згідно договору застави, кредитного договору, проте, конверт був повернутий за зворотною адресою з відміткою «за закінчення терміну зберігання». Згідно п.117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009р. № 270, поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що обставини направлення банком на адресу позивачки досудової вимоги знайшли своє підтвердження наявними в матеріалами справи письмовими доказами, що свою чергу спростовує твердження позивачки про вчинення виконавчого напису без дотримання 30-ти денного строку з моменту надіслання банком повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень, та відсутності у банка належних доказів її направлення, проте, суд зазначає, що відповідачем ПАТ «КРЕДОБАНК» суду не надано доказів, дотримання банком вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме, здійснення одночасно з направлення повідомлення реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та відповідно встановлення для боржника в повідомленні 30-ти денного строку для виконання порушеного зобов'язання протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення, враховуючи що, суд приходить до висновку, що обтяжувач здійснив позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави без дотримання вимог спеціального закону з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначено в правовій позиції ВСУ\~у справі за\~№6-887цс17:\~«З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Як вбачається з матеріалів справи, банком нотаріусу були надані наступні документи: договір застави, копія кредитного договору, лист від 23.01.2017р. на адресу позичальника з вимогою, виписка руху коштів по рахунку за період з 28.01.2016р по 22.02.2017р. довіреність, докази видачі кредиту (а.с. № 94-107). Так, згідно заяви стягувача від 01.03.2017р. вих.№27-3077/17 банком в заяві зазначено, що станом на 01.03.2017р. загальна сума заборгованості, без пені, за кредитним договором за період з 23.02.2017р. по 01.03.2017р. становить 313048,33 грн., з яких 313048,33 грн., - заборгованість по кредиту станом на 01.03.2017р., станом на 01.03.2017р. заборгованість по пені за період з 02.08.2016р. по 23.02.2017р. становить 855,73 грн., при цьому, на підтвердження безспірності заборгованості [PERSON], банком нотаріусу була надана виписка про рух коштів станом на 22.02.2017р., яка на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису не могла вважатися належним доказом безспірності заборгованості, оскільки банком безпідставно не було враховано в заявлену ним станом на 01.03.2017р. суму заборгованості здійснені позивачкою 28.02.2017р. платежі. Так, згідно квитанцій №11185698 від 28.02.2017р. та №11187877 від 28.02.2017р. позивачкою здійснено погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 8615грн. (а.с. № 18,19). Як зазначалося судом вище, згідно п.4.1.1 кредитного договору повернення суми кредиту позичальником повинно бути здійснено не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно Графіку платежів. Згідно Графіку погашення заборгованості (а.с. № 12) датою чергового платежу є перше число кожного поточного місяця починаючи з 01.02.2016р., а отже, враховуючи, що 28.02.2017р. був останнім робочим днем поточного місяця, платежі позивачкою здійснено відповідно до умов договору, а тому, відповідач безпідставно, звертаючись 07.03.2017р. з заявою до нотаріуса, не врахував відповідні суми на погашення заборгованості станом 01.03.2017р., виходячи з чого, суд приходить до висновку, що сума заборгованості [PERSON] на момент вчинення виконавчого напису, не відповідала розміру, який зазначено у виконавчому написі , отже не є безспірною. З відповідних обґрунтувань, суд критично оцінює доводи представника відповідача стосовно того, що платежі від 28.02.2017р., не були банком враховані в розрахунку, оскільки здійснений після дати виконання розрахунку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №159 від 07.03.2017р. таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», порушення обтяжувачем вимог ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ПАТ «КРЕДОБАНК» (як сторони, що звернулась з заявою про видачу виконавчого напису) на користь позивачки [PERSON] суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн. (за ставками судового збору на 2017р.), що підтверджується квитанцією (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved