Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

23.11.2021 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із зазначеним позовом. В позові посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.02.2015 року реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,019 га по [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на вказану вище земельну ділянку та 27.03.2019 року була заведена спадкова справа №8/2019. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями за законом є його, дружина - [PERSON] , та діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після відкриття спадкової справи діти покійного написали заяви про відмову від спадщини на користь позивача та вона стала єдиним спадкоємцем. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, оскільки приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. було винесено 17.11.2021 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яке буде об`єктом спадкування. Проте чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати видачу свідоцтва про право на спадщину іншому учаснику спільної сумісної власності, окрім другого з подружжя. Вказує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за життя останнього було досягнуто згоди щодо визначення рівності в частках на власність на земельну ділянку площею 0,019 га по [ADDRESS] , відповідно до положень ст. 357 ЦК України, тобто по 1/5 ідеальної частки за кожним із співвласників, так як вони користувалися земельною ділянкою сумісно, про що ніхто з співвласників не заперечував. Договір про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю ними укладено не було, а на сьогоднішній день у них відсутня можливість його укласти відповідно до положень ст. 372 ЦК України в зв`язку зі смертю одного з співвласників. Посилаючись на наведене та норми законодавства просить: визначити, що частка кожного з співвласників земельної ділянки площею 0,019 га по [ADDRESS] кадастровий номер 7310136300:20:002:1099 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] становить 1/5 ідеальної частки кожного; припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,019 га по [ADDRESS] кадастровий номер 7310136300:20:002:1099 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просить суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак попередньо звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просили суд справу розглянути у їхню відсутність та не заперечували проти задоволення позову. Представники відповідача- Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилися, попередньо надіславши заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини , на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.02.2015 року, реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,019 га по [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зазначене підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ( а.с.7-9 ) Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [INFO] [PERSON] помер, про що Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТ УЮ у Чернівецької області зроблено актовий запис за №2089 від 26.10.2018 року ( а.с.10) Як вбачається з копії витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на вказану вище земельну ділянку та 27.03.2019 року була заведена спадкова справа №8/2019 ( а.с.11) Спадкоємцями [PERSON] за законом є його, дружина - [PERSON] , та діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, копії свідоцтв про народження та витягу з державного реєстру актових записів ( а.с. 12-16). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , після відкриття спадкової справи відмовилися від спадщини на користь позивача, що підтверджується довідкою нотаріуса ( а.с.17). 17.11.2021 року приватним нотаріусом Олійник І.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яке буде об`єктом спадкування ( а.с. 18) Згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого в спільному майні. Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved