Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

24.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS], зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що вона мешкає в житловому будинку [ADDRESS]. Зазначений будинок належить їй в цілому, на підставі договору дарування житлового будинку від 26.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за №2163. В її будинку, крім неї, також зареєстрований її чоловік [PERSON], який починаючи з 06.04.2011 року і по теперішній час в будинку не мешкає, до будинку не навідується і жодного разу не з'являвся. Всі витрати по утриманню будинку, проведенню поточного та капітального ремонту, сплаті комунальних послуг лежать на ній. Вважала, що [PERSON] втратив право на користування належним їй житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] та представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивачка [PERSON] пояснила, що до березня 2014 року вона чекала, відповідач повернеться, але цього не сталося. На даний час відповідач вже фактично створив іншу сім'ю, де очікується народження дитини. Дізнавшись про це, вона звернулася до суду з цим позовом. а також і з позовами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, які розглядаються в інших провадженнях. Відповідач [PERSON] позов не визнав мотивуючи тим, що між ним та його дружиною не вирішені питання щодо поділу спільного майна, а саме, позивачка не погоджується залишити йому автомобіль, який був придбаний під час шлюбу. Відповідач не заперечував повідомлених позивачкою обставин щодо непроживання в спірному житловому приміщенні з 06.04.2011 року, та відсутності з його боку намагань вселитися до будинку. Водночас, пояснив свою відсутність наявністю погроз з боку позивачки, яка на нього подавала безпідставні заяви до міліції. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є житловий будинок [ADDRESS], власником якого є [PERSON] (а. с. 6, 7). З довідки Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 18.03.2014 року вбачається, що в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який фактично не проживає в будинку з 06.04.2011 року. (а. с. 8). Даними акту, складеного депутатом Борівської сільської ради [PERSON], у присутності свідків [PERSON], [PERSON], підтверджується, що [PERSON] з 06.04.2011 року не проживає в [ADDRESS], власником якого є [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачкою надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрований в належному їй житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Доводи відповідача [PERSON] щодо перешкоджання з боку позивачки у проживанні в спірному будинку не підтверджені будь-якими доказами, а також спростовуються поясненнями самого відповідача, який пояснив, що не намагався вселитися в будинок. Наявність з боку відповідача [PERSON] не вирішених майнових претензій щодо спільно набутого майна не впливає на вирішення даного спору, оскільки спірне житлове приміщення не входить до складу спільного майна подружжя. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved