Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

22 червня 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надала відповідачу позики у загальному розмірі 11\~600,00 грн., про що видала відповідні розписки. Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, позику не повернула. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за позикою у розмірі 11\~600,00 грн. Позивач у судове засідання не прибула, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином поштою. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачем 18 квітня 2019 року було надано позивачу розписку такого змісту: «Я, [PERSON] , паспорт [NUMBER] , прописана [ADDRESS] , позичила 6.000 тис. (шість тисяч) у [PERSON] до кінці травня 219 року про свідкові [PERSON] » (а.с.5). Відповідач видала ще одну розписку такого змісту: «Я, [PERSON] , паспорт [NUMBER] виданий Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 30 липня 2003 року зобов`язуюсь віддати до 17 червня 2019 року 5.600 (п`ять шістсот тисяч грн.) [PERSON] . Номер кода 2976903763, прописана [ADDRESS] » (а.с.6). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. В першу чергу суд вважає за необхідним визначитися з правом, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року. Досліджуючи зміст наданих позивачем розписок відповідача суд зазначає, що у них чітко підтверджується отримання відповідачем коштів у розмірі 11 600,00 грн. саме від позивача у позику. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У розглядуваному випадку, у наданих відповідачем розписках встановлений строк повернення позики, а саме до кінця травня 2019 року суми 6\~000,00 грн., та до 17 червня 2019 року суми 5\~600,00 грн. Доказів виконання основного зобов`язання у повному обсязі, відповідач суду не надала, а тому основну суму позики слід стягнути з відповідача. З наведених вище мотивів суд задовольняє позов повністю. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved