Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

23.07.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.03.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір доручення за яким відповідач зобов'язався здійснити пошук квартири для придбання і провести оформлення цієї квартири на ім'я довірителя. 31.03.2006 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 400000,00 грн. для придбання квартири та засвідчив отримання вказаних коштів складеною особисто ним розпискою. 28.11.2006 року відповідач за договором дарування подарував квартиру [ADDRESS] позивачу, яка була оцінена сторонами у 299280,00 грн. Позивач вказує, що прийняла дарування квартири як часткове виконання умов договору доручення. Позивачка вказує, що в порушення умов договору доручення відповідач не надав звіт про виконання доручення з урахуванням витрат, що зробило неможливим провести остаточні розрахунки між сторонами. Через деякий час відповідач частково повернув отриманні за договором доручення кошти, що залишились від придбання квартири, а саме: в грудні 2011 року - 25000,00 грн.; в грудні 2012 року - 25000,00 грн.; в грудні 2013 року - 10000,00 грн. Позивачка вказує, що відповідач остаточно не розрахувався за отримані ним кошти по договору доручення та залишається винним позивачу 34734,00 грн. (400000,00 грн. отриманих коштів - 299280,00 грн. вартість подарованої квартири - 5986,00 грн. винагорода повіреного - 60000,00 грн. добровільно повернутих відповідачем коштів). Вказані кошти відповідач відмовляється повернути добровільно посилаючись на те, що вже повністю розрахувався за договором доручення, оскільки придбав для позивача квартиру за ціною 374650,00 грн., отримав від позивачки 400000,00 грн. та повернув 60000,00 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором доручення у сумі 34734,00 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що відповідач лише частково виконав умови договору доручення та не розрахувався за отриманні для купівлі квартири кошти у розмірі 34734,00 грн., які мають бути повернуті позивачу. Позивачка зазначає, що ніколи б не погодилась на придбання квартири за ціною 374650,00 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи, і додатково пояснив суду, що між сторонами дійсно був укладений договір доручення за яким відповідач отримав для придбання квартири від позивачки 400000,00 грн. 17.08.2006 року відповідач уклав попередній договір купівлі-продажу квартири, а 28.09.2006 року уклав договір купівлі-продажу квартири за яку сплатив 374650,00 грн. Договір купівлі-продажу відповідач оформив на своє ім'я, оскільки була відсутня довіреність від позивача, яка перебувала у відпустці за межами м. Києва, а на той час новобудови кожного дня зростали в ціні. Після завершення будівництва, отримання необхідних документів БТІ та свідоцтва на право власності, відповідач подарував квартиру позивачці. При цьому, відповідач не зміг одразу надати звіт про виконання доручення та витратної частини, оскільки залишок грошових коштів знаходився на депозитному рахунку відповідача. Після тривалих переговорів та вимагання коштів відповідач повернув позивачу в грудні 2011 року - 25000,00 грн., в грудні 2012 року - 25000,00 грн., в грудні 2013 року - 10000,00 грн., а всього суму у розмірі 60000,00 грн. Після цього повертати будь-які ще гроші відповідач відмовився, оскільки вважає, що повністю розрахувався з позивачкою по договору доручення враховуючи, що придбав квартиру за 374650,00 грн., отримав 400000,00 грн., а повернув 60000,00 грн. Третя особа в судове засідання для виступу в судових дебатах не з'явилась, до суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за її відсутності, оскільки цим спором її права не порушуються. При цьому, в судовому засіданні, яке відбулось 24.09.2015 року третя особа пояснила, що підтримує вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково зазначає, що позивачка у справі є його дружиною. Якось позивачка повідомила, що має намір купити квартиру і доручить підшукування квартири відповідачу, своєму брату. Відповідач почав працювати по договору доручення, а після повернення з відпочинку з'ясувалось, що відповідач купив квартиру на своє ім'я. Після цього за договором дарування відповідач подарував квартиру позивачці і в подальшому частково повернув не витрачені кошти, але не всі і кошти в розмірі 34734,00 грн. він залишається винним до теперішнього часу. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 28.03.2006 року між позивачем як довірителем та відповідачем як повіреним, був укладений договір доручення на покупку нерухомості (а.с. 4-5). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.5. договору доручення, довіритель доручає, а повірений зобов'язується за винагороду (плату) укласти право чин з придбання для довірителя об'єкта нерухомості, що відповідає наступним вимогам: місце розташування - лівобережна частина м. Києва; двокімнатна квартира; площа - від 45 до 70 кв.м. Для виконання доручення довіритель у строк до 31.03.2006 року перераховує на розрахунковий рахунок або передає готівкою повіреному грошові кошти в сумі 400000,00 грн. Повірений виконуючи доручення, здійснює розрахунки з третіми особами - продавцями, через розрахунковий рахунок або готівкою. Повірений при виконання доручення може розпоряджатися грошовими коштами довірителя на власний розсуд та у відповідності з іншими розпорядженнями довірителя, але при умові, що доручення буде виконане у відповідності до вказівок довірителя. Доручення вважається виконаним після придбання повіреним об'єкта і передачі його довірителю по окремому договору купівлі-продажу і при повному взаєморозрахунку сторін. Згідно п/п 1., 4., 5. п. 2.1. договору доручення, повірений зобов'язаний виконати дане йому доручення у відповідності до п. 1.1. даного договору і здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу: знайти продавця об'єкта, необхідного довірителю; провести переддоговірну роботу; укласти та виконати з таким продавцем договір купівлі-продажу об'єкта, що відповідає п. 1.1. даного договору. Повірений зобов'язаний: передати довірителю придбаний для нього об'єкт, всі права і всі документи на нього, шляхом укладення договору купівлі-продажу об'єкта; після передачі об'єкта довірителю, підготувати та надати довірителю звіт про виконання доручення та всі інші права і документи відносно придбаного об'єкту. За змістом п/п 3., 4., п. 2.2. договору, довіритель зобов'язаний: укласти с повіреним договір купівлі-продажу придбаного повіреним об'єкту, у випадку його відповідності п. 1.1. даного договору; сплатити повіреному винагороду (плату) за здійснення дій, передбачених договором доручення. Відповідно до п. 3.2. договору доручення, право власності на об'єкт, придбаний повіреним, переходить від останнього до довірителя в момент укладення договору купівлі-продажу об'єкта між сторонами, при цьому сума вказана у п. 1.2. даного договору враховується в рахунок оплати довірителем покупки об'єкта у повіреного. Згідно п.п. 4.1., 4.2. укладеного між сторонами договору доручення, за здійснення дій, вказаних у п. 1.1. даного договору, довіритель сплачує повіреному винагороду у розмірі 2% від загальної вартості об'єкта. Підставою для отримання винагороди є факт передачі права власності на об'єкт від повіреного до довірителя. За змістом наявної в матеріалах справи розписки від 31.03.2006 року, відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 400000,00 грн. на придбання квартири в м. Києві відповідно до умов договору доручення від 28.03.2006 року (а.с. 6). Відповідно до ст.ст. 1000, 1001 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1002 ЦК України). Згідно ст.ст. 1003, 1004 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. 3. Довіритель зобов'язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить (ст.ст. 1006, 1007 ЦК України). За змістом положень ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.ст. 1011, 1012, 1013 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. За змістом ст.ст. 1014, 1018, 1022 ЦК України, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові. Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору від 28.03.2006 року, вказаний договір містить елементи як договору доручення, так і договору комісії. Судом встановлено, що на виконання умов договору доручення, відповідач за договором купівлі-продажу від 28.09.2006 року придбав на своє ім'я квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,80 кв.м. (а.с. 41). Відповідно до п.п. 4, 5 зазначеного договору купівлі-продажу, зазначена квартира оцінюється сторонами в 374650,00 грн. без ПДВ, які продавець одержав від покупця до підписання цього договору. Вартість квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва - 299280,00 грн. 28.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], загальною площею 68,80 кв.м. (а.с. 7). Відповідно до п.п. 5, 6 зазначеного договору дарування, цей дар оцінюється сторонами в 299280.00 грн. Згідно довідки-характеристики №1207753 від 22.11.2006 року, виданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», балансова вартість квартири складає 299280,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Учасниками судового розгляду визнано та не заперечувалось, що після укладення між сторонами договору дарування квартири відповідач повернув позивачці на виконання умов договору доручення грошові кошти у загальному розмірі 60000,00 грн. З урахуванням положень п. 1.5, п/п 1, 4 п. 2.1, п/п 3 п. 2.2, п. 3.2., п. 4.2. відповідач вірно виконав доручення шляхом оформлення договору купівлі-продажу квартири на своє ім'я, адже зі змісту вказаних умов договору вбачається, що повірений повинен був укласти договір купівлі-продажу об'єкта на своє ім'я, а в подальшому також за договором купівлі-продажу передати об'єкт у власність позивача. З матеріалів справи вбачається, що придбана відповідачем квартира відповідає вимогам встановленим п. 1.1. договору доручення та придбана відповідачем в межах виділених позивачем для цього коштів у розмірі 400000,00 грн. Після придбання відповідачем квартири за договором купівлі-продажу, сторони відступили від умов договору доручення передавши право власності на квартиру позивачу не шляхом укладання наступного договору купівлі-продажу, а за договором дарування. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те, що сторони оцінили дар у 299280,00 грн., тож відповідач повинен повернути їй ще 34734,00 грн. (400000,00 грн. отриманих коштів - 299280,00 грн. вартість подарованої квартири - 5986,00 грн. винагорода повіреного - 60000,00 грн. добровільно повернутих відповідачем коштів). Однак, суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки 299280,00 грн. - це оцінка дару сторонами договору дарування, що відповідає балансовій вартості квартири за даними БТІ, але вказана сума не є ринковою вартістю квартири та не відповідає реальній ціни квартири у розмірі 374650,00 грн., за якою квартиру було фактично придбано відповідачем на виконання умов договору доручення. На думку суду, саме з ціни квартири вказаної у договорі купівлі-продажу від 28.09.2006 року у розмірі 374650,00 грн. слід виходити при здійсненні розрахунку між сторонами договору доручення щодо виконання основного зобов'язання по поверненню позивачці не витрачених відповідачем коштів при придбання квартири. Так, 400000,00 грн. отриманих коштів - 374650,00 грн. вартість квартири за договором купівлі-продажу - 7493,00 грн. винагорода повіреного - 60000,00 грн. добровільно повернутих відповідачем коштів = - 42143,00 грн. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів не використаних при виконанні умов договору доручення задоволенню не підлягають, оскільки відповідач вже повернув всі невитрачені кошти та заборгованості з цього приводу перед позивачем не має. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed