Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

23 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтовання своїх вимог вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Крім позивача в даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком її дочки. Відповідач з червня 2002 року не проживає в даному будинку та не з'являється, особистих речей в будинку не має, проживає за іншою адресою. Вважає, що відповідач порушує її права як власника, так як їй необхідно оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її будинку. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача [PERSON] суду надала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося за закінченням терміну зберігання. Таким чином, справа розглядається за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.319, ч.1 ст.321, ч.1 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS], Рожищенського району Волинської області належить на праві приватної власності [PERSON], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2017 року (а.с.16). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з 11.02.2011 року хоч і зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте з 2012 року не проживає, що стверджується довідкою про склад сім'ї та зареєстрованих Топільненської сільської ради від 25.08.2016 року № 664 (а.с.8), відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області від 10.04.2017 року (а.с.25), актом обстеження від 25.08.2016 року (а.с.9). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.09.2013 року вбачається, що прізвище позивача до реєстрації шлюбу з [PERSON] було [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 02.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] перестав бути членом сім'ї позивача, вибув на постійне місце проживання в іншу місцевість, фактично припинив користуватись цим жилим приміщенням, ніяких обов'язків щодо утримання житлового будинку відповідач не несе, а тому є особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги щодо зобов'язання провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, остаточного рішення суду, яке набрало законної сили. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково та [PERSON], [INFO], визнати таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними господарськими спорудами та будівлями в [ADDRESS], Рожищенського району Волинської області. В решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial