Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

22 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON], [PERSON], за участі третьої особи приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору дарування недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, за якими в Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В рамках цієї цивільної справи ухвалою суду від 23.09.2016 було накладено арешт із забороною відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. (Модрівська) Прорізна, буд. 167, який складається з житлового будинку А-2, загальною площею 187,4 кв.м., житловою площею 94,4 кв.м., огорожі №№1-6; земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, площею 0,0564 га, право власності на яку посвічено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №479080 зареєстрованим 09.03.2010 за №011010800318, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. (Модрівська) Прорізна, буд. 167; а також на земельну ділянку в садівничому товаристві «Акація» площею 0,0660 га для ведення садівництва (№168), право власності на яку посвічено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №915560 зареєстрованим 21.10.2011 за №121100001000775. Під час розгляду вказаної справи їй стало відомо що [PERSON] уклав договір дарування, на підставі якого їх спірне майно перейшло до його матері [PERSON] На підставі вищевикладеного, позивач просила: визнати недійсним договір дарування від 26.09.2016 серія та номер: НВА 223966, НВА 223967, укладений між [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер: 1211000000:08:318:0202, площа 0,0564 га цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Прорізна, буд.167, та Договір дарування домоволодіння, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 997660412110, загальна площа якої складає 187,4 кв.м; житлова площа 94,4 кв.м; адреса Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Прорізна, буд. 167, складова частина об'єкта нерухомого майна, житловий будинок А-2, огорожа №1-6, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна, буд.167; земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,05641 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 479080 зареєстрованим 09.03.2010 за №011010800318 та розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. (Модрівська), Прорізна, буд.167. Позивач, яка належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні. Представник позивача [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, надала суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить телефонограма № 599 від 17.01.2019, в судове засідання не зявились, жодних клопотань від них не надходило. Представник відповідача\~[PERSON]\~адвокат [PERSON]який належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, надав заяву, в якій позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлявсяь належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З матеріалів даної справи та цивільної справи № 216/6288/15-ц, вбачається, що 17.08.2015 [PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ майна. Ухвалою суду від 22.09.2016 року за заявою позивача на житловий будинок, розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна (Модрівська), буд. 167, який складається з житлового будинку А-2, загальною площею 187,4 кв.м., житловою площею 94,4 кв.м., огорожа №1-6, а також на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0564 га, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна (Модрівська), буд. 167 було накладено арешт та заборонено відчуження майна (а.с.4). Проте, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5-6), вбачається, що в період коли судом було винесено ухвалу про накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку, [PERSON] на підставі договору дарування від 26.09.2016 подарував своїй матері [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна (Модрівська), буд. 167, який складається з житлового будинку А-2, загальною площею 187,4 кв.м., житловою площею 94,4 кв.м., огорожа №1-6, та земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0564 га, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна (Модрівська), буд. 167. Позивач, вважаючи, що [PERSON] здійснив відчуження майна, будучи обізнаним про те, що зазначене майно є предметом спору про визнання права власності на майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, а також, що на нього накладено арешт, з метою створення перешкод для виконання рішення суду про поділ майна подружжя, звернувся з позовними вимогами про визнання такого договору дарування недійсним. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, з питання визнання недійсним правочину. Відповідно до статті 717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717\~ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. У відповідності до ч. 1 ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч. 5 ст.\~203\~ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3\~ст. 215 ЦК України\~якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як вже було зазначено вище, [PERSON] 26 вересня 2016 року здійснив відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки, подарувавши їх своїй матері [PERSON], про що між ними було укладено договір дарування (а.с.107-108). При цьому, [PERSON] був обізнаний про те, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя - житлового будинку А-2, загальною площею 187,4 кв.м., житловою площею 94,4 кв.м., огорожа №1-6, земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0564 га, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна (Модрівська), буд. 167, а також із ухвалою про накладення арешту на зазначене майно, оскільки копія ухвали суду негайно була направлена сторонам у справі. Статтею 124 Конституції України визначений принцип обовязковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України). Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому, той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», само по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач мав право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. Забезпечення судом позову у вигляді накладання арешту на обєкт нерухомого майна означає, що цей обєкт набуває правового режиму обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. При цьому, не має правового значення і не може бути перешкодою для визнання договору недійсним той факт, що ухвала суду про накладення арешту не була зареєстрована відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». \~ \~ \~ \~У звязку з викладеним вище, є всі підстави для визнання договору дарування житлового будинку А-2, загальною площею 187,4 кв.м., житловою площею 94,4 кв.м., огорожа №1-6, земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0564 га, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна (Модрівська), буд. 167, - недійсним. Зазначена правова позиція знайшла відображення в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16. Крім того, оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, що підтверджується квитанцією № 1/9 від 22.11.2016 про сплату відповідної суми. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved