Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

23 квітня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання біржового договору купівлі - продажу будинку недійсним. В позовній заяві зазначила, 18 січня 2013 року вона дізналася про існування договору купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS], зареєстрованого Вознесенською Універсальною Товрно-Сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод за № 227 від 22.04.2000 року, за яким вона продала належний їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину вказаний будинок, а її син [PERSON] купив цей будинок за 1000,00 грн. Однак, договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений нею внаслідок обману зі сторони її сина [PERSON], який умисно повідомив їй неправдиві відомості щодо предмету правочину, прав та обов'язків сторін, повідомивши їй про необхідність підписання документів, що стосуються розрахунків за землю, які йому потрібні були для отримання коштів за оренду земельних ділянок. Тому вона, не читаючи документів, повністю довіряючи своєму синові, підписала договір купівлі-продажу житлового будинку, вважаючи, що підписує документи по розрахункам за земельні ділянки. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого Вознесенською Універсальною товарно - сировинною біржею в журналі реєстрації за № 227 від 22.04.2000 року, у зв'язку з тим, що діяла під впливом обману. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, уточнила правову підставу визнання договору недійсним, вказавши, що вона уклала договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого Вознесенською Універсальною товарно - сировинною біржею в журналі реєстрації за № 227 від 22.04.2000 року, укладеного між нею та відповідачем [PERSON], внаслідок обману. Суду пояснила, що вона після смерті чоловіка [PERSON] 04.03.1999 року отримала в спадок житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Про існування договору купівлі - продажу житлового будинку вона дізналася 18.01.2013 року, коли виникла між нею та її сином [PERSON] сварка. Вона не виїжджала до м. Вознесенська для укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, домовленості між нею та сином не було щодо продажу будинку та ніяких грошей вона не отримувала. Вона лише пам'ятає, що її син просив підписати деякі документи стосовно розрахунків на землю, в зв'язку з чим вона разом з відповідачем та невісткою поїхала до смт. Веселинове на автомобілі під керуванням [PERSON] та у іншій машині, не читаючи, підписала надані їй документи. Вважає, що відповідач [PERSON] скористався її довірою, необізнаністю та уклав незаконним шляхом договір купівлі - продажу житлового будинку. Просить позов задовольнити повністю. Представник позивача [PERSON] після подання до суду уточненої позовної заяви, уточнила правову підставу для визнання договору купівлі-продажу недійсним та просила визнати договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], зареєстрований Вознесенською Універсальною товарно - сировинною біржею в журналі реєстрації за № 227 від 22.04.2000 року, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним на підставі ст. 57 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки даний договір було вчинено позивачем під впливом обману зі сторони відповідача, який умисно повідомив позивачу неправдиві дані про обставини, що мають істотне значення для укладення договору, зокрема, обставини щодо документів, які позивач підписала та які припинили її право власності на будинок, завіривши позивача, що підписані нею документи стосуються розрахунків по земельним ділянкам, наданими в оренду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав повністю, суду пояснив, що дійсно 22 квітня 2000 року між ним та його матір'ю [PERSON], яка є позивачкою, було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку у Вознесенській товарно - сировинній біржі, вона розуміла, що підписує договір купівлі продажу, оскільки як до, так і в момент підписання договору виявляла бажання продати будинок саме йому. Договір було укладено в приміщенні товарно - сировинної біржі та був підписаний директором [PERSON] Вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки сторони, діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, попередньо були ознайомлені з приписами законодавства, що регулюють питання укладення договору, уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким [PERSON] продала, а її син [PERSON] купив спірний будинок. Позивач не довела належними та допустимими доказами наявність умислу в діях відповідача, факт обману, який вплинув на її волевиявлення укласти договір купівлі-продажу будинку. Позивачка про наявність договору знала, оскільки при укладенні договору їй роз'яснювалися правові наслідки укладення договору, на протязі 13 - ти років вона зазначений договір не оспорювала, і лише у квітні 2013 року подала позов до суду, після того, як посварилася з відповідачем у січні 2013 року Тому просить відмовити у задоволенні позову повністю з підстави укладення договору купівлі - продажу будинку недійсним під впливом обману. Крім того вказав, що позивачка пропустила строк позовної давності, а тому є також підстави для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. 30.05.2013 року ухвалою суду до участі у даній справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вознесенську Універсальну Товарно-Сировинну біржу, однак представник третьої особи не прибув в судове засідання, оскільки відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців дана Товарна Біржа з 2004 року не існує. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю за недоведеністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. 22 квітня 2000 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив вказаний житловий будинок. Даний договір був підписаний сторонами та зареєстрований Вознесенською Універсальною Товарно-Сировинною Біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 227 віл 22.04.2000 року. Договір зареєстровано Миколаївським міжміським Бюро технічної інвентаризації на ім'я [PERSON] 25.04.2000 року за реєстровим № 31 та складено було технічний паспорт на вказаний житловий будинок. Після укладення договору відповідач переоформив на себе особові рахунки та сплачує комунальні послуги. Договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально посвідчений не був. В судовому засіданні 21.01.2014 р. після уточнення позовних вимог позивачем, судом з метою уточнення правової підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки судом було встановлено, що даний договір нотаріально не був посвідчений, позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнили правову підставу для визнання договору купівлі-продажу недійним та наполягали визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з підстави, передбаченої ст.57 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки позивач уклала договір під впливом обману, який проявився у повідомленні відповідачем позивачу неправдивих даних про обставини, що мають істотне значення для укладення договору, зокрема, обставини щодо документів, які позивач підписала та які припинили її право власності на будинок, завіривши позивача, що підписані нею документи стосуються розрахунків по земельним ділянкам, наданими в оренду. Представник позивача [PERSON] зазначила, що вони не просять суд визнати даний договір купівлі-продажу недійсним з підстави недодержання нотаріальної форми, оскільки підтримання позову з цієї підстави вказує на те, що позивачка мала намір продати будинок, і знала, що укладає саме договір купівлі-продажу, проте позивач вказує, що вона не мала наміру продавати свій будинок, договір купівлі - продажу підписала під впливом обману, довіряючи своєму сину, який їй повідомив неправдиві дані - про те, що вона підписує не договір купівлі-продажу, а документи, що стосуються проведення розрахунків по земельним ділянкам, необхідні йому для отримання орендної плати. Згідно з ч.1 ст.57 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, угода, укладена внаслідок обману, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної або громадської організації. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» під обманом слід розуміти свідоме (умисне) введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, які мають істотне значення для угоди, що укладається. Тільки у разі доведеності факту обману (тобто винних дій сторони в угоді) і безпосереднього впливу цього обману на волевиявлення іншої сторони укласти оспорювану угоду на зазначених в угоді умовах така угода могла бути визнана недійсною на підставі ст. 57 ЦК 1963 р. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з підстав, передбачених ст.57 ЦК УРСР 1963 р., оскільки позивачка не надала доказів, які свідчили б про винні дії відповідача щодо введення її в оману до або під час укладення оспорюваного договору. Посилання позивачу на ту обставину, що вона під впливом обману зі сторони відповідача, який умисно повідомив їй неправдиві дані про обставини, що мають істотне значення для укладення договору, зокрема відомості щодо документів, які вона підписала та які припинили її право власності на будинок, завіривши її, що підписані нею документи стосуються розрахунків по земельним ділянкам, наданими в оренду, - спростовується дослідженими в судовому засіданні двома примірниками договорів купівлі-продажу житлового будинку, один примірник якого був наданий відповідачем, а інший надійшов до суду від Веселинівської філії Миколаївського МБТІ. З даних договорів вбачається, що договори були посвідчені в приміщенні Біржі, містять найменування «Договір купівлі-продажу». В графі «продавець» в обох примірниках позивач власноручно написала своє прізвище, ім'я по батькові та поставила свій підпис, про що позивачка в судовому засіданні не заперечувала. Крім того, сторони згідно з п.7 Договору були ознайомлені та попереджені про кримінальну та цивільну відповідальність за шахрайство та підроблення документів, про права покупця в разі продажу йому речі неналежної якості та про строки пред'явлення претензій у зв'язку з недоліками проданої речі. В договорі зазначено, що при укладенні договору особи сторін встановлені, їх дієздатність провірена, справжність підписів сторін завірена. Та обставина, що воля позивачки була направлена саме на продаж будинку відповідачу підтверджується показаннями свідка [PERSON], який підтвердив, що дійсно ним 22 квітня 2000 року був зареєстрований договір купівлі продажу кам'яного житлового будинку між позивачем та відповідачем на Вознесенській Універсальній Товарно - Сировинній Біржі, оскільки він на той час працював директором. При укладенні договору він дотримувався загальної процедури, а саме: брав в сторін заяви про те, що вони бажають укласти таку угоду та роз'яснював їм правові наслідки укладення договору. При укладенні договору обов'язково повинні бути обидві сторони, а саме: продавець та покупець. При посвідченні договорів купівлі-продажу за час його роботи будь-яких нарікань від обох сторін не надходило. Отже, з договорів купівлі-продажу та показань свідка [PERSON] вбачається, що сторони діяли добровільно і перебували при здоровому глузді та ясній пам'яті, розуміли значення своїх дій, а саме:, що укладають договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Твердження позивачки, що вона не мала наміру продавати будинок відповідачу, і що відповідач ввів її в оману, повідомивши їй неправдиві відомості про те, що вона підписує документи, що стосуються розрахунків по земельним ділянкам, а не договір купівлі- продажу, та що позивачка дізналася про існування договору купівлі-продажу будинку лише 18.01.2013 року спростовується показаннями свідків: [PERSON], яка підтвердила, що приблизно в 2000 - 2001 роках вона чула особисто, як позивачка [PERSON] говорила її матері, що вона продала будинок сину та була задоволена, що будинок вже переоформлений на сина; показаннями свідка [PERSON], яка вказала на те, що два роки тому чула, як позивач говорила, що продала будинок своєму синові; показаннями свідка [PERSON], який також підтвердив, що йому та його колишній дружині [PERSON], яка є дочкою позивачки, було відомо про продаж будинку позивачем відповідачу з 2005 року. Однак ніхто в цей період з дітей позивачки незадоволення не виявляв, що будинок був проданий саме [PERSON]; показаннями свідка [PERSON], яка показала, що зі слів позивачки їй відомо, що та була присутня при укладенні договору купівлі-продажу будинку; показаннями свідка [PERSON] про те, що йому відомо про купівлю-продаж будинку зі слів [PERSON] та його дружини [PERSON] років 10-12 тому. З досліджених вище доказів вбачається, що позивачка знала про укладення договору купівлі-продажу з дня його підписання, оскільки його особисто підписала, представник Біржі їй роз'яснював права та обов'язки сторін за договором та його правові наслідки. На протязі 13 - ти років позивачка погоджувалася з умовами цього договору, не оскаржувала дану угоду, не пред'являла претензій, що засвідчений біржовий договір порушує її права, не зверталася в цей період до суду за захистом свого права. І лише після конфлікту зі своїм сином відповідачем в січні 2013 року, звернулася до суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Посилання позивача на те, що вона не отримувала коштів в сумі 1000,00 грн. за продаж будинку спростовується п.5 Договору, в якому зазначено, що продавець отримала 1000,00 грн. до підписання договору. Крім того, неналежне виконання грошового зобов'язання не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Також посилання позивачки на ту обставину, що невиконання нею умов договору, а саме: п.6 Договору про те, що вона повинна була виселитися з будинку до 25.04.2000 р., однак не вчинила цього, а продовжувала проживати в ньому, свідчить, що договір був укладений під впливом обману, не заслуговує на увагу, оскільки надання права на проживання після строку, зазначеного у спірному договорі, не є підставою для визнання недійсним вказаного договору. Суд відкидає показання свідків - дочок позивачки [PERSON], [PERSON], та свідка [PERSON] про те, що позивачка не мала наміру продавати будинок та підписала договір купівлі-продажу будинку внаслідок обману, тому що ці свідчення спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами: двома примірниками договорів купівлі-продажу будинку; показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які спростували доводи позивача про те, що вона уклала договір купівлі-продажу під впливом обману, даними розрахункових книжок за електроенергію, за послуги зв'язку, за природний газ, відповідно до яких відповідач [PERSON] після укладення договору купівлі-продажу сплачував всі комунальні платежі; даними довідки в.о. заступника начальника Вознесенської ОДПІ МО ДПС - начальника Веселинівського відділення Озерової О.В. № 1344/1017-042 від 12.06.2013 р., відповідно до якої відповідач з 2005 р. по 2012 р. сплачував земельний податок по Ставківській сільській раді. Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відсутні підстави, передбачені ст.57 ЦК 1963 р. для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу будинку недійсним, так як позивачка не надала доказів, які свідчили б про винні дії відповідача щодо введення її (позивачки) в оману до або під час укладення оспорюваного договору. В судовому засіданні відповідач та його представник звернули увагу суду на наявність підстав для відмови в задоволенні позову на підставі пропуску позивачем позовної давності, оскільки з моменту укладення договору минуло 13-ть років. Відповідно до ст.76 ЦК 1963 р. перебіг встановленого ст.71 цього кодексу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення свого права. Матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що позивачка знала про укладення договору з дня його підписання - 22.04.2000 р., однак протягом 13-ти років зазначений договір не оспорювала. Посилання позивачки на те, що вона дізналася про порушення своїх прав 18.01.2013р. спростовується вищевказаними доказами, якими підтверджується, що позивачка укладала даний договір та підписувала його особисто, а представник Торгової Біржі під час укладення договору їй роз'яснював права та обов'язки сторін за договором та його правові наслідки, отже, за таких обставин позивачка пропустила строк позовної давності. Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 29.12.1976 р.№ 11 суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. №14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене та з огляду на те, що позивачем в судовому засіданні не доведений факт обману з боку відповідача належними та достовірними доказами, як того вимагають приписи статей 10, 11 ЦПК України, то суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позову повністю за його недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed