Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

22 січня 2020 року Гребенюк О.С., який є представником акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідачки 15 716 грн 14 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № б/н. В обґрунтування позову зазначив, що 14 липня 2016 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 1 010 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 28 листопада 2019 року перед позивачем виникла заборгованість. Оскільки відповідачка ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 40). Відповідачка, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила (а.с. 45). Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 липня 2016 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника (а.с. 12). З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом на 28 листопада 2019 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 15 716 грн 14 коп., з яких: 5 261 грн 06 коп. - заборгованість за кредитом, 751 грн 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8 479 грн 18 коп. - пеня, 1 224 грн 58 коп. - штрафи (а.с. 7-13). Судом також встановлено, що останній раз [PERSON] вносила кошти на погашення заборгованості за вказаним договором в сумі 430 коп. в листопаді 2019 року (а.с. 11- зворотній бік). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсоткам та штрафам, суд виходить з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана відповідачкою, не містить умов щодо нарахування та сплати зазначених сум, а самі Умови та Правила, на які посилається банк, не містять підпису [PERSON] (а.с. 14-30). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України). В той же час, долучений до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 13), не містить підпису відповідачки, а отже не може визнаватися складовою кредитного договору. Зміст заяви-анкети не містить підтвердження того, яку саме картку бажала отримати та отримала [PERSON] , так само як немає суми узгодженого сторонами кредитного ліміту (а.с. 12). Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків і штрафів та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, а також того факту, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачкою, про те, що вона приймає умови щодо нарахування відсотків, штрафів та пені, зважаючи на те, що кредитний ліміт був встановлений на рівні 1 010 грн, суд задовольняє позов частково. Розподіляючи судові витрати, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2 102 грн 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 703 грн 65 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial