Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

22 червня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 12353,47 грн. за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1378,00 грн., посилаючись на те, що 11.04.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг (далі - «Умов та правил»), де зазначено, що відповідач дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача, і відповідач дає право позивачу в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, відповідно до п.2.1.1.2.4. «Умов та Правил». Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання, передбачені Договором, і тому станом на 30.04.2016 року виникла заборгованість в сумі 12353,47 грн., яка складається з 329,07 грн. - заборгованість за кредитом; 7759,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 564,45 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. В судовому засіданні представник позивача Повєткін Ю.В. позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищевказані обставини та надав письмові пояснення (а.с. 72-74, 150-154). Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та звернувся з клопотанням про застосування строку позовної давності (а.с.47, 138-140). Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.04.2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви на підставі якої відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6, 124, 125). Із матеріалів наданих позивачем вбачається, що 11.04.2011 року після підписання анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку терміном дії до січня 2015 року. Крім того, 19.01.2012 року відповідач отримав кредитну картку терміном дії до листопада 2015 року (а.с.96). Згідно розрахунку заборгованості ( а.с.4, 5) вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед відповідачем. Проте, відповідач не належним чином виконує свої зобов'язання перед позивачем, і тому станом на 30.04.2016 року виникла заборгованість в сумі 12353,47 грн., яка складається з 329,07 грн. - заборгованість за кредитом; 7759,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 564,45 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.ст. 629, 525, 526, 612, 1054 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вирішуючи клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд враховуючи нище вказані норми права, вважає за необхідне дане клопотання задовольнити частково. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частити перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (по справі №6-16цс), суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що згідно п. 1.1.7.31. «Умов та Правил» строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, оскільки дані «Умови та Правила» відповідачем не підписані. Тому, суд прийшов до висновку, що в даному випадку позовна давність щодо стягнення кредитних коштів та процентів за користування кредитом становить три роки, а щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) є один рік. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 4, 5), що після 25.07.2013 року будь-якого погашення не здійснювалось та будь-яких операцій щодо користування лімітною карточкою відповідачем не проводилося. Таким чином, моментом виникнення заборгованості слід вважати серпень 2013 року, і з цього часу у позивача виникло право на позов. Враховуючи те, що позов пред'явлено 22.06.2016 року позивач не пропустив трьохрічний строк позовної давності. Таким чином, суд відмовляє відповідачу у задоволенні його клопотання в частині застосування загального строку позовної давності та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 329,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 7759,95 грн.; штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 564,45 грн. Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 258 ЦК України, суд задовольняє клопотання відповідача і вважає за необхідне стягнути з останнього на користь позивача заборгованість по пені за один рік, а саме: за період з 30.04.2015 року по 30.04.2016 року, що становить 1200 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. Позивач пред'явивши до відповідача позов про стягнення заборгованості у сумі 12353,47 грн., сплатив судовий збір у розмірі 1378 грн. Однак, враховуючи те, що судом позов задоволено частково, а саме: у розмірі 10353, 47 грн., що становить 83,81 % (10353,47 грн. х 100% : 12353,47 грн.), тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України позивач має право на відшкодування витрат, понесених при сплаті судового збору в сумі 1154,90 грн. (1378 грн. х 83,81% : 100%).

Outcome: partial