Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

22 серпня 2017 року Миргородська районна державна адміністрація звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В позові просить позбавити [PERSON], [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],та стягнути аліменти на утримання дітей. В позові посилалася на те, що [PERSON] не приділяє дітям належної уваги, не слідкує за їхнім зовнішнім виглядом, байдуже відноситься до здоров'я дітей. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, матеріально дітей не утримує, байдужий до фізичного, морального та духовного розвитку дітей. У родині склалися негативні умови для подальшого перебування малолітніх дітей: незадовільний санітарний стан помешкання, брудні постіль, дитячий одяг, відсутня постільна білизна. На зауваження соціальних працівників Великосорочинської сільської ради Миргородського району, представників служби у справах дітей Миргородського районної державної адміністрації Полтавської області відповідачі не реагують. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2016 року в незміненій при апеляційному розгляді справи частині та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2016 року відібрано у [PERSON], [PERSON] дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав, а також попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання своїх дітей. Розпорядженням голови Миргородської районної державної адміністрації даним дітям призначено опікуна - [PERSON]. Проте подружжя свого ставлення до виховання дітей не змінило, з моменту відібрання дітей жодних клопотань про їх повернення від батьків не надходило, що внаслідок призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представники позивача Чорноморець Л.М. та Кравченко І.К., що діють на підставі довіреностей, позов підтримали та просили його задовольнити. В ході розгляду справи представник позивача Кравченко І.К. уточнив позовні вимоги, просив суд стягувати аліменти на користь [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд не позбавляти їх батьківських прав, оскільки вони намагаються виконувати вказівки органу опіки та піклування та соціальних працівників щодо покращення життєвих умов для дітей, спілкуються з дітьми, бажають здійснювати їх виховання. Представник відповідачів адвокат [PERSON] проти позову заперечувала, вважала що на даний час недостатньо підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, оскільки вони змінюють своє ставлення до виховання дітей на краще, наводять лад у будинку та на подвір'ї. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідачів та показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-9). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2016 року зі змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2016 року відібрано у [PERSON], [PERSON] дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав, а також попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання своїх дітей (а.с.10-18) Розпорядженням голови Миргородської районної державної адміністрації № 150 від 14.07.2016 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.19). Розпорядженням голови Миргородської районної державної адміністрації № 176 від 31.08.2016 року даним дітям призначено опікуна - [PERSON] (а.с.19). Рішенням виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області №36 від 11 серпня 2017 року, затверджено висновок, згідно якого визнано за доцільне залишити дітей [PERSON] та [PERSON] в опікунській сім'ї з тих підстав, що санітарно-побутовий стан будинку покращився недостатньо, господарські споруди знаходяться у безладі, дрова на зимовий період не заготовлені (а.с.37-38). Миргородською районною державною адміністрацією Полтавської області як органом опіки та піклування, 21 серпня 2017 року, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їхніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Даним висновком встановлено, що подружжя не приділяє належної уваги дітям, не слідкують за зовнішнім виглядом дітей, байдуже відносяться до здоров'я дітей, належної уваги їх фізичному, духовному, моральному розвитку не приділяють, житлово-побутових умов для дітей не створили. Сім'я не забезпечена необхідними речами для життя та розвитку дітей: меблями, одягом, продуктами харчування, постільною білизною. Окрім того у родині склалися вкрай негативні умови для проживання дітей та виховання дітей, що загрожують їх життю та здоров'ю, зокрема незадовільний санітарний стан помешкання та господарських будівель та споруд, антисанітарні умови, будинок не забезпечений на зиму паливом, на осінньо-зимовий період не заготовлені продукти харчування (а.с.39-40). У ході судового засідання 16.03.2018 представником позивача Кравченко І.К. заявлено клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, яке судом задоволено. Так представником позивача надано рішення виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області №10 від 02 березня 2018 року, зі змісту якого вбачається, що у зв'язку з виникненням загрози для життя та здоров'я малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], відібрано від батьків та тимчасово передано у іншу сім'ю. Окрім цього надано копії актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та фототаблицю до них (а.с. 87-94). Представник відповідачів на підтвердження своїх доводів надала суду письмові докази, серед яких лист Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області від 15.02.2018 року про те, що [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежний догляд за дітьми працівниками поліції не притягувалася, а [PERSON] 26.04.2017 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, картки профілактичних щеплень дітей, копії чеків на придбання ліків, довідка АОПП «Великосорочинське» про надання відходів деревини на безоплатній основі для опалення будинку (а.с.95-101), зазначила, що батьки беруть участь у вихованні та розвитку дітей. На підтвердження нормальних матеріально-побутових умов сім'ї надала фототаблицю (а.с.102-105), проте суд не може прийняти її як доказ обставин, що мають значення для справи, оскільки ці фотографії зроблені у 2016 році. 02.04.2018 до матеріалів справи долучено копію доповідної записки завідуючої дитячим відділенням Миргородської ЦРЛ Павлюк Н.В., наданої представником позивача, зі змісту якої вбачається, що 26.03.2018 автомобілем екстреної медичної допомоги був доставлений [PERSON] з діагнозом - гостра респіраторна вірусна інфекція. Гіпертермія. Доставлений у супроводі бабусі. За час перебування у відділені мама дитини не відвідувала та не цікавилася її здоров'ям (а.с.115) Також надано акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 2 квітня 2018 року, згідно з яким санітарний стан приміщення є незадовільним, сім'я функціонально не спроможна займатися вихованням дітей (а.с.116). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п.16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт нехтування відповідачами своїми батьківськими обов'язками відносно малолітніх дітей підтверджується перевіреними судом зазначеними вище доказами по справі у їх сукупності, в т.ч. показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно з якими відповідачі не спроможні самостійно, без стороннього спонукання та допомоги, вирішувати питання, пов'язані з утриманням та вихованням дітей, через байдуже ставлення до них. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається в обгрунтування позовних вимог, тому позовна вимога щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], підлягає до задоволення. Суд вважає доведеним, що відповідачі протягом тривалого часу систематично ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх дітей, не піклуються про них, не забезпечують їх матеріально, окрім того умови в яких проживає сім'я є неприпустимі для проживання малолітніх дітей, та становлять реальну загрозу для їх здоров'я та розвитку. Суд роз'яснює відповідачам, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачів суд вважає наступне. У відповідності з ч.1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до вимог ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності з ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, та зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вважає, що відповідачі працездатні і спроможні надавати допомогу на утримання дітей, тому, враховуючи вимоги ст.182 СК України, з кожного відповідача необхідно стягувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно починаючи з 22 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 179 СК України, аліменти отриманні на дитину є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Оскільки над дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] встановлено опіку, то стягнення аліментів на їх утримання підлягає з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь опікуна - [PERSON]. Враховуючи, що над [PERSON], [INFO], на час винесення рішення, питання щодо встановлення опіки ще не вирішене, суд дійшов висновку про необхідність проведення стягнення аліментів на користь тих установ або осіб, у яких буде утримуватись дитина. При здійсненні розподілу судових витрат між сторонами суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Позовна заява містить дві вимоги майнового та немайнового характеру. Від сплати судового збору за позовну вимогу, щодо стягнення аліментів, позивач звільнений у відповідності до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За позовну вимогу про позбавлення батьківських прав відповідачів судовий збір не справляється на підставі п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до ч.ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial