Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

22.01.2016 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] міської ради, Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про встановлення факту відкритого безперервного проживання позивача у квартирі [ADDRESS] та визнання права власності на 1/2 частину цієї квартири, яка належала [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті [PERSON] в 1993 році ніхто не подав заяву про прийняття спадщини, з цього часу та на даний час, позивач самостійно, постійно та відкрито проживає у зазначеній квартирі, а тому вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності на частину квартири за набувальною давністю, передбачені ст.. 344 ЦК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні покладався на розсуд суд. Представник відповідача ДПІ у м. Чернігові ГУДФС у Чернігівській області в судове засідання не зявився, про причини неявки до суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу по справі було дозволено прописку по вул.. Свердлова (нині Гетьмана Полуботка), 16 кв. 23 на жилу площу [PERSON] для догляду за ним на правах члена його сімї, що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів № 83 від 21.03.1990 року. У звязку із одруженням із [PERSON] позивач змінила прізвище на «Снєгур-Швець», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00000774012 (а.с. 26) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Позивачем було змінено прізвище із «Снєгур-Швець» на «Ботвіньєву» у звязку із реєстрацією шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 28). Позивач зареєстрована в [INFO] з 03.04.1990 року, що підтверджується копією особового рахунку (а.с. 36) та копіє паспорту (а.с. 8) Факт постійного безперервного проживання [PERSON] [INFO] підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 15.07.1993 року, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної ради народних депутатів, позивач та [PERSON] стали власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності в рівних частинах (а.с. 13) [PERSON] помер 04.11.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІІ-ЕЛ № 493901 (а.с. 14). [PERSON] здійснювала поховання [PERSON], що підтверджується копіями квитанцій та рахунків на поховання (а.с. 24-25). Договори про користування електричної енергією, про надання послуг теплопостачання та гарячого водопостачання, про надання телекомунікаційних послуг, послуг з газопостачання за адресою: м. Чернігів, вул. Г. Полуботка, 16/23 були укладені надавачами послуг із [PERSON]. О. Г. (а.с. 19-23). Згідно із копією спадкової справи № 339/1993 до майна [PERSON], який помер 04.11.1993 року, було заведено спадкову справу за заявою Державної податкової інспекції по Деснянському району м. Чернігові від 07.07.1994 року № 507. У цьому листі Державна податкова інспекція по Деснянському району м. Чернігові повідомляла Першу нотаріальну контору про те, що відкрилась спадщина на частину квартири по вул.. Свердлова,16/23 та просила видати свідоцтво про право на спадщину в дохід держави, оскільки спадкоємців не встановлено (а.с. 69-76). Згідно із повідомленням від 04.03.2016 року № 779/01-17 Державного нотаріального архіву Чернігівської області, в алфавітній книзі обліку спадкових справ та в книзі обліку і реєстрації спадкових справ Першої [PERSON] державної нотаріальної контори за 1995 рік відмітка про видачу свідоцтва про право на спадщину відсутня (а.с. 78 79). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531\~ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм\~ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема\~ЦК УРСР. Отже на підставі вищевикладеного, суд вважає, що право власності на 1/2 частину спірної квартири, після смерті [PERSON] перейшло до держави, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно\~ заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо\~ інше\~ \~ не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Після смерті [PERSON] позивач знала, що вона не є спадкоємицею померлого і до неї не перейшло право власності в порядку спадкування, а отже вона знала, що володіє 1/2 частиною квартири незаконно. Виходячи з аналізу норм матеріального права, умовою володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Набуття права власності за набувальною власністю на майно, яке належить володільцю на підставі певного титулу оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо, є недопустимим. Відтак, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і\~у\~витребуванні якого його власнику було\~відмовлено. Докази відмови власника від нерухомого майна на користь позивача - відсутні.\~\~ Позивач вселялась у квартиру [ADDRESS] не самоправно, а на підставі певного титулу - рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів № 83 від 21.03.1990 року, як член сімї [PERSON] набула права користування вказаним житловим приміщенням, згодом вона набула право власності на 1/2 частину цієї квартири. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що позивачем не доведено факту добросовісного незаконного (безтитульного) володіння чужим майном, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed