Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

22 січня 2020 на адресу суду поступила позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд постановити рішення, яким: - зняти з реєстрації місця проживання відповідачів; - усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення відповідачів; - стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір у розмірі 840,80 грн. В обгрунтування своїх вимог зіслалася на те, що вона, [PERSON] , 29 серпня 2019 року придбала квартиру [ADDRESS] , за договором купівлі - продажу та актом прийому - передачі майна до цього договору. Продавцем за даним договором було АТ «Укрсоцбанк», яке отримало вказану квартиру у власність у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», тобто задовольнило свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. З моменту укладення договору та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, пройшло майже два місяці, проте у вищезгаданій квартирі досі зареєстровані колишній власник [PERSON] , його брат [PERSON] та племінник [PERSON] . У зв`язку з вищенаведеним вона змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Ухвалою від 24 січня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У визначений в ухвалі від 24 січня 2020 року строк від відповідачів відзив не надійшов. В судове засідання, яке було призначено на 10 червня 2020 року о 12.00 год., позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, місце та дату розгляду справи. Однак, представник [PERSON] подав до суду заяву, з якої вбачається, що він підтримує позов, просить його задовольнити, розглядати справу за його та позивача відсутності, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому порядку та не подали відзив. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. У відповідності до положень ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України ( далі по тексту - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засідання встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11). Згідно з договору купівлі - продажу, який посвідчено 29 серпня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. та зареєстровано у реєстрі за №8633, позивач [PERSON] придбала у АТ «Укрсоцбанк» квартиру [ADDRESS] (а.с.7-9). Із заяви [PERSON] , яка посвідчена 14 серпня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А., вбачається, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо зняття з реєстрації всіх зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). В силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 4 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Згідно з ч.1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті). Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду ( ч.2 ст. 109 ЖК УРСР). З п.2.1 договору купівлі - продажу від 29.08.2019 вбачається, що майно належить АТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору, посвідченого 13.12.2006 Тишківською Р.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №6312, із змінами, внесеними на підставі договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого 02.04.2007 Тишківською Р.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №1220, із змінами, внесеними на підставі договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого 03.10.2007 Тишківською Р.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №3527, із змінами, внесеними на підставі договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого 28.08.2009 Тишківською Р.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №2081. Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено 31.07.2019 [PERSON] , державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», Львівська область, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:48118165 від 06.08.2019, номер запису про право власності:32706779, про що 06.08.2019 [PERSON] , державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», Львівська область, виданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер об`єкта нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:1888296946101 (а.с. 7). [PERSON] визнав, що реєстрація права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , були здійсненні АТ «Укрсоцбанк» на законних підставах та з дотриманням норм ст. 37 Закону України «Про іпотеку», без порушень його особистих прав та інтересів, а також прав та інтересів його сім`ї. Даний факт підтверджується заявою, яка посвідчена 14.08.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А. (а.с.15). Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved