Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

23.08.2018 [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що 13.12.2008 року чоловік позивача, будучи на цей час власником вищезазначеної квартири, зареєстрував дочку сторін [PERSON] В вищезазначеній квартирі відповідач [PERSON] зареєстрована, однак фактично з моменту реєстрації в спірному житлі не проживала, оскільки переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач змушена нести витрати з оплати нарахувань за комунальні послуги, які проводяться через наявність реєстрації відповідача в її квартирі. Формальна реєстрація відповідача в квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, обмежує її право власності, перешкоджає в повній мірі користуватися та розпоряджатися цим майном, а тому вважає, що є всі підстави визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, з наведених у позовній заяві підстав, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS]. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через розміщення судового виклику на веб-сайті суду, відзив на позов не подано. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], які ствердили, що [PERSON] з 2008 року не проживає в спірній квартирі, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в зв'язку з наступним. Житлова квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 19.07.2018 (а.с.6). Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.7-9). Як вбачається з акту складеного комісією Виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 06.07.2018 (а.с. 10) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак не проживає з дня реєстрації 13.12.2008 року. Предметом спору розглядуваної справи є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. Житлова квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], а [PERSON] будучи зареєстрованою за вказаною адресою порушує право власності позивача, в т.ч. можливості на свій розсуд здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майно. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в суді встановлено, що [PERSON] понад один рік без поважних причин відсутня по місцю постійного проживання, і не належить до переліку осіб, за якою, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому суд визнає [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України.

Outcome: approved