Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

22.07.2015 позивач управління Державної служби охорони при ГУМВС України в м. Києві (УДСО) звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить виселити останніх з кімнати 2-5 гуртожитку УДСО при ГУМВС України в м. Києві, що розташований по [ADDRESS], без надання їм іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що УДСО є балансоутримувачем вище вказаного гуртожитку. В спірне житлове приміщення відповідачі [PERSON], [PERSON], були вселені на підставі ордера від 02.02.2001 №00064, виданого [PERSON] у зв'язку з проходженням ним служби атестованого працівника в УДСО. На даний час у спірному житловому приміщенні проживають [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] 04.11.2008 відповідача [PERSON] звільнено з органів внутрішніх страв за власним бажанням. З наведених підстав, позивач вказує, що оскільки відповідачу [PERSON] спірне житлове приміщення надавалося в користування на період проходження ним служби в УДСО, то у зв'язку із припиненням ним виконання службових обов'язків за власним бажанням без поважних причин він разом із залежними від нього особами втратили право користування кімнатою в гуртожитку. У зв'язку з зазначеним, оскільки відповідачі добровільно спірне житлове приміщення не звільняють, право користування спірним житловим приміщенням втратили, позивач просить виселити їх без надання їм іншого житлового приміщення на підставі ст. 132 ЖК Української РСР. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які є законними представниками малолітніх [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, в обґрунтування заперечень посилались, зокрема, на те, що відповідач [PERSON] має стаж роботи в органах УДСО більше 10 років, а тому відповідно до ч. 2 ст. 125 ЖК Української РСР не може бути виселений із спірного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Представник третьої особи служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києва державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав суду заяву у якій просить розглядати справу у його відсутності, виходячи з інтересів малолітніх [PERSON], [PERSON] в задоволенні позову УДСО просить відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно Положення про Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в м. Києві, затвердженого наказом Департаменту ДСО при МВС України від 10.02.2014 №13, УДСО є державною установою, що провадить некомерційну господарську діяльність та підпорядковується і входить до сфери управління Департаменту Державної служби охорони при МВС України. Відповідно до п. 4.3 згаданого Положення, майно використовується УДСО відповідно до законодавства та нормативних актів Департаменту. УДСО на підставі наказу Департаменту Державної служби охорони МВС України від 05.07.2004 №224 є балансоутримувачем гуртожитку з підвальним приміщенням та прибудованим приміщеннями актового залу, загальною площею 9710, 00 кв. м, що розташований по [ADDRESS]. Наказом начальника УДСО при ГУ МВС України в м. Києві від 31.12.2008 №945 затверджено Положення про гуртожиток управління ДСО при ГУ МВС України в м. Києві. Відповідно до згаданого Положення, гуртожиток призначається для проживання працівників управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві на період їх роботи в підрозділах УДСО, та як виняток, членів їх сімей. Як визначено у п. 6.1 вказаного Положення, працівників (та разом з ними членів їх сімей), які поселилися в гуртожитку у зв'язку з роботою в підрозділі ДСО, може бути виселено з гуртожитку, зокрема, у разі звільнення з роботи. 02.02.2001 УДСО видано ордер серія СО №000064 [PERSON], як атестованому працівнику УДСО, на право зайняття житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS], на підставі якого відповідач [PERSON] разом з дружиною [PERSON] заселений в спірне житлове приміщення. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що на час розгляду справи у спірному житловому приміщенні фактично проживають, [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] Як видно з представлених суду документів, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] займають кімнату [ADDRESS]. Наказом УДСО від 04.11.2008 №101 о\\с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням). Згідно витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії УДСО при ГУ МВС України в м. Києві від 23.04.2015 №6, 23.04.2015 комісією прийнято рішення виселити [PERSON] та його сім'ю з гуртожитку УДСО по [ADDRESS] згідно п. 40 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 №208. В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст. 2 ЖК Української РСР, завданням житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин. Згідно ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Так, підстави для виселення із житлових приміщень встановлені у ст.ст. 99, 109, 110, 112, 114-117, 124, 132, 157, 165, 169 ЖК Української РСР. Зокрема, статтею 132 ЖК Української РСР встановлені підстави для виселення з гуртожитків. У відповідності до положень ст. 132 ЖК Української РСР, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК Української РСР, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 125, 132 ЖК Української РСР, у разі припинення трудових відносин, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, може бути виселено із гуртожитку за умови надання іншого житлового приміщення. Як видно з матеріалів справи, вислуга років відповідача [PERSON] на момент звільнення склала 12 років 11 місяць 14 днів. Таким чином, приймаючи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] пропрацював в органах УДСО більше 10-ти років, на нього поширюється гарантії встановлені ст. 125 ЖК Української РСР. Отже, з урахуванням положень ст.ст. 125, 132 ЖК Української РСР відповідач [PERSON] та відповідно залежні від нього особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] можуть бути виселений з гуртожитку за умови надання іншого житлового приміщення. З огляду на встановлені вище обставини, оскільки відповідачі можуть бути виселені із гуртожитку за умови надання їм іншого житлового приміщення, позовні вимоги УДСО не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed