Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

23.01.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд : стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їхньої спільної дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку відповідача, від дня пред`явлення позову до досягнення дочкою повноліття( а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.10.2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2017 року було розірвано. Від шлюбу мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Зазначила, що відповідач ніякої участі у житті малолітньої дитини не приймає, матеріальної або грошової допомоги на утримання доньки не надає, і взагалі життям дитини не цікавиться. Вказує, що їй не відомо місце проживання (перебування), місцезнаходження або місце роботи відповідача [PERSON] . У зв`язку з цим, вона вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву, а також заяви про розгляд справи у його відсутність до суду відповідач не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши заяву, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року(а.с. 6,31). Від шлюбу мають малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно акту обстеження житлових і матеріально- побутових умов, складеного депутатом Бориспільської міської ради Калина В.О.( а.с.8), малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Та обставина, що малолітня дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітньої дитини, а також, що на його утриманні є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що за своїм матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має та заперечень щодо позову не подав, може сплачувати аліменти в визначеному позивачем розмірі 1/4 частки його заробітку. Суд враховує, що такий розмір аліментів відповідає визначеному ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України розміру аліментів, який може бути стягнутий з платника аліментів у безспірному порядку. За змістом ст.191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved