Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

24.05.2021 представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 3770 позивачу належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначене житло зареєстроване також 15.01.2007 в КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації». 30.01.2007 позивач зареєструвався за адресою свого постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , а пізніше в цьому ж будинку були зареєстровані відповідачі: дружина позивача [PERSON] та їх донька - [PERSON] (на той час неповнолітня). Після купівлі будинку позивач разом з сім`єю проживали за вказаною адресою до 2014 року, коли виїхали на постійне місце проживання Російської Федерації. З 2014 року позивач та відповідачі на територію України не приїжджали, оскільки постійно проживають та працюють в Тюменській області. У 2001 році позивач вирішив продати цей будинок, для чого видав своїй матері [PERSON] довіреність на продаж нерухомості та на зняття зареєстрованих осіб з реєстрації за вказаною адресою: [ADDRESS] . Проте, можливості зняти з реєстрації відповідачів на підставі довіреності без присутності цих осіб остання не має можливості. Відповідачі з 2014 року проживають в Російській Федерації, у будинку за адресою: [ADDRESS] , звідки виїхали добровільно та за власним бажанням до іншої країни, де проживають постійно, є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, так як їх реєстрація у будинку створює перешкоди, зокрема - унеможливлює реалізувати будинок, зобов`язує сплачувати комунальні платежі виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 22.07.2021. 22.07.2021 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Гетьман О.М. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача та його представника [PERSON] , на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі з підстав викладених в позові Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с. 41). Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с. 39). Відповідно до частини 3\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1\~статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 29.12.2006, серії ВЕМ № 210819, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 3770, право власності на нерухоме майно зареєстроване КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації», номер витягу 13210362 від 15.01.2007, будинок [ADDRESS] належить в цілому на праві приватної [PERSON] (а.с. 10-11, 12). З копії домової книги від 29.11.2007, вбачається, що в будинку [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-16). Відповідно до копії довіреності № 86 АА 2770660, виданої [PERSON] 02.07.2020 в м. Нягань Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Тюменської області, посвідченої нотаріусом нотаріального округу місто Нягань Шахбановою К.В., , [PERSON] довірено продати будинок за адресою: [ADDRESS] , з правом зняття з реєстраційного обліку. (а.с. 20-21). Відповідно до копії довіреності № 86 АА 2770661, виданої [PERSON] та [PERSON] 02.07.2020 в м. Нягань Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Тюменської області, посвідченої нотаріусом нотаріального округу місто Нягань Шахбановою К.В., , [PERSON] уповноважено бути представником у всіх організаціях, установах та інших компетентних органах України з питань зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , з правом зняття з реєстраційного обліку, та ін. (а.с. 22-23). Представник позивача зазначає, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , хоча й зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак, з 2014 року фактично за вищевказаною адресою не проживають. Зазначені обставини не заперечувалися відповідачами. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв`язку з тим, що в будинку позивача зареєстровані відповідачі, які фактично там не проживають з 2014 року, позивач як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України\~власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали позов до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України\~\~є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачами позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Оскільки позивач та його представник не вимагали відшкодування судових витрат, понесених ними по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved