Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

23 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа Департамент адміністративних послуг Маріупольської міської ради. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є зареєстрованою у квартирі, однак вона ніколи не була членом родини [PERSON] , ніколи не проживала в квартирі, особистих речей у квартирі не має, комунальні послуги не сплачує. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважає, що відповідач втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її таким. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач, будучи у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надала. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради до судового засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності належить позивачу [PERSON] . Згідно із даними Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Як вбачається з довідки, виданої Житлово - будівельним кооперативом «Алмаз», квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , яка зареєстрована у [ADDRESS] . Відповідно до Акту, складеному 20 листопада 2019 року членами кооператору ЖБК «Алмаз», у квартирі [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даних домової книги кооператива ЖБК «Алмаз» - [PERSON] , [INFO] , не була зареєстрована та не проживає за даною адресою. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв`язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень. На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved