Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

22.03.2017 року [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно (а.с.1-2). В обґрунтування позову позивачка зазначає, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року. На час відкриття спадщини ( час смерті спадкодавця ) [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,400 гектари, розташована на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що за цільовим призначенням відноситься до земель переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт, який 03.07.1997 року було посвідчено секретарем виконкому Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим номером 7. Відповідно до заповіту спадкодавець розпорядилась на випадок її смерті належний їй житловий будинок (без визначення його місця знаходження та інших ознак), та всі права і обов'язки передати на користь її племінниці [PERSON]. 14.10.2010 року [PERSON] посвідчила заяву про відмову від права на спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] на користь матері позивачки [PERSON], яка за спадкоємцем доглядала та поховала її. Спадкоємці першої, другої та третьої черг після смерті [PERSON] відсутні. Починаючи з 2004 року спадкодавець [PERSON] захворіла на тяжку, невиліковну хворобу та не мала змоги забезпечувати своєї життєдіяльності без сторонньої допомоги. Позивачка стверджує, що саме з того часу її мати [PERSON] взяла на себе обов'язки по догляду за [PERSON], змінила місце проживання та свої інтереси, постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON], доглядала за нею, вела господарство за місцем її проживання, розпоряджалась всім її майном та фінансами, вела всі фінансові розрахунки, тобто фактично вони проживали однією сім'єю до смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] мати позивачки [PERSON] фактично прийняла та розпорядилась спадковим майном, але належним чином своїх прав не оформила. [INFO] року мати позивачки [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено 15.02.2013 року секретарем виконкому Самарської сільської ради, про розпорядження щодо належних їй будинку по [ADDRESS] області та земельної ділянки, розташованої на території Самарської сільської ради, на користь сестри позивачки [PERSON], яка після її смерті прийняла спадщину, бо на час смерті матері разом з нею була зареєстрована за однією адресою місця проживання. Позивачка зазначає, що земельну ділянку, яку мати позивачки фактично прийняла в спадок після смерті [PERSON], мати позивачки заповідала їй, що було проголошено в присутності відповідачів, але документально це не було відображене, тому що право на земельну ділянку на матір позивачки не було оформлено. Спадкоємцями за законом першої черги є батько позивачки та чоловік померлої [PERSON] [PERSON], сестра позивачки [PERSON] та позивачка. Позивачка стверджує, що інші спадкоємці першої черги за законом відмовились від свого права на спадкування за законом на користь позивачки, але належним чином цю відмову не посвідчили через брак знань у сфері права та відсутність доведеності права померлої [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] Позивачка вважає, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON], а відповідачі хоч і є такими, що прийняли спадщину, але не бажають нею розпорядитись, тому є підстави для визнання за нею права на спадкове майно після смерті матері на частину майна, що не охоплена заповітом. 08.11.2016 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса щодо спадкування після смерті [PERSON], але остання відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, адже за законом позивачка не відноситься до жодної черги для прийняття спадщини після смерті [PERSON], і позивачкою пропущений строк для подання заяви, та рекомендувала звернутись до суду за захистом порушених прав, що і було позивачкою реалізовано шляхом подання цього позову. Посилаючись на ст. ст. 328, 392, 1225,1216 - 1218,1223, 1241, 1261, 1270 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, позивачка просить: встановити факт проживання [PERSON], [INFO], разом із [PERSON], [INFO], однією сім'єю в період з 2004 року по 20.02.20010 року; визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 4,400 гектари, розташовану на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що за цільовим призначенням відноситься до земель, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON], померлій [INFO] року, на підставі державного акту серії [NUMBER], виданого 29.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією за розпорядженням її голови № 120-р від 28.03.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.51). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи без участі його представника, позов визнав у повному обсязі (а.с.32). Вивчивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі наданих доказів суд встановив наступне. 03.07.1997 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим №7, яким заповіла належний їй житловий будинок (без визначення його місця знаходження та інших ознак), та все майно і всі майнові права, що будуть їй належати на день смерті, її племінниці [PERSON], що підтверджується копією цього заповіту (а.с.7). У 2004 року [PERSON] захворіла на тяжку, невиліковну хворобу та не мала змоги забезпечувати своєї життєдіяльності без сторонньої допомоги. З того часу мати позивачки [PERSON] взяла на себе обов'язки по догляду за [PERSON], змінила місце проживання, постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON], доглядала за нею, вела господарство за місцем її проживання, розпоряджалась всім її майном та фінансами, вела всі фінансові розрахунки, тобто фактично вони проживали однією сім'єю до смерті [PERSON], остання навіть називала [PERSON] своєю донькою, що підтверджується актом № 27 від 30.06.2016 року, складеним депутатом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] за участі свідків [PERSON] та [PERSON], сусідів [PERSON], та затвердженим головою Самарської сільської ради Ємельяновим О.Д. (а.с.12). Отже, суд вбачає підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання [PERSON], [INFO], разом із [PERSON], [INFO], однією сім'єю в період з 2004 року по 20.02.20010 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23.02.2010 року виконкомом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.5). Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. 14.10.2010 року [PERSON] посвідчила заяву про відмову від права на спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] на користь матері позивачки [PERSON], яка за спадкоємцем доглядала та поховала її, що підтверджується заявою [PERSON], посвідченою секретарем Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Бугаєвською О.Г. (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.1 ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Враховуючи, що племінниця померлої [PERSON] [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON], інші спадкоємці за законом першої, другої та третьої черг після смерті [PERSON] відсутні, право на спадкування за законом має четверта черга спадкоємців. Згідно з ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] мати позивачки [PERSON] яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично прийняла та розпорядилась спадковим майном, але права власності на нього не оформила, хоч це її право ніким не оспорювалося. Таким чином, є підстави вважати, що [PERSON] була власником в порядку спадкування за законом земельної ділянки площею 4,400 гектари, розташованої на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що за цільовим призначенням відноситься до земель, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON], померлій [INFO] року, на підставі державного акту серії [NUMBER], виданого 29.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією за розпорядженням її голови № 120-р від 28.03.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], копія якого додана до позову (а.с.11). 15.02.2013 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Стукан І.А., зареєстрований за №11, копія якого у справі (а.с.6), яким заповіла належний їй будинок по [ADDRESS] області та земельну ділянку площею 4,400 гектари, розташовану на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що за цільовим призначенням відноситься до земель, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і належала [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER] виданого 12.01.2005 року Петропавлівською районною державною адміністрацією, на користь сестри позивачки [PERSON]. Земельну ділянку, яку [PERSON] фактично прийняла в спадок після смерті [PERSON], мати позивачки висловила волю заповісти позивачці, що було проголошено 15.02.2013 року в присутності відповідачів, але нотаріально це розпорядження [PERSON] не було посвідчене, тому що право на земельну ділянку на матір позивачки на час посвідчення заповіту не було оформлене. [INFO] року мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 04.03.2013 року виконкомом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.5, зворотній бік). Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги спадкового майна, не охопленого заповітом, померлої [PERSON] 08.11.2016 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса щодо спадкування земельної ділянки після смерті [PERSON], але постановою від 08.11.2016 року, копія якої додана до позову (а.с.10), остання відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, адже за законом позивачка не відноситься до жодної черги для прийняття спадщини після смерті [PERSON], і позивачкою пропущений строк для подання заяви, та роз'яснила їй право на звернення до суду за захистом порушених прав. Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Родинні стосунки позивачки та спадкодавці [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER], виданим 27.07.1974 року Самарською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, у якому [PERSON] вказана матір'ю позивачки (а.с.4, зворотній бік) та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 08.10.1994 року в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, за яким після укладення шлюбу позивачці присвоєне прізвище [PERSON] (а.с.4). Твердження позивачки, що інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] відмовились від свого права на спадкування за законом спірної земельної ділянки на користь позивачки, але належним чином цю відмову не посвідчили, відповідачем не спростоване, докази про прийняття спадщини [PERSON] іншими особами відсутні. Позивачка фактично вступила в управління та володіння спірним спадковим майном після смерті [PERSON], тому є підстави для визнання за нею права на спадкове майно після смерті матері на частину майна, що не охоплена заповітом, а саме на земельну ділянку, яку [PERSON] отримала в спадщину після смерті [PERSON] Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За довідкою про індексовану вартість земельної ділянки від 12.05.2017 року № 57/0/201-17, виданої відділом у Петропавлівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, індексована грошова оцінка земельної ділянки (паю) з земель колишнього КСП «Самарське» на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області складає 136957,92 грн. (сто тридцять шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн. 92 коп. (а.с.47). Виходячи з цієї вартості, та вимог пп.1 п. ч.2 ст.4, пп.2 п.1 ч.2 ст.4 та ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з позивача слід достягнути судовий збір в розмірі 151,58 грн. за вимогу майнового характеру про визнання права власності та в розмірі 640,00 гривень за вимогу немайнового характеру про встановлення факту, всього 791,58 грн., оскільки позивачка не могла визначити ціну позову і сплатила судовий збір в розмірі, визначеному судом на підставі ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір», в сумі 1218,00 грн., що підтверджено документально квитанцією банку (а.с.18) На підставі викладеного, ст.ст. 1216 - 1218,1225, 1233, 1261- 1264, 1268, 1270, 1273 ЦК України,

Outcome: approved