Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

21 червня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 17244.17 грн. На обґрунтування своїх вимог ПАТ КБ «Приватбанк» вказує, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 січня 2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, за станом на 30 квітня 2016 року [PERSON] має заборгованість в сумі 17244,17 грн., яку банк просив стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився. Згідно письмового клопотання від 02 червня 2016 року представник позивача просить розглядати справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а.с.39). В судовому засіданні відповідач [PERSON] предявлений позов не визнав, суду пояснив, що письмового кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладав, а тому недодержання письмової форми договору тягне його нікчемність. Від банку лише отримав кредитну картку «Універсальна» з якої знімав грошові кошти та відповідно здійснював погашення заборгованості платежами по 50-70 грн.. інколи по 200-300 грн. Останній платіж здійснив 18 листопада 2013 року. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення відповідача вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 20 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір приєднання, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, у відповідності до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Судом встановлено, що [PERSON] одержав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 1700,00 грн. підписавши 20 січня 2012 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно цієї заяви [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. [PERSON] зобовязався виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Судом встановлено, що зобовязання за кредитним договором, [PERSON] не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 30 квітня 2016 року [PERSON] має заборгованість перед банком в сумі 17244,17 грн., яка складається з: 1515,86 грн. заборгованості за кредитом; 11530,97 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 797,34 грн. штрафу (відсоткова складова) (а.с.3-4). З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що всі складові заборгованості, пеня, штраф, комісія, заборгованість по процентах, розраховані у відповідності до умов договору. Суд не погоджується із запереченнями відповідача про нікчемність укладеного між ним та банком договору, оскільки його укладення відбулося в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стосовно застосування до спірних правовідносин позовної давності суд виходить з такого. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 18 листопада 2013 року у погашення кредитної заборгованості сплатив позивачу 150,00 грн. чим перервав строк позовної давності. Позивач предявив до суду позов про стягнення заборгованості з [PERSON] 21 червня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності, а відтак правових підстав для застосування позовної давності суд не вбачає. Доказів погашення заборгованості [PERSON] суду не надано. Таким чином вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 20 січня 2012 року ґрунтується на законі та підлягає до задоволення. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 1378,00 грн. (а.с.37). На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved