Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

22 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «ІМЕКСБАНК». Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 02 серпня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу, за умовами якого відповідач прийняв від неї грошові кошти в сумі 80 600 грн у вигляді вкладу (депозиту) строком на 396 днів. В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди від 20 серпня 2013 року та від 04 вересня 2013 року, а також договори про приєднання до публічного договору банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно з якими вона внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 130 000 грн строком до 04 березня 2015 року зі сплатою 25 % річних на вказану суму. Звернувшись у липні 2015 року до відповідача із заявами про повернення депозитних вкладів, одержала лише 57 174 грн. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання щодо повернення вкладів не виконав, суми вкладів та нарахованих відсотків не повернув, безпідставно продовжує до цього часу користуватись її коштами, а також на Закон України «Про захист прав споживачів», просила стягнути з відповідача на її користь 97 826 грн в рахунок повернення депозитного вкладу. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини неявки свого представника не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. 02 серпня 2013 року між позивачкою [PERSON] та ПАТ «ІМЕКСБАНК» було укладено договір № 2010002624 банківського вкладу у гривні України, згідно з п.п. 1.1. якого відповідач прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 80 600 грн у вигляді вкладу (депозиту) строком на 396 днів на депозитний рахунок [NUMBER] зі сплатою 21,50 % річних і зобов'язався повернути зазначені кошти 02 вересня 2014 року (а. с. 6-7). Згідно з п.п. 2.4.2. Договору, відповідач зобов'язався зберігати кошти позивачки та щоденно нараховувати по залишку грошових коштів на рахунку відсотки. Відповідно до п.п. 2.4.4. Договору, відповідач зобов'язався повернути позивачці суму депозиту з нарахованими відсотками після закінчення терміну дії договору, на її першу вимогу, готівкою або в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний або інший депозитний рахунок, вказаний позивачкою. 20 серпня 2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до вказаного вище договору банківського вкладу, за умовами якої [PERSON] поповнила депозитний рахунок грошовими коштами у сумі 28 743 грн, а 04 вересня 2013 року - наступну Додаткову угоду до вказаного договору, згідно з якою позивачка поповнила депозитний рахунок грошовими коштами у сумі 3 787 грн (залишок після поповнення рахунку складав 113 130 грн) (а. с. 8, 10). 04 червня 2014 року були укладені: договір № 2010002900 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно з яким позивачка внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 13 000 грн строком до 10 липня 2015 року зі сплатою 25 % річних на вказану суму; договір № 2010003097 від 26 листопада 2014 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно з яким вона внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 130 000 грн строком до 04 березня 2015 зі сплатою 25 % річних на вказану суму (а. с. 12, 14). Відповідач не виконав своїх зобов'язань з повернення депозитного вкладу. Позивачкою в рахунок повернення депозиту отримано лише 57 174 грн. Ці обставини підтверджуються копією витягу з особового рахунку (а. с. 15). У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Зазначене також передбачено п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 29 грудня 2013 року. Враховуючи вищевикладені норми закону, та зважаючи на те, що внески, які перебувають на вищезазначених рахунках у відповідача, належать позивачці [PERSON] на праві приватної власності, вона має право вимагати від відповідача повернення грошових коштів, що відповідає ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 1060 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, передбачених законом. На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року №50 «Про віднесення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 16 про затвердження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ІМЕКСБАНК». Застосування судами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким врегульовано повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, жодним чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування. Саме така правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6-13275св14 від 16 липня 2014 року. Проаналізувавши викладене вище, суд дійшов висновку, що запровадження у банку тимчасової адміністрації та пов'язані із цим обмеження на здійснення фінансових операцій не може обмежувати права вкладника на судовий захист його порушених прав, а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім цього, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved