Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

23.09.2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка) за участю третіх осіб органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради (далі по тексту - третя особа-1) та органу опіки і піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (далі по тексту - третя особа-2) про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментів (т.1 а.с.1-6). Так, позивач просить суд: -відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] від матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; -передати малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] їх родичу (старшому брату) - [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі 2 318 (дві тисячі триста вісімнадцять) грн., та аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 859 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн.; -стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] судові витрати. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/5760/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та органу опіки і піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментів. По справі призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.112-113). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 495/5760/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та органу опіки і піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментів. Справу призначено до судового розгляду (т.2 а.с.68-69). Позивач - [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Зазначив, що дітьми завжди займався його батько, який помер, а мати ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, ніде не працює. Діти на теперішній час проживають разом з ним у місті Одесі, морально та матеріально забезпечені усім необхідним, а їх проживання разом з матір`ю може призвести до погіршення їх психологічного стану. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гніздовська Г.М. в судовому засідання підтримала думку позивача та просила задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що дійсно діти вже майже рік проживають разом з її довірителем, який є їх братом та повністю забезпечує дітей, займається їх вихованням, а мати веде аморальний спосіб життя. Представник третьої особи (органу опіки і піклування в особі ВК Білгород-Дністровської МР) - Завгороднюк В.О., у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила суд їх задовольнити. Зазначила, що діти проживають та знаходяться на повному утриманні позивача, який належним чином їх виховує та матеріально забезпечує. Представник третьої особи - органу опіки і піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, у судовому засіданні не з`явився, але подав заяву, згідно із якою зазначив, що до теперішнього часу ніяких документів відносно вказаної справи у Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не надходило. Просив розглядати справу без участі представника органу опіки і піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Відповідачка - [PERSON] , відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надавала та в судові засідання жодного разу не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачка - [PERSON] , була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, вона жодного разу не з`явилася в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач - [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року постановлено розгляд цивільної справи № 495/5760/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та органу опіки і піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментівправ провести у заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши всіх учасників процесу, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, у [PERSON] є малолітній брат - [PERSON] , [INFO] та неповнолітня сестра - [PERSON] , [INFO] . За твердженням позивача, мати дітей - [PERSON] зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, тому неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Так, позивач зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). До своєї смерті - [PERSON] проживав разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , піклувався про них та утримував їх, а після його смерті діти залишилися проживати у його будинку за адресою [ADDRESS] . Вказаний будинок є у гарному стані, з хорошим ремонтом, адже покійний [PERSON] повністю утримував його до своєї смерті, а після цього у гарному стані будинок підтримував і позивач, коли приїжджав відвідати брата і сестру. Відповідачка після смерті [PERSON] переїхала проживати до дітей у вказаний вище будинок, яка зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, тому неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей і подальше проживання дітей з нею може нашкодити їх здоров`ю і моральному вихованню. Позивач вказав, що він є рідним (неповнорідним) братом [PERSON] і [PERSON] , оскільки у них спільний батько і різні матері, що підтверджується копіями свідоцтв про народження: [PERSON] , серія [NUMBER] ; [PERSON] , серія [NUMBER] та [PERSON] , серія [NUMBER] (а.с.15-17) та хвилюється за своїх брата та сестру і бажає їм найкращого. Він знає, що батько [PERSON] хотів, аби його діти отримали хорошу освіту і робив все для того, щоб вони жили в гарних умовах. До смерті батька дітей - [PERSON] відповідачка не цікавилася дітьми, не виховувала їх та не допомагала їм матеріально, тобто свідомо усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, а турбота з виховання хлопчика лежала на плечах покійного батька, який відносився до дитини відповідально, з любов`ю, весь час піклувався про його здоров`я та матеріальне забезпечення, про що свідчить характеристика покійного [PERSON] , надана Білгород-Дністровським комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 7 «Гномик» (а.с.18). З характеристики [PERSON] , наданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 6 м. Білгорода-Дністровського Одеської області, вбачається, що за період з 5 класу по теперішній час школу відвідував лише батько - [PERSON] (а.с.19). Відповідачка не виконувала батьківські обов`язки з виховання дітей, не приймала участі у їх житті, не цікавилася, за які кошти виховуються діти. Всі витрати, пов`язані з вихованням дітей, ніс лише їх батько. Після смерті [PERSON] діти не переїхали жити до будинку відповідачки, а залишилися у будинку покійного батька. Відповідачка приїжджала жити до них, проте вона не відповідально поставилася до виховання дітей і не піклується про їх фізичний та моральний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Крім цього, позивач вказав, що 22.07.2020 року його двоюрідна сестра - [PERSON] отримала повідомлення від [PERSON] про те, що його брат - [PERSON] знаходиться на вулиці один без супроводу батьків, будинок був відчинений, а відповідачка була у стані сильного алкогольного сп`яніння і через це не розуміла, що відбувається. Хлопчик був переданий [PERSON] , як родичці, що підтверджується поясненями та розписками (а.с.20-21). 26.07.2020 року працівники поліції провели профілактичну бесіду з відповідачкою та ініціювали її притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків (а.с.25). 11.08.2020 року о 17.30 годині малолітній син відповідачки - [PERSON] знаходився у сусідів, так як вона у стані алкогольного сп`яніння по місцю мешкання вчинила сварку зі своєю сестрою [PERSON] , про що також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 646168 від 28.08.2020 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП та притягнуто відповідачку до адміністративної відповідальності (а.с.28). З відповіді Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради від 02.09.2020 року № 08/04-950/1 вбачається, що 11.08.2020 року у зв`язку з надходженням повідомлення на лінію 102 про зловживання спиртними напоями відповідачкою, спеціалістом служби у справах дітей спільно зі старшим інспектором ЮП СП ВП ГУНП та інспектором ЮП СП ВП ГУНП було здійснено виїзд за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 197 та складено акт обстеження (а.с.29-30). З акту обстеження умов проживання вбачається, що у будинку за адресою: [ADDRESS] умови проживання є задовільними. Як зазначено вище, це був будинок покійного [PERSON] , де він проживав з дітьми до своєї смерті і утримував будинок, тому будинок знаходиться у гарному стані. Також з вказаного акту вбачається, що відповідачка на час перевірки знаходилася у стані алкогольного сп`яніння і надала позивачу дозвіл забрати дітей на оздоровлення до 16.08.2020 року (а.с.30). Як вбачається з характеристики за місцем проживання дітей, діти проживали з батьком [PERSON] до смерті останнього. Батько гарно піклувався про дітей і сам виховував їх, хотів, щоб вони отримали хорошу, гідну освіту, а відповідачка не допомагала виховувати дітей і за адресою проживання дітей з батьком не з`являлася. Сусіди ні разу не бачили її (а.с.31). Позивач вказав, що йому було видано довідку про те, що у період з 14.08.2020 року до 14.08.2021 року він є полісодержателем і платником за медичними договорами № МП0007893 та № МП0007894 щодо застрахованих фізичних осіб - [PERSON] та [PERSON] (а.с.32-36). Також, двоюрідна сестра позивача - [PERSON] , яка уповноважена діяти від його імені на підставі довіреності, організувала та оплатила лікування дитини - [PERSON] у стоматолога, про що свідчать відповідні переписки (а.с.37-42). Відповідачка не забезпечила дітей належним санаторно-курортним лікуванням, тому, піклуючись про здоров`я брата та сестри, відповідне лікування в санаторії ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ( [PERSON] ) організував та оплатив позивач, а відповідачка дозволила влаштувати дітей до санаторію на лікування. Між тим, відповідачка не піклуючись про інтереси дітей, хотіла забрати їх з санаторію до закінчення лікування, чим нашкодила б, в першу чергу, здоров`ю дітей, але діти відмовилися залишити санаторій і поїхати з матір`ю. Відповідачка проживає разом зі співмешканцем - [PERSON] без укладення шлюбу, який зловживав спиртними напоями, діти не знаходили спільної мови з [PERSON] , часто з ним сварилися, а відповідачка не заступалася за дітей. Дитина [PERSON] не хоче повертатися до матері, від якої не відчуває любові і піклування і яка зловживає алкогольними напоями, хоча багато разів обіцяла кинути пити. На думку позивача, таке середовище не підходить для виховання дітей і може нашкодити їх розвитку та становленню особистості, він хвилюється за безпеку дітей і боїться, що їм може бути завдано психологічної травми, якщо вони надалі проживатимуть з матір`ю і її співмешканцем. Позивач вказав, що має самостійний стабільний заробіток, а саме отримує відсотки на підставі наступних депозитних договорів: 042/18656 від 11.08.2020 року на суму 2000 (дві тисячі) доларів США; 042/18660 від 11.08.2020 року на суму 6080 (шість тисяч вісімдесят) доларів США; 042/18657 від 11.08.2020 року на суму 1637,30 (одна тисяча шістсот тридцять сім) євро 30 центів. Строк дії вищевказаних договорів до 11.08.2021 року. Також він здатний забезпечити дітей належними умовами проживання в м. Одеса. 14.09.2020 року було позивач уклав договір оренди жилого приміщення, на підставі якого він орендував квартиру, яка складається із 3 кімнат, за адресою: [ADDRESS] строком на 12 місяців до 14.09.2021 року (а.с.53-55). Умови проживання у вказаній вище квартирі за адресою: [ADDRESS] є задовільними, будинок новий і знаходиться у хорошому районі міста, в квартирі є все необхідне для проживання дітей, окремі кімнати для хлопчика та дівчинки, неподалік знаходиться парк, де діти зможуть безпечно гуляти (не переходячи проїжджої частини). Також, на теперішній час позивач вже влаштував дитину - [PERSON] до хорошого приватного дитячого садка «Happy Time» у м. Одеса, про що було укладено відповідний договір про надання послуг з організації виховання та навчання дитини дошкільного віку від 26.08.2020 року, а також оплатив перший рік навчання (а.с.57-59). Позивач позитивно характеризується за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , де він проживає приблизно з 1993 року і до теперішнього часу, що підтверджується характеристикою за місцем проживання (а.с.60). Наркологічних захворювань немає, що підтверджується сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду, в нього відсутні розлади з боку психіатричної системи, що підтверджується медичного довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів та стан його здоров`я дозволяє піклуватися про дітей, забезпечувати їх усім необхідним (т.1 а.с.61-62). Таким чином, за твердженням позивача, він зможе забезпечити отримання гідної освіти його сестрою та братом, як того хотів їх покійний батько та наявні всі підстави передачі йому дітей після відібрання їх у Відповідача. В судове засідання 20.08.2021 року для допиту та дачі пояснень по справі прибули свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за неправдиві показання (т.2 а.с.81-87). Так, свідки [PERSON] , [PERSON] які є сусідами покійного батька позивача, [PERSON] , яка була медичною сестрою покійного батька позивача та [PERSON] , яка є сестрою позивача та мешкає разом з ними та дітьми у місті Одесі в судовому засіданні зазначили, що вихованням та утриманням малолітнього [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] завжди займався їх батько - [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначили, що діти до дня його смерті проживали у будинку батька, який піклувався про належний рівень їх життя, а саме займався їх вихованням, навчанням, лікуванням та забезпечував усім необхідним для гідного існування. Свідки зауважили, що навіть під час життя батька дітей, їх мати зловживала алкогольними напоями, не турбувалася про дітей, яка на теперішній час веде антисоціальний спосіб життя, ніде не працює, будинок в якому вона проживала з дітьми не утримує та вихованням дітей взагалі не займається. Пояснили, що їм відомо, що на теперішній час діти проживають у місті Одесі у їх брата [PERSON] , який повністю займається їх вихованням та матеріальним утриманням після смерті батька. Крім цього, у судовому засіданні була допитана відповідно до діючого законодавства неповнолітня - [PERSON] , яка пояснила, що вона зі своїм малолітнім братом [PERSON] проживає у місті Одесі у їх брата [PERSON] , де також проживає їх бабуся та тітка - [PERSON] . Зазначила, що в неї та її малолітнього брата з [PERSON] дуже добрі відносини, що він піклується про них та забезпечує усім необхідним. Вказала, що мати ніколи про неї та її брата не піклувалася, їх вихованням займався завжди батько, а мати постійно зловживає спиртними напоями, уходить з дому на тривалий час та приходить завжди у стані алкогольного сп`яніння, веде себе агресивно. Після смерті батька, поведінка матері ще погіршилася, до неї приходить її співмешканець і вони разом вживають спиртні напої, а потім агресивно себе ведуть. Також неповнолітня - [PERSON] зазначила, що влітку вона працювала у смт. Затока (здійснювала продаж солодкої вати), так як не вистачало коштів на життя, а мати всі кошти в неї забирала і витрачала їх на алкогольні напої. Зауважила, що вона вже рік проживає з братом [PERSON] у місті Одесі та за весь цей час мати не цікавиться ні її, ні брата життям. Пояснила, що на теперішній час в неї та в її брата дуже добрий моральний і матеріальний стан та вона взагалі не має бажання спілкуватися, а тим паче проживати з матір`ю. Згідно із ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ч.ч. 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства та з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно із ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 ст.164 Сімейного кодексу України передбачені підстави для позбавлення батьківських прав, які згідно положень ч.1 ст.170 можуть слугувати підставами для відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Зокрема, це ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія батьків а також випадки, коли батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Як встановлено судом, відповідачка не піклуються про здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток дітей, необхідних умов проживання та виховання дітей не створила, а навпаки погіршила створені належні умови для виховання, які здійснював їх покійний батько. Батьківські обов`язки виконує неналежним чином, а саме діти були не забезпечені належними умовами та доглядом, тобто відповідачка ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Найбільше змістовний підхід для реалізації принципу «як найкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Так, згідно із п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як у державній, так і в приватній сфері. Розкриваючи зміст цього принципу і підходи до його реалізації, Комітет ООН з прав дитини у своїх зауваженнях загального порядку № 14 (2013) [4] про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. Комітет вважає, що доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, є такі елементи: погляди дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтриманні відносин, піклування, захист і безпека дитини; вразливе положення, право дитини на здоров`я, право дитини на освіту. Цей підхід використовує ЄСПЛ у своїх рішеннях по аналогічних справах( рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України). Основним елементом сімейного життя є спілкування батьків з дитиною. У даному випадку наявність такого елементу судом не встановлено. Відповідачка - [PERSON] тривалий час не підтримує зв`язок зі своїми дітьми, що підтвердила неповнолітня [PERSON] під час допиту у судовому засіданні та встановлено матеріалами справи . Судом встановлено, що дітям на сьогодні забезпечені належні житлово-побутові умови, діти відвідують навчальні та дошкільні заклади. Питаннями утримання, виховання, забезпечення дітей усім необхідним для їх фізичного, духовного і соціального розвитку переймається тільки їх брат - [PERSON] . Діти почувають себе у безпеці разом із братом, з матір`ю не бажають бачитися і спілкуватися. Таким чином матеріалами справи та в ході судового розгляду встановлено, що відповідачка - мати дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків, веде аморальний та асоціальний спосіб життя, бажання встати на шлях виправлення не має. В свою чергу, позивач - брат дітей має належні житлово-побутові умови для забезпечення дітей усім необхідним для їх розвитку, має стабільний дохід, має можливість утримувати дітей матеріально, позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, створює належні умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання та виховання дітей, які на теперішній час вже проживають разом з ним, у зв`язку з чим проживання дітей з позивачем відповідатиме інтересам дітей, сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті. Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», з 01.07.2021 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 2 013 грн. (50 % = 1006,5 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 510 грн. (50 % = 1 255 грн.). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення щомісячно з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуальногокодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку прочасткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та органу опіки і піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментів, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в частині стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: partial