Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

23 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із первісним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказав, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 13 березня 2013 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 6. Подружнє життя у сторін не склалося, а шлюбні стосунки припинені, відповідачка з донькою проживає в іншій місцевості. Посилаючись на те, що зберегти сім'ю неможливо, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, а малолітню доньку [PERSON], [INFO], залишити проживати з ним, стягнути судові витрати. 13 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Новоодеська районна державна адміністрація. В позовній заяві вказала, що дійсно перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, але близько трьох місяців шлюбні стосунки між ними припинені, оскільки зберегти сім'ю не вдалося, і вона з донькою переїхала проживати в [ADDRESS], що належить її батькам, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання доньки, яка відвідує дошкільний заклад та потребує постійного контакту з нею. Посилаючись на викладені обставини, просила після розірвання шлюбу залишити їй попереднє прізвище, а місце проживання доньки [PERSON], [INFO], визначити разом з нею, стягнути судові витрати. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] об'єднані в одне провадження, а до участі в справі залучено Березнегуватську районну державну адміністрацію для надання висновку щодо розв'язання спору, що відповідає положення ч.3 ст.45 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки з ним підтримав, а проти зустрічного позову заперечував. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилася, але в своїй письмовій заяві погодилася на розірвання шлюбу та просила відновити їй дошлюбне прізвище, а доньку залишити проживати з нею, стягнути судові витрати. Представник Новоодеської районної державної адміністрації до суду не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи, а представник Березнегуватської районної державної адміністрації за довіреністю Кирильчук І.Я. вважала, що донька може проживати з батьком. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника органу опіки та піклування, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить такого. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 13 березня 2013 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 6 ( а. с. 3 ), та є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про її народження, про що 24 грудня 2013 року складено актовий запис № 106 ( а. с. 6 ). З червня поточного року сторони припинили сумісне проживання через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, вважають, що зберегти сім'ю неможливо. Батько залишився проживати в [ADDRESS] ( а. с. 5 ), а мати з донькою фактично проживає окремо в [ADDRESS] ( а. с. 25 ), що не суперечить їх інтересам. Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За такого первісний позов позивача в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а відповідачці слід відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]», що відповідає інтересам сторін. За змістом часини 1 і 4 ст.29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшло згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З матеріалів справи вбачається, що після припинення подружжям сумісного проживання, мати з донькою переїхала проживати в чотирьохкімнатну квартиру до своїх батьків [ADDRESS], де створені всі умови для виховання та гармонійного розвитку малолітньої [PERSON], яка з 06.09.2016 року відвідує Новоодеський дошкільний навчальний заклад № 1 «Світлячок». [PERSON] працює, за місцем проживання характеризується позитивно, бажає щоб дитина залишилась проживати з нею ( а. с. 19, 25, 26, 28-29 ). У відповідності з висновком органу опіки і піклування Новоодеської районної державної адміністрації від 30.11.2016 року встановлено, що з огляду психології, між донькою та матір'ю в ранньому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід у майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Позитивний приклад матері, її турбота, увага, розуміння є чи не найбільшою складовою гідного життя дівчинки в майбутньому, що закладено самою природою при розв'язанні щоденних дівочих проблем, а тому з метою захисту дитини є доцільним визначити місце проживання дівчинки саме з матір'ю ( а. с. 57 ). Вказане узгоджується з Декларацією прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), де проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Оскільки виняткових обставин, за яких дівчинка має бути розлучена зі своєю матір'ю, матеріали справи не містять, а тому висновок органу опіки та піклування Березнегуватської районної державної адміністрації про доцільність проживання дівчинки з батьком судом відхиляється ( а. с. 55-56 ), адже батько має право на безперешкодне спілкування, зустрічі, побачення та участь у вихованні дитини. За такого зустрічний позов матері про визначення місця проживання дитини з нею слід задовольнити, а в задоволенні первісного позову батька дівчинки в цій частині - відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. У відповідності з цією статтею суд стягує з позивача та відповідачки по 551 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору на користь кожного.

Outcome: partial