Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~22.11.2017 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] сільської ради, [PERSON] про визнання за позивачкою права спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (сарай, вбиральня) за адресою: 90043 с. Колочава по вул. Борканюка, буд. 150 «а» Міжгірського району Закарпатської області. Позов мотивовано тим, що 07.07.1975 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після державної реєстрації якого позивачка взяла прізвище чоловіка [PERSON], а після його розірвання 01.07.1988 року своє дошлюбне прізвище [PERSON]. Ці обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданий Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області4.09.2017 року, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу, що 25.10.2013 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міжгірської РУЮ у Закарпатській області. 16.07.1975 року у них народився син [PERSON]. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] \~ \~ \~ \~Перебуваючи у шлюбі [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці площею 0,25 га спільно побудували (нажили) житловий будинок №150«а» з господарськими будівлями (сарай, вбиральня) по вул. Борканюка в с. Колочава загальною площею 48 м. кв., який був закінчений будівництвом та введений в експлуатацію станом на 01.01.1978 року. Ці обставини підтверджуються записами в Погосподарських книгах [PERSON] сільської ради за 2001-2005 роки, за 2006-2010 роки, за 2011-2015 роки щодо домогосподарства № 150 «а» по вул. Борканюка в с. Колочава. \~ \~ \~ \~[PERSON] помер 04.08.2008 року. На даний час у житловому будинку проживає [PERSON], яка оспорює право власності позивачки на житловий будинок. Посилаючись на ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції чинній на час виникнення права позивачки на майно) позивач просить визнати за нею право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (сарай, вбиральня) за адресою: с. Колочава, вул. Борканюка, буд. 150 «а» Міжгірського району Закарпатської області. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 28.03.2018 року до участі в справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, сина позивачки [PERSON], за його заявою. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] сільська рада у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 27.02.2018 року проти позову заперечує посилаючись на те, що будинок, на який зазначає позивачка, був побудований значно пізніше, про що свідчить будівельний паспорт на імя [PERSON] У цей час померлий спільно проживав та вів господарство з відповідачкою [PERSON] з якою і побудував спірний будинок. \~ \~ \~ \~ Представник відповідачки [PERSON], [PERSON] подала відзив на позов у якому заперечує проти позову посилаючись на те, що [PERSON] збудувала спірний будинок за час спільного проживання з [PERSON] більше двадцяти трьох років. Зазначила, що факт будівництва ними будинку можуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]представник зазначає, що дозвільні документи на забудову були отримані [PERSON] 21 червня 2007 року, що свідчить про безпідставність вимог позивачки. Третя особа [PERSON] підтримав позов посилаючись на те, що право спільної сумісної власності на житловий будинок виник у його матері під час шлюбу з [PERSON], який помер 2008 року. Відповідач [PERSON] не брала участь у будівництві будинку, який був збудований у 1978 році. Просив позов задовольнити. Заслухавши учасників справи, дослідивши подані ними письмові докази суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.07.1975 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після державної реєстрації якого позивачка взяла прізвище чоловіка [PERSON], а після його розірвання 01.07.1988 року своє дошлюбне прізвище [PERSON]. Ці обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданий Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області 4.09.2017 року, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу, що 25.10.2013 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міжгірської РУЮ у Закарпатській області. 16.07.1975 року у них народився син [PERSON]. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] \~ \~ \~ \~Перебуваючи у шлюбі [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці площею 0,25 га спільно побудували житловий будинок №150«а» з господарськими будівлями (сарай, вбиральня) по вул. Борканюка в с. Колочава загальною площею 48 м. кв., який був закінчений будівництвом та введений в експлуатацію станом на 01.01.1978 року. Ці обставини підтверджуються записами в Погосподарських книгах [PERSON] сільської ради за 2001-2005 роки, за 2006-2010 роки, за 2011-2015 роки щодо домогосподарства № 150 «а» по вул. Борканюка в с. Колочава. У розділі ІІ вказаних Погосподарських книг, оригінали яких суд дослідив під час судового розгляду, зазначено, щороком будівництва житлового будинкув с. Колочава, вул. Борканюка, 150 «а» є 1978 рік. Тобто згідно зазначених даних погосподарського обліку роком будівництва та введення в експлуатацію вказаного житлового будинку є 1978 рік. Дані зазначеного погосподарського обліку також містять інформацію щодо матеріалу стін цього житлового будинку - цегла, матеріалу покрівлі- шифер, загальної площі - 32 кв.м, кількості житлових кімнат - 2. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» містяться зокрема такі розяснення: «За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року (втратила чинність 07.07.1994 року) підтвердженням приналежності будинку, який знаходився в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконавчих комітетів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності». З наведеного випливає, що позивачка [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу збудували житловий будинок в с. Колочава, вул. Борканюка, 150 «а», в якому проживала до розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Згідно статті 22 Кодексу про шлюб і сімю ( в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому зазначеними доказами підтверджується те, що станом на 01 січня 1978 року, на час перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі, у них виникло право спільної сумісної власності на зазначений житловий будинок. На момент виникнення у [PERSON] і [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації такого права. [PERSON] помер 04.08.2008 року, цей факт підтверджується довідкою приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу [PERSON] за № 184/02-14 від 22.09.2017 року, а також довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 785 від 19.02.2009 року. Згідно п.11 ст. 36 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Поділу зазначеного житлового будинку між [PERSON] і [PERSON], як їх спільного сумісного майна, чи виділу із нього, не здійснювалося, тобто їх частки у цьому майні не визначалися, це майно не відчужувалося, правовий режим цього майна не змінювався. Поділу спільно нажитого майна між [PERSON] і [PERSON] не відбувалося. З цього випливає, що [PERSON] на даний час є співвласником вказаного житлового будинку, оскільки таке її право спільної сумісної власності щодо цього майна не припинялося у встановленому законом порядку. З часу створення зазначеного майна, до і після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] по час смерті [PERSON] жодним із них не заперечувалося, не оспорювалося їх право спільної сумісної власності на зазначений житловий будинок. І після смерті [PERSON] таке їх право не заперечувалося і не оспорювалося будь-ким до вересня 2017 року. На теперішній час у зазначеному житловому будинку проживає [PERSON], яка з вересня 2017 року оспорює право на цей житловий будинок. Під час розгляду справи суд допитав свідків відповідачки [PERSON], зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в даний час проживають по сусідству з нею. Свідок [PERSON], [INFO], показала, що з 1980 року по 1985 рік [PERSON] та [PERSON] проживаючи разом, будували хату. Факт спільного будівництва будинку [PERSON] та [PERSON] підтвердив також свідок [PERSON] та свідок [PERSON] Суд критично оцінює показання зазначених свідків, зокрема свідка [PERSON], [INFO], якій на час подій про які вона повідомила було 12 років. Суд вважає, що достовірність показань свідків викликає сумніви, крім вищезазначеного щодо віку свідка, також через їх невідповідність письмовим доказам, дослідженим судом. Головним чином достовірність показань свідків спростовується відомостями, що містяться в погосподарських книгах [PERSON] сільської ради, згідно з якими встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1978 році. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Суд встановив, що доводи відповідачки [PERSON] про те, що житловий будинок є її власністю не підтверджено доказами. Зокрема, подані нею до суду докази спростовують її доводи про те, що зазначений житловий будинок будувався нею спільно з [PERSON], починаючи з 2006 року. Зокрема у паспорті [PERSON] міститься відмітка про реєстрацію її місця проживання у зазначеному житловому будинку з 01.02.1997 року, який вже бу збудований. Крім того, [PERSON] подала суду рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №4 від 28.07.2006 року пунктом 1 якого вирішено надати дозвіл на виготовлення будівельного паспорта гр. [PERSON], мешканцю с. Колочава, вул. Борканюка № 150 «а», на раніше побудований житловий будинок на власній приватизованій земельній ділянці. Тобто на час прийняття цього рішення зазначений житловий будинок вже існував, був побудований. В матеріалах справи міститься технічний паспорт на зазначений житловий будинок, що 14.07.2017 року виготовлений КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації», де його власником зазначено [PERSON], а рік побудови- 1984 рік. Проте зазначені документи суперечать відомостям погосподарських книг [PERSON] сільської ради, в яких містяться офіційні відомості про час завершення будівництва спірного будинку в 1978 році. З викладене випливає, що відповідач [PERSON] не довела право власності на спірний житловий будинок. Право позивачки на спільну сумісну власність на будинок виникло в 1978 році, що підтверджено доказами, це право у передбаченому законом порядку не припинялося, а тому підлягає судовому захисту. У ст. 40 КпШС України передбачено розірвання шлюбу в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з дня реєстрації розірвання шлюбу в органах запису актів громадянського стану. За матеріалами справи шлюб між позивачкою та [PERSON] припинено 01.07.1988 року. Суд перевірив обґрунтованість заяви представника відповідачки про застосування до правовідносин позовної давності. Відповідно до ст. 9 Кодекс про шлюб та сімю України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України. Вирішуючи зазначене питання суд виходить з того, що позов про визнання оспорюваного права не є тотожним позову про поділ майна, що є спільною сумісною власність подружжя, а тому положення ч.3 ст. 29 КпШС України про позовну давність у три роки до розглядуваних правовідносин застосуванню не підлягає. Судовий збір,\~відповідно до\~вимог ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~вимог,\~тобто на\~відповідачів [PERSON]\~сільську раду\~та [PERSON]\~порівну в\~розмірі 762\~грн.\~67\~копійок на кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved