Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

22.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.10.2011 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дочкою повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося, вона проживає окремо від відповідача - в будинку своїх батьків. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище, так як їй важко одній утримувати дитину, вона не працює, інших доходів, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, не має. Натомість, відповідач фізично здоровий, працездатний, офіційно ніде не працює, але отримує нерегулярний значний дохід від тимчасових заробітків, інших осіб на утриманні немає, тому він може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та на її утримання. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с.33). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився двічі, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Із судових повісток, направлених судом на ім'я відповідача за місцем реєстрації проживання, що зазначена в інформації адресно-довідкового підрозділу ГУМВС УДМС України у Вінницькій області (а.с.14), одна - повернута до суду відділенням Укрпошти за закінченням терміну зберігання (а.с.19), а друга - з поміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання (а.с.24). Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь в справі… У разі ненадання особами, які беруть участь в справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, що не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином. Відтак, суд вважає, що відповідач [PERSON] повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи і не з'явився до суду без поважних причин, заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 23.10.2015 року, суду не надав. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка заперечень щодо заочного розгляду справи не має, про що зазначила в заяві (а.с.33), то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2011 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина сторін - [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих виконавчим комітетом Шаргородської міської ради від 15.10.2015 року за №№ 4751, 4752 (а.с.6-7). Позивачка [PERSON] не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Також, судом встановлено, виходячи із стверджень позивачки в позовній заяві, що відповідач фізично здоровий, працездатний, працює на тимчасових заробітках, отримує мінливий, нерегулярний дохід, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, що не заперечується відповідачем, оскільки заперечень щодо позову відповідач не надав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 23.10.2015 року Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання дочки, оскільки, як вбачається з досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, з якою проживає малолітня дочка, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON]. Як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивачка не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 800 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини, на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, без участі відповідача, який від матеріального утримання дочки ухиляється. Ці ствердження знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, проаналізованими вище. Також, суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не працює та не має стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, оскільки відповідач заперечень щодо позову не подав, належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися або пошуків роботи, суду не представив. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дитину. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дочки і обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач заперечень щодо визначення розміру аліментів на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 23.10.2015 року (а.с.12), не подав. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 800 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2015 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що дохід відповідача носить не стабільний характер. При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років… Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, підлягає задоволенню, зокрема, слід стягнути аліменти з відповідача на утримання позивачки до досягнення дочкою сторін трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України, так як позивачка зазначила, що не працює внаслідок того, що здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, а також враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Крім того, суд вважає, що аліменти на утримання позивачки слід визначити в сумі по 400 грн. щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, враховуючи що на даний час відповідач не працює та не має стабільного доходу, проте, є працездатним і не позбавлений можливості працювати та надавати кошти на утримання дружини, з якою проживає дитина. Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 487,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved