Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

24.06.2019 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 15.10.2018 року в розмірі 7909 грн. 71 коп., що складається з суми боргу в розмірі 5000 грн. 00 коп., суму втрат від інфляції в розмірі 315 грн. 00 коп., суму 3% річних в розмірі 94 грн. 71 коп., штраф в розмірі 2500 грн. 00 коп., а також вирішити повернення судових витрат, що складаються із суми судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 6500 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказав, що дав відповідачу кошти у борг в розмірі 5000 грн., що підтверджується договором позики від 15.10.2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути кошти не пізніше 01.11.2018 року. Проте кошти повернуті не були, тому позивач здійснив нарахування штрафу, що було передбачено умовами договору позики, 3% річних та інфляційні втрати. Представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивач передав відповідачу кошти на суму 5000 грн. 00 коп., що підтверджується договором позики від 15.10.2018 року у якій відповідач зобов`язувався повернути кошти до 01.11.2018 року. Пунктом 2 договору позики визначено, що при несвоєчасній сплаті платежу (затримка платежу більше ні на п`ять календарних днів), позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від несплаченої суми. Згідно пункту 3 договору, при неповерненні суми позики у повному обсязі своєчасно, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми. 02.03.2019 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про повернення коштів. Проте кошти повернуті не були. Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 292 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграма, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю договір позики про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до Постанови ВСУ від 11.11.2015 року зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не оскаржував розрахунок нарахованої суми втрат від інфляції в розмірі 315 грн. 00 коп., суми 3% річних в розмірі 94 грн. 71 коп. та штрафу в розмірі 2500 грн. 00 коп. З огляду на вищенаведене позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача витрати з оплати послуг адвоката в сумі 6500 грн. Втім, позивачем не надано належних доказів на підтвердження фактичної оплати вказаних коштів адвокату Каверіній В.П., а приєднані до справи ксерокопія акту-приймання передачі виконаних робіт та ксерокопія квитанції не є належними доказами вчинених адвокатом дій та понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу. З урахуванням викладеного, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката не підлягає задоволенню.

Outcome: approved