Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

22.09.2021 позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики, що складає 40 050 грн., 3% річних, що складає 2 676 грн., судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Позов мотивує тим, що 09 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 45 600 грн., що на день позики за офіційним курсом НБУ становило 1 600 доларів США, що по перерахунку на гривні по курсу НБУ, відповідно до розрахунку від 20.09.2021 становить 40 050 грн. і зобов`язалась повернути до 30.06.2019. На підтвердження укладеного договору позики та отримання грошей була у присутності двох свідків відповідачем власноручно написано та видано позивачу розписку. Кошти відповідач до визначеної дати не повернула, спілкування з позивачем уникає, тому позивач вважає за необхідне звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Відповідно до розрахунку заборгованості від 20.09.2021, загальна сума заборгованості за договором позики становить 42 726 грн., що включає в себе борг та 3% річних. Попередній розрахунок судових витрат складається з судового збору в сумі 908 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн.(а.с.1-3). 22.09.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Кіндратишин Л.Р.(а.с.17-18). 23.09.2021 ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.19). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Щодо винесення заочного рішення не заперечували (а.с.22). Відповідач неодноразово в судове засідання не з`являлася, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористалася. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавала. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Відповідно до розписки від 14.03.2019 [PERSON] , взяла в борг в [PERSON] 1 500 доларів США, зобов`язується повернути до 30 червня 2019 року. Розписка написана при свідках: [PERSON] , [PERSON] та підписано [PERSON] (а.с.5). Стороною позивача надано розрахунок заборгованості станом на 20.09.2021, відповідно до якого, між сторонами 14.03.2019 укладено договір позики на суму 1 500 доларів США, що по перерахунку на гривні по курсу НБУ станом на 20.09.2021 становить 40 050 грн., зобов`язалась повернути кошти до 30.06.2019. Розрахунок 3% річних здійснено за формулою сума боргу х 3% / 365 х кількість днів прострочення. Позику прострочено на 813 днів. 3% річних становить 2676 грн. Загальна сума боргу за договором позики складається з позики 40 050 грн., та 3% річних - 2 676 грн. і становить 42 726 грн. (а.с.6) Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Отже за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів саме у борг. Отже у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. З цих підстав, суд дійшов висновку про те, що надана позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою. Згідно з ч. 2 ст.1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідач не виконувала умови боргової розписки, від 14.03.2019, відповідно до якої мала повернути позикодавцю 1 500 доларів США до 30 червня 2019 року. Отже, в борговій розписці, виданій відповідачем позивачу, містяться дані про укладення договору позики, його умови, сума отриманих коштів, а також строк та умови їх повернення. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно вимогами позивача, станом на 20 вересня 2021 року за відповідачем наявна заборгованість за договором позики в загальній сумі 1 500 доларів США, що, за курсом НБУ станом на 20 вересня 2021 року еквівалентно 40 050 гривень. Будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що сума боргу становить 40 050 грн., а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 2 676 грн. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання і своєчасно не повернув борг, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за борговою розпискою від 09.12.2020, в сумі 40 050,00 грн., а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 2 676 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Представництво у суді адвокат Івасишин З.З. здійснювала на підставі копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001350 видане [PERSON] (а.с.15), копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] виданого на підставі договору про надання правової допомоги №б/п від 14.09.2021 (а.с.14), додатку до договору про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого сторони домовились про вартість (гонорар) адвоката за договором про надання правової (правничої) допомоги у справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості становить 5000 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем надано товарний чек від 14.09.2021 відповідно до якого надано правову допомогу за договором від 14.09.2021 на загальну суму 5 000 грн. (а.с.16). Так, суд вважає за необхідне зауважити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником відповідача, а отже є визначеним. Договором про надання правової допомоги від 06.05.2021 за №22/2021, передбачено, що сторони погодили фіксовану суму, зокрема п. 4 « Порядок оплати послуг». За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачач витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., що на думку суду є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді. На підставі ст. 141 ЦПК України, та як позов задоволено, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень, слід стягнути з відповідача в користь останнього.

Outcome: approved