Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

23.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який в подальшому уточнив, про стягнення суми боргу в розмірі 78000,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.10.2013 року [PERSON] взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 78000,00 грн. На підтвердження боргових зобов'язань [PERSON] надав розписку, кінцевий термін повернення боргу зазначений у розписці 01.11.2013 року. В зазначений строк [PERSON] борг не повернув. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 78000,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, також зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи свідчить розписка про отримання ним судових повісток та телеграма, не з'явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. (а.с. 25, 33-34) Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи зазначене суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Як встановлено в судовому засіданні, згідно розписки від 03.10.2013 року, що виконана рукописом, [PERSON], взяв у борг гроші в сумі 78000,00 у [PERSON], в присутності свідка [PERSON] На підтвердження боргових зобов'язань [PERSON] надав розписку, кінцевий термін повернення боргу зазначений у розписці 01.11.2013 року. (а.с. 5) Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої укладено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтвердженні судові витрати. Отже, аналізуючи вищезазначене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] боргу за розпискою в сумі 78000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved