Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

22 травня 2017 року, до суду звернулася представниця заявників з вказаною заявою, в якій зазначила, що [PERSON], [INFO] є інвалідом ІІ групи безстроково згідно акту огляду МСЕК від 04.01.1987 р. та з 11.03.2010 р. по сьогодні знаходиться на повному державному утриманні у Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті з діагнозом «легка розумова відсталість». При чому, хворий [PERSON] контактно доступний, на запитання відповідає неповністю, складно, мова фразова, словарний запас обмежений, мислення правильне, читати та писати не вміє, емоційно не урівноважений, легко роздратується, має низький запас знань та уявлень, під керівництвом інструктора приймає участь у трудотерапії до догляду за худобою. Представниця заявників стверджує у заяві, що на сьогодні, згідно виписки з історії хвороби, стан здоровя [PERSON] значно покращився, а тому, посилаючись на ч. 1 ст. 42 ЦК України, просить суд, поновити цивільну дієздатність останнього. В судове засідання представниця заявників не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, надавши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свої вимоги та проханням про слухання справи за її відсутності (а.с. 12,13,25). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Пунктом 1 частини 2 статті 234 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно приписів ст. 238 ЦПК України у заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи повинні бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, поставила себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище. Статтею 42 ЦК України передбачено, що за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно ч. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 28.03.1972 р. «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» - від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. В справах про визнання громадян обмежено дієздатними такими даними можуть бути акти міліції і громадських організацій, рішення товариських судів та інші докази, які підтверджують факти зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також, що громадянин ставить себе і свою сім`ю в тяжке матеріальне становище. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є інвалідом ІІ групи безстроково згідно акту огляду МСЕК від 04.01.1987 р. та з 11.03.2010 р. по сьогодні знаходиться на повному державному утриманні у Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті з діагнозом «легка розумова відсталість». При чому, хворий [PERSON] контактно доступний, на запитання відповідає неповністю, складно, мова фразова, словарний запас обмежений, мислення правильне, читати та писати не вміє, емоційно не урівноважений, легко роздратується, має низький запас знань та уявлень, під керівництвом інструктора приймає участь у трудотерапії до догляду за худобою. Представниця заявників стверджує у заяві, що на сьогодні, згідно виписки з історії хвороби, стан здоровя [PERSON] значно покращився. При чому, рішенням Балтського райсуду Одеської області від 20.10.2005 р. [PERSON] був визнаний недієздатним та та над ним призначено опікуном директора Балсткьго ПНБІ [PERSON] (а.с. 5-9). Ухвалою суду від 07.07.2017 р. по даній справі була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та на вирішення експертів поставлені питання : чи страждає [PERSON], [INFO] хронічним, стійким психічним захворюванням ? та якщо він страждає хронічним, стійким розладом, то чи здатний він усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними ? 12.10.2017 р. до суду був направлений висновок судово-психіатричної експертизи № 97 від 30.08.2017 р. КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», відповідно до якого, [PERSON], [INFO] страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «легкої розумової відсталості із значної емоційно-вольовою нестійкістю, соціально-трудовою дезадаптацією, що потребує медичної корекції», що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 17-21). Тобто, на сьогоднішній день, хворий [PERSON] є хворою людиною з вищевказаним діагнозом, стан його здоровя не поліпшився і не покращився, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує подальшого лікування в умовах Барабойського психоневрологічного будинку-інтернату. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, передбачені ст.ст. 57-60 ЦПК України про те, що на сьогодні, згідно виписки з історії хвороби, стан здоровя [PERSON] покращився або докази його видужання чи значного поліпшення психічного стану та поновлення здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому в задоволенні заяви слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed