Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

22.02.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим № 15374 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором № б/н від 27.01.2012 в сумі 242 134 грн. 54 коп. Позивач свою позицію обґрунтовує тим, що 27.01.2012 між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено Договір № б/н, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 29.10.2014 Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення за результатами розгляду позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2012 в розмірі 32 388 грн. 44 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 323 грн. 88 коп. 15.01.2015 відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 46100741 на підставі виконавчого листа № 369/10360/14-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 32 712 грн. 32 коп., виданого 10.12.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області. Позивач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2012, встановленої рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 369/10360/14-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 32 712 грн. 32 коп., а саме у розмірі 15 000 грн. У подальшому Позивач отримав лист державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабайджиської Оксани Сергіївни, в якому містилася постанова про відкриття виконавчого провадження № 55586973 від 22.01.2018 відносно [PERSON] на підставі виконавчого напису № 15374, виданого 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2012 у сумі 242 134 грн. 54 коп. Позивач вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» без достатніх правових підстав звернувся за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус безпідставно та з грубим порушенням низки вимог чинного законодавства України його вчинив, оскільки документи надані нотаріусу не давали нотаріусу можливості встановити безспірність заборгованості Позивача перед Відповідачем. Також у документах, наданих нотаріусом, відсутня засвідчена відповідачем виписка з рахунка позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою відповідача про непогашення заборгованості, що є порушенням ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Також позивач стверджує про подвійне стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за період часу з 09.10.2012 до 31.08.2014, оскільки заборгованість за тілом кредиту та за процентами, нарахованими за цей період, були стягнуті рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2014, ухваленим у цивільній справі № 369/10360/14-ц, яке набрало законної сили. При цьому нотаріусу була надана лише Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що не є кредитним договором, а є тільки частиною кредитного договору. Отже, позивач вважає, що приватний нотаріус Швець Р.О. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат», тому позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. Відповідач позов не визнав та 11.04.2019 через свого представника надав суду відзив. Позиція обґрунтована тим, що відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений законом строк відповідно до умов договору та вимог закону. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки сторін учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів для його вчинення. При цьому нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Оскільки з виконавчого напису вбачається, що період за який провадиться стягнення є з 27.01.2012 до 31.07.2017, а виконавчий напис вчинений 10.10.2017, отже в межах трирічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Водночас передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строк давності вчинення нотаріального напису за своєю правовою природою не є позовною даністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав. Посилання позивача на положення ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України є безпідставним. Отже відповідач вважає, що банк звернувся до нотаріуса з документами, які підтверджують безспірність заборгованості позивача та у строки, визначені ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Ухвалою суду від 26.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 29.03.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно з якою позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 15374 від 10.10.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2012 року в сумі 242 134 грн. 54 коп. Ухвалою суду від 01.04.2019 заяву позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 15374 від 10.10.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2012 року в сумі 242 134 грн. 54 коп. Позивач та представник позивача до суду не з`явилися. Представник позивача подав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача до суду не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Києво-Святошинський ВДВС ГТУЮ у Київській області та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, процесуальним правом на подання пояснень щодо позову чи відзиву не скористалися. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27.01.2012 між Лукашевичем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір, за яким позивач отримав кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 процентів річних за користування кредитом, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитом. Рішенням Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». 29.10.2014 Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення у цивільній справі № 369/10360/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2012 у розмірі 32 388 грн. 44 коп., та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 323 грн. 88 коп. Заборгованість, що стягнута з [PERSON] за вказаним рішенням суду складалася із заборгованості за кредитом - 23 018 грн. 04 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом - 6 926 грн. 49 коп., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом - 425 грн. 41 коп. та штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 518 грн. 50 коп. - штраф (процентна складова). Ця заборгованість нарахована за період з 09.10.2012 до 31.08.2014. 15.01.2015 відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрив виконавче провадження № 46100741 на підставі виконавчого листа № 369/10360/14-ц, виданого 10.12.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 32 712 грн. 32 коп. На виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого у цивільній справі № 369/10360/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором [PERSON] здійснив часткове погашення заборгованості у розмірі 15 000 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.529381789.1 від 31.03.2016 на суму 5 000 грн., квитанцією № 0.0.555578835.1 від 20.05.2016 на суму 5 000 грн., квитанцією № 0.0.529381789.1 від 03.06.2016 на суму 5 000 грн. 10.10.2017 Швець Р.О. , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу вчинив виконавчий напис, згідно з яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2012. строк за яким проводиться стягнення - 2012 днів, а саме з 27.01.2012 до 31.07.2017. Сума, що підлягає стягненню, складає 239 134 грн. 54 коп. з урахуванням: -заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 20 000,00 грн. -заборгованість за відсотками у розмірі - 205 870,99 грн. -заборгованість з пені та комісії у розмірі 1 400,00 грн. -заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. -заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 11 363,55 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3 000,00 грн. Виконавчий напис здійснений на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.09.2017, додатками до якої додані: -копія Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.01.2012. -копія розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.01.2012, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 31.07.2017. -копія письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 27.01.2012. -копія списку згрупованих поштових відправлень: пріоритетних листів з оголошеною цінністю поданих в поштомат - ЦПЗ № 1 ДД УДППЗ, згідно з яким 07.09.2017 [PERSON] було направлено пріоритетний лист. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка Іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з Переліком документів, для одержавлення виконавчого напису кредитором додаються наступні документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Документи, які підтверджують заборгованість мають відповідати вимогам, встановленим для бухгалтерських документів, на підставі яких відповідно до закону обліковується заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Також на підставі ч. 4, 5 ст. 9 зазначеного Закону господарські операції відображуються у облікових регістрах. Аналогічні положення містяться у п. 2.1.1. та 2.1.2. Положення «Про організацію бухгалтерського обліку та звітності у банках України», затвердженого Постановою НБУ № 566 від 30.12.1998 р. Таким чином, лише первинні документи та облікові регістри є доказами, які можуть підтвердити наявність безспірної заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості, розрахунок заборгованості, розмір невиконання зобов`язань за кредитним договором у виконавчому написі зроблено АТ КБ «Приватбанк» одноособово відповідно до розрахунку заборгованості, підписаного представником відповідача, при цьому до матеріалів заяви на вчинення виконавчого напису не долучено виписки по рахунку [PERSON] та кредитного договору у повному обсязі, тому не відомими є підстави визнання нотаріусом кредитного боргу безспірним. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки розмір боргових зобов`язань позивача перед ПАТ КБ «Приватбанк», який визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим випискою по рахунку позивача за Кредитним договором № б/н від 27.01.2012, що є порушенням вимоги п. 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5. Крім того, згідно зі ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.01.2012 ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» Договір про надання банківських послуг. Як встановлено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2014, ухваленого у цивільній справі № 369/10360/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, що набрало законної сили, та згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки та відповідно до Тарифів по престижним карткам Visa строк дії картки вставлено 2 роки. За таких обставин суд доходить висновку, що термін виконання зобов`язання у [PERSON] закінчився через два роки після встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, тобто 27.01.2014, та саме з цього моменту в банку виникло право вимоги за кредитним договором, а відповідно і право на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, однак банк звернувся до нотаріуса із зазначеною заявою лише в жовтні 2017 року, з пропуском строку, зазначеного у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи, що банк звернувся до нотаріуса з пропуском строку для вчинення виконавчого напису, то оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням діючого законодавства. Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що строк для вчинення виконавчого напису слід відраховувати з дня закінчення нарахування заборгованості банком, оскільки це суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також суд відхиляє доводи відповідача щодо незастосування позовної давності до спірних правовідносин та відмінності за своєю правовою природою строку давності вчинення виконавчого напису та позовної давності, оскільки обставини позову не містять посилань на позовну давність та необхідність її застосування. Позивач не обґрунтовує позовні вимоги необхідністю застосування позовної давності під час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2014, ухваленого у цивільній справі № 369/10360/14-ц, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2012, яка утворилася станом на 31.08.2014. Згідно з позовною заявою та розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, на підставі яких ухвалено рішення у цивільній справі № 369/10360/14-ц встановлено, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» були стягнуті заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період часу з 09.10.2012 до 31.08.2014. Водночас оспорюваним виконавчим написом стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за процентами користування кредитними коштами за період часу з проводиться за період з 09.10.2012 до 31.07.2017. Тобто має місце подвійне стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за період часу з 09.10.2012 до 31.08.2014, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України, згідно з якою «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення». За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. За положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved