Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

23.02.2017 року [PERSON] звернулась з даним позовом до суду та просить розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути заборгованість по орендній платі. Позов мотивований тим, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого 07 квітня 2003 року Хмільницькою районною державною адміністрацією позивачу належить на праві приватної власності, земельна ділянка площею 3,2031 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Вказану земельну ділянку позивач, відповідно до договору оренди укладеного з відповідачем 03.03.2011 року та зареєстрованому відділом Держкомзему, передала в оренду строком на 10 років. Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 вказаного договору оренди, відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату за кожен рік користування земельною ділянкою в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року. Пунктом 4.2 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахування індексації на дату її виплати. Відповідно до даних розрахунків заборгованість по орендній платі становить: за 2014 рік - 3356,25 грн., за 2015 рік - 5297,39 грн., за 2016 рік - 284,27 а всього 8937,91 грн. Заборгованість з врахуванням 3% річних та індексу інфляції за час прострочення становить: за 2014 рік - 5427,06 грн., за 2015 рік - 6113,19 грн. Всього за 2014-2016 роки заборгованість складає 11824,52 грн. Враховуючи не виплату орендної плати в повному обсязі за вищевказані роки невиконанням відповідачем умов законодавства та умов договору позивач просить розірвати договори оренди земельної ділянки від 03.03.2011 року та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 11824,52 грн., а також судові витрати. 15.03.2017 року на адресу суду від відповідача надійшло письмове заперечення проти позову в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що відповідач фактично виплатив позивачу орендну плату в розмірі 11400 грн., таким чином заборгованість по виплаті орендної плати за 2014 та 2015 рік складає 8937,91 грн. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, оскільки відповідач частково виплачував орендну плату, тому він вважає, що систематичності несплати немає. Також відповідач зазначає, що в п. 4.7 Договору встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки визначені цим договором, справляється пеня в розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за період, за який нараховується пеня, відповідач вважає, що не можна одночасно застосовувати штраф, пеню та 3% річних з інфляційними витратами за одне порушення грошового зобов'язання, оскільки вважає, а тому просить відмовити в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява в якій він просить розглянути справу за його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Поділля Агроінвест» надав суду заяву із проханням розглядати справу у його відсутність та зазначає, що позов в частині стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 8937,91 грн. визнає в повному обсязі, в решті позовних вимог просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до державного акту на право власності на землю [NUMBER] виданого 07 квітня 2003 року Хмільницькою районною державною адміністрацією позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,2031 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Вищевказану земельну ділянку позивач згідно договору оренди земельної ділянки укладеного 03 березня 2011 року та зареєстрованого 09.06.2011 року Відділом Держкомзему у Хмільницькому районі Вінницької області за № 052480004001345 передав в оренду строком на десять років ЗАТ «Поділля» правонаступником якого в процесі реорганізації є ТОВ «Поділля Агроінвест». Стаття 629 ЦКУ встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦКУ зобов'язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Відповідно до п. в ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до п. 4.1. та 4.3. Договору оренди землі відповідач зобов'язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 31 грудня кожного року. Однак в порушення умов договору відповідач систематично ухилявся від виплати орендної плати в розмірі зазначеному в договорі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за : за 2014 рік - 3356,25 грн., за 2015 рік - 5297,39 грн., за 2016 рік - 284,27 а всього 8937,91 грн. Відповідно до Ухвали Колегії суддів судової палати у цивільних і кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 15.02.2017 року, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до Правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 146цс12, систематичність несплати орендної плати є підставою для розірвання договору оренди. У відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Твердження відповідача про те, що інфляційні витрати та 3% річних є видом забезпечення зобов'язання і не може застосовуватись разом з пенею є хибним, оскільки позивачем не ставиться питання про стягнення з відповідача неустойки. Разом з тим відповідно до постанови Верховного суду України від 06.06.2012 року № 6-49 цс 12, зазначено, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Отже, правова позиція Верховного суду України є такою, що у разі невиконання грошового зобов'язання одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2ст. 625 ЦК України, так і норми ст. ст. 549-550 ЦК України. Таким чином у зв'язку з несвоєчасним виконання грошових зобов'язань відповідач має сплатити: по заборгованості за 2014 рік - 3% річних за два роки в сумі 201,38 грн. (3356,25 х 3%х 2 роки = 201,38); по заборгованості за 2015 рік - 3% річних за один рік в сумі 158,92 грн. (5297,39 х 3%х 1 рік = 158,92). Разом з цим по заборгованості за 2014 рік - знецінення боргу в зв'язку з інфляцією (індекс інфляції за 2015 рік становить 143,3%) складає 1869,43 грн. (3356,25 х((143,3%+112,4%)-100) -3356,25 = 1869,43); по заборгованості за 2015 рік - знецінення боргу в зв'язку з інфляцією (індекс інфляції за 2016 рік 112,4%) становить 656,88 грн. (5297,39 х112,4%) -5297,39 = 656,88). Отже заборгованість з врахуванням 3% річних та індексу інфляції за час прострочення становить: 2014 рік - 5427,06 грн. (3356,25 +201,38 +1869,43 =5427,06); за 2015 рік - 6113,19 грн. (5297,39 +158,92 +656,88 =6113,19). Всього за 2014-2016 роки заборгованість складає 11824,52 грн. (5427,06 + 6113,19 + 284,27=11824,52). Враховуючи викладене, наявні підстави, передбачені ч. 4 ст. 174 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджений розмір судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved