Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

22 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з позовом Фізичної особи\~підприємця [PERSON] \~про припинення\~трудових відносин. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 06.06.2011 року між нею та ФОП [PERSON] укладено трудовий договір, згідно з яким позивача прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів. Договір зареєстровано у Маріупольському міському центрі зайнятості. На ФОП [PERSON] позивач працювала до 03.03.2012 р. та була звільнена з посади за п.1 ст.38 КЗпП України, однак, інформації та відповідної звітності відповідач, щодо припинення із позивачем трудових відносин до центру зайнятості не подало у встановленому законом порядку. Позивач не має можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку і працевлаштуватися на законних підставах або звернутись до міського центру зайнятості за працевлаштуванням. Тому позивач вимушена звертатись з позовом до суду, оскільки рішення суду про припинення дії трудового договору є підставою для зняття такого договору з реєстрації в центрі зайнятості. Ухвалою від 24 лютого 2021 року вищевказаний позов було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилась. Про дату, час і місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відзив на адресу суду не надіслала. Представник третьої особи Волошина Т.В., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась, надала заяву про слухання справи в її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначив у відповідній заяві. Суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних доказів з винесенням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, прийшов до наступних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 06 червня 2011 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір, згідно з яким позивач була прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів, що підтверджується копією трудового договору, засвідчено Маріупольським міським центром зайнятості. На теперішній час відмітки про припинення вищезазначеного трудового договору та зняття його з реєстрації у єдиній інформаційно-аналітичній системі немає, що перешкоджає позивачу стати на облік у центрі зайнятості за місцем проживання, оскільки позивач на даний час вважається зайнятою особою. Відповідно до ст. 24 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. В силу ст. 24-1 КЗпП України у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони повідомляють центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Із змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 1 ч.1ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Згідно з п. 2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України за N 260 від 08.06.2001 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 р. за N 554/5745 (в редакції на час виникнення правовідносин), укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Відповідно до п. 4 вказаного Порядку відповідальна особа центру зайнятості в день подання фізичною особою трудового договору реєструє його у книзі реєстрації трудових договорів за встановленою формою, що додається. Трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі, і ставиться дата його реєстрації. На підставі запису про реєстрацію трудового договору, зробленого в книзі, відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис (п.5 Порядку). Згідно з п. 6 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору відповідний запис (п. 7 Порядку). З матеріалів справи вбачається, що на час припинення трудового договору, укладеного між сторонами у справі, роботодавець в порушення вимог Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, не сповістив державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір, про дату і підстави його припинення, в результаті чого вказаний трудовий договір не був знятий з реєстрації, що перешкоджає позивачу скористатися правом на отримання допомоги по безробіттю. Таким чином право позивача було порушено відповідачем, в зв`язку з чим трудовий договір, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] необхідно визнати припиненим, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Разом з тим, у задоволені позовних вимог в частині зобов`язання Маріупольського міського центру зайнятості зняти вказаний трудовий договір з реєстрації необхідно відмовити, оскільки вказана особа не є відповідачем у справі. Крім того, рішення суду, про припинення дії трудового договору є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації у Маріупольському міському центрі зайнятості, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 грн, який був сплачений позивачкою при зверненні до суду.

Outcome: partial