Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

23 травня 2018 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування прозову [PERSON] посилався на те, що з 27 січня 2001 року з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області за актовим записом № 14. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини протягом останніх семи років погіршилися, що призвело до фактичного їх припинення. Спільне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутнє взаєморозуміння, на підставі чого виникали сварки, які призвели до того, що вони стали чужими людьми. Ухвалою судді Малинського районного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року відкрито провадження у справі. 04 липня 2018 року ухвалою Малинського районного суду Житомирської області задоволено клопотання відповідача, надано сторонам строк для примирення терміном чотири місяці до 04 листопада 2018 року. Відповідно до ухвали Малинського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2018 року справу за клопотанням відповідача передано за підсудністю за місцем реєстрації [PERSON] до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2018 року відкрито провадження у справі. 14 червня 2019 року відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області про відкриття провадження. Справу направлено до Дніпровського апеляційного суду. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року залишено без змін. Позивач в судовому засіданні 15 листопада 2019 року позов підтримав, просив задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явився, проте звернувся до суду з письмовою заявою в якій просить цивільну справу за його позовом розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Просить врахувати, що Малинським районним судом Житомирської області їм вже надавався строк на примирення терміном чотири місяці, проте відповідач не вживала жодних заходів для примирення, а навпаки вчиняла протиправні дії відносно позивача та майна, яким він користується. Вказав на те, що створив нову сім`ю, проживає та веде спільне господарство з іншою жінкою, має з нею спільного малолітнього сина (а.с.89). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Неодноразово зверталась до суду з письмовими заявами про відкладення розгляду справи, повторне надання сторонам строку для примирення. Не згодна на розірвання шлюбу, вважає, що сім`я не розпалася, причин для розірвання шлюбу вказаних у позовній заяві немає, розлучення матиме негативні наслідки для сина, який закінчує школу та вступає до вищого навчального закладу. Надіслала суду заяву в якій просить суд застосувати будь-яку з підстав: відкласти розгляд справи до вирішення справи Касаційним цивільним судом, перенесення слухання на січень-лютий 2020 року, передачу справи за підсудністю до Малинського районного суду Житомирської області, передати справу за підсудністю до Адрушівського районного суду Житомирської області або при винесенні рішення зобов`язати позивача надати своє бачення вирішення питання з дітьми, вирішити питання утримання та виховання дітей в ході слухання справи про розірвання шлюбу, проте не надає обґрунтування для їх застосування судом. Позивач звернувся до суду в травні 2018 року, будь-які розумні строки розгляду справи сплили, а тому у відповідності до\~ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, вирішив заочно розглядати справу на підставі доказів, що є у справі. Згідно з ч.4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Сторони 27 січня 2001 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області за актовим записом № 14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього на момент ухвалення рішення сина - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Заходи з примирення подружжя, вжиті судом, результату не досягли. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно до п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відмічено, що зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст. 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує його добровільний характер. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право надалі іменуватися ним після розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3\~ст.115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини не поновлювали, позивач створив нову сім`ю, а тому суд у відповідності до\~ст.112 СК України, прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи викладене,

Outcome: approved