Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

22.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , 3-я особа: [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначено, що 25 січня 2019 р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (далі-Договір від 25.01.2019 р.) На умовах передбачених Договором від 25.01.2019 р. [PERSON] отримав у позивача в безвідсоткову позику грошові кошти у розмірі 2 073 397, 37 грн. (далі - Сума позики) готівкою. У відповідності до п. 4.1 Договору від 25.01.2019 р., [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму позики позивачу готівкою, не пізніше ніж 25.02.2019 р. При цьому, п.п. 2.2.2, п. 2.2 Договору від 25.01.2019 р. передбачено право позичальника - [PERSON] на дострокове повернення суми позики. Крім того, п. 4.2 Договору передбачено,, що Сума позики може бути за погодженням із позикодавцем - позивачем у справі повернута у безготівковому порядку, а також іншим не забороненим законом шляхом. 22 лютого 2019 р. за усним погодженням позивача в рахунок повернення грошових коштів за договором позики між позивачем та [PERSON] укладено договір про часткове відступлення права вимоги (далі - Договір від 22.02.2019 р.) На умовах передбачених договором від 22.02.2019 р. [PERSON] - Первинний кредитор частково відступив, а позивач - Новий кредитор частково прийняв на себе право вимоги, що належить Первинному кредитору - [PERSON] за договором позики від 29.01.2014 р. (далі - Договір від 29.01.2014 р.) укладеним між Первісним кредитором - [PERSON] та [PERSON] (далі - Відповідач), у розмірі 74 618,80 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімнадцять) доларів США, 80 центів, що в еквіваленті складає 2 073 397,37 грн. за курсом НБУ - 27,786528 грн. за 1 (один) долар США. Факт укладення між [PERSON] та Відповідачем Договору від 29.01.2014 р. підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 29.01.2014 p., у відповідності до якої відповідач отримав в борг у [PERSON] 75 000,00 доларів США, що станом на 29.01.2014 p., еквівалентно 599 475,00 грн. за курсом НБУ - 7,993 грн. за 1 долар. Згідно п. 1, ч. 1, ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за Договором від 22.07.2019 р. до позивача, як Нового кредитора від Первісного кредитора - [PERSON] перейшло право вимоги до боржника - Відповідача у справі за Договором від 29.01.2014 р. у розмірі 74 618,80 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімнадцять) доларів США, 80 центів, що в еквіваленті складає 2 073 397,37 грн. за курсом НБУ - 27,786528 грн. за 1 (один) долар США. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. 04 березня 2019 р. позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення частини суму позики та вимагав у останнього повернути позивачу частину отриманої позики за Договором від 29.01.2014 р. у розмірі 74 618,80 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімнадцять) доларів США, 80 центів, що в еквіваленті складає 2 073 397,37 грн. за курсом НБУ - 27,786528 грн. за 1 (один) долар США протягом 30 (тридцяти) днів з моменту отримання цієї вимоги. 19 березня 2019 р. лист з наведеною вимогою було повернуто на адресу позивача внаслідок закінчення встановленого строку зберігання (за не запитом), в зв`язку з чим позивач змушений звернутися із цим позовом до суду. Крім того, у відповідності до п.2.2 Договору від 22.02.2019 р. [PERSON] на адресу відповідача надіслано письмове повідомлення про часткове відступлення права вимоги за договором від 29.01.2014 p., після чого відповідні докази такого повідомлення представлені [PERSON] позивачу, що підтверджується підписом позивача про отримання таких доказів на відповідному повідомленні, які додаються до цього позову. Згідно ч. 6 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Таким чином, позивач на підставі п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, звертається до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права, оскільки відповідач свого обов`язку про повернення позивачу частини суми позики у розмірі 2 073 397,37 грн., добровільно безпідставно не виконує. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ) суму у розмірі 2 073 397,37 грн. Судовий збір покласти на [PERSON] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 24 вересня 2019 року на 09 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 20.02.2020 року на 10 год. 00 хв. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести розгляд справи у заочному режимі та ухвалити по справі рішення на підставі наявних у справі доказах. У судовому засіданні третя особа [PERSON] просив позов [PERSON] задовольнити. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 січня 2019 р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. На умовах передбачених договором позики від 25.01.2019 р. [PERSON] отримав у позивача в безвідсоткову позику грошові кошти у розмірі 2 073 397, 37 грн. готівкою. У відповідності до п. 4.1 договору позики від 25.01.2019 р., [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму позики позивачу [PERSON] готівкою, не пізніше ніж 25.02.2019 р. П.п. 2.2.2, п. 2.2 договору позики від 25.01.2019 р. передбачено право позичальника - [PERSON] на дострокове повернення суми позики. Крім того, п. 4.2 Договору передбачено,, що сума позики може бути за погодженням із позикодавцем - позивачем у справі повернута у безготівковому порядку, а також іншим не забороненим законом шляхом. 22 лютого 2019 р. за усним погодженням позивача [PERSON] в рахунок повернення грошових коштів за договором позики між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір про часткове відступлення права вимоги. На умовах передбачених договором про часткове відступлення права вимоги від 22.02.2019 р. третя особа [PERSON] - Первинний кредитор частково відступив, а позивач [PERSON] - новий кредитор частково прийняв на себе право вимоги, що належить Первинному кредитору - [PERSON] за договором позики від 29.01.2014 р. укладеним між Первісним кредитором - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , у розмірі 74 618,80 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімнадцять) доларів США, 80 центів, що в еквіваленті складає 2 073 397,37 грн. за курсом НБУ - 27,786528 грн. за 1 (один) долар США. Факт укладення між третьою особою [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору позики від 29.01.2014 р. підтверджується власноручно написаною відповідачем [PERSON] розпискою від 29.01.2014 p., у відповідності до якої відповідач [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 75 000,00 доларів США, що станом на 29.01.2014 p., еквівалентно 599 475,00 грн. за курсом НБУ - 7,993 грн. за 1 долар. Згідно п. 1, ч. 1, ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за Договором від 22.07.2019 р. до позивача [PERSON] , як Нового кредитора від Первісного кредитора - третьої особи [PERSON] перейшло право вимоги до боржника - відповідача [PERSON] у справі за договором позики від 29.01.2014 р. у розмірі 74 618,80 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімнадцять) доларів США, 80 центів, що в еквіваленті складає 2 073 397,37 грн. за курсом НБУ - 27,786528 грн. за 1 (один) долар США. 04 березня 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із вимогою про повернення частини суми позики та вимагав у останнього повернути йому частину отриманої позики за договором позики від 29.01.2014 р. у розмірі 74 618,80 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімнадцять) доларів США, 80 центів, що в еквіваленті складає 2 073 397,37 грн. за курсом НБУ - 27,786528 грн. за 1 (один) долар США протягом 30 (тридцяти) днів з моменту отримання цієї вимоги. 19 березня 2019 р. лист з наведеною вимогою було повернуто на адресу позивача [PERSON] внаслідок закінчення встановленого строку зберігання (за не запитом). Крім того, у відповідності до п.2.2 договору про часткове відступлення права вимоги від 22.02.2019 р. третьою особою [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надіслано письмове повідомлення про часткове відступлення права вимоги за договором позики від 29.01.2014 p.. До теперішнього часу [PERSON] сума боргу у розмірі 2073397,37 грн. [PERSON] не повернута. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до вимог, які звичайно пред`являються. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Вказані обставини підтверджені письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: копією паспорту позивача [PERSON] та довідки про внесення відомостей до ЄДДР; копією розписки від 29.01.2014 р.; копією договору позики від 25.01.2019 р.; копією договору про часткове відступлення права вимоги від 22.02.2019 р. та акту від 22.02.2018 р.; копією вимоги від 04.03.2019 р. із доказами направлення на адресу відповідача [PERSON] та докази повернення листа із вимогою від 04.03.2019 р. на адресу позивача [PERSON] ; копією повідомлення третьої особи [PERSON] із доказами направлення на адресу відповідача [PERSON] ; копією повідомлення третьої особи [PERSON] позивачу [PERSON] ; інформацією із сайту НБУ по офіційних курсах валют станом на 29.01.14 р. та 25.01.2019 р. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 2-3 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем [PERSON] не виконані зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved