Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

23 грудня 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2002 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований в Відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 327. Від спільного життя з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося. В сім'ї немає взаємопорозуміння, виникають сварки. Відповідач пред'являє необґрунтовані претензії, вона перебуває в стані постійного стресу. З липня 2013 року спільне господарство вони не ведуть, подружні стосунки між ними припинені. Тому, вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала повністю, просила задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі заочне рішення. В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. ст. 169, 197 ЦПК України у відсутність сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.8), 25 грудня 2002 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 327. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до Ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 Ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до Ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року суд не може примушувати жити подружжя однією сім'єю, якщо хоч одна із сторін цього не бажає. Судом встановлено, що разом сторони не проживають, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки між ними припинені з липня 2013 року, відновлювати їх позивач не бажає. Від надання судом строку на примирення відмовилася. Позивач наполягала на розірванні шлюбу. Фактично сім'я більш не існує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved