Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

22 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідачки суму грошових коштів у розмірі 170000 грн. в якості переданого авансу за будинок, суму судового збору у розмірі 1700 грн.. В обгрунтування позову, який уточнено щодо вартості будинку, посилалася на те, що між нею та відповідачкою домовлено про укладення договору купівлі-продажу будинку, що знаходиться в [ADDRESS] в розстрочку у зв`язку з чим позивачка передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 170000 грн., як аванс за будинок вартість якого становить 270000 грн.. Позивачка в зазначеному будинку почала ремонтні роботи, а 1 жовтня 2020 року її вигнали з будинку, змінили замки та виплачені кошти їй не повернули. Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов в якому позовні вимоги [PERSON] не визнала, оскільки вважає, що між нею та первісною позивачкою було досягнуто домовленості про купівлю-продаж будинку, що знаходиться в [ADDRESS] за ціною 280000 грн, яку було погоджено з [PERSON] та останньою було сплачено завдаток в розмірі 130000 грн, а решту коштів 150000 грн [PERSON] зобов`язувалася сплатити при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу будинку, але не пізніше 01.11.2018 року в зв`язку з чим їй було передано ключі від будинку. На вказану дату крім завдатку в розмірі 130000 гривень [PERSON] іншу частину коштів за будинок не сплатила та почала ухилятися від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку, а згодом відмовилася від його купівлі і вимагала повернення сплаченого нею завдатку. На думку [PERSON] порушення зобов`язання сталося з вини боржника тому завдаток залишається у кредитора відповідно до вимог ч. 1 ст. 571 ЦК України. Представником відповідачки за зустрічним позовом адвокатом Власенко О.С. надано відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якого позивачка за первісним позовом не погодилась з викладеними обставинами в зустрічному позові, оскільки вважає, що договір купівлі-продажу не було виконано у зв`язку з діями позивачки за зустрічним позовом, а передані кошти відповідно до ст. 570 ЦПК України є авансом. Окрім того, вважає, що вимоги зустрічного позову в частині відшкодування майнової та моральної шкоди не підтверджені належними доказами. Ухвалою суду від 17.02.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17.03.2021 року прийнято зустрічний позов до спільного провадження та здійснено перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні 27.09.2021 року позивачка [PERSON] свої позовні вимогидо [PERSON] про стягнення суми авансу підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснила, що домовленість була про купівлю будинку за 270000 гривень в смт Катеринопіль, стара назва [ADDRESS], на даний час [ADDRESS] . В судові засіданні 09.09.2021 року та 27.09.2021 року відповідачка по первісному позову та позивачка по зустрічному позову [PERSON] , будучи належним чином сповіщена про час та місце судового засідання шляхом направлення викликів поштою, повторно не з`явилася, будь яких заяв та повідомлень до суду від неї не надходило. За клопотанням позивачки [PERSON] суд ухвалою від 27.09.2021 року у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишив без розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку з повторною неявкою позивача до суду. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Позивачка щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 27.09.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити в справі заочне рішення. Вислухавши учасника справи, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] належить будинок в [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 21.09.2006 року. Відповідно до копії розписки від 26.05.2017 року [PERSON] отримано від [PERSON] кошти в сумі 130000 грн за будинок, який розташований в [ADDRESS] , в зв`язку з чим [PERSON] зобов`язується підписати договір купівлі-продажу після сплати залишку суми в розмірі 140000 грн. Відповідно до копії розписки від 26.05.2017 року [PERSON] зобов`язується віддати [PERSON] до листопада 2018 року кошти в розмірі 140000 грн. за будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Крім того, на вказаній копії розписки 11.01.2019 року зазначено про отримання [PERSON] ще 40000 гривень. З пояснень [PERSON] , наданих в судовому засіданні, судом встановлено, що зазначені кошти передавалися нею в рахунок оплати за вказаний будинок, що не оспорюється відповідачкою, доказів протилежного суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти у розмірі 170000 грн. Як слідує з пояснень позивачки основний договір купівлі-продажу спірного будинку між сторонами укладено не було. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання. Поняття завдатку визначено у статті 570 ЦК України, відповідно до положень якої завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У розумінні поняття завдатку, такий виконує наступні функції: 1) платіжну, яка полягає у тому, що завдаток видається у рахунок належних з боржника за договором платежів (тобто, завдаток є частиною суми, яку боржник зобов`язаний сплатити кредитору за основним договором; 2) забезпечувальну, яка проявляється в тому, що видача завдатку стимулює боржника до належного виконання основного зобов`язання, оскільки у разі порушення забезпеченого завдатком зобов`язання з вини боржника завдаток залишається у кредитора (абз. 1 ч.1 ст. 571 ЦК); водночас стимулююча дія завдатку певною мірою спрямована і на кредитора, який у разі порушення основного зобов`язання з його вини повинен повернути боржникові завдаток і додатково сплатити суму у розмірі завдатку чи його вартості (абз. 2 ч.1 ст. 571 ЦК); 3) підтверджувальну, суть якої зводиться до того, що видача завдатку засвідчує факт укладення основного договору. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне. По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а є авансом. Договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, а тому передані грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем було передано [PERSON] грошові кошти у сумі 170000 грн. саме в якості авансу за продаж будинку. Оскільки договір між сторонами не укладався, продаж будинку не відбувся, договір щодо завдатку у належній формі не оформлено, відповідно, передані кошти не виконують забезпечувальну функцію, правові наслідки статті 571 ЦК України в даному випадку не застосовуються - а відтак сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, належні докази укладення між сторонами договору завдатку відсутні, а відтак позивачу необхідно повернути суму авансу у розмірі 170000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved