Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

23 березня 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 05 квітня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 04 травня 2018 року розгляд справи зупинено, у зв'язку з наданням сторонам строку для примирення у 6 місяців. 13.11.2018 року провадження у справі поновлено. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 червня 2012 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Між ними відбулись конфлікти, які залагодити не вдається. Тривалий час вони з відповідачем проживають окремо. На теперішній час вони стали зовсім чужими людьми. Тому вона прийшла до висновку, що збереження шлюбу суперечить її волі та інтересам, у зв'язку з чим просила їх шлюб розірвати. Крім того, вона зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає і надалі іменуватися шлюбним прізвищем «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Крім того, в заяві вона повідомила, що за час, наданий судом, примирення між ними не досягнуто, бажання розірвати шлюб у неї не зникло. Вона вважає, що перебування в шлюбі суперечить її інтересам, а тому на задоволенні позову та розірванні шлюбу вона наполягає /а.с.28/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що протягом наданого судом строку для примирення він намагався примиритися з позивачем, двічі з нею спілкувався, однак досягти примирення йому не вдалося. Разом з тим, він бажає зберегти сім'ю, так як вважає, що їх дитина повинна рости в сім'ї. Крім того, він як віруюча людина, не може погодитись на розірвання шлюбу, так як вони вінчалися в церкві. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 02 червня 2012 року Чорнянською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №4 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Сторонам судом надавався строк для примирення, однак примирення між ними не відбулось, вони проживають окремо. На думку позивача, збереження сім'ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім'ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати. Невизнання позову відповідачем не може бути прийняте судом до уваги, так як відповідно до ст.24 СК України шлюб має бути добровільним, примушування до шлюбу не допускається, а позивач на розірванні шлюбу наполягає. При цьому суд враховує бажання відповідача спілкуватися з дитиною та роз'яснює, що розірвання шлюбу не позбавляє його батьківських прав та обов'язків, щодо виховання дитини.

Outcome: approved