overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

23 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час мешкає та надалі буде мешкати з позивачем. На даний час сім'я фактично розпалася, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними, мешкають окремо, стосунки не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. До судового засідання позивач не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву про згоду з позовними вимогами і проханням розглянути справу за його відсутності. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 27 квітня 2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Стереня) [PERSON], про що зроблений актовий запис № 112 (а.с. 6). Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Спору про розподіл майна та місце проживання неповнолітньої дитини на даний час немає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав: сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб можливо розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

23 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. З кінця 2013 року відповідач втратив почуття поваги до дружини, з ініціативи відповідача між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхній син, що негативно впливало на його психічний стан та кожен раз спричиняло їй та їхньому сину душевні страждання. Останні три роки вони не спілкуються та не підтримують шлюбних відносин. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їхнім спільним інтересам як чоловіка та дружини, тим більше, що вони вже фактично разом не проживають. В позові позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити після розірвання шлюбу шлюбне прізвище Боровик. На попереднє судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач на попереднє судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та згодний на розірвання шлюбу. Наслідки визнання позову йому відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, а саме: ксерокопією паспорта позивача; свідоцтво про шлюб видане Виконкомом Осівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області серії 1-ТП № 070443 від 25.09.2010 року; ксерокопію ідентифікаційного номера позивача; ксерокопію свідоцтва про народження [PERSON] серії 1-ТП № 133413 від 24.11.2010 року, довідку Осівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області № 138 від 20.02.2017 року про те, що [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні матері; ксерокопію паспорта відповідача; ксерокопією ідентифікаційного коду відповідача, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав, свобод та інтересів, а тому, суд, має можливість, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалити на попередньому судовому засіданні рішення про задоволення позову, оскільки відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ч. 3 ст.105, ч.1 ст.10 СК України. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір. На підставі наведеного, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

23 лютого 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про судове засідання, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли. Тому у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд продовжив подальший розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 22 лютого 2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис №153. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Від примирення позивач в судовому засіданні відмовився, наполягаючи на розірванні шлюбу. Як пояснив в судовому засіданні позивач, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з серпня 2015 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як пояснив позивач. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

23 лютого 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про судове засідання, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли. Тому у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд продовжив подальший розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши думку позивача, її представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 29 липня 2005 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, про що складено актовий запис №701. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Від примирення позивачка в судовому засіданні відмовилась, наполягаючи на розірванні шлюбу. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з січня 2017 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як пояснила позивач. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

23 лютого 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Межевський р-н, смт. Межеве, вул. Миру, 3. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.02.2017р. об 11 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 22.02.2017р. об 11 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Межевського р-ну. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, напружена, інструкції не виконує. Негативістична. До чогось прислуховується. Іспитує слухові омани сприйняття імперативного змісту. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

23 лютого 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Липова, 18/603. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.02.2017р. о 09 год. 48 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 22.02.2017р. о 09 год. 48 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, злобна. Вважає себе «провидицей», каже, що її отруюють. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

23 лютого 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Роздільна, 15. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 23.02.2017р. о 04 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 23.02.2017р. о 04 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, негативістична. Побила свою собаку. Не їсть. Висловлює маячні ідеї відносини. Мислення паралогічне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, маячний сидром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

23 лютого 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., м. Синельникове, вул. Нова, 25. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.02.2017 р. об 11 год. 41 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 22.02.2017 р. об 11 год. 41 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Степця лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого усвідомленість не порушена. Напружений, тривожний. В розмову вступає неохоче. На запитання відповідає не по суті, мимо, після паузи. Голос гучний, роздратований. Розуміє, що знаходиться в лікарні, але плутає дати та дні неділі. Настрій знижений. Виражені симптоми занепокоєння та галюцинаторно-параноїдних переживань. Повідомляє, що «я всем тут устрою, мне говорят, что вы тут все меня хотите убить». Звучать маячні ідеї переслідування, відносини на адресу матері. Мислення паралогічне, непослідовне. Повністю свої хворобливі переживання не розкриває. Критика до свого стану формальна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

23 лютого 2017 року Краматорським міським судом Донецької області було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Космос-10», третя особа, без самостійних вимог голова правління Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Космос-10» [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеного рішення Позов [PERSON] до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Космос-10», третя особа, без самостійних вимог голова правління Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Космос-10» [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, через свого представника [PERSON], 06.03.2017р. подала апеляційну скаргу на нього. 20.03.2017р. Апеляційним судом Донецької області було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача [PERSON] 30.03.2017р. Апеляційним судом Донецької області було ухвалено повернути цивільну справу за позовом [PERSON] до ОСББ «Космос-10» до Краматорського міського суду Донецької області для ухвалення додаткового рішення у строк до 24.04.2017р. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які зазначили, що суд першої інстанції не прийняв рішення стосовно позовної вимоги щодо зобовязання відповідача ОСББ «Космос-10» надати відповідь їй або її представнику на заяву від 13.09.2016р., вважає, що по справі необхідно ухвалити додаткове рішення. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України та розяснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Так, у мотивувальній частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23.02.2017р. судом були оцінені надані сторонами докази щодо позовних вимог у частині зобовязання відповідача ОСББ «Космос-10» надати відповідь [PERSON] або її представнику на заяву від 13.09.2016р., а також заслухані пояснення сторін щодо цих позовних вимог, і суд прийшов висновку, що «системний аналіз зазначених доказів в їх сукупності дає підстави для висновку про те, що ОСББ «Космос-10» діяло у відповідності до вимог Закону України «Про інформацію», Закону України «Про звернення громадян» та надало відповідь на заяву [PERSON], а тому підстав для задоволення цієї частини позовних вимог суд не вбачає».

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

23 лютого 2017 року по вказаній цивільній справі було винесене рішення, яким позов [PERSON] до Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради, третя особа Професійна спілка «Організація працівників Адміністративно-технічного управління» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено. Разом з тим, суд при постановленні вказаного рішення, не вирішив питання щодо розподілу судових витрат. У судове засідання сторони по справі не з'явилися, про дату і час розгляду заяви в суді сповіщалися згідно діючого законодавства. У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення. Встановлено, що 23 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради, третя особа Професійна спілка «Організація працівників Адміністративно-технічного управління» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку постановлено рішення. Однак, згідно ст. 88 ЦПК України не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме, стягнення судового збору. Згідно п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру. Позов було задоволено повністю. Таким чином, оскільки дійсно в частині розподілення судових витрат не постановлено рішення суду, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення, в якому стягнути з Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради на користь держависудові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1920 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved