Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

22.12.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних послуг, 3% річних, інфляційних витрат та про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що між нею та відповідачем 07.08.2009 року у письмовій формі був укладений договір оренди житла квартири за адресою: [ADDRESS]. За умовами вказаного договору відповідач, як орендар, зобов'язувався вносити орендну плату в сумі 500 грн. на місяць та сплачувати вартість комунальних послуг, а саме: енергозабезпечення та газопостачання згідно показань лічильників. Відповідач орендував і фактично проживав у квартирі в період з серпня 2009р. по березень 2010року включно і порушив взяті на себе зобов'язання: не сплачував щомісячну орендну плату та вартість комунальних послуг і не надав доказів про щомісячну сплату орендної плати та комунальних послуг ( чеки, квитанції, зворотні розписки від позивача тощо), які б свідчили про відсутність у нього заборгованості перед нею по своєчасному внесенню плати за житло та комунальні послуги і оскільки відповідач не виконував договір та не оплачував їй належні по договору суми, тобто порушував умови договору, вона вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь заборгованість за енергозабезпечення та газопостачання за період з серпня 2009р. по березень 2010р. в сумі 1450,00грн., а також заборгованість за оренду квартири з серпня 2009 року по березень 2010 року в сумі 4000,00грн., суму з оплати комунальних послуг внаслідок інфляційних процесій з серпня 2009 року по березень 2010 року в розмірі 2018,78грн., 3% річних в сумі 605,33грн. з серпня 2009 року по березень 2010 року, а також відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000,00грн., заподіяну їй внаслідок несумлінного виконання відповідачем умов договору, а всього стягнути з відповідача на її користь загальну суму 13074,11грн. та поновити строк для звернення до суду для вирішення цього спору, справу просила розглянути за її відсутністю і не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с.66,69). Представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність і проти винесення судом заочного рішення не заперечував (а.с.67,69). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та перевіривши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 07.08.2009 року у письмовій формі був укладений договір оренди житла квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.14,47), за умовами якого відповідач, як орендар, зобов'язувався вносити орендну плату в сумі 500 грн. на місяць та сплачувати вартість комунальних послуг, а саме: енергозабезпечення та газопостачання згідно показань лічильників. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач орендував і фактично проживав в орендованій квартирі в період з серпня 2009 року по березень 2010 року включно (а.с.1,17) і порушив взяті на себе зобов'язання, тобто не сплачував щомісячну орендну плату та вартість комунальних послуг: енергозабезпечення та газопостачання і відповідно до претензії позивача [PERSON] направленої відповідачу [PERSON] сума фінансових претензій склала в розмірі 5250,00грн., а саме: орендна плата квартири - 4000,00грн. та вартість електроенергії і газу 1250,00грн. за період з серпня 2009 року по березень 2010 року (а.с.17). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, а ч.2 вказаної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату, а ст.764 цього Кодексу, передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач орендував і фактично проживав у квартирі з серпня 2009 року по березень 2010 року включно (а.с.1). Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Ст.61 ч.1 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В порушення цих вимог позивачем не надані докази, що вона є власником житла, яке здавала в оренду, а саме квартири [ADDRESS] та не надала докази щодо існування у неї (позивача) заборгованості по комунальним платежам, нарахованої за затвердженої тарифами відповідними організаціями, які надають послуги водо-, газо-, електропостачання та ін. та яка утворилася за час проживання відповідача у квартирі (рахунку, абонентські книжки), а надана нею претензія (а.с.17) не є таким доказом. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення окрім заборгованості також інфляційних витрат та 3% річних не підлягають задоволенню, а її посилання на положення ч.2 ст.625 ЦК України безпідставні. При цьому суд виходить з того, що правовідносини сторін виникли у зв'язку з укладенням договору оренди житла, а положення ч.2 ст.625 ЦК України застосовуються щодо грошових зобов'язань, які передбачають користування чужими грошовими коштами. В даному випадку позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] в користування не грошові кошти, а майно. Згідно положень ст.1 Закону України «Про індексація грошових доходів населення» від 03.07.1991року індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг, а ст.2 цього Закону встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних послуг, 3% річних, інфляційних витрат та про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2015 року за клопотанням позивача [PERSON] було відстрочено оплату судового збору за її позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних послуг, 3% річних, інфляційних витрат та про відшкодування моральної шкоди до ухвалення судового рішення у справі. Виходячи з положень ч.1 та ч.3 ст.82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан позивача [PERSON], яка перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради та отримує державну допомогу як одинока мати, звільняє позивача від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed