Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

22 червня 2016 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та, уточнивши позовні вимоги, зазначило, що 16.11.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредитну картку із кредитним лімітом на суму 21600,00 грн. із строком дії до червня 2011 року. Відповідач [PERSON] особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані в письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом із запропонованими Банком Умовами та Тарифами складає між Банком та позичальником [PERSON] кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань з повернення кредиту станом на 21.06.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3859,25 грн. та за відсотками за період за з 21.06.2013 року по 21.06.2016 року у розмірі 23\~856,33 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що, незважаючи на те, що строк повернення кредиту закінчився у червні 2011 року, боржник зобовязаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами, оскільки зобовязання позичальника перед Банком не виконані. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за кредитним договором № б/н від 16.11.2007 року, нараховану на прострочену заборгованість по кредиту за період з 21.06.2013 року по 21.06.2016 року, у розмірі 23\~856,33 грн. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, вказуючи, що Банком пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки закінчився у червні 2011 року, а до суду з позовом Банк звернувся лише 22 червня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Тому відповідач та його представник просили суд застосувати строк позовної давності. Крім того, представник відповідача указав, що представлені позивачем копія заяви - анкети від 16.11.2007 року, розрахунок заборгованості та виписка по кредитному рахунку не є належними та допустимими доказами, оскільки у позивача відсутні оригінали цих документів. Просили відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.11.2007 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредитну картку із кредитним лімітом на суму 21600,00 грн. із строком дії до червня 2011 року (а.с. 7-13). Підписанням заяви позичальника відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Із заяви позичальника убачається, що відповідач ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку. Згідно з п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. При цьому в п. 4.6 Умов і правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, які відкриті в валюті кредитного ліміту,\~ в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором при настанні строків платежів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3859,25 грн. та заборгованість по відсоткам, нарахована на прострочену заборгованість по кредиту за період з 21.06.2013 року по 21.06.2016 року, у розмірі 23\~856,33 грн. (а.с. 159-160, 162-165). Згідно зі статтею 1050 та частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами статей 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом із тим, статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.\~\~ Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, кредитні кошти були надані відповідачу 16 листопада 2007 року. Останній платіж за кредитним договором зроблений відповідачем 26 вересня 2009 року, а з даним позовом Банк звернувся до суду лише 22 червня 2016 року (а.с.162). Виходячи з наведеного, суд вважає, що ПАТ КБ ПриватБанк пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з 21.06.2013 року по 21.06.2016 року. Доводи позивача про здійснення Банком договірного списання грошових коштів у рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором 08.03.2014 року в сумі 11,74 грн., 10.03.2014 року в сумі 2,93 грн., 13.03.2014 року в сумі 1,47 грн., 14.03.2014 року в сумі 0,73 грн., 17.03.2014 року в сумі 0,09 грн., 31.03.2014 року в сумі 60,20 грн., 09.04.2014 року в сумі 200,00 грн., 17.04.2014 року в сумі 350,00 грн., 05.05.2014 року в сумі 223,87 грн., 13.05.2014 року в сумі 409,86 грн., 02.06.2014 року в сумі 14,08 грн., 14.06.2014 року в сумі 7,17 грн., 17.06.2014 року в сумі 200,00 грн., 27.06.2014 року в сумі 257,64 грн., 16.07.2014 року в сумі 64,42 грн., 28.04.2015 року в сумі 1,47 грн. суд не може прийняти до уваги, оскільки воно здійснено поза межами строку позовної давності. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ ПриватБанк, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed