Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

23.10.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2012 р. шлюб між ними розірвано. Проте, ще до розірвання шлюбу, сторони проживали окремо, фактичні шлюбні стосунки припинилися з травня 2010 року, відповідач повністю усунувся від виховання сина, не утримує його, не сплачує в добровільному порядку присуджені судом аліменти, не цікавиться їхнім життям, не відвідує навчальний заклад. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на позбавленні батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки батько свідомо ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться його життям та здоров`ям, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 16.02.2010 р. батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а мати - [PERSON] (а.с.8). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується витягом з електронного реєстру територіальної громади м. Києва від 18.11.2019 року (а.с.30), [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] ) разом зі своїм малолітнім сином - [PERSON] . Згідно характеристики, виданої на учня 3-А класу школи І-ІІІ ст. №280 Дарницького району м. Києва, [PERSON] , 2009 р.н., навчається у школі І-ІІІ ст. №280 з першого класу. [PERSON] проживає разом з мамою, яка багато уваги приділяє вихованню дитини. За роки навчання в школі батько дитини, [PERSON] , не цікавився дитиною, жодного разу не відвідував. Вихованням, утриманням і розвитком дитини займається тільки мама (а.с.18). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки він із сином не спілкується, не цікавиться його життям і здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на його утримання, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав. Згідно висновку Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №101-7756/02 від 05.10.2020 р., з метою захисту майбутнього та інтересів дітей орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 43-44). Відповідно до п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підпункт 2 п. 16 цієї ж постанови наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved