Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

22.02.2021 року до суду надійшла вказана позовна заява. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2021 року, справа розподілена на суддю Бурдинюк О.С. Після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, ухвалою від 02 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. У зв`язку з тривалим (понад 14 днів) перебуванням судді Бурдинюк О.С. у відпустці, 29 березня 2021 року проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 30 березня 2021 року прийнята суддею Чеботаренко О.Л. до свого провадження. Ухвалою від 05 травня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження до 04 червня 2021 року. Ухвалою від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30.08.2017 року допустив заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 5623,75 грн.\~ [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із наведеного, на думку представника позивача, спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк «з 30.08.2017 року по 30 лютого 2018 року». В даному випадку, представник позивача вважає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . 11.04.2020 року до Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області позивачем направлена претензія кредитора до спадкоємця позичальника [PERSON] та 07.08.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого\~ позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Тому, на думку представника позивача, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 19.11.2020 року до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію, якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Тому представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] , як спадкоємця позичальника [PERSON] , заборгованість останнього, наявну станом на дату смерті останнього, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 5623,75 грн., а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.67/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.94/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак\~ в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. 12.02.2008 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, [PERSON] підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклав з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 12.02.2008 року, за яким отримав кредит в сумі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.19/. Як вбачається з відмітки в зазначеній заяві, [PERSON] отримав кредитну картку 12.02.2008 року /а.с.19/. Відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, 11.02.2008 року [PERSON] встановлено кредитний ліміт в розмірі 21600 грн. 20.02.2008 року розмір кредитного ліміту зменшено до 1500 грн., 26.06.2013 року збільшено до 2000 грн., а 12.01.2016 року до 4400 грн. /а.с.18/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», яке, в свою чергу, є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.47-48/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний\~ погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати\~ комісії на умовах,\~ передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.21-26/. При цьому, згідно з п.п.6.7 Умов та правил, позичальник зобов`язаний стежити за використанням коштів в межах платіжного ліміту з метою попередження виникнення овердрафту, яким відповідно до п.2 вказаних Умов та Правил є короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції по платіжній картці над сумою залишку коштів на його картрахунку або встановленому ліміті кредитування. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку [PERSON] , станом на 30.08.2017 року останній мав заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 5623,75 грн. /а.с.7-8, 9, 10, 11-17/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.\~ Згідно з п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений\~ договором. Так як [PERSON] не виконав зобов`язання в строк, передбачений кредитним договором, то позивачем доведена наявність у нього заборгованості за кредитом. [PERSON] помер [INFO] /а.с.35-36/. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). З наведених норм випливає, що зазначений борг [PERSON] входить до складу спадщини, оскільки має майновий характер і не пов`язаний нерозривно з особою спадкодавця (ст.1219 ЦК України). Як вбачається з копії спадкової справи №126/20, відкритої Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області до майна померлого [INFO] [PERSON] , станом на 17.03.2021 року вказана спадкова справа містить претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 12.02.2008 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , щодо включення заборгованості [PERSON] перед банком в сумі 5623,75 грн. до спадкової маси. Крім того, в претензії заявник просив повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком на вказану суму, а також надіслати на адресу банку інформацію про звернення до нотаріальної контори спадкоємців з заявою про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини та відомості про осіб, які прийняли спадщину чи відмовились від неї. Вказана претензія надійшла до нотаріальної контори 13.04.2020 року. Крім вказаної претензії та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, будь-яких інших документів (заяв від спадкоємців про прийняття спадщини, свідоцтв про право на спадщину тощо) спадкова справа не містить /а.с.65-67/. 14.03.2020 року державним нотаріусом повідомлено АТ КБ «Приватбанк» про неможливість надання інформації, яку він просив повідомити у вищевказаній претензії, у зв`язку з нотаріальною таємницею /а.с.39/. При цьому, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відомості відсутні /а.с.96/. Суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Під час судового розгляду даної цивільної справи позивачем суду не надано доказів належності [PERSON] будь-якого майна, яке могло б бути успадковане після його смерті, а відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, згідно інформації, наданої Окнянським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вказана особа в шлюбі не перебувала. Крім того, як вбачається з довідки Окнянської селищної ради Одеської області, станом на день смерті [PERSON] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована лише [PERSON] , яка в довідці зазначена як «співмешканка» /а.с.86/. При цьому, ні Сімейний кодекс України, ні Цивільний кодекс України, в тому числі книга шоста ЦК України «Спадкове право» не містять поняття «співмешканка». Так, ст.1264 ЦК України передбачає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, належних доказів, які підтверджують факт проживання відповідача [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини позивачем, в порушення ст.81 ЦПК України не надано. При цьому, сам лише факт реєстрації місця проживання [PERSON] за однією адресою з позичальником [PERSON] не свідчить про їх проживання однією сім`єю в розумінні ст.1264 ЦК України, що давало б підстави вважати [PERSON] спадкоємицею [PERSON] за законом четвертої черги. Відомостей про наявність заповіту [PERSON] на ім`я [PERSON] вищевказана спадкова справа не містить. При цьому, у позовній заяві позивач взагалі не зазначає, на якій підставі він вважає відповідача [PERSON] спадкоємицею померлого [PERSON] : за заповітом чи за законом, якщо за законом то якої саме черги та на якій підставі. У позовній заяві є лише посилання на ч.3 ст.1268 ЦК України, згідно з якою спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, вказана норма Цивільного кодексу України стосується саме особи, яка є спадкоємцем, тоді як будь-яких доказів того, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] в порушення вимог ст.81 ЦПК України суду не надано, а також клопотань про їх витребування не заявлено. З урахуванням зазначеного, так як позивачем не доведено, що відповідач є спадкоємцем після смерті позичальника [PERSON] , а окрім того, в ході розгляду справи не встановлено наявності будь-якого майна, належного [PERSON] , яке могло б бути успадковане після його смерті та в межах вартості якого могли б бути задоволені вимоги кредитора по сплаті заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову позивачу слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed