Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

23.12.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2018 року, від якого у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбні відносини припинено, відповідач проживає окремо. Неповнолітня дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших утриманців не має. Позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву від 07.04.2021 року визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За результатами дослідження наявних у справі матеріалів та надання правової оцінки наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: позивач з 18.08.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.08.2018 року, виданим Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області (а.с.7). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.01.2019 року, виданим Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області (а.с.8). Зі змісту позовної заяви вбачається, що дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших утриманців не має. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В свою чергу, згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За п. 17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В свою чергу, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Отже, з матеріалів справи вбачається, що днем пред`явлення позову позивачем є 23.12.2020 року. Згідно вимог ст.ст.182,183 СК України, відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу, адже знаходиться у працездатному віці, не має інших аліментних зобов`язань (докази зворотного у суду відсутні) та, будучи батьком дитини, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. Окрім того, судом враховано письмову заяву відповідача від 07.04.2021 року визнання позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає визнання відповідачем позову, процесуальним наслідком чого є прийняття судом рішення про його задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2020 року, до досягнення дитиною повноліття.При цьому, суд зауважує на тому, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права. свободи чи інтереси інших осіб. За ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача на користь держави підлягає 50 відсотків судового збору, що становить 420,40 грн.

Outcome: approved