Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просив суд стягнути з відповідачки борг за розпискою від 11 червня 2012 року в розмірі 60 000,00 грн. та за розпискою від 26 квітня 2013 року - в розмірі 5 000,00 грн., всього 65 000,00 грн., посилаючись на те, що відповідачка взяла у нього в борг зазначені кошти та зобовязалася повернути йому позичені кошти у визначений строк, а саме: за розпискою від 11 червня 2012 року - до 08 жовтня 2012 року, за розпискою від 26 квітня 2013 року - до 01 травня 2013 року. 10 липня 2015 року [PERSON] - позивач у справі помер, і оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд ухвалою від 10 лютого 2016 року залучив до участі у справі його правонаступника - [PERSON], від імені якої діє законний представник - її батько [PERSON] Під час розгляду справи представник позивачки збільшив розмір позовних вимог на 900,00 дол. США і просив суд стягнути з відповідачки на користь позивачки борг в розмірі 88 328,00 грн. (65 000,00 грн. + 900,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 08 лютого 2016 року становить 25,92 грн. за один дол. США, що становить 23 328,00 грн.), посилаючись на те, що після смерті [PERSON] в його особистих речах [PERSON] сином померлого - було знайдено розписку від 03 листопада 2007 року, про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] 900,00 дол. США, які зобовязалася повернути до 04 грудня 2007 року. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка проти позову категорично заперечує, посилаючись на те, що борг за розписками від 11 червня 2012 року в розмірі 60 000,00 грн. та від 26 квітня 2013 року в розмірі 5 000,00 грн. вона у визначений строк повернула [PERSON] та забрала у нього свої розписки, які вважала оригіналами, і лише під час розгляду справи, після проведеної судово-технічної експертизи вона дізналася, що це були копії розписок, а не їх оригінали. В частині позовних вимог в розмірі 900,00 дол. США згідно з розпискою від 03 листопада 2007 року посилається на те, що і цей борг нею був повернутий [PERSON] у домовлений сторонами строк, але оригінал цієї розписки вона в нього не забрала, оскільки [PERSON] особисто написав їй розписку, що вказаний борг нею повернутий і він до неї претензій не має. Цю розписку вона при переїздах з одного місця проживання в інше втратила. Крім цього, до цих правовідносин просить суд застосувати строк позовної давності. Позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до розписки від 11 червня 2012 року, складеної [PERSON], вона отримала від [PERSON] кошти в сумі 60 000,00 грн. та взяла на себе зобов'язання повернути [PERSON] борг в повному обсязі до 08 жовтня 2012 року. Відповідно до розписки від 26 квітня 2013 року, складеної [PERSON], вона отримала від [PERSON] кошти в сумі 5 000,00 грн. та взяла на себе зобов'язання повернути [PERSON] борг в повному обсязі до 01 травня 2013 року. Відповідно до розписки від 03 листопада 2007 року, складеної [PERSON], вона отримала від [PERSON] кошти в сумі 900,00 дол. США та взяла на себе зобов'язання повернути [PERSON] борг в повному обсязі до 04 грудня 2007 року. Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім зобовязанням, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що між сторонами був укладений договір позики в розумінні ст. 1046 ЦК України. Строк виконання зобовязання за загальними правилами узгоджується сторонами в договорі. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін). Норма ч.1 ст. 251 ЦК України визначає строк як певний відрізок часу, з закінченням якого закон повязує наслідки, які мають юридичне значення. За своїм змістом сплив строку відноситься до категорії юридичних фактів. В залежності від того, ким встановлюються ті чи інші строки, у матеріальному праві розрізняють наступні види строків: законні (законодавчі) строки, які визначені нормами закону; договірні строки, які встановлюються сторонами у відповідних правочинах; строки, призначені судом чи іншим органом, уповноваженим розглядати цивільні справи та строки позовної давності. Строк за договором позики в розумінні даної статті є періодом часу, зі спливом якого має бути здійснене виконання зобовязання. За правилами Цивільного кодексу строк виконання зобовязання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. З розписок від 11 червня 2012 року та 26 квітня 2013 року, складених [PERSON], вбачається, що відповідачка зобов'язалася повернути [PERSON] кошти в розмірі 60 000,00 грн. та 5 000,00 грн. до 08 жовтня 2012 року та 01 травня 2013 року, відповідно, але свого зобовязання не виконала, тому з неї на користь позивача необхідно стягнути 65 000,00 грн. боргу. Що стосується боргу відповідачки перед [PERSON] за розпискою від 03 листопада 2007 року в сумі 900,00 дол. США, цей борг також підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача в розмірі 23 328,00 грн. (станом на 08 лютого 2016 року день подачі до суду заяви про збільшення позовних вимог валютний курс НБУ становив 25,92 грн. за 1 дол. США, тобто, 25,92 х 900,00=23 328,00). Посилання відповідачки на застосування судом строку позовної давності помилкове, оскільки [PERSON] про розписку від 03 листопада 2007 року дізнався лише після смерті [PERSON] 10 липня 2015 року, а відповідно до ч. 1 с. 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі наведеного, ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved