Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

23 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та зазначила, що 15.06.2016 в шлюбі з відповідачем у них народилася донька [PERSON]. Шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням суду 08.09.2017. Відповідач по справі є батьком дитини, але з самого її народження та по цей час не виявляє будь-якої турботи про доньку. Дитина на цей час проживає разом із нею, вона її матеріально забезпечує, тобто донька знаходяться на її повному утриманні і навіть не знає свого батька. Враховуючи викладене просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки [PERSON], 15.06.2016 р. н. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позові, просила їх задовольнити. Повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду (судовий засідань 09.08.2018, 29.08.2018, 11.09.2018, 27.09.2018) відповідач [PERSON] до суду не зявився, будь-яких заяв суду не надав. Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, так як про дату, час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, причини неявки суду невідомі. На підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, що підтверджується заявою. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Краматорської міської ради за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надала суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав з якого вбачається, що виходячи з інтересів дитини орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав щодо неї відповідача [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи суд вбачає, що 18.05.2016 року у м. Краматорську Донецької області народилася [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження 1-НО №716901 від 15.06.2016 матірю дитини є [PERSON], а батьком [PERSON]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08.09.2017 по справі №234/11942/17 розірвано шлюб між подружжям [PERSON]. Після розірвання шлюбу за позивачкою залишено дошлюбне прізвище «Вечірко». Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р. встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З пояснень позивача та акту відвідування службою у справах дітей родини [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] з моменту народження дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо доньки [PERSON], 2016 р. н., що полягає у тому, що весь цей час він жодного разу дитину не бачив, не опікувався її станом здоровя, не доглядав за нею, матеріальну допомогу не надавав, його місце проживання та перебування невідомо близьким родичам, у тому числі матері. [PERSON] мешкає разом із матірю [PERSON] Ухилення від виконання батьківських обовязків передбачає систематичне невиконання обовязку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обовязкових умов позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] суд повно, всебічно, обєктивно зясувавши обставини справи, зокрема ставлення відповідача до дитини, приходить до висновку, що зазначені вище фактори поведінки, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та систематичне ухилення відповідача від виховання доньки і нехтування ним своїми батьківськими обовязками, що свідчить про його винну поведінку щодо дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 18.09.2018 позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] є доцільним. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки. Згідно ст.166\~ч.2\~СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст.\~51\~Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 80 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.182\~Сімейного кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч.2 ст.182 СК України) Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~191\~Сімейного кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У позові [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки [PERSON], 18.05.2016 р. н., яка перебуває на вихованні позивачки. Однак остання в даному позові не заявила вимог про стягнення аліментів. Разом з тим судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки до її повноліття не приймалося. З огляду на вказане та враховуючи положення ст.166\~ч.3\~СК України суд вважає, що одночасно з прийняттям рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, з останнього в інтересах дитини слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача (платника аліментів), але не нижче мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, тобто не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, зобовязавши [PERSON] відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Крім того, виходячи з приписів ч.1 ст.141\~ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., які були понесені позивачем при звернені до суду.

Outcome: approved