Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

23.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Заводського відділу ДВС ММУЮ (на далі Заводський ВДВС ММУЮ) та третіх осіб Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори та Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва про звільнення майна з під арешту. У своєму позові позивач зазначив, що 13.02.2015 року помер його батько [PERSON], який подарував йому 1/5 частину квартири [ADDRESS]. В червні 2015 року йому стало відомо, що на підставі постанови про арешт майна боржника від 09.06.2003 року, Заводським ВДВС ММУЮ було накладено арешт на 1/5 частину вищезазначеної квартири, боржником зазначений батько позивача, [PERSON]. Посилаючись на те, що заборгованість, яка існувала перед управлінням пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва його батьком, як боржником, повністю була погашена, просив зняти обтяження (арешт) на майно боржника (реєстраційний номер 3462326), у вигляді оголошення заборони на відчуження 1/5 частину трикімнатної квартири [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Заводський відділ ДВС ММУЮ у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Треті особи: Третя Миколаївська державна нотаріальна контора та Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва у судове засідання не зявилися. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 18.01.2001 року, [PERSON] подарував [PERSON], 1/5 частину трикімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 13.02.2015 року. Крім того, встановлено, що при виникненні необхідності оформлення юридичних документів, в червні 2015 року позивачу стало відомо, що був накладений арешт на 1/5 частину квартири [ADDRESS], на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відділом Державної виконавчої служби Заводського району м.Миколаєва від 09.06.2003 року. Відповідно до листа Заводського ВДВС ММУЮ від 25.06.2015 року, згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, журналів реєстрації загальної вхідної кореспонденції, журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження, виконавчі документи стосовно [PERSON] у відділі відсутні. Відповідно до листа Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва від 01.07.2015 року, померлий [PERSON] перебував на обліку в управлінні як отримувач пенсії. За розпорядженням державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ на виконання судового рішення з червня 2004 по січень 2007 проводилось утримання пенсії. Померлий [PERSON] заборгованості перед управлінням не має. Відповідно до ст.ст. 41,55, 56 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved