Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

22.02.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення шлюбних відносин відповідач проживає окремо з донькою [PERSON] . На даний час як батько дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя вважає за необхідне визначити місце проживання їхньої спільної дитини [PERSON] за його місцем проживання та звільнити від стягнення аліментів, які стягуються на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.05.2019 року підготовче провадження у справі закрите та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічним викладених в позовній заяві. Просив суд задовольнити позов повністю. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечувала. В судовому засіданні представник третьої особи, в інтересах дитини не заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 19 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 5. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Малолітніх [PERSON] , [PERSON] залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] . Згідно довідки виданої Веприцькою сільською радою Фастівського району Київської області від 12.02.2019 року № 79, [PERSON] з січня 2019 року постійно проживає за місцем реєстрації в [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] та знаходиться на повному його утриманні. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 12.02.2019 року комісією Веприцької сільської ради було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] , який проживає та зареєстрований в житловому будинку який належить матері [PERSON] в [ADDRESS] . Будинок дерев`яний, обкладений цеглою та має чотири житлові кімнати. Будинок знаходиться в задовільному стані. [PERSON] проживає разом з малолітньою донькою [PERSON] . Для дитини є окрема кімната, ліжко, стіл, є умови для її проживання та навчання. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). На даний час батьки [PERSON] проживають окремо. Згідно з положенням ст.8 ЗУ Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Згідно ст.150 СК України, обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ч 2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справи в судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник із-за малолітньої дитини, яка на даний час досягла віку, як передбачено законодавством, що може бути враховано її думку з ким із батьків вона хоче проживати. Як встановлено в судовому засіданні дитина на даний час проживає за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . Також, в судовому засіданні була заслухана думка малолітньої [PERSON] , яка переконливо зазначила про бажання проживати разом з батьком. В судовому засіданні представником Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради зазначено, що ними було рекомендовано сторонам звернутися до суду за вирішенням питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. З огляду на вищенаведене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню і визначати місце проживання малолітньої [PERSON] на даний час необхідно виходячи з її прив`язаності до одного з батьків, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті. Зокрема суд враховує думку [PERSON] , яка достатньо зрозуміло для її віку висловила своє бажання проживати разом з батьком. В той же час її прихильність до батька підтверджена і зібраними під час судового розгляду доказами. На даний час зміна місця проживання дитини, може негативно вплинути на її психолого-емоційний стан та подальший розвиток. При цьому суд враховує можливість батька забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, а також суд враховує те, що матір дитини має можливість безперешкодно відвідувати дитиниу, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача. \~ \~ \~ \~Що стосується позовних вимог в частині звільнення від стягнення аліментів з позивача, які стягуються на користь відповідача на утримання [PERSON] , суд вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Так, згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №47060685 державним виконавцем Вінницькою-Бевз В.М. відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2/381/472/15 від 24.03.2015 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно Довідки-розрахунку заборгованості №152841-2 від 01.04.2019 року, виданою державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа №2/381/472/15 від 24.03.2015 року виданого Фастівським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття з 03.03.2015 року, станом на 01.04.2019 року становить 49425,50 грн. Позивач звертаючись до суду з даним позовом просить звільнити його від сплати аліментів, які стягуються на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] при цьому не зазначає в позовній заяві так і під час розгляду справи, період часу звільнення від сплати аліментів, який розмір вказаних аліментів та не надає доказів на підтвердження вказаних обставин, а тому суд вважає в цій частині позовні вимоги є передчасними. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial