Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

22 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 27 серпня 2013 року він передав відповідачу суму у розмірі 240000 гривень в рахунок майбутньої купівлі - продажу належного відповідачу домоволодіння за адресою [ADDRESS]. На підтвердження передачі вказаної суми відповідач написав відповідну розписку. За умовами їх домовленості договір купівлі - продажу повинен був бути укладений до 1 жовтня 2013 року, однак відповідач свого обов'язку не виконав, пояснюючи тим, що документи на домоволодіння забрала в нього його дружина. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом, в якому він просить суд стягнути з відповідача на його користь суму авансу 240000 гривень та витрати по справі (а.с.2-3). Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, з метою представництва інтересів відповідача до участі у справі було допущено прокурора прокуратури Самарського району міста Дніпропетровська. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти позовних вимог з огляду на те, що фактичної передачі коштів відповідачу не здійснювалося, а розписку він написав під впливом його адвоката [PERSON] не розуміючи її змісту на правових наслідків. Прокурор в судовому засіданні при розгляд справи покладався на розсуд суду та просив суд ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 27 серпня 2013 року відповідач власноруч написав розписку на ім'я позивача про те, що він отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 240000 гривень в рахунок майбутнього продажу належного відповідачу домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.49). За умовами цієї розписки та їх домовленості договір купівлі - продажу повинен був бути між ними укладений до 1 жовтня 2013 року, однак відповідач свого обов'язку не виконав. Факт написання цієї розписки в судовому засіданні безпосередньо відповідачем не заперечувався, але наголошувалося на тому, що він її писав під тиском [PERSON], а кошти фактично не отримував. За клопотанням відповідача та прокурора, суд своєю ухвалою призначав почеркознавчу експертизу, однак з причин її не оплати відповідачем матеріали справи були повернуті без висновку експерта. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач, не довів належним доказами тієї обставини, що він фактично не отримував коштів від позивача, а також того, що він розписку писав під тиском. Перевірка цих доводів повинна була бути предметом дослідження експертної установи за ухвалою суду, однак відповідач за висновок експерта не сплатив, таким чином розпорядившись своїм правом на власний розсуд щодо обов'язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У відповідності до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення виконання зобов'язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. Отже, передані позивачем відповідачу гроші в сумі 240000 гривень без належного оформлення попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння, є авансом і були передані лише в рахунок належних з відповідача платежів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За розпискою від 27 серпня 2013 року позивач передав відповідачу суму 240000 гривень, отже вказаний правочин, було укладено та фактично виконано з боку позивача. Суд не може погодитися з доводами відповідача про те, що фактично за цією розпискою він кошти не отримував, оскільки ці обставини не підтверджені жодним допустимим доказом в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, а у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. по справі № 6-63цс13 звертається увага на те, що за своєю суттю письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а розписка чи договір про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Ураховуючи положення вказаних норм права та враховуючи те, що укладення основного договору купівлі продажу домоволодіння по вулиці Орлиній, 111 так і не відбулося, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача передану суму авансу за розпискою від 27 серпня 2013 року в розмірі 240000 гривень. Отже, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст вказаних норм права, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved