overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

22 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В позовній заяві посилалася на те, що з лютого 2011 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоч має нормальний стан здоров'я, є працездатним. В зв'язку з тим, що відповідач в даний час постійної роботи не має, але має періодичний заробіток, позивач просила стягувати з нього аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, повідомив, що має можливість сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони, згідно з свідоцтвом про народження (а.с.2), мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, що визнається відповідачем. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоч відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України зобов'язаний утримувати дитину та має таку можливість, оскільки є працездатним та має задовільний стан здоров'я. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1500 грн., але не менше мінімального розміру, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

22 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В позовній заяві посилалася на те, що з лютого 2011 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоч має нормальний стан здоровя, є працездатним. В звязку з тим, що відповідач в даний час постійної роботи не має, але має періодичний заробіток, позивач просила стягувати з нього аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, повідомив, що має можливість сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони, згідно з свідоцтвом про народження (а.с.2), мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та перебуває на її утриманні, що визнається відповідачем. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоч відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України зобовязаний утримувати дитину та має таку можливість, оскільки є працездатним та має задовільний стан здоровя. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1500 грн., але не менше мінімального розміру, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

22 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 29 вересня 2007 року у виконкомі Шаланківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №23. Від даного шлюбу народилась двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягав позивач. В судове засідання позивач не зявився, однак надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, обставини справи підтвердив. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 29 вересня 2007 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Шаланківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №23 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с.6) та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, малолітні діти після розірвання шлюбу залишається з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам малолітніх дітей, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

22 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій вказала, що вона у 2015 році познайомилась з [PERSON] Вони кохають один одного й мають намір одружитись, однак у неї немає шлюбного віку. На даний час заявниця вагітна й перебуває на обліку у жіночій консультації. Маючи намір народити дитину в повноцінній сімї [PERSON] просила суд надати їй право на шлюб із [PERSON] Проти цього ні її батьки, ні сам [PERSON] не заперечують. В судове засідання заявниця не з'явилась однак надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутність та задовольнити заявлені нею вимоги. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, однак надали письмові заяви, в яких підтримали заявлені вимоги й просили слухати справу у їх відсутність. Обставини, на які посилається заявниця підтвердили. Заінтересована особа Матіївська сільська рада до суду не з'явилась, хоча про день час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Клопотання про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення заявниці та заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення заяви [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] народилася 04.12.1999 року, про що свідчить паспорт громадянина України серія №000138282, виданий 22.08.2016 року (а.с4). Згідно довідки Виноградівської районної лікарні Закарпатської області від 22.08.2017 року №50 (а.с.3), [PERSON] станом на день видачі довідки має термін вагітності 18-19 тижнів. Згідно ст. 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Відповідно до ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку, однак за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Зважаючи на вказані обставини справи та наведені норми СК України, суд вважає за доцільне визнати право [PERSON] на одруження з [PERSON], оскільки це відповідає її інтересам, інтересам майбутньої дитини, проти цього не заперечують заінтересовані особи. Обставин, які б перешкоджали визнанню такого права судом не встановлено, про них не зазначили заявник та заінтересовані особи. Крім того, судом враховано, що [PERSON] є вагітною і через свій стан бажає одружитися до моменту настання повноліття. У цьому звязку судом враховано бажання [PERSON] та [PERSON] щодо народження дитини в повноцінній сімї. У звязку з викладеним заяву [PERSON] слід задовольнити. Судові витрати у справі за бажанням [PERSON] покласти на неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

22 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] Інігуль Ідріс гизи, [INFO], яка мешкає за адресою: смп. Пятихатки, вул. Железнякова, 203. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.08.2017р. о 14 год. 00 хв. [PERSON]І.г. була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON]І.г. письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.08.2017р. о 14 год. 00 хв. [PERSON]І.г. була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора напружена, тривожна, підозріла. Виказує маячні ідеї переслідування, фізичного впливу. Мислення паралогічне, аморфне. [PERSON]І.г. було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]І.г. до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

22 серпня 2017 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 11 лютого 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 144. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Протягом останнього часу стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. На даний час вони проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе з підстав, викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно в умовах свободи та гідності. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заява, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 144. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у звязку з відсутністю взаєморозуміння і взаємоповаги один до одного, наявністю сварок. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

22 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Вказала, на підставі ордеру виконкому Дружківської міської ради від 16 липня 1993 року вона разом із членами своєї сімї вселилася у квартиру [ADDRESS]. З травня 2014 року відповідач [PERSON], який є її сином, виїхав з м. Дружківка і мешкає у Росії. Своїми діями відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні квартири. Позивач несе витрати по сплаті комунальних послуг за відповідача, не має можливості оформити житлову субсидію. Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: судовою повісткою. До суду вона надала заяву, в якій просить розглянути цивільну справу без її участі. Надала згоду на заочний розгляд справи. Представник третьої особи без самостійних вимог - комунальне підприємство «Комсервіс» до суду не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. До суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Судові повістки відповідачу вручалися комунальним підприємством «Комсервіс» Дружківської міської ради. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ордеру на житлове приміщення №21831 серії 13 від 16 липня 1993 року у квартирі [ADDRESS] мешкають: [PERSON], [INFO], її син [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту б/н від 31 липня 2017 року, складеного комунальним підприємством «Комсервіс» Дружківської міської ради, у квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON]. З травня 2014 року він виїхав до м. Курська Російської Федерації. Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач є членом сімї наймача квартири - її рідним сином, але він з 01 травня 2014 року не проживає у квартирі без поважних причин. Суд вважає, що оскільки відповідач не мешкає у квартирі більше шести місяців, підстав, передбачених ст. 71 Житлового кодексу, для збереження жилого приміщення за ним судом не виявлено, то він втратив право користування цим жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

22 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 3 лютого 2007 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння, вже майже шість років вони проживають окремо. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 3 лютого 2007 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 60. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки було змінено з Доній на [PERSON]. За час шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

22 серпня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача 25 000 грн. 00 коп. моральної шкоди та 2\~824 грн. 11 коп. матеріальної шкоди внаслідок вчинення ним злочину.

Outcome: partial