Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

23 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. З 11 листопада 2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19 березня 2014 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. На теперішній час, дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у вихованні дитини участі не бере, не несе витрат по утриманню і догляду за дитиною, з донькою не спілкується, не турбується про її фізичний та духовний розвиток. Вона неодноразово робила спроби примирення з відповідачем, налагодження його спілкування з рідною донькою, проте всі спроби виявилися марними, натомість відповідач ігнорував її дзвінки, уникав жодного контакту з власною дитиною. В позовній заяві позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Додатково пояснила, що відповідач останній раз, випадково, в квітні 2014 року, бачив їх доньку. Попри всі образи його неодноразово запрошували і вона, і її батьки, проте зустрічей з донькою він уникав. З квітня 2014 року вона його не бачила та не отримувала жодної допомоги від нього. Вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки в майбутньому він матиме змогу звернутися до доньки з позовними вимоги про стягнення аліментів, що вона вважає недопустимим. Також їй може знадобитись дозвіл виїзду дитини за кордон, а оскільки вона не знає місцезнаходження відповідача та не підтримує зв'язку з ним, в неї можуть виникнути труднощі в оформленні такого дозволу. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час, дату та місце судового розгляду через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада України» та в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №215 (5589) від 18 листопада 2015 року (а.с. ), в судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особи Служба у справах дітей Фрунзенського району м.Харкова, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явились, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. При винесенні рішення просили врахувати інтереси малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст.ст.169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.10). Рішенням Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької області від 19 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13). Рішенням Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької області від 14 червня 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] по 1/4 частці усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 квітня 2013 року, щомісячно, до повноліття [PERSON] (а.с.14). Станом на 2013 рік, розмір заборгованості по аліментам з [PERSON] на користь [PERSON] по виконавчому листу №2/252/1198/2013 від 26 червня 2013, виданому на підставі вищевказаного рішення суду, складає 4264 грн. 19 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості Микитівським ВДВС Горлівського міського управління юстиції (а.с.21). Рішенням Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької області від 10 червня 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 17 квітня 2013 року і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] року (а.с.15). Станом на 2013 рік, розмір заборгованості по аліментам з [PERSON] на користь [PERSON] по виконавчому листу №2/252/1199/2013 від 23 липня 2013, виданому на підставі вищевказаного рішення суду, складає 4264 грн. 19 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості Микитівським ВДВС Горлівського міського управління юстиції (а.с.22). Згідно довідок від 08 жовтня 2015 року вих.№1938 та від 19 листопада 2015 року вих.№2712, в період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року стягувачем [PERSON] не отримано коштів з боржника [PERSON] У судовому засіданні допитаний, як свідок, [PERSON], суду пояснив, що з 20 квітня 2015 року позивач з дитиною тимчасово зареєстрована та мешкає разом з ним та його родиною за адресою: [ADDRESS], в чотирикімнатній квартирі, де в неї з донькою є обладнана всім необхідним своя кімната. Він та його родина допомагають їй доглядати її доньку, а коли позивач перебуває у відрядженні, то за дитиною доглядають її батьки у м.Лозове Краснолиманського району, Донецької області. Батька дитини він бачив лише на фото та відео, оскільки він не виказує жодних спроб спілкування з дитиною та ніяким чином не допомагає їм. Позивача з донькою ніхто не відвідує, [PERSON] в тому числі. Свідок [PERSON], суду пояснив, що його донька, [PERSON], вийшла заміж 11 листопада 2011 року. Після одруження [PERSON] майже одразу припинив допомагати своїй дружині, як фінансово, та і фізично. Натомість, свій заробіток він віддавав своїй матері, котра теж не допомагала молодій сім'ї. Він та його дружина підтримували [PERSON], допомагали фінансово в той час як [PERSON] взагалі пішов з сім'ї. Коли [PERSON] народила доньку їй потрібні були додаткові кошти на медикаменти та продукти харчування, проте відповідач не проявляв піклування та ігнорував її та новонароджену. Де зараз мешкає [PERSON] йому невідомо, в останнє він бачив його у квітні 2014 року в м.Горлівка. Йому достовірно відомо, що всі наміри його доньки на примирення з відповідачем та налагодження відносин, залишилися безрезультатними, оскільки відповідач навмисно уникає її та не виходить на зв'язок. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона сусідка батьків [PERSON] в м.Лозове Краснолиманського району Донецької області. [PERSON] бачила двічі, останній раз влітку 2011 року. Позивач з донькою відвідує батьків, іноді, коли [PERSON] перебуває у відрядженні, онука подружжя [PERSON] залишається в них та вони доглядають за нею. Відповідач [PERSON] знає адресу батьків [PERSON], проте не приїздив до них з 2011 року. Їй достовірно відомо, що ніхто з родини [PERSON] не чинить перешкод в спілкуванні [PERSON] з його донькою, а він сам не виявляє жодного бажання. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з висновку Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], № 629 від 04 грудня 2015 року, місцем постійного проживання та реєстрації [PERSON] з дитиною є [ADDRESS]. Відповідно до довідки УПСЗН Фрунзенського району, [PERSON] та малолітня [PERSON], [INFO] з 27 жовтня 2014 року перебувають на обліку як особи, переміщені з районів проведення антитерористичної операції, з цього часу вони як переселенці мешкають в м.Харків. З квітня 2015 року мати з дитиною мешкають за адресою: [ADDRESS], де для дитини створено належні умови всебічного розвитку. [PERSON] байдуже ставиться до дитини, жодної інформації чи документів, які б пітверджували виконання ним своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO] до комісії не надходило. Враховуючи вищевикладене, управління служб у справах дітей Харківської міської ради вважає доцільним позбавлення батька -[PERSON] батьківських прав у відношенні його дитини [PERSON] (а.с. ). У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилявся від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON], про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат (судовий збір 487 грн. 20 коп. та витрати пов'язанні з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача - 420 грн. 00 коп.) у розмірі 907 грн. 20 коп. також підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved