Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

22.02.2019 [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду, в якій просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 09 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1500; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову та до досягнення ним повноліття. В обґрунтування вимог зазначила, що з 09.08.2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. 22.01.2015 у сторін народилась дочка [PERSON] Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Протягом двох проживають окремо. Подальше збереження сім`ї є неможливим, суперечить інтересам подружжя та інтересам дитини. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає. Ухвалою судді від 01.03.2019 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.05.2019 (а.с.14). Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити (а.с.18). Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, разом з тим, подано заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував, просив стягувати з нього аліменти в розмірі 1 000 грн. (а.с.19). Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1500 (а.с.4). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Як вбачається з довідки виданої ОСББ «Космос-1971» №150 від 06.02.2019 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] (а.с.5). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. З урахуванням обставин справи, позиції позивача щодо подальшого збереження шлюбу, позиції відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов в частині розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, а також те, що відповідач позов визнав частково, а саме в сумі 1000 грн., і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1000 грн. з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи стягнення з 22.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та на користь позивача у розмірі 768, 40 грн. в частині позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: partial