Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

22.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з 850 грн. до 2 000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року про збільшення розміру аліментів з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 850 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з індексацією відповідно до вимог закону. На підставі зазначеного рішення 07.11.2017 року було видано виконавчий лист. У зв`язку з тим, що в країні стрімко та не пропорційно зросли ціни на продукти харчування та сплату комунальних послуг та інших необхідних речей для дитини - одяг, взуття, шкільні приналежності, гігієнічні засоби, тому позивач має вкрай тяжке матеріальне становище. Як вже зазначалось вище, позивач вимушена була звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів. На час звернення до суду відповідач посилався, що виховує їх старшого сина, [PERSON] , [INFO] , однак їх сину 20 років, а відповідач є фізичною особою-підприємцем та регулярно отримує дохід. Разом з тим на даний час матеріальний стан позивача є вкрай важким, оскільки вона працює у КСП «Харківгорліфт» та отримує мінімальну заробітну плату. Також у позивача є проблеми зі здоров`ям, а саме з ендокринною системою. Позивач зазначає, що у зв`язку зі зміною матеріального становища відповідача, а саме з поліпшенням його майнового стану, офіційної підприємницької діяльності та отримання доходу, збільшення вартості витрат позивача на утримання дитини та її догляд, які повністю вона здійснює є всі підстави для збільшення розміру аліментів на дитину. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.03.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Призначено судове засідання. 04.04.2019 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у зв`язку з їх безпідставністю. Разом з тим, 04.04.2019 року відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. З урахуванням думки позивача, яка вважала за можливе розглядати вказані позови в одному провадженні, ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати на підставі ст. 193 ЦПК прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним і постановлено про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. При цьому підготовче засідання не проводилось, однак сторонам було роз`яснено і надано можливість скористатись усіма передбаченими правами, які б вони мали під час проведення підготовчого засіданні щодо надання заяв по суті справи, доказів, заяв та клопотань. В зустрічному позові [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подання позову та до завершення сином навчання 30.06.2021 року. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що він з відповідачем має двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 11.03.2014 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб з відповідачем розірвано. Він з відповідачем дійшли спільної згоди, що після розірвання шлюбу [PERSON] залишиться проживати із матір`ю, а [PERSON] буде проживати з батьком. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідач аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] не сплачувала, до суду з позовною заявою про стягнення аліментів він не звертався. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.05.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 01.04.2014 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. 10.10.2017 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова збільшений розмір аліментів, що підлягає стягненню з нього на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до 850 грн. щомісячно. [INFO] року [PERSON] виповнилось 18 років. З 01.09.2017 року він почав навчання у Харківському національному університеті міського господарства імені О.М . Бекетова на денній формі навчання, строк навчання з 01 09.2017 року по 30.06.2021 року. Фактично син проживає з [PERSON] , і він несе витрати на утримання сина, оскільки син потребує матеріальної допомоги, що пов`язана із навчанням, а самостійно працювати та отримувати заробітну плату на даний час син не має можливості через навчання, стипендію не отримує, при цьому матеріальної допомоги, яку батько надає сину, не вистачає, оскільки він отримує невеликий дохід від своєї підприємницької діяльності. Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина відмовляється, хоча працює у КСП «Харківгорліфт», має постійний дохід, який значно перевищує прожитковий мінімум для працездатної особи. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що загальна сума витрат на утримання сина в період навчання складає 6 100 грн. Позивачем за первісним позовом [PERSON] 05.06.2019 року подано відповідь на відзив та заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких [PERSON] просить відмовити відповідачу в задоволенні його зустрічного позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина та задовольнити її первісні позовні вимоги у повному обсязі. Судом вирішені клопотання сторін про приєднання до матеріалів справи доказів. У судовому засіданні 14.08.2019 року позивач за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у задоволенні первісного позову [PERSON] просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини, свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив задовольнити. Учасники справи визнали в судовому засіданні визнали, що неповнолітній син [PERSON] проживає з матір`ю, а повнолітній син [PERSON] проживає з батьком, при цьому матір не надає матеріальної допомоги на навчання повнолітнього сина. Суд, заслухавши вступне слово та пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31.10.1998 року, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №606. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.36, 62). [PERSON] народився [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №235 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.04.2011 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.11, 37, 63). 11.03.2014 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб, між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.10.1998 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №746 (а.с.38, 64). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.05.2014 року позов [PERSON] - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 01.04.2014 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с.39, 65). На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів - задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.05.2014 року, шляхом стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 850 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з індексацією відповідно до вимог закону. У іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн. (а.с.12, 40. 66). В обґрунтування вказаного рішення судом зазначено, що суд вважає доводи позивача щодо збільшення розміру аліментів обґрунтованими через дорослість дитини, що впливає на розмір витрат на нього, збільшення цін на харчування, одяг, оплату комунальних послуг. На підставі вказаного вище рішення суду 07.11.2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова видано виконавчий лист (а.с.13). Судом досліджено рівень доходу позивача [PERSON] на підставі доданих до позову копій розрахункових рахунків про нарахування заробітної плати (а.с.14), а також довідки КСП «Харківгорліфт» про доходи від 04.06.2019 року, згідно з якою [PERSON] за період з 01.11.2018 року по 30.04.2019 року отримала дохід у розмірі 33 324,36 грн. (а.с.126). Надані позивачем копії медичних документів щодо стану здоров`я дитини - [PERSON] , [INFO] , та матері [PERSON] підтверджують наявність в останній час у вказаних осіб ряду захворювань. Також позивачем за первісним позовом надані копії квитанцій, що підтверджують здійснені нею витрати на придбання одягу, канцтоварів, ліків та аналітичні дослідження, що свідчать про збільшення необхідних витрат (а.с 15-20,92-122). З 01.09.2017 року [PERSON] , [INFO] , є студентом Будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року, бюджетна основа навчання, що підтверджується довідкою, виданою посадовими особами Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова від 28.03.2019 року за №1563 (а.с.41, 70). Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.42, 69). [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 28.04.2017 року, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань (а.с.43). Як свідчать дані копії податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 16.01.2019 року дохід ФОП [PERSON] від роздрібної торгівлі з лотків на ринках іншими товарами за 2018 рік склав 132 000 грн. (а.с.45, 67). З наданих [PERSON] копій медичних документів вбачається наявність декількох захворювань у повнолітнього [PERSON] (а.с.50-55, 71-78). Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, на підставі яких встановлено теперішній стан здоров`я позивача [PERSON] та неповнолітньої дитини [PERSON] , що не могло бути враховано при визначенні розміру аліментів рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року, а також враховуючи матеріальне становище позивача, яке характеризується невеликим рівнем доходу, меншим від рівня доходу відповідача, з огляду на мінімальний гарантований законом розмір аліментів, що встановлено на рівні 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і дорівнює на час розгляду справи 1059 грн., суд вважає необхідним та достатнім збільшити розмір аліментів, призначених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року по справі № 639/4524/17, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 гривень, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття [INFO] . В іншій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] суд відмовляє через недоведеність позивачем можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн., що наближається до рекомендованого законом розміру аліментів. Разом з тим, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення зустрічного [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено будь-якими доказами наявність обов`язкової умови, визначеної законом для стягнення аліментів на повнолітню дитину, а саме - можливості матері [PERSON] надавати таку матеріальну допомогу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, оскільки первісний позов задоволено частково на 52,95 % від заявлених вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 406,87 грн. від 100% судового збору в розмірі 768, 40 грн., від якого позивач звільнена на підставі закону «Про судовий збір» при зверненні до суду з позовом.

Outcome: partial