Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

22.06.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 05.07.2007 року між АКБ «Трансбанк» та ТОВ «Голландське насіння ЛТД» був укладений кредитний договір №2099 у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 4000000,00 грн. Банк свої зобов'язання по видачі кредиту виконав в повному обсязі. 08.05.2009 року між АКБ «Трансбанк» та АТ «Укрексімбанк» був укладений договір відступлення прав за кредитним договором №2099 від 05.07.2007 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2099 від 05.07.2007 року між АТ «Укрексімбанк» та відповідачем у справі був укладений договір поруки №27110Р16 від 17.08.2010 року за яким відповідач зобов'язався перед банком солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту. Поручителю була направлена вимога про усунення порушення №040-29-2/562 від 26.01.2011 року, яку поручитель отримав 31.01.2011 року, однак вимогу про повернення кредитної заборгованості поручитель, як і сам позичальник не виконали. Позивач зазначає, що станом на 17.06.2015 року заборгованість позичальника за договором кредиту становить 9924212,71 грн. Посилаючись на положення п. 7.4. укладеного між сторонами договору поруки, та норми чинного законодавства України, позивач просить стягнути з відповідача як поручителя, вказану суму заборгованості, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що кінцевий термін повернення кредиту був встановлений у договорі до 02.01.2009 року. В подальшому, а саме - 19.08.2011 року сторони уклали договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2099 від 05.07.2007 року, який стосувався лише розміру процентів за користування кредитом і новий строк остаточно повернення кредиту сторонами не встановлювався. Договір поруки з відповідачем був укладений 17.08.2010 року, тобто після настання дати виконання основного зобов'язання - повернення кредиту. Представник вважає, що положення п. 7.4. договору поруки дають підстави для стягнення заборгованості саме з поручителя. Проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення представник не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05.07.2007 року між АКБ «Трансбанк» та третьою особою у справі був укладений кредитний договір №2099 за яким, кредитор надає позичальнику грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії лімітом 4000000,00 грн. на строк до 02.01.2009 року. 08.05.2009 року між АКБ «Трансбанк» та ВАТ «Укрексімбанк» був укладений договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. За змістом Додатку №1-3 від 08.07.2009 року до договору від 08.05.2009 року, АКБ «Трансбанк» відступило право вимоги на користь АТ «Укрексімбанк» за договором кредиту №2099 по якому позичальником є ТОВ «Голландське насіння». Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За наведених обставин позивач набув права вимоги за договором кредиту №20099 від 05.07.2007 року та є новим кредитором у зобов'язанні, що випливає з договору кредиту №2099 від 05.07.2007 року. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 19.08.2011 року між позивачем та третьою особою у справі був укладений договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2099 від 05.07.2007 року за яким сторони виклали у новій редакції п. 3.1. договору кредиту щодо розміру сплати відсотків за користування кредитом. При цьому, нового кінцевого строку повернення кредиту сторони не встановлювали, тож кінцевим строком виконання основного зобов'язання залишився термін - до 02.01.2009 року. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порушення умов договору кредиту та наведених норм чинного законодавства України позичальник свої зобов'язання за договором кредиту не виконав у зв'язку із чим виникла заборгованість, розрахована позивачем та перевірена судом, яка станом на 17.06.2015 року становить 9924212,71 грн., з яких: - 4000000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; - 463054,98 грн. - прострочені проценти за користування кредитом; - 1441444,45 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту; - 239281,70 грн. - пеня за порушення строків сплати процентів; - 355397,26 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом; - 62556,44 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами; - 3013610,99 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за кредитом; - 348866,89 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за процентами. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем чи самим позичальником умов договору кредиту. При цьому, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв'язку з припиненням поруки, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення п. 7.4. договору поруки згідно якого дія цього договору припиняється після повного виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має неминуче настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Таким чином, умова договору поруки про припинення дії договору поруки після повного виконання основного зобов'язання не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного кредитного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач уклав з позивачем договір поруки (17.08.2010 року) після закінчення строку виконання основного зобов'язання (до 02.01.2009 року). Згідно п.п. 4.1.1., 4.4.1. договору поруки, кредитор має право вимагати від поручителя задоволення у повному обсязі всіх своїх грошових вимог, що випливають з основного зобов'язання, у випадку, якщо позичальник не виконає грошове зобов'язання, передбачене кредитним договором, протягом двадцяти днів з моменту отримання поручителем письмового повідомлення кредитора про факт такого невиконання. Поручитель зобов'язаний у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання та/або в разі виникнення у кредитора права вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, погасити, без будь-яких заперечень, наданий позичальником кредит у розмірі несплачених зобов'язань позичальника за кредитним договором, та сплатити проценти та інші платежі, передбачені кредитною угодою в повному обсязі, не пізніше, ніж в десятиденний термін з дня відправлення кредитором письмового повідомлення на рахунок, зазначений в такому повідомленні. Вимогу про усунення порушень позичальник отримав 24.02.2010 року, що підтверджується відміткою про отримання на самій вимозі №040-29/1130. Як вбачається з матеріалів справи, вимог про повернення кредитної заборгованості позичальник не виконав. 26.01.2011 року позивач звернувся з вимогою про усунення порушень №040-29-2/562 до поручителя - відповідача у справі, у якій вимагав від поручителя протягом двадцяти днів від дня отримання даної вимоги усунути допущені позичальником порушення умов кредитного договору щодо сплати всієї заборгованості в розмірі 5498216,05 грн., а також пені за весь час прострочення. Вказану вимогу відповідач отримав 31.01.2011 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією зворотного повідомлення про вручення поштової кореспонденції. При цьому, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача лише 22.06.2015 року, тобто майже через чотири з половиною роки після направлення вимоги поручителю та її отримання відповідачем. За таких умову у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з припиненням поруки на підставі положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, в зв'язку не пред'явленням кредитором позову до поручителя в установлений законом строк. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed