Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

23.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, права й обовязки чоловіка, а також багатьом іншим, життєво важливим питанням. При зазначених обставинах між сторонами постійно виникали конфлікти, що нерідко переходять у взаємні сварки і скандали. Незважаючи на зазначені обставини, сторони намагалися зберігати родину в надії зміну положення в родині, але надії не виправдалися, сторони змушені були припинити подружні відносини. Протягом двох років сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутні взаєморозуміння, загальні інтереси, утрачені первісні почуття любові та поваги. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання позивачка не зявилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 вересня 2009 року між [PERSON], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Мазур) [PERSON], було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, права й обовязки чоловіка, а також багатьом іншим, життєво важливим питанням. Протягом двох років сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутні взаєморозуміння, загальні інтереси, утрачені первісні почуття любові та поваги. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved