Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

21 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення згідно якого, визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 червня 2003 року вона та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS], по ? частині кожна, шляхом укладення Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 2364. 2 липня 2010 року Юрковська (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] подарувала свою ? частину квартири [ADDRESS], їй [PERSON], шляхом укладення Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 4398. Таким чином на теперішній час вищевказана квартира повністю належить їй. 30 грудня 2003 року у вищевказаній квартирі за згодою власників було зареєстровано її колишнього чоловіка [PERSON], шлюб з яким було розірвано 4 квітня 2000 року. Позивач зазначила, що з 2004 року відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає, нею не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Тому його реєстрація носить формальний характер. Відповідач проти зняття його з реєстрації за вищевказаною адресою не заперечує, але сам цього зробити не може, тому, що в Україні не проживає, а у звязку з хворобою приїхати не може.Тому вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої свій позов підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , про що свідчить повідомлення про вручення від 17.08.2016 року. Крім того 165 травня 20916 року надав до компетентних органів , яка завірена нотаріально та фактично визнав позов. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшли письмові пояснення представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 12.04.2016 року № 389, згідно яких Департамент реєстрації Харківської міської ради заперечує проти позову в частині позовних вимог, а саме, зобовязання Департаменту реєстрації Харківської міської ради примусово зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], адже визнання судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для проведення реєстраційної дії та обовязковим для виконання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення частково, виходячи з наступного. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 2364, 17 червня 2003 року позивач та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS], по ? частині кожна (а.с.5-6). Згідно Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 4398, 2 липня 2010 року Юрковська (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] подарувала свою ? частину квартири [ADDRESS], позивачу [PERSON] (а.с.7-8). 30 грудня 2003 року у вищевказаній квартирі за згодою власників було зареєстровано колишнього чоловіка позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку від 24.05.2016 року № 204 (а.с.10). Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано 4 квітня 2000 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 220 та позивач прийняла дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с.9). Актом обстеження від 15.06.2016 року, який складений начальником КП «Жилкомсервіс» дільниця № 66, у присутності двох свідків, зафіксовано той факт, що відповідач за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає вже протягом тривалого часу, його особистих речей у квартирі немає (а.с. 11). Відповідно до заяви відповідача до компетентних органів від 16.05.2016 року, засвідченої нотаріусом Корочанського нотаріального округа Белгородської області, [PERSON] проти зняття його з реєстрації за адресою: [ADDRESS], не заперечує (а.с.12). У судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] в вищевказаному житловому приміщенні не проживає. Таким чином, судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами /ст. 58, 59 ЦПК України/ той факт, що відповідач у спірній квартирі не мешкає без поважних причин понад одного року . Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеному вище будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеним будинком. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. На підставі викладеного й

Outcome: approved