Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

22 жовтня 2014р. позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилалася на те, що станом на 2006р. вона проживала в квартирі [ADDRESS]. Поверхом вище в 3-х кімнатній квартирі №117 проживав відповідач [PERSON], який не працював та не мав коштів на сплату комунальних витрат на утримання квартири. Квартира, в якій проживав [PERSON] була не приватизована і в ній крім відповідача були зареєстровані його колишня дружина та двоє дорослих дітей, які постійно проживали в Росії. Відповідач попросив її приватизувати його квартиру, для чого надав їй довіреність, яка була посвідчена нотаріусом 17 листопада 2006р. Вона почала займатися підготовкою документів, але через реєстрацію в квартирі інших осіб приватизувати квартиру можливості не було, оскільки зняття з реєстраційного обліку колишньої дружини [PERSON] та дітей можливо було лише тільки в судовому порядку, то він 13 червня 2007р. надав їй довіреність на ведення справ в судах. Між нею та відповідачем була укладена домовленість про те, що після приватизації квартири він квартиру продасть їй, що підтверджується змістом довіреності від 17 листопада 2006р. 23 вересня 2007р. вона передала [PERSON] в борг 26500дол. США під заставу квартири, яку він пообіцяв їй продати, що підтверджується розпискою [PERSON] За домовленістю між ними, 27 жовтня 2007р. вона разом зі своїм сином [PERSON] поселилася в квартирі [ADDRESS]. В цій квартирі ще мешкав квартирант та в ній залишився проживати ще сам [PERSON] Через деякий час [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, приводити в квартиру осіб без певного місця проживання, жінок легкої поведінки, постійно вимагав у неї гроші на існування, оскільки працювати не бажав і доходів не мав. Вона попередила його, що буде приймати відповідні заходи, після чого він перейшов проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS], але кожного тижня приїжджав до неї за грошима. Ніяких заперечень з приводу домовленостей щодо продажі спірної квартири він не висловлював. Навпаки, він стверджував, що всі домовленості щодо спірної квартири залишаються в силі. 16 жовтня 2008р. у її відсутність до квартири увірвалися 8 сторонніх осіб та встановили нові вхідні двері. Коли вона на шум прийшла до квартири, то ці особи почали погрожувати їй фізичною розправою. Один з осіб представився [PERSON], який заявив, що він є представником [PERSON], але довіреність не надав. З приводу вказаної події вона зверталася до міліції, але в порушенні кримінальної справи їй було відмовлено. Для з'ясування обставин вона звернулася до [PERSON], зі слів якого їй стало відомо, що він дійсно надав довіреність [PERSON], який залякав його і якого він боїться, тому відмовився скасувати довіреність. У вересні 2009р. [PERSON] в якості представника [PERSON] звернувся до суду із позовом про виселення її із квартири [ADDRESS]. [PERSON] достовірно було відомо про борг [PERSON] в сумі 26500дол.США під заставу цієї квартири, оскільки розписка була долучена до матеріалів справи. Вона у 2011р. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 26500дол.США, представником [PERSON] по справі був [PERSON] Пізніше їй стало відомо, що в процесі розгляду справи про стягнення боргу [PERSON] 7.05.2012р. надав довіреність [PERSON], на підставі якої 17.05.2012р. було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] на ім'я відповідачки [PERSON] - дружини відповідача [PERSON] Вказаний договір дарування вона вважає недійсним, оскільки ним порушені її законні права та інтереси. Так, договір дарування був укладений перед ухваленням рішення від 29.05.2012р. про стягнення з [PERSON] на користь позивачки суми, еквівалентної 26500дол.США. Вона вважає, що договір дарування був укладений для того, щоб ухилитися від звернення стягнення на квартиру в порядку виконання рішення. Згідно розписки від 23 вересня 2007р. [PERSON] повинен був у разі неповернення грошей передати їй квартиру. Окрім того, при визнанні недійсним договору дарування квартири, підлягає скасуванню реєстрація права власності на спірну квартиру на ім'я [PERSON] Державна реєстрація права власності була проведена КП «ДМБТІ» ДОР 9.06.2012р, реєстраційний номер 36153340. На підставі викладеного позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON], посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17 травня 2012р. та зареєстрований в реєстрі за №4-736 та скасувати державну реєстрацію права власності під [NUMBER] від 9.06.2012р. в Державному реєстрі речових прав про державну реєстрацію. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися. У попередніх судових засіданнях вони підтримували заявлені уточненні позовні вимоги, прохали їх задовольнити в повному обсязі. Із заперечень відповідача [PERSON], який також за дорученням представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідачі позов не визнали. [PERSON] вказав, що у 2008р. [PERSON] звертався до нього за юридичною допомогою та було укладено договір. [PERSON] скасував доручення на [PERSON] у передбачений законом спосіб заявою від 18 жовтня 2008р. №-19/447 через приватного нотаріуса. Із 2008р. по 2014р. [PERSON] був позбавлений можливості знаходитися у своїй квартирі через перешкоди, які йому завдавала [PERSON] та її родичі. На його прохання ним було підготовлено відповідний позов про виселення [PERSON] та всіх осіб, які не зареєстровані за вказаною квартирою та вселення [PERSON] 4 листопада 2010р, Самарським районним судом м.Дніпропетровська було задоволено позов [PERSON], виселивши [PERSON] та інших осіб з його квартири. Апеляційний суд Дніпропетровської області рішення залишив без змін. Після рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області [PERSON] добровільно рішення не виконала,а заселила свою дочку [PERSON], сина [PERSON], зятя та неповнолітнього [PERSON] У зв'язку із неможливістю вирішення питання через органи внутрішніх справ та органи державної виконавчої служби, [PERSON] подав позов про виселення зазначених осіб із своєї квартири. 29 травня 2012р. Самарським районним судом м.Дніпропетровська було задоволено позов в повному обсязі, усунуто перешкоди у користуванні квартирою. Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення залишено без змін. У 2012р. за попередньою домовленістю із [PERSON] його дружина мала придбати квартиру за адресою: [ADDRESS] за 80тис.грн. та додатково взяти на себе погашення боргів за комунальні послуги у розмірі 20тис.грн, для цього було укладено попередній договір купівлі-продажу. За цим договором [PERSON] отримав аванс в сумі 40тис.грн. В подальшому [PERSON] попросив виплатити йому решту грошей для особистих цілей наперед. Для перевірки дієздатності він запросив у нього довідки від лікаря психіатра та нарколога. В якості забезпечення гарантії вони оформили з ним договір дарування. Укладення цього договору відповідало його волі і при цьому він був дієздатний. На теперішній час строк позовної давності один рік з дня укладення договору дарування сплив. Представник третьої особи Державний нотаріус Єремеєва А.В. заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі та пояснила, що 17 грудня 2012р. за реєстром №4-736 Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою посвідчено договір дарування [ADDRESS] між [PERSON], діючим на підставі довіреності, від імені [PERSON] та [PERSON] В матеріалах договору наявний витяг про перевірку наявності арештів та заборон відчуження нерухомого майна, а також витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно яких на день посвідчення договору дарування відсутня інформація щодо наявності будь-яких обтяжень на квартиру [ADDRESS]. При укладені договору дарування [PERSON] поводився вневненно і ніяких сумнівів у неї не було. Вислухавши 3-ю особу - нотаріуса, свідків та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. В судовому засіданні встановлено, що 17 травня 2012р. в установленому законом порядку було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] від імені [PERSON] безоплатно подарував і передав у власність [PERSON] на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.5). Ще у 2006р. [PERSON] довіряв [PERSON] приватизувати на його ім'я спірну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] та користуватися і розпоряджатися нею (продати, обміняти, здати в оренду тощо) на умовах, їй відомих, вищевказаною довіреністю (т.1 а.с.8). Із розписки від 23 вересня 2007р. вбачається, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] під заставу квартири, 26тис.500дол. США із 20% щомісяця(т.1 а.с.10). Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.2012р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто із [PERSON] грошові кошти за договором позики від 23 вересня 2007р. у розмірі 211356грн.05коп, а також судові витрати, тобто за рішенням суду позивачці стягнуто кошти, які вона надавала відповідачу в борг(т.1 а.с.11-12). Вказані обставини підтверджені копіями зазначених договору дарування, рішення суду, поясненнями нотаріуса і частково поясненнями сторін. По справі за клопотанням позивача допитані свідки: [PERSON] та [PERSON], які пояснили про обставини надання позивачці [PERSON] доручення на приватизацію спірної квартири та передачу позивачкою [PERSON] вказаних грошових коштів. Покази свідків суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не спростовують рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2012р. про стягнення боргу, тобто тих грошей, які були передані позивачкою відповідачу. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Суд вважає, що сторони в момент вчинення правочину виконали всі вимоги закону вказаних норм, а позивач, заявляючи вимоги про визнання правочину недійсним, має довести настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені укладеним правочином. Із матеріалів справи вбачається, що договір дарування від 17 травня 2012р. спірної квартири [PERSON] [PERSON] не суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення сторін правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що підтверджено в судовому засіданні нотаріусом. Правочин вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків. Ніяких доказів про удаваність правочину, що передбачено ст.235 ЦК України, для приховання іншого правочину та для позбавлення права власності позивача не встановлено. Довідкою КП РЕД-4 Самарського району м.Дніпропетровська підтверджено, що [PERSON] 17 грудня 2012р. зареєстрована за адресою подарованої їй квартири, тобто вона в установленому порядку прийняла квартиру від відповідача в дар(т.1 а.с.7). Судом встановлено, що позивачка зверталася в правоохоронні органи щодо неправомірних дій відповідачів. Постановами слідчих кримінальні провадження закриті за ч.3 ст.190 та ст.185КК України із-за відсутності складу злочину(т.1 а.с.99-100,131). Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Таким чином, відповідно до чинного законодавства суд не вбачає правових підстав для визнання договору дарування квартири [ADDRESS] недійсним. Окрім того, строк позовної давності один рік із дня укладення договору дарування, передбачений ст.258 ЦК України сплив. Суд вважає, що позов не обґрунтований, не підтверджений доказами та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed