Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

23.04.2021 р. представник ПАТ «Мотор Січ» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.12.2015 р. між ПАТ «Мотор Січ»та відповідачем було укладено договір позики №0856/16-К(ГБ). Відповідно п.1.1 Договору відповідач отримав грошові кошти у розмірі 60 000 грн. У зв`язку з порушеннями зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач має заборгованість в розмірі 33333,28 грн., інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 11746,98 грн., 3% річних від суми заборгованості у розмірі 3991,77 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 27.04.2021 р. було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що 10.12.2015 р. позивач та відповідачем підписали договір грошової позики № 0856/16-К(ГБ) (далі - Договір від 10.12.2015 р.). Відповідно до п. 1.1 Договору від 10.12.2015 р. позивач зобов`язався надати відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 60000 грн., а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. На підставі Договору від 10.12.2015 р. відповідач 11 грудня 2015 р. отримав від позивача 60000 грн. (про що свідчить видатковий касовий ордер № 3107 від 11.12.2015 р.). Таким чином між сторонами укладено договір позики. Строк повернення позики відповідачем складає 36 календарних місяці, починаючи з січня 2016 р. (п. 2.2 Договору від 10.12.2015 р.). Позика повертається відповідачем з січня 2016 р. щомісяця в сумі 1666,67 грн. шляхом внесення в касу позивача. На підставі письмової заяви відповідача можливе утримання із заробітної плати відповідача в рахунок погашення позики (п. 3.1 Договору від 10.12.2015 р.). В разі звільнення відповідача з роботи (за ініціативою адміністрації або за власним бажанням відповідача), тобто у випадку припинення трудових правовідносин між позивачем та відповідачем до погашення усієї суми позики, наданої відповідачу відповідно до цього договору, сума неповерненого залишку підлягає обов`язковому поверненню відповідачем шляхом внесення в касу позивача. При цьому сторони погодились, що в цьому випадку строк повернення позики визначається датою припинення трудових відносин (п. 3.4 Договору від 10.12.2015 р.). На підставі заяви відповідача від 11.12.2015 р. з його заробітної плати щомісяця, в рахунок погашення боргу за позикою, позивач утримував 1666,67 грн. За період з січня 2016 р. по травень 2017 р. в рахунок погашення позики із заробітної плати відповідача утримано 26666,72 грн. Заборгованість за Договором від 10.12.2015 р. становить 33333, 28 грн. 10 травня 2017 р. відповідач був звільнений з роботи за прогули (про що свідчить наказ № 1318/к від 10.05.2017 р.), а тому 10.05.2017 р. відповідач повинен був виплатити залишок боргу за Договором від 10.12.2015 р. в розмірі 33333, 28 грн. Доказів сплати вказаної суми заборгованості відповідач суду не надав. У зв`язку з цим вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором від 10.12.2015 р. в розмірі 33333, 28 грн. підлягає задоволенню. У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за Договором від 10.12.2015 р. позивачем здійснений розрахунок інфляції та 3 % річних, які відповідно становлять 11746, 98 грн. та 3991,77 грн. Ці суми позивач просить стягнути з позивача. Враховуючи наявність заборгованості відповідача за Договором від 10.12.2015 р. суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляції в розмірі 11746, 98 грн. та 3 % річних в розмірі 3991,77 грн. підлягають задоволенню. На підставі викладеного суд доходить до висновку про задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов підлягає задоволенню повністю, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2270 грн. (сплачений судовий збір)

Outcome: approved