Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

23 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою у якій просить встановити факт його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії Б № 327964 від 10 червня 1998 року. Вказує, що згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років пенсійний вік знижується на три роки та додатково на один рік за два роки проживання, роботи, але не більше шести років. Оскільки станом на 01 січня 1993 року він проживав у зоні гарантованого добровільного відселення більше трьох років, а тому вважає, що він має право на пільги щодо зменшення пенсійного віку відповідно до закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В судовому засіданні представник заявника адвокат [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити. Зарічненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області явку повноважного представника для участі в судовому засіданні не забезпечило. Згідно письмових заперечень просить справу розглядати без участі представника управління. Суть заперечень зводиться до того, що первинними документами підтверджено факт постійного проживання заявника у зоні гарантованого добровільного відселення лише з 10 серпня 1990 року по 01 січня 1993 року, що складає 2 роки 4 місяці 21 день. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити, виходячи з таких підстав. У відповідності до постанови КМУ № 106 від 23 липня 1991 року смт Зарічне, Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Заявник [PERSON] є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (Категорії 3), що беззаперечно стверджується посвідченням серії Б № 327964, виданого 10 червня 1998 року (а.с.9). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обовязкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, категорія 3. Згідно з абз. 3 п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20 січня 1997 року № 51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обовязкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обовязкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б. Таким чином, наявність у заявника [PERSON] вказаного посвідчення, є достатнім підтвердженням того, що він станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років постійно проживав в зоні гарантованого добровільного відселення, а саме в смт Зарічне, Рівненської області. З дослідженого в ході судового розгляду військового квитка [PERSON] серії НК № 4705472 від 09 травня 1981 року видно, що він перебував на військовому обліку в Зарічненському РВК Рівненської області з 20 грудня 1984 року до 19 серпня 1985 року. З 10 вересня 1985 року до 16 травня 1987 року перебував на військовому обліку Новоуренгойського РВК Тюменської області. Починаючи з 26 травня 1987 року і по даний час перебуває на військовому обліку в Зарічненському РВК Рівненської області (а.с.20). Факт постійного проживання заявника в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою Зарічненського РС УДМС України Рівненської облатсі від 19 квітня 2017 року № 199, з якої вбачається, що він з 29 жовтня 1986 року по 24 листопада 1995 року був зареєстрований в [INFO], а з 24 листопада 1995 року по даний час зареєстрований в [INFO] (а.с.18). Доказів реєстрації проживання заявника в іншому місці матеріали справи не містять. 08 травня 1981 року заявник уклав шлюб з [PERSON], від якого мають трьох дочок, а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], 21 вересня 1989 року, [PERSON], 30 березня 2001 року (а.с.31), які народилися в смт Зарічне, Рівненської області. Із записів у трудовій книжці [PERSON] вбачається, що він з 12 вересня 1985 року по 09 серпня 1990 року працював в районах Крайньої Півночі Російської Федерації. На переконання суду записи в трудовій книжці не можуть виключати факт постійного проживання в [INFO]. З копії договору про повну матеріальну відповідальність від 09 жовтня 1988 року видно, що домашня адреса проживання [PERSON] зазначена смт Зарічне, вул. Шевченка, 11 (а.с.32). В судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] працював в районах Крайньої Півночі Російської Федерації вахтовим методом з жовтня 1986 року. Додому в смт Зарічне приїжджав часто на 1-2 місяці. При цьому період його роботи на вахті також складав 1-2 місяці. В літку він приїздив додому як правило на 2-3 місяці. Таким чином робота [PERSON] за межами зони гарантованого добровільного відселення носила вахтовий характер та була короткостроковою, а у міжвахтовий період [PERSON] постійно проживав зі своєю сімєю в смт Зарічне, Рівненської області. Покази свідків та досліджені судом докази узгоджуються між собою в логічному та хронологічному порядку, відтак суд вважає встановленим факт проживання [PERSON] в смт Зарічне, Рівненської області станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки чинним законом не встановлено іншого порядку встановлення факту проживання у певній місцевості, відтак згідно зі ст. 256 ЦПК України це вправі зробити суд у порядку встановлення юридичного факту.

Outcome: approved