Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

22.02.2016 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача ТОВ «КСТ Груп Україна» нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату у розмірі середньої заробітної плати за період з 31.12.2015 року по 15.02.2016 року включно за час вимушеного прогулу у розмірі 6 000 грн.; стягнути з ТОВ «КСТ Груп Україна» на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. У червні 2016 року позивач збільшила позовні вимоги. За заявою про збільшення позовних вимог в редакції від 09.06.2018 року позивач просила суд: -зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» виплатити [PERSON] компенсацію за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2015 року по 15.02.2016 року у розмірі 7 567 грн. 21 коп.; -зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» виплатити [PERSON] заробітну плату за грудень 2015 року у розмірі 4 849 грн. 04 коп.; -зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.07.2013 року по 31.12.2015 року у розмірі 9 646 грн. 20 коп.; -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» на користь [PERSON] 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що з 01.07.2013 року працювала на посаді менеджера у ТОВ «КСТ Груп Україна». 30.12.2015 року позивач звернулась із заявою про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, та звернулась до бухгалтерії підприємства з проханням видати трудову книжку та провести розрахунок при звільненні. Однак, працівниками відповідача було відмовлено у видачі трудової книжки та проведенні розрахунку. З 31.12.2015 року позивач на роботі не з'являлась. Трудову книжку позивач отримала поштою 15.02.2016 року. Станом на час звернення до суду з позовом, заробітна плата за грудень 2015 року позивачу не виплачена, а також не проведено остаточний розрахунок при звільненні. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила про те, що трудову книжку позивач отримала 31.12.2015 року, про що свідчить підпис у книзі обліку руху трудових книжок. Так само, 31.12.2015 року на банківську картку позивачу здійснено переказ заробітної плати та всіх належних виплат при звільненні. За вказаних обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд надходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що згідно наказу № 12 від 01.07.2013 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду менеджера ТЕД на автотранспорті ТОВ «КСТ Груп Україна» (т. 1 а.с. 43). Наказом відповідача № 11 від 30.12.2015 року звільнено [PERSON] з посади менеджера ТЕД на автотранспорті ТОВ «КСТ Груп Україна» з 31.12.2015 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (т. 1 а.с. 53). Матеріали цивільної справи не містять доказів вручення [PERSON] копії наказу про звільнення від 30.12.2015 року. У судовому засіданні встановлено, та стверджується матеріалами справи, що останнім робочим днем позивача на підприємстві було 30 грудня 2015 року. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. У силу ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що трудова книжка в день звільнення відповідачем видана не була, в подальшому направлена поштою та отримана позивачем лише 15.02.2016 року. Заперечуючи вказану обставину, представник відповідача зазначає про отримання позивачем особисто трудової книжки 31.12.2015 року, що обґрунтовує копію книги обліку трудових книжок. Позивач заперечує вказану обставину, зазначає, що підпис про отримання трудової книжки 31.12.2015 року, їй не належить. 24.04.2017 року позивачем заявлено клопотання про призначення у цивільній справі судової почеркознавчої експертизи з метою підтвердження або спростування обставини справжності підпису позивача у книзі обліку руху трудових книжок. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року клопотання позивача задоволено. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертизи поставлено наступне питання: «Чи виконаний підпис у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «КСТ Груп Україна» у графі «Розписка працівника в отриманні трудової книжки» про отримання [PERSON] трудової книжки 31 грудня 2015 року, порядковий номер 32, [PERSON] чи іншою особою (копія витягу із книги міститься на а.с. 133, зворот)». Тією ж ухвалою суду від 24.05.2017 року зобов'язано ТОВ «КСТ Груп Україна», за відповідною вимогою експертів, надати Голосіївському районному суду м. Києва оригінал Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «КСТ Груп Україна», для передачі до експертної установи. Вказану ухвалу суду 25.05.2017 року отримано відповідачем 26.06.2017 року, що стверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового направлення (т. 1 а.с. 196). 23.08.2017 року до суду надійшло клопотання експертів щодо надання оригіналу досліджуваного документу - книги обліку руху трудових книжок відповідача, яке супровідним листом направлено відповідачу, та отримано останнім вперше 11.09.2017 року (т. 1 а.с. 198) та повторно 24.10.2017 року (т. 1 а.с. 200). 25.10.2017 року матеріали справи надійшли до суду із повідомленням експертів про неможливість надання висновку у зв'язку із ненаданням в розпорядження експертів оригіналу книги обліку руху трудових книжок відповідача (т. 1 а.с. 214-216). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2017 року зобов'язано ТОВ «КСТ Груп Україна» надати Голосіївському районному суду м. Києва оригінал Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «КСТ Груп Україна» із наступним записом у ній: графа «Розписка працівника в отриманні трудової книжки», запис про отримання [PERSON] трудової книжки 31 грудня 2015 року, порядковий номер 32. Встановлено строк подання доказів до суду, який не може перевищувати 15 днів з дня отримання копії ухвали суду. Копія ухвали суду від 14.11.2017 року неодноразово направлялась на адресу відповідача, що стверджується поштовими направленнями (т. 1 а.с. 235, а.с. 241), та отримана відповідачем лише 12.03.2018 року, що стверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового направлення (т. 2 а.с. 3,4). У судовому засіданні 22.03.2018 року представником відповідача надано копію реєстру на відправлення поштової кореспонденції про від 19.09.2017 року про начебто направлення оригіналу книги обліку руху трудових книжок на адресу суду 19.09.2017 року. При цьому, тринадцятизначний номер ідентифікації поштового відправлення у вказаному реєстрі відсутній. Оскільки оригінал книги обліку руху трудових книжок до Голосіївського районного суду м. Києва не надходив, а у відповідача відсутні докази отримання судом вказаної книги обліку руху трудових книжок, судом направлено запит до ПАТ «Укрпошта» з метою виявлення місцезнаходження вказаного поштового відправлення. Листом ПАТ «Укрпошта» повідомила суд про відсутність можливості ідентифікувати поштове направлення, окрім як за тринадцятизначним номером ідентифікації поштового відправлення, який зазначається в квитанції під час замовлення послуг поштового зв'язку. В подальшому у судовому засіданні представником відповідача визнано факт втрати оригіналу книги обліку руху трудових книжок ТОВ «КСТ Груп Україна». Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Саме для з'ясування обставин справжності підпису [PERSON] у книзі обліку руху трудових книжок відповідача про отримання трудової книжки 31.12.2015 року, ухвалою суду від 24.05.2017 року у цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Слід зазначити, що відповідачем з моменту винесення судом ухвали про призначення експертизи, в якій витребувано об'єкт дослідження, та до 22.03.2018 року, у жодний спосіб не повідомлено суд про начебто направлення у вересні 2017 року на адресу суду оригіналу книги обліку руху трудових книжок відповідача. Про наведене представник відповідача повідомила суд лише у судовому засіданні 22.03.2018 року, при цьому надати в розпорядження суду тринадцятизначний номер ідентифікації поштового відправлення за яким можливо було б відслідкувати його рух, або об'єктивно пояснити причини відсутності у відповідача такого номеру, представник відповідача у судовому засідання не змогла. Статтею 109 ЦПК України передбачені наслідки ухилення від участі в експертизі, відповідно до положень вказаної статті, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнання. Оскільки судово-почеркознавча експертиза була призначена судом саме для з'ясування обставини, на яку посилалась позивач, а саме, що підпис про отримання трудової книжки 31.12.2015 року їй не належить та нею не виконувався, а відповідач ухилився від подання експерту об'єкту дослідження - оригіналу книги обліку руху трудових книжок відповідача, без якої провести експертизу неможливо, суд надходить до висновку про наявність, передбачених ст. 109 ЦПК України, підстав для визнання факту, для з'ясування якого ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року була призначена судово-почеркознавча експертиза, а саме, що підпис у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «КСТ Груп Україна» у графі «Розписка працівника в отриманні трудової книжки» про отримання [PERSON] трудової книжки 31 грудня 2015 року, порядковий номер 32, виконано не [PERSON] Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідачем не здійснено виплату заробітної плати за грудень 2015 року, а також не проведено розрахунок сум, належних до виплати при звільненні. Також, позивач вказує, що 30.12.2015 року у день написання заяви про звільнення, вона повернула зарплатну картку, на яку отримувала заробітну плату, бухгалтеру підприємства за вимогою останньої. Заперечуючи проти вказаних обставин, відповідач зазначає, що всі належні до виплати суми, були перераховані 31.12.2015 року на картковий рахунок позивача, зарплатна картка залишилась у користуванні позивача. Матеріали цивільної справи містять копію розрахунково-платіжної відомості працівника [PERSON] за грудень 2015 року, з якої вбачається нарахування заробітної плати за грудень 2015 року у розмірі 4994,70 грн., компенсації за невикористану відпустку у розмірі 9 646,20 грн. (т. 1 а.с. 47-48). Крім того, відповідачем надано копію виписки по рахунку № [NUMBER] за 30.12.2015 року, з якої вбачається, що 30.12.2015 року о 14 год. 55 хв. проведено операцію з перерахування грошових коштів у розмірі 72477,55 з призначенням платежу «заробітна плата та аванси за грудень 2015 року» (т. 1 а.с. 50). Судом встановлено, що 09.08.2013 року між ТОВ «КСТ Груп Україна» та АТ «УкрСиббанк» укладено договір про обслуговування виплати заробітної плати та інших виплат співробітникам клієнта в безготівковій формі, за умовами якого ТОВ «КСТ Груп Україна» перераховує грошові кошти за всіма виплатами своїм співробітникам, в тому числі заробітну плату та інші виплати, для подальшого зарахування таких коштів на відкриті у банку рахунки співробітників. (т. 1 а.с. 135). Також, судом встановлено, що 05.09.2013 року між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» укладено договір про відкриття та комплексне обслуговування банківського рахунку за умовами тарифного плану «Старт», згідно якого на ім'я [PERSON] відкрито рахунок у АТ «УкрСиббанк» № [NUMBER] (т. 1 а.с. 84). Матеріали цивільної справи містять виписку по рахунку № [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], за період з 01.12.2015 року по 30.01.2016 року, з якої вбачається проведення наступних операцій: -30.12.2015 року - зарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї у сумі 9 791,86 грн.; -31.12.2015 року - грошовий переказ «За мить» про списання грошових коштів у розмірі 9 000 грн. З витребуваної судом та наданої АТ «УкрСиббанк» інформації, викладеної у листі від 22.06.2016 року, банком роз'яснено, що операція з перерахунку коштів з карткового рахунку № [NUMBER] у розмірі 9 000 грн. проводилась власником рахунку дистанційно, за допомогою системи віддаленого доступу до рахунку. Вказана сума грошових коштів була перерахована на рахунок № [NUMBER] в національній валюті для виплати переказу (отримувач [PERSON]). Рахунок № [NUMBER] є внутрішньобанківським рахунком АТ «УкрСиббанк» (т. 1 а.с. 75). Відповідно до п. 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за номером 559/7880, внутрішньобанківські рахунки - усі інші рахунки аналітичного обліку, що не належать до клієнтських рахунків. Відповідно до положень п. 11.8 Правил (договірних умов) комплексного розрахунково-касового обслуговування фізичних осіб - клієнтів АТ «УкрСиббанк», оприлюднених у газеті «Голос України» № 45 (4795) від 13.03.2010 року, перерахування залишків грошових коштів з рахунку на відповідний внутрішньобанківський рахунок можливо виключно у разі закриття рахунку (розірвання договору). Таким чином, аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що банківська операція з перерахунку коштів з карткового рахунку № [NUMBER] (рахунок позивача для виплати заробітної плати) у розмірі 9 000 грн. на внутрішньобанківський рахунок № [NUMBER] АТ «УкрСиббанк», здійснена 31.12.2015 року, пов'язана із тією обставиною, що у період з 30 по 31 грудня 2015 року, картковий рахунок позивача № [NUMBER] було закрито, внаслідок чого у відповідності до п. 11.8 Правил (договірних умов) комплексного розрахунково-касового обслуговування фізичних осіб - клієнтів АТ «УкрСиббанк», залишок грошових коштів було перераховано на внутрішньобанківський рахунок АТ «УкрСиббанк», який не належать до клієнтських рахунків, а відповідно і доступу у позивача до вказаного рахунку не було. Наведені обставини, на думку суду, підтверджують доводи позивача про те, що зарплатна картка останньою була передана в бухгалтерію підприємства, та доступу до зарплатної картки з 30.12.2015 року позивач не мала. При цьому, суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], яка працює на посаді бухгалтера ТОВ «КСТ Груп Україна», з огляду на наступне. Так, будучи допитаною 17.01.2017 року як свідок [PERSON] суду пояснила, що в день видачі наказу про звільнення позивача, останній було видано трудову книжку, заробітну плату перераховано на картковий рахунок, з наказом про звільнення позивача було ознайомлено особисто під підпис. Отримання зарплатної картки позивача свідок заперечує. Однак, на уточнюючи питання, свідок надала відповідь, що не пам'ятає, чи працювала позивач 31.12.2015 року, також свідок не пам'ятає коли було проведено повний розрахунок сум, належних при звільненні, з позивачем, не пам'ятає дати отримання трудової книжки позивачем, не може пояснити, чому у книзі обліку руху трудових книжок дата отримання трудової книжки позивачем зазначена як 31.12.2015 року, хоча сама свідок вказала, що трудову книжку позивачем отримано в день видачі наказу про звільнення, тобто 30.12.2017 року. За вказаних обставин, суд вважає покази свідка [PERSON] непослідовними, нелогічними та такими, що суперечать письмовим доказам, наявним в матеріалах цивільної справи. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Беручи до уваги той факт, що відповідачем в ході судового розгляду не спростовано наступні обставини, а саме: отримання трудової книжки позивачем 15.02.2016 року (звільнення відбулось 30.12.2015 року), не виплату заробітної плати за грудень 2015 року, не проведення виплати всіх належних при звільненні сум, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 567, 21 грн. компенсації за час затримки видачі трудової книжки; 4 849,04 грн. невиплаченої заробітної плати за грудень 2015 року, а також 9 646,20 грн. компенсації за невикористану відпустку за період з 01.07.2013 року по 31.12.2015 року. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної діями відповідача, суд виходить з того, що порушення трудових прав позивача завдало останній негативних емоцій та переживань, порушення її звичного способу життя, необхідності звернення до суду за захистом порушеного права. Враховуючи конкретні обставини справи, розмір, тривалість та характер заподіяних моральних страждань й виходячи із засад розумності й справедливості, суд надходить до висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial