Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

22 листопада 2018 року до суду звернувся АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 15 травня 2014 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначена заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг. При цьому АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість [PERSON] в порушення умов договору у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплачує, ухиляючись від виконання зобовязань, що стало підставою для звернення до суду. \~ \~ \~ \~Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15 травня 2014 року у розмірі 44 737 грн. 28 коп., а також 1 762 грн. понесених судових витрат. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. В позовній заяві позивач зазначає, що в разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення. Крім того, до заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України, оголошення про виклик. Причини неявки до суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» (а.с. 12). Базова відсоткова ставка в місяць 3%. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, шляхом внесення коштів позичальником або шляхом списання з будь-якого відкритого у банку рахунку позичальника (а.с. 13). «Умови і правила надання банківських послуг» є невідємною частиною договору (а.с. 14-28). За передбаченою в договорі згодою позивача банк може в будь-який момент змінювати кредитний ліміт. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5., п.п. 2.1.1.5.7., 2.1.1.12.1. «Умов та правил надання банківських послуг» відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використання, по перевикористанню платіжного ліміту, по пені та штрафах, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а також стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачена базова процентна ставка в місяць, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, а також штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань (а.с. 13). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобовязання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.\~ \~ Відповідач [PERSON] зобовязання, передбачені кредитним договором, належним чином не виконує. Внаслідок цього у неї станом на 25 жовтня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 44 737 грн. 28 коп., яка складається з 6\~506,29 грн. заборгованості за кредитом; 22\~653,98 грн. заборгованості за відсотками; 12\~970,47 грн. пені; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг 500 грн. фіксованої складової та 2\~106,54 грн. процентної складової штрафу (6-7, 8-11). Щодо зазначеного розрахунку заборгованості відповідач заперечень не висловила, а тому суд погоджується з розрахунком позовних вимог частково. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі. Проте, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, сформувавши правовий висновок у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Оскільки відповідач допустив порушення зобовязань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості за кредитом, процентами, а також нарахування пені, то в цій частини позовні вимоги підлягають задоволенню. Однак правові підстави для стягнення з відповідача штрафів з огляду на наведений вище правовий висновок відсутні. Отже,\~позов підлягає\~частковому задоволенню,\~а сума,\~яка підлягає\~стягненню,\~становить 42\~130\~(сорок\~дві тисячі\~сто тридцять)\~гривень 74 копійки, яка складається з 6\~506 (шість тисяч п'ятсот шість) гривень 29 копійок заборгованості за кредитом; 22\~653 (двадцять дві тисячі шістсот п'ятдесят три) гривні 98 копійок заборгованості за відсотками; 12\~970 (дванадцять тисяч дев'ятсот сімдесят) гривень 47 копійок пені. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 1\~762,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (94,17%). На підставі наведеного,

Outcome: partial