Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

23.06.2018 року позивач- Сурмай Ю.Г. звернувся до Енергодарського міського суду з позовною заявою до відповідача- Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОВІРАКРЕДІТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову, [PERSON] зазначає, що 20.12.2016 року між ним (далі Позичальником) та Товариством з обмеженою\~відповідальністю «ДОВІРАКРЕДІТ» (далі Кредитор) було укладено [PERSON] договір №КК-24366 (далі - [PERSON] договір). Відповідно до п.1.1 [PERSON] договору, Кредитор надає Позичальнику кредит у гривні на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов'язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов'язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає: 2415,00 грн. (п.1.2 [PERSON] договору), строк дії кредиту: 20 днів (п.1.3 [PERSON] договору). Позичальник зобов'язаний повернути Кредит Кредитору 09.01.2017р. (далі - День повернення кредиту). Відповідно до п.1.3.1. [PERSON] договору, строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів, зазначених в п.1.3. цього [PERSON] договору, у випадку, якщо по День повернення кредиту (включно) Позичальник здійснив оплату заборгованості по Договору на суму не менше суми процента, що розраховані виходячи з кількості днів, що встановлені в п.1.3 і Договору та передували (поспіль) Дню поверненню кредиту (включно). Також відповідно до п.1.3.2. [PERSON] договору, у випадку, якщо строк до кредиту закінчився та не відбулася його чергова пролонгація, строк по кредиту автоматично продовжується, на кількість днів, зазначених в п. 1.3. цього Договору в дату здійснення Позичальником оплати в повному обсязі заборгованості за процентами та штрафами, що передбачені цим Договором. Відповідно до п. 1.3.3. [PERSON] договору, загальна кількість пролонгацій, що передбачені п.п. 1.3.1-1.3.2 Договору, протягом всього строку дії Договору не може перевищувати 10 разів. Після кожної пролонгації строку дії кредиту, День повернення кредиту зазначається в Особистому кабінеті. Також, згідно з п.1.4 [PERSON] договору, процентна ставка за користування коштами кредиту: 1,50% в день (540 % річних). Тип процентной ставки - фіксована. Розмір процентной ставки, встановлений цим пунктом Договору автоматично збільшується на 0,5% в день, у випадку, якщо відбулася Перша пролонгація, відповідно до п.п.\~1.3.1.\~цього Договору\~та сума\~заборгованості за\~кредитом на\~момент такої\~пролонгації перевищує\~80%\~від суми\~кредиту,\~зазначеної в\~п.1.2\~цього Договору.\~Така зміна\~розміру процента\~не є\~односторонньою зміною\~умов цього\~Договору,\~а відбувається\~автоматично та\~охоплюється домовленістю\~Сторін про\~розмір процента\~за цим\~Договором.\~Крім того,\~Позичальник підписанням\~цього Договору\~підтверджує,\~що для\~вказаного вище\~застосування нового\~розміру процента\~не вимагається\~підписання Сторонами\~будь-яких\~інших додаткових\~документів,\~крім цього\~Договору.Збільшений, відповідно до цього пункту Договору, розмір процентної ставки дії до моменту закінчення строку кредиту (включно) з урахуванням Другої пролонгації. Так, відповідно до п.1.5 [PERSON] договору цільове призначення кредиту: на споживчі потреби. Поряд з цим відповідно до п. 1.6 [PERSON] договору, сукупна вартість кредиту з урахуванням платежів на користь Кредитора (в грошовому виразі) становить 839,50 грн. Сукупна вартість кредиту (в процентному значенні) становить 36,50 %. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного [PERSON] договору, були порушені його права як споживача, визначені нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних» та просить суд визнати недійсним\~[PERSON] договір\~№КК-24366\~від 20.12.2016\~р. Ухвалою суду від 26.06.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання (а.с.13). Ухвалою від 21.08.2018 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.48) Інших ухвал судом не виносилось, провадження не зупинялось. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до матеріалів позову клопотання про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.10). В судове засідання представник відповідача ТОВ «ДОВІРАКРЕДІР» - не зявився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника, при розгляді справи просить врахувати надані стороною відповідача [PERSON] на позовну заяву та заяву про прийняття додаткових доказів (а.с.51,65). Відповідно до наданого стороною відповідача відзиву на позовну заяву (а.с.22-27) позовні вимоги вважають безпідставними зазначаючи на те, що для укладання [PERSON] договору між позивачем та відповідачем було укладено договір про використання аналога власноручного підпису для вчинення правочинів щодо отримання фінансових кредитів та/або надання коштів у позику та/або внесення будь-яких змін до таких правочинів, який є договором приєднання та укладався шляхом кліку Клієнтом на кнопку «[PERSON] пропозиція на укладання Договору на використання аналогу власноручного підпису» згодний. Крім того, ознайомлення позивача з умовами кредитування перед підписанням [PERSON] договору, підтверджується його підписом на Довідці про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту, яка містить всю необхідну інформацію визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У змісті п.7.2 [PERSON] договору, зазначено,\~що Позичальник\~підтверджує,\~що йому\~була в\~чіткій та\~зрозумілі формі\~надана інформація,\~вказана в\~ч.2\~ст.12\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» від\~12.07.2011\~року,\~є всі\~підстави стверджувати\~що Позивач\~перед укладенням\~з Відповідачем\~[PERSON] договору\~ознайомився інформацією,\~яка вимагається\~відповідно до\~даної статті\~Закону про\~фінансові послуги,\~що і\~підтвердив своїм\~підписом на\~[PERSON] договорі. Крім того, оскільки інформація містилась на сайті відповідача, позивач був необмежений у доступі до інформації щодо кредитування та часом прийняття рішення щодо підписання документів перед отриманням кредиту, яке при цьому здійснюється шляхом використання Логіну та Паролю, що встановлені споживачем при створені ним особистого кабінету та використовуються як особистий ключ при кожному вході в Особистий кабінет та підписання відповідних документів. Зазначене, на думку відповідача, спростовує посилання позивача на те, що відповідачем було введено його в оману при укладання [PERSON] договору, що виражається у ненаданні можливості для ознайомлення з інформацією що пропонується на сайті відповідачем. Також, відповідач вважає безпідставним посилання позивача стосовно несправедливої умови договору, яка передбачає вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобовязань за договором, оскільки всі санкції та їх розмір, передбачені [PERSON] договором за невиконання та/або неналежне виконання зобовязань за договором, не суперечать вимогам чинного законодавства України. Розрахунок який наведений позивачем у позовній заяві стосовно того, що штраф у розмірі 650 грн. є сумою компенсації яка становить 100% при сумі кредиту 2415 грн. не відповідає дійсності, оскільки 650 грн. це майже четверта частина кредита, тобто 25%, а не 100% як зазначає позивач. Не визнає відповідач і посилань позивача стосовно відсутності в [PERSON] договорі умов, що регулюють строк договору, порядок зміни і припинення договору, а також відповідальність відповідача за договором, зауважуючи, що такі умови містяться в [PERSON] договорі, а саме строк дії договору передбачений в 7.10, порядок внесення змін в [PERSON] договір, передбачений п.7.1., припинення [PERSON] договору - п.7.10, відповідальність Відповідача в п.6.2, 6.3. Що стосується посилань позивача на строк дії договору, який як вважає позивач повинен визначитися календарною датою, зауважує, що ч.1 ст.631 ЦК України визначає строк договору - час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Разом з тим слід мати на увазі, що строк дії договору, який сторони зобов'язані погодити, не обмежений будь-яким максимальним строком. Тому сторони можуть визначити, що договір діє до припинення прав та обов'язків, які з нього виникли. Отже і твердження позивача про порушення відповідачем вимог п.7, 8, 9 Закону України «Про фінансові послуги» є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», відповідач мав можливість у строк 14 календарних днів з дня підписання [PERSON] договору, відкликати свою згоду на укладання договору про надання відповідачем споживчого кредитну без пояснення причин, яке оформлюється письмовим повідомленням та особисто або через уповноваженого представника подається до відповідача. Однак, у відповідача відсутні відомості щодо надходження від позивача письмових заяв про відкликання згоди на укладання [PERSON] договору. Вважає, що твердження позивача, як споживача фінансових послуг, відносно невиконання відповідачем свого обовязку щодо надання позивачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом [PERSON] договору та про несправедливі умови [PERSON] договору, є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, відповідач зазначає, що 31.08.2017 року відповідач відступив свої права вимоги до позивача за [PERSON] договором- ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД», надавши на підтвердження договір факторингу № 310817 з додатками (а.с.27-40). Відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 22-27, 51, 65). На підставі ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 20.12.2016 року між ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» (відповідачем по справі) та [PERSON] було укладено, через мережу Інтернет, [PERSON] договір №КК-24366, який підписано позивачем аналогом власноручного (електронного) підпису відтвореного шляхом використання позивачем свого Логіна та Пароля (а.с.7-8). Також судом встановлено, що 31 серпня 2017 року між ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» та ТОВ «ФК «КОНКОРД» було укладено договір факторингу №310817 за умовами якого до ТОВ «ФК «КОНКОРД» перейшло право вимоги до боржників ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» (а.с.28-39) та відповідно до п.1 Реєстру прав вимог № 1 від 31 серпня 2017 року, відступлення права вимоги відбулось за кредитним договором №КК-2466 від 20.12.2016 року укладеного ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» з [PERSON] (позивача по даній справі) (а.с.40). Відповідно до змісту п.7.5 Договору факторингу №310817, визначено, що первісний кредитор (тобто ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ») не відповідає за невиконання або неналежне виконання Божником грошової вимоги, право якої відступається згідно умов цього Договору, і яка предявлення до виконання Новим кредитором. Відповідно до змісту п.п.6.4.2. Договору факторингу №310817, станом на дату цього Договору та на дату передання Права вимоги Новому кредитору за реєстром прав вимог (тобто ТОВ ФК «КОНКОРД), жодний Боржник, Право вимоги якого відступається за цим Договором, не має будь-яких зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, до Первісного кредитора (тобто до ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ»), за яким можна провести відповідне зарахування на день підписання реєстру прав вимог. Згідно з 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. У відповідності до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом(ч. 1 ст. 516 ЦК України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Отже, враховуючи, що між ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» та ТОВ «ФК «КОНКОРД» було укладено договір факторингу, відповідно до приписів ст.1081 ЦК України, є необхідним встановити дійсність укладеного [PERSON] договору між [PERSON] та ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ», оскільки ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» несе відповідальність перед фактором- ТОВ ФК «КОНКОРД» за дійсність переданих фактору прав вимоги до боржника за [PERSON] договором- Сурмай Ю.Г. (позивача по справі). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 5 ст.215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже,\~\~послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Посилання позивача щодо невідповідності умов [PERSON] договору укладеного між ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» та [PERSON] вимогам законодавства не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як зазначалось вище, між сторонами було укладено [PERSON] договір 20.12.2016 року, при цьому також встановлено, що 23.05.2016 року позивачу було надано відповідачем [PERSON] пропозицію на укладання договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів (далі [PERSON] пропозиція) (а.с.41-42). Відповідно до п.8 [PERSON] пропозиції визначено, що правочини створені в електронній формі і підписані в Особистому кабінеті аналогом власноручного підпису і правочини на паперових носіях, аналогічні по змісту і реквізитам, мають однакову юридичну силу. При цьому, як вбачається з аналізу дати надання Пропозиції та дати укладання [PERSON] договору, пройшло майже пів року. У звязку\~із зазначенням\~позивачем про\~відсутність попередньої\~інформації щодо\~кредитування відповідачем,\~судом було\~оглянуто сайт\~на який\~посилається як\~позивач так\~і відповідач\~у запереченням\~щодо \~наявності \~оспорюваної позивачем\~інформації за\~наступним посиланням: https://ikapusta.com.ua та встановлено, що у главі «ПРО НАС», розділу «ІНФОРМАЦІЯ ПРО КОМПАНІЮ» наявність інформації про установу відповідача, яка розміщена за посиланням: «Інформація, що підлягає розкриттю фінансовою установою» - Інформація про ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДОВІРАКРЕДІТ», а також наявна «інформація про Фінансову послугу», на яку зазначає відповідач як на доказ (а.с.44). При цьому, в інформаційному листі про фінансову послугу, наявна, у тому числі, інформація про вартість фінансової послуги; реквізити органу, з питань захисту прав споживачів, тощо. У главі «Довідка» сайту відповідача, можливо ознайомитися з інформацією, у тому числі, щодо максимального розміру та терміну кредиту; чи можна відмовитися від кредиту; щодо пролонгації кредиту у тому числі в разі прострочки по кредиту; наслідки прострочки сплати кредиту, тощо. Крім того у главі «Як це працює», розділ «Як це працює» зазначеного сайту, надано опис кроків які потрібно вчинити для отримання кредиту, при цьому у крок5 «ознайомтеся з умовами [PERSON] договору» зазначено наступне: «Після отримання позитивного рішення, вам необхідно ознайомитися з умовами Паспорту споживчого кредиту, а також \~умовами [PERSON] договору. У випадку погодження з вашого боку всіх умов [PERSON] договору, відбувається його підписання шляхом скріплення аналогом власноручного підпису, що використовується вами відповідно до умов [PERSON] пропозиції ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» на укладення Договору на використання аналога власноручного підпису для здійснення операцій, до якої ви приєдналися шляхом кліку на кнопці «З умовами Договору на використання аналогу власноручного підпису» згодний. Підписання [PERSON] договору необхідно здійснити в Особистому кабінеті», про що зазначає і сам позивач у змісті позову підтверджуючи факт створення Особистого кабінету на Інтернет-сайті відповідача по справі, шляхом вчинення певних дій кроків (а.с.2зворот-3). При цьому, як встановлено судом, доступ до інформації є вільним, нічим не обмежений, що підтверджує посилання відповідача, а отже, на думку суду, будь-яка фізична особа, перед укладенням [PERSON] договору, має можливість ознайомитися з інформацією щодо кредитування відповідачем. З аналізу дії у Крок5, встановлено, що саме в разі згоди особи, в даному випадку позивача, з умовами [PERSON] договору, проходить його підписання шляхом скріплення аналогом власноручного (електронного) підпису в Особистому кабінеті. А відповідно до Кроку6 , про який також зазначено позивачем та про що міститься інформація р розділі «як це працює» зазначеного вище Інтернет-сайту відповідача, після підписання [PERSON] договору та отримання екземпляру [PERSON] договору, кліком на кнопку «Екземпляр кредитного договору отримано», гроші в автоматичному режимі переводяться на карту позичальника. З зазначеного вбачається, що після отримання свого екземпляру [PERSON] договору, позивач мав можливість не здійснювати операцію щодо кліку на кнопку «Екземпляр кредитного договору отримано», у звязку з чим позивачем не було б отримано в автоматичному режимі грошові кошти. А за наявним у нього екземпляром, на думку суду, позивач мав можливість отримати юридичну консультацію, у тому числі щодо умов кредитування. Тобто саме волевиявлення позивача яке виразилося у кліку на кнопку «Екземпляр кредитного договору отримано» призвело до автоматичного надання відповідачем грошових коштів відповідно до умов [PERSON] договору, які також було підписано позивачем. Відповідно до Довідки про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредитну, яка була підписана позивачем по справі [PERSON] 20.12.2016 року за допомогою аналогу власноручного (електронного) підпису відтвореного шляхом використання ним свого Логіна та Пароля (а.с.43), зазначено в п.3 умови кредитування та орієнтована сукупна вартість кредиту, яка складається з наступного: форма та вид кредитування, мета кредиту; вид забезпечення кредиту без забезпечення; процентна ставка за кредитом; комісія за надання кредиту, яка сплачується одноразово при наданні кредиту за рахунок кредитних коштів; строк кредиту; тип процентної ставки порядок дострокового повернення кредиту; порядок погашення кредиту; орієнтована сукупна вартість в грошовому вимірі, яка залежить від процентної ставки, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням обслуговуванням та погашенням кредиту та залежить від суми отриманого кредиту та строку кредитування; орієнтована сукупна вартість кредиту у відсотковому значенні. Крім того, в абзаці 3 даної довідки зазначено про підтвердження того, що ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» письмово проінформувало позивача про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, про що саме визначено підпунктами а, б, в, г. З зазначеного вище, судом встановлено, що позивач по справі мав неодноразову можливість ознайомитися з усіма умовами [PERSON] договору, та лише в разі наявності згоди з умовами зазначеними у [PERSON] договорі, позивач, своїм волевиявленням, при цьому, після отримання свого екземпляру [PERSON] договору та підпитання [PERSON] договору в Особистому кабінеті, отримав кредитні кошти. Крім того, як зазначалось, для підписання [PERSON] договору, позивач повинен був створити Особистий кабінет, що доводить наявність волевиявлення позивача на укладання спірного [PERSON] договору на умовах визначених в ньому. При цьому, зазначене вище, спростовує посилання позивача на відсутність в нього можливості ознайомлення з умовами [PERSON] договору, обмеження часом чи строком ознайомлення з умовами [PERSON] договору. Також, відповідно до п.п.4.4.3 [PERSON] договору, позивач мав можливість відкликати свою згоду на укладання [PERSON] договору, у випадку виконання певних умов (а.с.7-зворот). Відповідно до п.7.4. [PERSON] договору, всі повідомлення між Сторонами здійснюються у письмовій формі або через Особистий кабінет. Відповідно до п.7.8 [PERSON] договору, особи, що підписали цей Догорів, заявляють, що текст Договору прочитаний ними повністю, положення Договору зрозумілі. Відповідно до п.7.2. [PERSON] договору, зазначено, що Позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілі формі надана інформація, вказана в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В частині 4 статті 11 даного Закону зазначено, що Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 Закону України, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно ст. 1056 ЦК України, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до п.1.3 [PERSON] договору, визначено, що строк дії кредиту становить 20 днів. Позичальник зобовязаний повернути Кредит 09.01.2017 року. Однак, відповідно до п.1.3.1 [PERSON] договору, строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів зазначених у п.1.3 цього Договору, у випадку, якщо по День повернення кредиту (включно) Позичальник здійснив оплату заборгованості по Договору на суму не менше суми процентів, що розраховані виходячи з кількості днів, що встановлені п.1.3 Договору та передували (поспіль) Дню повернення кредиту (включно). А відповідно до змісту п.1.3.2 Договору, у випадку, якщо строк дії кредиту закінчився та не відбулась його чергова пролонгація, строк кредиту автоматично продовжується на кількість днів, зазначених в п.1.3 цього Договору в дату здійснення Позичальником (тобто позивачем по справі) оплати в повному обсязі заборгованості за процентами та штрафами, що передбачені цим Договором. При цьому, згідно змісту п.7.10 [PERSON] договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання аналогом власноручного підпису і діє до повного виконання грошових зобовязань за Договором, крім випадку припинення його дії за згодою Сторін, відповідно до Договору чи закону. У будь якому разі щодо непогашеної Позичальником заборгованості Договір діє (в тому числі, в частині застосування штрафів) до повного погашення заборгованості. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, строк дії [PERSON] договору визначено як- повне погашення заборгованості позичальником. При цьому, суд зауважує, що [PERSON] договір було укладено 20.12.2016 року, а до суду позивач направив позов 19.06.2018 року (відповідно до штемпеля на конверті а.с.11). Однак позивачем не зазначається про виконання зобовязань взятих ним за спірним [PERSON] договором (п.4.3.1 [PERSON] договору), дотримання ним строків виконання зобовязань (п.4.3.2. [PERSON] договору). Доказів, що позивач не користувався кредитними коштами, відмовився від [PERSON] договору, висловив свою незгоду з умовами Договору, чи повністю або частково виконав умови договору у зазначений період, враховуючи приписи п.7.4 [PERSON] договору щодо умов повідомлення, позивачем суду не надано. Відповідно до змісту п.3.3 [PERSON] договору, судом встановлено, що Позичальник зобовязаний сплатити Кредитору комісію в розмірі 115,00 грн., шляхом утримання зазначеної суми в момент надання Позичальнику на картковий рахунок суми кредиту. Однак, зазначений пункт договору також не порушує Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, як зазначено у в казаному пункті, комісія сплачується за надання кредиту тобто за послугу у вигляді передачі споживачу кредитних коштів, що не суперечить приписам Закону. Дослідивши текст укладеного сторонами [PERSON] договору (а.с.7-9) суд дійшов висновку, що у спірному [PERSON] договорі передбачено істотні умови, зокрема: мета (п.1.5), сума (п.1.2), строк кредиту, про що зазначено вище; умови і порядок видачі кредиту (п.2); порядок розрахунків процентів (п.3); порядок і строки повернення кредиту та сплати платежів (п.5); права та обовязки сторін договору (п.4); відповідальність за сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, отже, у відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, при цьому, судом встановлено укладання спірного [PERSON] договору в належній формі, який підписано сторонами. З аналізу вищенаведеного, судом встановлено, що позивач мав неодноразову можливість відмовитися від укладання (підписання) [PERSON] договору з відповідачем, мав можливість і після підписання договору відкликати свою згоду, скористатися юридичною допомогою, однак матеріали справи не містять доказів, що позивач скористався зазначеними можливостями та спростовує посилання позивача на ненадання відповідачем можливості отримання повної, всебічної та достовірної інформації про умови кредитування, щодо не ознайомлення позивача з ризиками, відсутність інформації у позивача, щодо суті фінансових послуг, відсутність у позивача можливості детального ознайомлення з правилами кредитування. Крім того, позивачем не доведено посилань на несправедливість умов кредитування, враховуючи також і період до часу звернення до суду. Позивачем не надано доказів того, що він намагався змінити умови [PERSON] договору, оспорював ці умови, викладав свої зауваження до дати отримання коштів стосовно пунктів [PERSON] договору, намагався розірвати [PERSON] договір відразу після надходження коштів, або протягом строку, визначеного у тому числі і у [PERSON] договорі (листи у письмовій (у тому числі електронній) формі, подані позивачем як поштовою кореспонденцією через відділення поштового звязку так і через Особистий кабінет, який ним було створено). При цьому період часу, з 20.12.2016 року часу підписання [PERSON] договору, на думку суду, свідчить про те, що позивач прийняв умови [PERSON] договору на момент укладення. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно приписів ч.2 та ч.3 ст.83 ЦПК України, позивач та відповідач повинен подати суду докази. Отже, надання доказів є не правом, а обовязком сторін по справі. При цьому, надані сторонами докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, достатності (ст.77-80 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав визнання недійсним [PERSON] договору №КК-24366 укладеного 20.12.2016 року між [PERSON] та ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ», оскільки він не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину були вільним і відповідали їх внутрішній волі; правочин вчинявся у формі, встановленій законом; оспорюванні пункти договору узгоджувалися сторонами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначалось вище, ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» відступила право вимоги до боржника за [PERSON] договором [PERSON] ТОВ «ФК «КОНКОРД» за Договором Факторингу №3108178 від 31.08.2017 року (далі Договір факторингу), отже судом встановлено дійсність грошової вимоги (ст.1081 ЦК України) до [PERSON], яка була відступлена ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» фактору - ТОВ «ФК «КОНКОРД». До Енергодарського міського суду позивач [PERSON] подав позов визначивши у якості відповідача ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ». Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем, оскільки лише за клопотанням позивача, суд може залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч.5 ст.12 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача, при цьому, суд має право замінити неналежного відповідача належним, лише за клопотанням самого позивача. Однак, позивач в судове засідання не зявлявся жодного разу, при цьому надавши до суму письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.10). Крім того, ні позивачем, ні відповідачем не надано суду доказів направлення позивачу по справі повідомлення про відступлення права вимоги за [PERSON] договором від ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» до ТОВ «ФК «КОНКОРД», як це визначено Додатком № 3 до договору факторингу № 310817 від 31.08.2017 року (а.с. 39). Судом, як зазначалось вище, не встановлено недійсності [PERSON] договору між [PERSON] та ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ», тим самим встановлена дійсність грошової вимоги, право стягнення якої за [PERSON] договором перейшло від ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» до ТОВ «ФК «КОНКОРД» за Договором факторингу. Однак, враховуючи відсутність доказів направлення позивачу по справі повідомлення про відступлення права вимоги, відсутність клопотань від позивача, суд позбавлений можливості вирішення питання щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідача ТОВ «ФК «КОНКОРД», або заміну відповідача по даній справі іншою особою, як і відсутні підстави вважати, що позов подано до неналежного відповідача, враховуючи, що саме на ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ» покладено обовязок доведення дійсності правочину фактору ТОВ «ФК «КОНКОРД», та як зазначалось судом вище, підстав визнання недійсним [PERSON] договору судом не встановлено. При цьому, суд розяснює, що зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 6-979цс15 від 23.09.2015 року, зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачу по даній справі повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «КОНКОРД» за [PERSON] договором, позивач має право погашення заборгованості первісному кредитору, тобто ТОВ «ДОВІРАКРЕДІТ». На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed