Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

22 червня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача, свого колишнього чоловіка, на свою користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до повноліття дитини та аліменти на її утримання у зв'язку з непрацездатністю в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, мотивуючи це тим, що відповідач, як батько дитини не приймає участі у вихованні сина, який на даний час, з 01.09.2015 р. навчається на ІІ курсі денної форми навчання ІМК ОНМУ з кінцевим терміном навчання 30.06.2019 р., не надає достатньої матеріальної допомоги на його утримання, в той час, вона, будучи інвалідом ІІ групи працює, отримуючи мінімальну зарплату, у зв'язку з чим, їй не вистачає грошей для повноцінного утримання як сина, так і себе. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях на позов, зокрема частково визнавши позов по сплаті аліментів на неповнолітнього сина у розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини і повністю не визнав позов в частині стягнення аліментів утримання позивачки у зв'язку з її непрацездатністю з посиланням на свою мізерну щомісячну заробітну плату у розмірі 1650 грн. на посаді водія та на одержання позивачкою пенсії по інвалідності у розмірі 1269 грн. та її заробітної плати у розмірі 1560 грн., яку вона отримує щомісячно працюючи в дитячому садку с. Йосипівка, Овідіопольського району Одеської області. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статті 75,77 СК України передбачають - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 76 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо колишній чоловік (дружина) може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів - продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Таким чином, однією з необхідних умов отримання дружиною (чоловіком) аліментів - є реальна спроможність другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 80 СК України передбачає - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України - якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача - може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі - підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд встановив, що шлюб між позивачкою та відповідачем, в якому народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.08.2000 р. - був розірваний заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 15.03.2016 р. (а.с. 5,6). Згідно довідки ІМК ОНМУ № 293 від 14.07.2016 р. - син сторін [PERSON], [INFO] з 01.09.2015 р. навчається на денній формі навчання ІІ курсу з кінцевим терміном навчання 30.06.2019 р. (а.с. 23). Відповідач має іншу сім`ю, уклавши шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.06.2016 р. (а.с. 38). Судом було з`ясовано, що на сьогодні, відповідач офіційно працює водієм у ФО-підприємця [PERSON] з 01.07.2016 р. із заробітною платою 1650 грн. щомісячно (а.с. 13). В той же час, позивачка є інвалідом ІІ групи загального захворювання згідно довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААВ від 23.02.2015 р. та як вона підтвердила в судовому засіданні, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1269 грн. щомісячно та заробітну плату у розмірі 1560 грн., працюючи в дитячому садку, а тому твердження позивачки, що вона є непрацездатною особою є хибними і судом до уваги не приймаються (а.с. 4). Судом також не приймаються до уваги твердження позивачки про відсутність з боку відповідача жодної матеріальної допомоги їхньому неповнолітньому сину [PERSON] і які спростовуються квитанціями про сплату аліментів на дитину (а.с. 14). Судом не ставиться під сумнів стан здоров`я позивачки, яка будучи інвалідом ІІ групи постійно перебуває на лікуванні, на підтвердження чого вона надала суду відповідні виписки з історії хвороби та виписні епікризи (а.с. 24-34). Однак, з урахуванням того встановленого судом документального факту, що відповідач, маючи іншу сім`ю і офіційно працюючи водієм, отримує заробітну плату у розмірі 1650 грн. щомісячно, а щомісячний розмір пенсії по інвалідності позивачки 1269 грн. та заробітної плати 1560 грн. значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 р.» і що відповідає умовам ст. 75 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач неспроможний і не може сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з дати подачі позову і до повноліття дитини, а тому позов в цій частині слід задовольнити частково зі стягненням з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі позову 22 червня 2016 р. і до повноліття дитини. З тих же підстав, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки у зв'язку з нібито її непрацездатністю в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, враховуючи вищевикладене, а саме той факт, що позивачка працює, утримує заробітну плату і будь-які заборони на роботу позивачки у вищевказаній довідці до Акту огляду МСЕК відсутні, і позивачкою не доведено суду матеріальну спроможність відповідача надавати їй матеріальну допомогу у заявленому розмірі 500 грн. та аліментів на утримання сина у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial