Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

22.06.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщенням, згідно якого просить суд зобов`язати ФОП [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні приміщенням цільового призначення для проведення торгівельної діяльності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом звільнення данного приміщення. Усі судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у період з 10.08.2018 року між позивачем та фізичною особою ? підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди приміщення, яке є власністю [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 26,4 м2, цільового призначення для проведення торгівельної діяльності. [PERSON] з 10.08.2018 року здійснювала свою діяльність у приміщенні, при цьому з 10.08.2018 року по 10.10.2019 року не виконувала умов договору та не сплачувала орендної плати, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 465/3565/19 від 08.11.2019 року, яким договір оренди було розірвано і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 28000 грн. орендної плати за період з 10.08.2018 року по 10.10.2019 року. Також, вказує, що 22.10.2020 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 466/9562/19, з [PERSON] стягнуто на користь позивача суму заподіяної майнової шкоди у розмірі 22077,40 грн. Станом на день звернення до суду, ФОП [PERSON] не звільнила приміщення, що належить позивачеві. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією щодо звільнення приміщення, однак остання ігнорує всі пропозиції та вимоги, не надає жодних доказів звільнення приміщення, відповідно до умов Договору. З огляду на вищенаведене, повідомляє, що відповідач перешкоджає позивачеві повноцінно користуватись майном. Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 12.07.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Фізичної особи підприємця [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.09.2021 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. Відповідно до згаданої заяви позивач просить суд зобов`язати ФОП [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні приміщенням цільового призначення для проведення торгівельної діяльності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом звільнення даного приміщення та стягнути з ФОП [PERSON] заподіяну неправомірними діями моральну шкоду. В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог, [PERSON] повідомляє суд, що їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача [PERSON] щодо пошкодження майна, крадіжки електричної енергії, умисного невиконання рішення суду з 08.11.2019 року по 08.09.2021 рік. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подала. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її об`єктивного розгляду і вирішення по суті, встановив наступне. 10.09.2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди. Відповідно до умов даного Договору строк оренди приміщення визначено до 10.08.2021 року. Після закінчення строку оренди приміщення передається Орендарем, Орендодавцю на підставі акту приймання/передачі (Акт повернення). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду від 08.11.20219 року позовну заяву [PERSON] про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати задоволено. Розірвано Договір оренди нерухомого майна (магазину) від 10.08.2018 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Стягнуто із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість (орендну плату за період з 10.08.2018 року по 10.10.2019 р.) в розмірі 28 000 грн. Стягнуто із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. Відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.10.2020 року, яке було постановлено судом при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про відшкодування шкоди, позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суму заподіяної майнової шкоди у розмірі 22077,40 грн. Стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у сумі 768,40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч.1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частиною першою статті 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2021 року позивачем було скеровано повторну вимогу про звільнення ФОП [PERSON] орендованого приміщення, однак останньою дану вимогу було проігноровано. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди, який в подальшому було розірвано з ініціативи позивача у судовому порядку. Умовами даного договору було визначено порядок повернення даного об`єкта нерухомого майна позивачу, відповідач обізнана про ухвалення рішення про розірвання договору, що зокрема підтверджується тим, що вона оскаржила дане рішення в апеляційному порядку. Жодного доказу стосовно того, що об`єкт нерухомого майна повернуто позивачу, відповідно до умов договору або у будь-який інший спосіб, в ході судового розгляду не здобуто. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що позивач скерувала відповідачу вимогу про повернення об`єкта оренди, але така вимога була залишена відповідачем без жодного належного реагування. Таким чином, в ході розгляду справи не спростовано твердження позивача про наявність перешкод у використанні належного їй майна. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині зобов`язання ФОП [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні власністю, а саме приміщенням цільового призначення для проведення торгівельної діяльності, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом звільнення данного приміщення підлягає задоволенню. Разом з тим, суд також приходить до висновку, що у решті позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Позивач повідомляє, що їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача [PERSON] щодо пошкодження майна, крадіжки електричної енергії, умисного невиконання рішення суду з 08.11.2019 року по 08.09.2021 рік, що призвело до ушкодження здоров`я. На підтвердження зазначених доводів [PERSON] долучила до матеріалів справи копії епікризу № 1081/290 та виписку із медичної карти амбулаторного хворого № 378. Оцінюючи наведені доводи позивача, суд враховує наступне. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Верховний Суд зазначив у своїй Постанові від 25 листопада 2019 року у справі №214/9480/14 зазначив, що відповідно до частини першої, третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Позивач вказала, що шкода спричинена їй у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача [PERSON] щодо пошкодження майна, крадіжки електричної енергії, умисного невиконання рішення суду з 08.11.2019 року по 08.09.2021 рік, що призвело до ушкодження її здоров`я. Однак, з доказів долучених на підтвердження цього факту неможливо встановити, що саме неправомірні дії відповідача спричинили погіршення здоров`я позивача. Долучені позивачем докази не вказують на те, що між поведінкою (діями або бездіяльністю) відповідача та наслідками на які вказує позивач, а саме - ушкодження її здоров`я, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Таким чином, суд виходячи з вищенаведеного, приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення моральної школи не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Також, згідно ч. 3 ст. 136 ЦПК України, [PERSON] слід звільнити від сплати судового збору за вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial