Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

22 липня 2013 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд позбавити його права користування житловим будинком [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона має у приватній власності житловий будинок [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 5948405 від 10.07.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5949037 від 10.07.2013 року. З 19.09.1987 року по 12.04.2006 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. За час перебування у шлюбі із позивачкою, відповідач [PERSON], як член сім'ї зареєстрував своє місце проживання у вказаному будинку позивачки. В липні 2002 року відповідач забрав всі свої особисті речі з будинку і переїхав до смт.Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області де і на даний час проживає разом із своєю співмешканкою [ADDRESS]. Враховуючи наведене, просить задовольнити позов з підстав, передбачених ст.405 ЦК України. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та надав пояснення суду про те, що дійсно він з 19.09.1987 року по 12.04.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою. На даний час, він проживає у [ADDRESS]. Він дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Позивачка жодного разу не зверталася до нього про зняття з реєстрації за адресою її місця проживання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON], та відповідач [PERSON], з 19.09.1987 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). 12.04.2006 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с.9). Позивачка [PERSON], являється власником спірного житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 5948405 від 10.07.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5949037 від 10.07.2013 року (а.с.7.8). За довідкою Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області № 2182 від 23.04.2013 року, слідує що у спірному будинку зареєстровані [PERSON], та [PERSON] (а.с.10). Відповідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, з моменту набуття позивачкою права власності на житловий будинок до моменту пред'явленя нею позову про позбавлення права користування житловим будинком пройшло лише дванадцять днів, тобто менше року, підстав для задоволення позову на підставі ст.405 ЦК України немає. Відсутність відповідача за місцем реєстрації до набуття позивачкою права власності на спірне житло правового значення для вирішення даного спору не має. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не можуть бути задоволеними. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed