overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

22 травня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою[ADDRESS]Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.05.2017р. о 10 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.05.2017р. о 10 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий виявляє скарги на страхи. Вважає, що за ним слідкують. Не критичний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

22 травня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.05.2017 р. о 21 год. 54 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.05.2017 р. о 21 год. 54 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Бородіної К.В. лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий афективно напружений, злобний підозрілий. На запитання відповідає не завжди по суті. Висловлює маячні ідеї на адресу рідних, погрожує їм. Мислення в'язке, торпідне, непослідовне. Критики не має. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

22 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через різницю у поглядах на життя. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав наполягав на їх задоволенні. Примирення та збереження сімї вважав неможливим. Відповідач позов визнала в повному обсязі також наполягала на розірванні шлюбу оскільки підозрює чоловіка у подружній зраді. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище Терець) [PERSON] 06 вересня 2003 року у Яреськівській сільській раді Шишацького району Полтавської області уклали шлюб, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-КЕ № 155319, виданим повторно 12 травня 2017 року Шишацьким відділом РАЦС ГТУЮ в Полтавській області (а.с.3). Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 4). Спору про місце проживання неповнолітніх дітей сторони не мають. З позивача за рішенням суду стягуються аліменти на утримання дітей. Незважаючи на надання судом тримісячного строку на примирення сторін вони наполягають на розірванні шлюбу Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожної сторони, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

22 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона із відповідачем з 10.03.2001 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі. Сімейні стосунки припинились в квітня 2017 року у звязку з тим, що між ними виникли особисті неприязні відносини на побутовому ґрунті. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати юридично, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу. Просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 березня 2001 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, свідоцтва про шлюб серії 1-НО №130103, виданого 10 березня 2001 року, актовий запис за № 54.(а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітню дитину Доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво серії І-НО № 238640, актовий запис № 263. (а.с.8). Шлюбні відносини між сторонами припинились з квітня 2017 року. Спорів про поділ спільно нажитого майна та місце мешкання дитини не виникає. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання. За таких встановлених судом обставин, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. При розірванні шлюбу суд залишає позивачу прізвище [PERSON]. На підставі викладеного, ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

22 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька обл., м.Торецьк (м.Дзержинськ), [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.1998 року. Відповідач по справі зареєстрований в квартирі, але фактично не проживає в ній з липня 2014 року і по теперішній час. Реєстрація вказаної особи в квартирі не дозволяє позивачу розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права, тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач та її представник надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не зявився з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: Донецька обл., м.Торецьк (м.Дзержинськ), [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 14.04.1998 року на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.5). Про це також свідчить Реєстраційне посвідчення від 04.05.1998 року (а.с.4). Позивач [PERSON] зареєстрована за вище вказаною адресою, що підтверджено відповідною відміткою у паспорті громадянина України (а.с.6) Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька обл., м.Торецьк (м.Дзержинськ), [ADDRESS]. Відповідно до Акту від 10.05.2017 року відповідач [PERSON] дійсно не проживає за вказаною адресою з липня 2014 року і по теперішній час (а.с.10). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Реєстрація [PERSON] перешкоджає позивачу здійснювати нею права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

22 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх вимог вказує, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] навчається у Тернопільському національному педагогічному університеті імені [PERSON]. Остання потребує матеріальної підтримки зі сторони батька. Тому позивач просила суд стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно на утримання дочки на період її навчання. У судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 цього ж Кодексу, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом обєктивно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 06 жовтня 2000 року. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON] навчається на фізико-математичному факультеті Тернопільського національного педагогічного університету імені [PERSON] на денній державній формі навчання. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серія I-БВ № 028147, виданим Сахновецькою сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 08 січня 1998 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серія I-БВ № 046341, виданим Ізяславським відділом реєстрації актів громадянського стану, свідоцтвом про народження серії I-БВ № 280861, виданим Сахновецькою сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 20 травня 1999 року, довідкою Тернопільського національного педагогічного університету імені [PERSON] від 11 квітня 2017 року № 705. Враховуючи наведені обставини справи та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на місяць. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 199-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

22 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 05 червня 2015 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції був здійснений відповідний актовий запис № 270. Разом з тим їх сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки, мешкають окремо, але спільного господарства та бюджету не ведуть. Мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що звернулася до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належно, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 17), у зв'язку з чим та за згодою позивачки, суд допустив заочний розгляд справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП № 116639, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, сторони зареєстрували шлюб 05 червня 2015 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за №270. Під час державної реєстрації шлюбу позивачці було залишено дошлюбне прізвище - Закревська (а.с.4). Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ГЮ № 246461 (а.с. 5). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства та бюджету не ведуть. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна та місця проживання дитини на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

22 травня 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 30 червня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого відбувались сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили в січні 2015 року та з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Спір щодо поділу майна буде вирішено окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 червня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 25 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 6). 21 серпня 2012 року у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 5). Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого відбувались сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені в січні 2015 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. У своїх письмових заявах, поданих до суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

22 травня 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 19.12.2002 року зареєструвала з відповідачем шлюб, актовий запис №48. Від спільного життя дітей не мають. Шлюбні відносини припинені. Причиною є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивач з відповідачем мешкають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19.12.2002 року Кіровською селищною радою м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №48, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від спільного життя дітей не мають. Шлюбні відносини припинені. Позивач з відповідачем мешкають окремо. Наміру поновлювати шлюбні відносини позивач не має. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сім'ї стало неможливим. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач надала заяву, в якій просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved