Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

22.10.2012 року до Комінтернівського районного суду одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Оскільки між сторонами фактично не існувало спору, щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] [INFO], та існував спір, щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON].[INFO] р. народження. Ухвалою від 23.04.2013 року вимоги про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] виділено в окреме провадження. 10.09.2013 року позивачка подала уточнений позов, яким просила визначити місцем проживання сина разом із нею. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, заперечували проти зустрічного позову просили суд відмовити у його задоволенні. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення первинного позову, просили визначити місцем проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком. Представник третьої особи Комінтернівської районної державної адміністрації в Одеській області Пальоха С.І. підтримав позовні вимоги [PERSON], заперечував проти задоволення вимог [PERSON] Представник третьої особи служби у справах дітей Тарутінської районної державної адміністрації в Одеській області в судове засідання не прибув будучи повідомленим своєчасно та належним чином, надав заяву про підтримання позову [PERSON], просив суд розглядати справу без його участі. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та відмову у задоволенні позову [PERSON] виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.04.2013 року шлюб укладений між позивачкою та відповідачем було розірвано, вирішено питання про визначення місця проживання доньки [PERSON] за місцем проживання матері (т. 1 а.с.12). Ще до розірвання шлюбу позивачка [PERSON] стала проживати окремо у своїх батьків в [ADDRESS] разом із своєю дочкою [PERSON] Між батьками в даний час існує спір щодо місця проживання їх сина [PERSON], якого батько після розлучення залишив проживати разом із собою у своїх батьків у [ADDRESS] та певний час чинив перешкоди матері у побаченнях та спілкуванні із сином. За час судового розгляду справи [PERSON] мала декілька побачень із сином у присутності батьків відповідача за зустрічним позовом. При ухваленні рішення про задоволення позову [PERSON] суд виходив з принципу недопущення розриву родинних зв'язків, з принципу переважного права батьків на особисте виховання дитини та обов'язку батьків виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд приймає до уваги його поведінку під час розгляду справи щодо його доньки та колишньої дружини, яка мала зневажливий характер, яке виражалось у повному небажанні особистого спілкування батька із донькою, не сприяння спілкування дітей між собою, заборону матері приймати участь у виховані сина. При ухваленні рішення суд приймає до уваги здійснення [PERSON] штучних перешкод [PERSON] не тільки у вихованні сина, а й навіть обмеження їх спілкування, яке після їх розлучення відбувається лише декілька годин на тиждень і лише за умови присутності його батьків. Задовольняючи позов [PERSON] суд бере до уваги її поведінку під час розгляду справи, яка на погляд суду була спрямована на забезпечення спілкування її із сином, спілкуванням дітей поміж собою не зважаючи на принизливу поведінку батька її дітей щодо неї. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги пояснення малолітнього [PERSON], про бажання проживати разом із батьком, оскільки відповідно до закону дитина самостійно може приймати рішення лише при досягненні нею чотирнадцяти років. Крім того, суд приймає до уваги пояснення спеціаліста [PERSON], що дитина замкнена та не відкрита до вільного контакту. Задовольняючи позов [PERSON] суд приймає до уваги підтримання її позову службами у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації в Одеській області та Тарутінської районної державної адміністрації в Одеській області. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд приймає до уваги те що позивач позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має стабільну роботу та заробітну плату, має нормальні умови проживання, підвищує свій професійний рівень, але вважає що цього не достатньо для належного духовного та морального розвитку дитини у дусі любові та поваги до оточуючих. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Права батьків щодо виховання дитини, визначенні нормами ст. 151 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Чинним законодавством України, забезпечується правобатьків та дитини на спілкування, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 150, 151,155, 160, 161, СК України,

Outcome: approved