Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

22.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки №П-234-02-С від 14.06.2007 року, укладений між ним та ПАТ «Банк Фінанси та кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», [PERSON] В своїх доводах посилається на те, що 14.06.2007 року в приміщенні банку [PERSON], шляхом обману запросила його в банк та під приводом взяття кредиту на весілля, потрібна його формальна участь, та змусила його підписати договір поруки. До укладення договору [PERSON] стверджувала, що основні зобов'язання буде нести тільки вона, а він не буде нести ніяких зобов'язань. Відразу ж після укладення договору поруки, [PERSON] забрала оригінал і позбавила його можливості ознайомитися з його змістом. Про солідарну відповідальність йому стало відомо лише після отримання копії заочного рішення про стягнення кредиту в розмірі 50705 грн. 78 коп. [PERSON] використовувала довірчі відносини, які складалися між нами до укладення договору поруки для вчинення обману. Вона свідомо вилучила оригінал договору поруки відразу ж після його підписання. Ці обставини дають підстави вважати, що [PERSON] навмисне запросила його в приміщення ПАТ «Фінанси та Кредит» 14.06.2007 року, завідомо забрала оригінал договору поручительства, а після відкриття цивільної справи не повідомила йому, що вона не погасила кредит, вмовила його, щоб він не брав участь в судовому засіданні. А після винесення судом заочного рішення, вона свідомо не відповідала на його дзвінки. Таким чином, договір поруки був укладений під впливом обману, що відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України тягнене його недійсність. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надали пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Представник ПАТ «Банк Фінанси та кредит» позовні вимоги не визнала, зазначила, що підстави для визнання договору поруки недійсним відсутні, доказів щодо укладання позивачем договору поруки під впливом обману не надано. Відповідачка [PERSON] не з'явилася, про день та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не сповістила. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 14 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №2 філії банку ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» у Харківській області (кредитором), [PERSON] (поручителем) та [PERSON] (боржником) укладено договір поруки №П-234-02-ОС, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №234-02-С від 14.06.2007 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 13000 грн. зі сплатою 0,0001% річних. Відповідно до п. 1.3 договору поруки, поручитель свідчить, що він ознайомлений із кредитним договором та погоджується з його умовами. Вказаний договір поруки підписаний поручителем [PERSON] Оригінал вказаного договору поруки від 14.06.2007 року був витребуваний у відповідача ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та оглянутий в судовому засіданні (а.с. 26) Вимогами ст.ст. 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п. 20 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження самого факту обману, наявності умислу на вчинення обману в діях [PERSON], істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману. Непереконливими є доводи позивача, що в банк його було запрошено шляхом обману, про те, що від нього потрібна формальна участь. Підписуючи договір поруки позивач мав можливість ознайомитися з його змістом. Нехтування цією можливістю не свідчить про укладання договору під впливом обману. Отже при підписанні договору позичальник усвідомлював наслідки укладення договору. Посилання позивача на те, що до укладення договору [PERSON] стверджувала, що основні зобов'язання буде нести тільки вона, а він не буде нести ніяких зобов'язань, - не має істотного значення. Суд, оцінивши належність, допустимість, достатність доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed