Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

23.03.2015 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 17.05.1974 року. Від шлюбу він та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося. Однією сімєю він з відповідачкою не проживає протягом останніх 26 років, спільного господарства не веде, не підтримує жодних звязків. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як шлюб існує лише формально, примирення з відповідачкою неможливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснив, що має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як однією сімєю з відповідачкою він не проживає з 1989 року, має іншу сімю, в якій бажає узаконити відносини, у звязку із чим перебування в шлюбі суперечить його інтересам. Розлучатися через органи ДРАЦСу він не бажає. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки (а.с.14), про причини неявки в суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у її відсутності від відповідачки не надходило. Заперечень щодо позову від відповідачки не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 25.03.2015 року. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та не зявилася до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не зявилася до суду без поважних причин, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, а позивач не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.05.1974 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СТ № 561476 (а.с.5). Від даного шлюбу позивач та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сімєю 26 років, спільного господарства не ведуть, позивач з 1989 року створив іншу сімю, бажає узаконити відносини у вказаній сімї. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, який з 1989 року проживає в іншій сімї, бажає узаконити відносини в ній, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved