Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визначення їй додаткового строку у чотири місяці для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON], який помер 07 жовтня 2009 року. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 07 жовтня 2009 року помер її батько, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельні ділянки, що розташовані на території Великоборовицької сільської ради Білогірського району Хмельницької області. Зазначає, що спадкоємцями першої черги, які фактично прийняли спадщину, так як проживали на день смерті з батьком, були її мати, [PERSON], та її рідний брат [PERSON]. 21 грудня 2011 року померла її мати, [PERSON] Спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину, так як проживав на день смерті з матірю, був її син, (брат позивачки) [PERSON], який помер 01 березня 2014 року, не оформивши спадкових прав після смерті матері. Після його смерті спадщину, в склад якої входили належні батькам житловий будинок та земельні ділянки, прийняла його дочка, [PERSON] Вказує, що вона також, як рідна дочка, окрім померлого брата, [PERSON], є спадкоємцем першої черги після смерті батька, [PERSON], має право на прийняття спадщини, але у встановлений законом шестимісячний строк в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини вчасно не звернулася, оскільки до смерті батька так і після його смерті важко хворіла і тривалий час змушена була лікуватися, в звязку із цим просила суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, визначивши їй додатковий строк у чотири місяці для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила позов задовольнити. Крім того, в доповнення обґрунтувань позовних вимог пояснила, що її довірителька багато років хворіє на епілептичну хворобу, постійно потребує стороннього догляду. Після смерті батька їй було призначено ІІІ групу інвалідності, а після смерті матері в неї стався депресивний синдром, внаслідок чого погіршився психічний та психологічний стан її здоровя і вона змушена була проходити амбулаторний курс лікування. В 2013 році МСЕК їй була призначена І група інвалідності, що свідчить про тривалість хвороби, а тому вважає, що є всі матеріально-правові підстави для визнання цієї причини поважною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, надала письмове заперечення, в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що наведені позивачкою в позовній заяві причини несвоєчасного подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті її батька, [PERSON] не є поважними, а тому вважає її вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини необґрунтованими. Представник відповідача, [PERSON] вимоги своєї довірительки підтримала. Крім того, просила до вимог позивача застосувати строк позовної давності, у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Даними свідоцтва про смерть [PERSON] 1-БВ № 112485 та актового запису про смерть № 10 від 09 жовтня 2009 року виконавчого комітету Великоборовицької сільської ради встановлено, що [PERSON] помер 07.10.2009 року в селі Велика Боровиця Білогірськогго району Хмельницької області. (а.с.а.с.7, 37). Та обставина, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Р.Є. є дочкою померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження VІІ-УР № 0665937 та свідоцтвом про укладення шлюбу ІІ-БВ № 295080 (а.с. а.с.5,6). Приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу [PERSON] 01.12.2014 року відмовлено [PERSON]Є у заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщин після смерті [PERSON] (а.с.10). Із довідки Великоборовицької сільської ради Білогірського району від 06 жовтня 2014 року № 172 вбачається, що на день смерті [PERSON] з ним були зареєстровані та проживали дружина, [PERSON], яка померла 21.12.2011 року та син, [PERSON], який помер 01 березня 2014 року (а.с. 9). З матеріалів спадкової справи № 73/2014, наданих приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу [PERSON] листом від 06 листопада 2014 року № 322/01-16, слідує, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка, відповідач по справі, [PERSON], оформивши спадкові права на нерухоме майно, яке належало померлим батькам спадкодавця [PERSON] та [PERSON] (а.с.50-123). Відповідно до розяснень, даних в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані із обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачка вказувала, що хворіє з дитинства, на протязі останніх років стан здоровя погіршився, що перешкодило їй вчасно звернутися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батьків. З оглянутих в судовому засіданні записів амбулаторної карти № 783 Білогірської ЦРЛ встановлено, що позивачка [PERSON] хворіє з дитинства. З 1973 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з приводу розладів особистості та поведінки внаслідок епілепсії з судомними нападами. Внаслідок судомних нападів 28.04.2009 року перенесла струс головного мозку. Зверталася за допомогою до лікаря з приводу психіатричної хвороби 24.08.2009 року, 15.10.2009 року, 04.12.09 року, 18.01.2010 року, 09.03.2010 року, 08.06.2010 року, 06.07.2010 року, 17.09.2010 року, 22.10.2010 року, 27.10.2010 року, 19.01.2011 року, 13.04.2011 року, 01.07.2011 року, 20.09.2011 року, 03.10.2011 року, 06.12.2011 року, 12.01.2012 року, 18.06.2012 року, 21.06.2012 року. 13.07.2012 року, 28.01.2013 року, 12.02.2013 року. Внаслідок хвороби постійно була на підтримуючій терапії (а.с. а.с.184-194). З 26.08.2009 року по 07.09.2009 року та з 10.10.2011 року по 20.10.2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №2, що підтверджується даними Медичних карт № 58197 за 2009 та №754 за 2011 роки. 21.10.2009 року рішенням МСЕК (Акт № 501) їй призначена третя група інвалідності (після смерті батька). 2.02.2013 року внаслідок епілептичного нападу отримала ЧМТ, за наслідками якої з 14.02.2013 року по 20.02.2013 року лікувалася у Хмельницькій обласній клінічній лікарні з діагнозом ішемічний інсульт. З 01.11.2013 є інвалідом першої групи (а.с.201). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], - лікар психіатр Білогірської ЦРЛ, суду пояснила, що вона з 2005 року працює у вказаній лікарні на посаді лікаря - психіатра і на обліку у лікарні з діагнозом розлади особистості і поведінки внаслідок епілепсії, з судомними нападами перебуває [PERSON], яка хворіє з дитинства. Хвороба фактично не піддається лікуванню, лікування зводиться до зменшення кількості судомних нападів. Внаслідок судомного нападу у лютому 2013 року [PERSON] перенесла інсульт, визнана інвалідом 1 групи інвалідності. На протязі останніх років її стан здоровя погіршується, у неї знижується память, не може згадати приймала, чи ні ліки. Стан її здоровя міг вплинути на те, що вона вчасно не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Допитана в судовому засіданні в якості свідка лікар-невропатолог Білогірської ЦРЛ [PERSON] показала, що [PERSON] на протязі 20 років перебуває на диспансерному обліку в Білогірській ЦРЛ з приводу епілептичної хвороби (хронічне захворювання). Протягом останніх років стан здоровя її погіршується. Внаслідок судомних нападів у 2013 році перенесла ішемічний інсульт з втратою мови та координації рухів, внаслідок чого перебуває на обліку і як неврологічна хвора. Тільки через рік у неї частково відновилася мова та хода, проте залишилися залишкові явища після перенесеного інсульту, порушене сприйняття, тугодумне мислення, деякі питання може не усвідомлювати. В силу такого свого психічного стану вона могла не усвідомлювати про можливість чи необхідність оформлення спадкових прав у встановленому порядку. Крім того, свідок показала, що хворих із психічним та психологічним станом, який мала [PERSON] Білогірська ЦРЛ фактично стаціонарно не лікує, а лише надається допомога та призначається лікування в амбулаторному порядку для зменшення судомних нападів. Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON]Є хворіє з дитинства, після смерті батьків її стан погіршився. Незважаючи на те що вона не визнана недієздатною, вона самостійно не може нічого робити, її потрібно направляти на правильний шлях, він допомагав їй. Крім того, її доглядають чоловікові батьки. У неї часті судомні напади, вона може впасти у будь-якому місці. Особисто він спадщину після смерті батьків не приймав, тому, що з померлим братом [PERSON] була домовленість про те, що спадщину після смерті батьків будуть приймати всі діти. Батьки мали намір написати заповіт на онука, сина [PERSON], [PERSON], який проживав з ними та доглядав їх, проте заповіт не встигли оформити. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], хворіючи з дитинства, з загостренням довготривалої хронічної хвороби у вигляді розладу особистості та поведінки внаслідок епілепсії протягом останніх років, перенесеного інсульту внаслідок судомного нападу, перебуваючи, крім того, на постійному амбулаторному лікуванні в Білогірській центральній районній лікарні, строк для прийняття спадщини пропустила із поважних причин, не використавши внаслідок своєї важкої хвороби, із-за якої у неї виникали обєктивні, істотні труднощі, встановлений шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вимоги відповідача та її представника щодо застосування строку позовної давності суд вважає безпідставними. Строки позовної давності мають загальний характер. Вони поширюються на всі правовідносини, крім випадків, передбачених законодавством. Норми, в яких містяться правила щодо позовної давності, складають самостійний цивільно-правовий інститут, який є однією із складових загальної частини цивільного права. Загальний строк позовної давності встановлений у три роки і не залежить від суб'єктивного складу відносин (ст. 257 ЦК). Спеціальні строки позовної давності встановлені для окремих вимог, визначених законом, і ці строки, порівняно із загальними, можуть бути або скороченими, або продовженими. Строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, проте не відмовився від прийняття спадщини має можливість вступити у спадкові відносини згідно з правилами, передбаченими частинами 2 - 3 статті 1272 ЦК України. Підставою для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними. Звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за своєю правовою природою є зверненням за поновлення строку позовної давності і лише встановлення поважності причин пропуску звернення є підставою для задоволення або відмови у позові. Оскільки суд дійшов висновку, що важка хвороба позивачки є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини після смерті батька, підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності не вбачає. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач [PERSON], як інвалід І групи, звільнена від сплати судового збору і при подачі позовної заяви судовий збір нею не сплачувався, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved