Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

22 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. До початку розгляду справи по суті в судовому засіданні, яке відбулось 26.04.2017 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила прийняти до провадження уточнену позовну заяву в редакції від 25.04.2017 року. Як вбачається з позовних вимог, [PERSON] просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом з ним. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не заперечували проти прийняття уточненого позову та, в свою чергу, звернулись до суду з клопотанням про прийняття до провадження суду зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір'ю. Ухвалою суду від 26.04.2017 року було прийнято до провадження суду уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини в редакції від 25 квітня 2017 року. А також прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір'ю та об'єднано її в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини. Окрім того, доручено Службі у справах дітей Одеської міської підготувати та виготовити висновок про визначення місця проживання [PERSON], [INFO], а Київській районній адміністрації затвердити вказаний висновок на засіданні органу опіки та піклування. 15.01.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила залучити до участі у справі Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вказуючи на те, що дитина проживає разом з батьком на території Приморського району міста і вказаний орган надав висновок про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 15.01.2018 року було залучено Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради як Орган опіки та піклування у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до участі у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір'ю. В ході судового засідання, яке відбулось 24 січня 2018 року, представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила призначити по справі судову амбулаторну комплексну психолого-психіатрічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні запитання: Чи не страждають [PERSON] та [PERSON] будь-якими психічними захворюваннями, чи не виявляють вони будь-яких відхилень або патологічних проявів, які б могли зашкодити у вихованні дитини? Чи не виявляються у [PERSON] та [PERSON] будь-які індивідуально-психологічні особливості, які можуть суттєво впливати на виховання дитини, його розвиток та психічне здоров'я? Яка роль [PERSON] та [PERSON] в особливостях сімейного сценарію і як це може відобразитися на психічному здоров'ї та розвитку дитини? Який рівень, структура психічного, в тому числі інтелектуального, розвитку дитини? Чи не виявляється у дитини ознак відставання в психічному розвитку? Якщо так, то чи потребує вона спеціального виховання, навчання та іншого? Яке дійсне ставлення дитини по відношенню до батька, матері? Виходячи із психологічного дослідження дитини, хто із близьких [PERSON] вірогідно позитивно або негативно сприяє на її розвиток та виховання, а також на особисту прив'язаність дитини? З урахування складених відносин дитини, як відобразиться на її психічному розвитку її проживання з батьком, з матір'ю? Чи не виявляється у дитини схильності до фантазування або ознак повишеної внушаємості, які б могли, під впливом значущих та авторитетних для дитини людей, обусловите її між особисті відносини? Проведення даної експертизи просила доручити судовим експертам амбулаторної судово-психіатричної експертизи КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я». Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] залишив дане питання на розсуд суду, та одночасно звернувся до суду з клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи дитини, на вирішення якої просив поставити наступні питання: Як насправді дитина відноситься до батька та до матері? До кого з батьків дитина більш прихильна? Як відносяться до неї сім'я Позивача? Чи змінився психологічний стан дитини після припинення проживання з мамою (Відповідачем)? У якому психологічному стані знаходиться дитина на даний момент, чи є відхилення від норми? Що могло спричинити такі відхилення? Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2018 року клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] та представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] було задоволено в повному обсязі, призначено у справі судову амбулаторну комплексу психолого-психіатричну експертизу виконання якої було доручено експертам амбулаторної судово-психіатричної експертизи КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я». На час виконання даної експертизи провадження у справі було зупинено. 06 червня 2018 року до канцелярії суду надійшли Висновки судово-психіатричних експертів № 86a, 86b, 86c, у зв'язку з чим ухвалою суду від 06.06.2018 року провадження по справі було поновлено. Слід зазначити, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву свого довірителя підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Відповідач за первісним позовом / позивач за зустрічним [PERSON] у судовому засіданні проти визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком не заперечувала та повідомила, що на теперішній час забрати дитину вона не може, оскільки в будинку, де вона проживає здійснює капітальний ремонт. Просила не перешкоджати у побаченнях з донькою, однак вказана вимога не є предметом розгляду даної справи, що було роз'яснено судом. Представники третіх осіб органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, в період якого народилась донька [PERSON] [INFO], про що Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень було складено актовий запис за № 1179, що підтверджується копією Свідоцтва про народження [NUMBER]. 29 червня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що було складено актовий запис № 889. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач за первісним позовом вказує на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем малолітня дитина залишилась проживати разом з ним та знаходиться на його утриманні. Стверджує, що відповідачка страждає психічним розладом, через що не може адекватно поводитися, постійно знаходиться в агресивному стані, через що з нею небезпечно знаходитися дитині. Відповідачка, відсторонилася від зайняття дитиною, байдуже ставиться до неї не цікавиться її розвитком, не приділяє належної уваги вихованню дитини, вона зовсім не приймає участі в житті Ніколь. Під час проживання доньки разом із матір'ю, донька знаходилася в занедбаному стані, її здоров'я було в тяжкому стані, в неї були виявлені тяжкі вади зору та інфекційні захворювання, які виникли в неї через недбале ставлення відповідачки до здоров'я доньки. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 19 жовтня 2011 року відвідує Одеський приватний дошкільний навчальний заклад «ДОУ Знайка», що підтверджується листом керівника даного закладу № 25 від 02.12.2016 року. Згідно якого також вбачається, що мати дитини, [PERSON], за період з травня по грудень 2016 року відвідувала дитину в садку 3 (три) рази. Відповідно копії довідки з МЦ «Медикап» [PERSON] регулярно відвідує лікаря-отоларинголога даного медичного центру - за період з листопада 2015 року по листопад 2016 року було на прийомі 14 разів з батьком, [PERSON] Мати, [PERSON] за вказаний період часу приходила на прийом з дитиною 1 раз. Згідно копії довідки, наданої «Фітнес Клубом «Білий парус» вбачається, що [PERSON] дійсно відвідувала фітнес клуб «Білий парус» з 01.09.2016г. по 01.12.2016г. в супроводі [PERSON] Згідно копії висновку від 27.10.2011г. з МЦ «Інто-Сана» [PERSON] страждає «Функціональним порушенням травлення, дискінезією кишечника». Відповідно до проведеної нейросонографїї від 25.11.2011г. у [PERSON] були виявлені ознаки перенесеної гіпоксії. Згідно копії виписки-епікризу з історії хвороби №2928/310 [PERSON] з 31.08.2012р. по 31.08.2012р. перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Дитячій міській лікарні №3. Стан був розцінено як «ГРВІ. Гострий рінгофарінгіт. Гострий трахеїт. Диспанкреатизм. Синдром прорізування зубів. Афективно-респіраторні напади». Як вбачається з копії виписки з медичної карти №С3055 відділення хірургії та травматології від 22.06.2015г., [PERSON] перебувала на лікуванні в зазначеному закладі з діагнозом: «забита рана лівої щоки». У лікарню поступила в зв'язку з отриманою днем раніше травмою. У клініці «Інто-Сана» була проведена хірургічна обробка рани. Було введено 3000 ПСС ». Згідно копії виписки медичної карти №25 відділення педіатрії МЦ «Інто-Сана» від 06.01.2016 року, [PERSON] з 03.01.2016р. по 06.01.2016р. знаходилась на стаціонарному обстеженні та лікуванні, с діагнозм: «Гострий рінофарінгіт». Відповідно копії консультативного висновку спеціаліста від 10.08.2016р. із лікувально- діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина - Одеса», [PERSON] страждає «Порушенням харчової поведінки». З копії консультативного висновку спеціаліста від 12.09.2016г. із лікувально - діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина - Одеса», [PERSON] страждає «Розбіжних альтернірующій косоокістю. Гіперметропія високого ступеня. Гіперметроніческій астигматизм. Амбліопія середнього ступеня обох очей. Ангіопатія сітківки». Згідно копії Висновку дуплексного сканування екстракраніальних відділів брахіоцефальних судин і транскраниального дуплексного сканування від 17.09.2016 року, у [PERSON] були виявлені «луна-ознаки порушення гемодинаміки в вертебро-базилярна басейні з наявністю помірної гіперперфузії по хребетних артеріях в інтракранальних сегментах, ліжечок збільшений справа на 20%, зліва на 25%. Кровотік по основній артерії збільшено на 30%. Церебральна ангіодистонія на тлі гіперфузіі по середньої мозкової артерії JICK збільшена зліва на 25%, праворуч на 10%, ліжечок по передньої мозкової артерії на верхній межі допустимих значень. Венозна дисциркуляцію по вені Розенталя з вираженим венозним застоєм по хребетним венозним сплетенням. Кровотік по брахіоцефальних судинах в межах допустимих значень. Ознак стенозу і оклюзії не виявлено ». Була рекомендована консультація невролога. Відповідно до дуплексного сканування судин ока від 17.09.2016г. з МД «Odrex», у [PERSON] були виявлені «ЕХО ознаки, помірна венозна дисциркуляцію очним венах. ДЗН варіант норми». Згідно копії довідки від 22.04.2017р. [PERSON] з лютого 2012 року спостерігається лікарем-педіатром з приводу «дисбактеріоз кишечника з наявністю золотистого стафілокока, вільного вигодовування». У період з лютого 2012 року по осінь 2015 року медичний догляд здійснювали батьки, [PERSON] і [PERSON] В подальшому медичний догляд за дитиною здійснюють [PERSON] і [PERSON] Батько дитини - [PERSON] [INFO], громадянин України, проживає за адресою [ADDRESS]. Мати дитини - [PERSON], громадянка України зареєстрована за адресою [ADDRESS] Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/2391/2 вих. від 26.12.2017 року про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], визначено місце проживання дитини з батьком - [PERSON]. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1ст.33 Конституції). Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, а також висновки судово -психіатричних експертиз, які були виконанні на виконання ухвали суду, з метою повного та всебічного розгляду справи, а також з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини. Так, згідно Висновку судово-психіатричних експертів № 86а, який було складено експертами Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я експерти дійшли наступного висновку: «Випробувана [PERSON], [INFO] виявляє підвищений рівень тривожності, незрілість психічного розвитку (при збереженні інтелекту), фіксацію на ранніх стадіях формування психіки, що може затруднювати вікову та соціальну адаптацію до нових життєвих завдань (дитячий колектив, школа, встановлення дружніх соціальних зв'язків, сепарація). Сімейний конфлікт батьків, їх розлучення, клімат, що склався в середині сім'ї з не приязливими відносинами один до одного, недостатня увага зі сторони матері до дитини, її нестабільність у відношеннях, неврівноваженість, виражена егоцентричність та схильність до маніпулювання дитиною для використання власної вигоди, а також недостатньо розвинута здатність батьків встановлювати та витримувати міжособистісні межі та організовувати діалог суттєво позначились на психічному розвитку під експертної, що обумовило виникнення у неї відчуття страху, високого рівня тривожності, загрози та незахищеності. Комплекс індивідуально-психологічних особливостей, що був виявлений у [PERSON] в процесі психологічного дослідження, може бути охарактеризований як акцентуація характеру з перевагою істеро-нестійких та лабільних рис. За такого типу акцентуації особистості адаптація порушується у місцях найменшого опору, найбільш слабких ланках особистісної структури. Такими слабкими ланками для випробуваної стали відносини в її сім'ї, зокрема, стосунки з Ніколь, що потребували від неї певної самовіддачі та поваги, напруженої турботи та відвертого створення почуття безпеки у дитини. Так, аналізуючи лінію поведінки [PERSON], її власну особистісну історію можна зробити висновок про наявність у неї порушень адаптації в межах невротичного розладу. Випробувана не утримується на роботі за фахом, не може навести лад у власному житті без сторонньої допомоги, не володіє силою материнської наполегливості в турботі про дитину, висловлює рентні установки відносно Ніколь, висуває вимоги, що до спілкування з власною дитиною, які можуть свідчити, перш за все, про спроби маніпулювати дитиною, а не любові до неї. До батька у Ніколь виявлено відношення по типу злиття. До матері ([PERSON]) - амбівалентне відношення з фіксацією бажання відсторонитися, сховатися, що в більшій частині може бути пов'язане з реальними ситуаціями так званих «подвійних послань» зі сторони матері, тобто дитина не може знати, чого можна очікувати від матері в наступний момент, якою вона буде і як буде відноситись до дитини, та чи буде виконувати свої обіцянки, тощо. Нестабільність поведінки матері, мінливість її настрою, різноспрямованість бажань, без урахування можливостей, адекватних ситуації, можуть викликати у дитини відчуття небезпеки, страху, бажання втекти, сховатись, знайти безпечне та затишне місце, де все буде зрозуміло структурованим, де вона буде почуватися захищеною. Саме таким місцем з відчуттям безпеки, захисту та любові стала для під експертної її теперішня родина, де головною для неї людиною є батько. Особистість [PERSON], 1983 року народження інтелектуально та емоційно зріла, здатна до свідомого регулювання своєї поведінки, прогнозування та корекції здійснюваних вчинків. Він не виявляє будь-яких відхилень або патологічних проявів, які б могли зашкодити у вихованні дитини. [PERSON] також не виявляє якихось індивідуально-психологічних особливостей, які б могли суттєво позначитись та вплинути на вихованні дитини, її розвитку та психічному здоров'ї. Результати проведеного дослідження можуть свідчити про те, що фігура батька у Ніколь є підтримуючою, ідентифікується з почуттям безпеки, захищеності. Його присутність пов'язана у дитини з відчуттям впевненості у собі, спокоєм та врівноваженістю, в той час, як фігура матері викликає тривогу, страх, відчуття незахищеності, небезпеки. Результати проведеного дослідження дозволяють говорити про суттєвий стресогенний вплив колишніх відносин дитини з матір'ю, конфліктів батьків, обстановки, що склалася в колишній сім'ї. Наразі дитина боїться потрапити знов у обставини, коли вона «була не потрібна», «коли про неї не піклувались», тому зараз словом «мама» вона називає і підписує на малюнку іншу жінку, яка зараз її доглядає та піклується про неї. Виходячи з усього сказаного, можна стверджувати, що [PERSON], 2011 року народження патологічної схильності до фантазування або ознак суттєво підвищеної навіюваності не виявляє. Рівень навіюваності під експертної характерний для дітей її вікової категорії. Вона на доступному для неї рівні може проявляти достатню резистентність у відстоюванні своєї думки, бажання. Зараз під експертна знаходиться у найбільш комфортній сімейній обстановці, де головною підтримуючою для неї фігурою є батько. У разі позбавлення дитини цього існуючого сімейного контексту, може виникнути небезпека серйозної психотравматизації дитини, що може потягти за собою порушення її психічного здоров'я». А відповідно до Висновку судово-психіатричних експертів № 86b, який було складено експертами Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я експерти дійшли висновку: «Особистість [PERSON], [INFO], характеризується комплексом індивідуально-психологічних особливостей, які узагальнено можна кваліфікувати як виразну акцентуацію (загострення) характеру з перевагою істеро- нестійких та лабільних рис. Акцентуація характеру не є патологією, а являє собою прикордонний рівень особистісних загострень. Так, психічна виносливість особистості під експертної характеризується певними найбільш вразливими ланками, при порушеннях яких особистість не витримує ситуаційної напруги, що призводить до її психічної декомпенсації. Такими ситуаціями для під експертної є ситуації, пов'язані саме з вихованням її дитини, що потребують проявів власної відповідальності, материнської опіки, ретельної уваги, побудови ситуації захисту для дитини, здійснення контакту передбаченої безпеки. Саме участь у цих ситуаціях, найбільш важливих для її доньки, забезпечення її спокою та здорового психічного розвитку бракує у під експертної, [PERSON], [INFO], яка сама потребує сторонньої допомоги та виявляє рентність власних установок та потреб». Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про те, що дитина проживає з батьком, який належно нею опікується і утримує, та беручи до уваги те, що протилежного відповідачем не доведено, та більш того визнано у судовому засіданні, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON], оскільки проживання дитини разом з ним буде повністю відповідати інтересам малолітньої дитини. Крім того, суд бере до уваги свідчення відповідача за первісним позовом щодо того, що вона з вересня 2016 року, коли чоловік не повернув їй дитину, не має належних умов для проживання дитини, так як в належному їй будинку йде ремонт, а також те, що мати не бачилась з дитиною з 28 січня 2017 року. За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що позивач за зустрічним позовом з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не зверталась, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач, [PERSON], не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме не надано жодних характеризуючих документів (працевлаштування, наявності житла, характеристики, і т.і. ), які б дали суду підстави для задоволення зустрічного позову, та визначення місця проживання дитини саме з нею. Більш того [PERSON] нехтуючи своїми права та обов'язками належним чином не звернулась до органів на яких покладається обов'язок, щодо вирішення питання про визначення місця проживання дитини, а саме Служби у справах дітей Одеської міської ради та Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Оденської міської ради. А також суд бере до уваги той факт, що сама [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що доньці буде краще проживати разом з батьком оскільки у нього більш сприятливіші умови, а також її графік роботи не дозволяє належним чином приділяти дитині належної уваги. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Outcome: approved