Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

23 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що вона та відповідач [PERSON] 06 квітня 2019 року зареєстрували шлюб у Миргородському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис №66. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча має таку можливість, оскільки має не офіційний дохід, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має. За таких підстав позивач звернувся з даним позовом до суду. Прохала суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітню доньку в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 березня 2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просили їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони 06 квітня 2019 року уклали шлюб у Миргородському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис №66 (а.с.3). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем (а.с. 4). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуюче вищевикладене, суд вважає встановленою наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, однак при цьому, замість зазначення мінімального розміру, вираженого у відсотковому співвідношенні до розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, виходячи з інтересів дитини варто зазначити, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж мінімальний їх розмір встановлений чинним законодавством. На думку суду, це в подальшому зумовить недопущення порушення прав позивача, внаслідок зміни мінімального розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. А тому із [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду визначено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в сумі 600,00 грн. та на підтвердження понесених позивачкою судових витрат за надання правничої допомоги надано квитанцію б/н від 16.02.2021 року про сплату 600 грн. за правничу допомогу, а також рахунок оплати адвоката за надання професійної правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10,11,12,13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Такий висновок викладений у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19. Клопотання [PERSON] про зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи заперечення щодо неспівмірності цих витрат до суду не надходило. Таким чином, визначаючи розмір до стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , суд враховує, категорію складності справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) і в такому випадку вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 грн.

Outcome: approved