Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

23 червня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до Старобешівського районного суду Донецької області із вказаним позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що перебувала з останнім в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 16 березня 2012 року розірвано та від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. За рішенням суду місце проживання дитини визначено з позивачкою [PERSON] Дитина проживає разом із нею і вона належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На запрошення рідної тітки позивачки (копія запрошення додається), яка є громадянкою Російської Федерації, приїхати до Росії і відпочити у лісній кліматичній зоні за місцем її мешкання разом із дитиною, вона має намір з'їздити з нею для її оздоровлення та відпочинку за межі України. У звязку з цим неодноразово зверталася до батька дитини з прохання надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, але отримувала відмову відповідача без належної мотивації такої своєї позиції. Вважає, що така позиція батька неповнолітньої [PERSON] шкодить інтересам дитини та не сприяє її оздоровленню, всебічному та гармонійному розвитку. Відповідач реалізує свої батьківські права з порушенням інтересів дитини, що не відповідає вимогам ст. 155 СК України, згідно якої, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У зв язку із вказаними обставинами позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати відмову відповідача у наданні згоди на тимчасовий виїзд спільної з ним дитини неправомірною та надати дозвіл на виїзд за кордон України [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] самостійно з метою відпочинку без дозволу та супроводу батька [PERSON], надавши дозвіл на виїзд до Російської Федерації з 01.07.2014 року, а також дозволити оформлення відповідних проїзних документів на дитину без згоди батька. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності та позовну вимогу про визнання відмови відповідача у наданні згоди на тимчасовий виїзд спільної з ним дитини неправомірною залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з'явився, надав суду заяву, за якою погодився на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення, позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи Пефтієва Л.С. до суду не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність та прийняти рішення на розсуд суду. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того достатніх законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши сторін спору, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.01.2006 року, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 16.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час позивачка має намір забезпечити доньку відповідним відпочинком, належними умовами для духовного і фізичного розвитку дитини, а також для спілкування з близькими родичами за кордоном, що пов'язано з виїздом за кордон. Згідно ст..141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Судом також встановлено, що позивачка, турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок і оздоровлення дитини. Однак, відповідач згоди на тимчасовий виїзд дитини не надавав з невідомих причин. Відповідно до п.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ч.3 п.22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно до ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення, видачи паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженій Постановою КМУ від 24.03.2004 року № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що закріплено в ст.ст.7 СК України. Також за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, враховуючи законні права та інтереси дитини, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини та позивачки за межі України для тимчасового перебування з метою оздоровлення, зважаючи на обставину визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивачки шляхом та надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України (за кордон) до Російської Федерації на оздоровлення та відпочинок неповнолітньої [PERSON], [INFO], у супроводі її матері - [PERSON], без нотаріально посвідченої згоди батька - [PERSON], з 01.07.2014 року, поклавши на [PERSON] обовязок забезпечити проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну неповнолітньої [PERSON], [INFO]. З відповідача на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати у розмірі 121,80 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved