Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

23.11.2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. В заяві на підтвердження своїх вимог вказала, що 06 липня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. 05 квітня 2011 року, відповідач визнавши своє батьківство, був записаний батьком сина позивачки - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припиненні. Син знаходиться на її (позивача) утриманні. Домовленості між нею та відповідачем про участь останнього в утриманні сина не досягнуто, участі в утримані сина відповідач не бере. Відповідач не працює, інших дітей не має. Утримань за виконавчими документами з нього не здійснюється. А тому просила винести рішення та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що він не є біологічним батьком малолітнього [PERSON], [INFO], був записаний його батьком лише на підставі поданої спільно з позивачем заяви до відділу ДРАЦС Баштанського РУЮ про визнання батьківства. Вважає, що провадження по справі підлягає закриттю в звязку з тим, що існує виконавчий лист Баштанського районного суду за 2013 рік про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO]. Крім того, в ході судового засідання запропонував позивачу вирішити питання щодо аліментів в позасудовому порядку, оскільки згоден сплачувати аліменти в розмірі 300 гривень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив, що: - згідно копії свідоцтва про шлюб, сторони 06 липня 2010 року зареєстрували шлюб; - згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]; - довідка, видана виконкомом Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 23.10.2015 року, підтверджує що син [PERSON], [INFO], дійсно проживає разом з позивачкою; - згідно копії ухвал Баштанського районного суду Миколаївської області 23.12.2013 року та 12.10.2015 року, позови [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, залишались без розгляду; - згідно копії постанови головного державного виконавця ВДВС Баштанського РУЮ від 20.05.2014 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]; - згідно копії довідки ВДВС Баштанського РУЮ від 29.09.2015 року та постанови старшого державного виконавця ВДВС Баштанського РУЮ від 24.06.2014 року виконавчий лист №468/2571/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], було повернуто стягувачу на підставі п.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; - згідно копії Витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, 05.04.2011 року до актового запису про народження [PERSON], [INFO] було внесено зміни на підставі заяви №5-3.23 від 05.04.2011 року. В силу статті 180 Сімейного кодексу України, батьки ( а не лише мати ) зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволення позову, так як відповідач будучи батьком дитини не надає матеріальної допомоги, проживає окремо, а тому з нього необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно в силу ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України та згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір на користь держави. Заперечення відповідача стосовно того, що він не є батьком дитини є недоведеними виходячи з вимог ст. 58 /належність доказів/ та ст. 59 /допустимість доказів/ ЦПК України та спростовуються наявною у справі копіює свідоцтва про народження дитини (а.с. 3), а посилання останнього щодо необхідності закриття провадження у справі є безпідставним та такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки діючим законодавством (зокрема ст. 205 ЦПК України, якою передбачений вичерпний перелік підстав закриття провадження у справі) не передбачено можливість закриття провадження за обставин, наведених відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved