Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

23.11.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 22.05.1993 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалося, вони втратили взаємне почуття любові та поваги, мають різні погляди на сімю, на ведення спільного господарства, між ними часто виникають сварки та конфлікти, протягом чотирьох років сторони разом не проживають і сімейно-шлюбні відносини між ними фактично припинились. Від шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Також, позивач просила розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення не заперечувала. Позивач у судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов визнає повністю. На підставі статей 158, 169, ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 22.05.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії II-ТП № 341960, виданим Носівською сільською радою Чуднівського району Житомирської області від 22.05.1993 року, про що зроблено актовий\~ запис № 8 (а.с. 4). Судом встановлено, що від шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, спір про поділ майна між сторонами, на даний час, відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище та враховуючи повне визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить залишити їй після розірвання шлюбу її шлюбне прізвище «Мальована». Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved