Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

24.01.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аванс в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп. В обґрунтування позову зазначила, що 14 жовтня 2018 року [PERSON] уклала із відповідачем Договір про наміри, згідно з умовами зазначеного договору відповідач зобов'язалася продати позивачу квартиру [ADDRESS] за 487 200 (чотириста вісімдесят сім тисяч двісті) гривень, що на момент укладення Договору про наміри еквівалентно 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) доларів США не пізніше 14 листопада 2014 року. В якості авансу відповідачу було передано кошти в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп., що еквівалентні 500 доларів США (що засвідчується в п. 3 Договору про наміри). У відповідності до умов попереднього Договору від 14.10.2018 року, 08 листопада 2018 року, позивач звернулась до нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. (згідно домовленості сторін, вище зазначений нотаріус повинен був укладати правочин про відчуження об'єкта нерухомості, а саме квартири [ADDRESS]) для попереднього ознайомлення з документами позивача, які необхідні для посвідчення та реєстрації договору купівлі - продажу об'єкта нерухомості. Після перевірки документів позивача нотаріус повідомив, що позивач зареєстрована в шлюбі з громадянином України на території України і на час посвідчення та реєстрації договору купівлі - продажу об'єкта нерухомості потрібна його згода на укладення договору купівлі - продажу.Вище зазначений шлюб було розірвано 14.12.2004 року рішенням суду про розірвання шлюбу Мирового судді дільниці її Радянського району м. Волгограда, але факт розірвання шлюбу не внесено до Державного реєстру актів цивільного стану України. 13.11.2018 року позивач за адресою реєстрації відповідача: [ADDRESS], був направлений цінний лист з описом пропозицією перенести дату вчинення правочину по купівлі квартири, 28.12.2018 року (лист отримано відповідачем 15.11.2018 року). Після 29.11.2018 року, позивачем отримано відповідь на лист від 13.11.2018, в якому відповідач зазначає, що правовідносини по попередньому Договору припинені і повертати аванс Відповідач не буде. У судовому засіданні позивач позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач проти позову заперечував, подав письмовий відзив на позовну заяву у якій вказала, що грошових коштів не отримувала, а формулювання «готовий передати кошти» не свідчить про фактичну передачу грошових коштів. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 14 жовтня 2018 року [PERSON] уклала із [PERSON] Договір про наміри, згідно з умовами зазначеного договору відповідач зобов'язалася продати позивачу квартиру [ADDRESS], а позивач зобов'язалася купити вказану квартиру за 487 200 (чотириста вісімдесят сім тисяч двісті) гривень, що на момент укладення Договору про наміри еквівалентно 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) доларів США не пізніше 14 листопада 2014 року. Відповідно до п. 3 вказаного договору [PERSON] готова передати гроші в сумі 14000 грн. 00 коп., що еквівалентно 500 доларів США. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі про наміри як аванс в рахунок наступного правочину про відчуження. Відповідно до п. 4 при оформленні правочину про відчуження сума, що підлягатиме передачі [PERSON] [PERSON] буде зменшена на суму переданого авансу. Відповідно до п. 5 вказаного договору сторони домовились, що той з них, хто не обґрунтовано ухиляється (ухилятиметься) від укладення правочину про відчуження визначеного в п. 1 об'єкту, вважається винною стороною, яка повинна сплатити штраф у розмірі 100 % суми авансу, переданого за цим договором (а.с.5). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14.12.2004 на підставі рішення суду про розірвання шлюбу Мирового судді ділянки № 108 Радянського району м. Волгограда (а.с.6). 13.11.2018 позивач надіслала листа відповідачу, згідно якого повідомила останню, що не відмовляється укласти договір купівлі-продажу, проте їй необхідно зареєструвати факт розірвання шлюбу відповідно до вимог законодавства України. Повідомила, що в разі відмови відповідача перенести дату укладення договору до 28.12.2018 просить повернути внесений аванс в сумі 14000 грн. 00 коп., що еквівалентно 500 доларів США (а.с.7). 29.11.2018 відповідач надіслала листа позивачу, яким повідомила, що оскільки у встановлений строк договір не було укладено з вини позивача, остання визнається виною стороною та зобов'язана сплатити штраф в розмірі авансу, який поверненню не підлягає. Вважає, що відносини, які виникли на підставі договору про наміри припинені (а.с.10). 29.11.2018 позивач звернулась до відповідача із листом, у якому просила добровільно повернути сплачений відповідно до договору про наміри аванс в строк до 29.12.2018 (а.с.11). У відповідності до інформаційної довідки № 153439095 від 22.01.20 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] продана Відповідачем 20.11.2018 [PERSON] (договір купівлі - продажу квартир серія та номер: 1331, виданий 20.11.2018 року, видавник: Денисенко О.І Чернігівський міський нотаріальний округ, Чернігівська обл. (а.с.13). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За приписами абз.1, 4 ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Згідно із ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Зміст позову [PERSON] полягає у вимозі повернення грошових коштів, одержаних від неї відповідачем, як попередню оплату в рахунок суми за основним договором, у зв'язку з тим, що зобов'язання не виконано (не укладено основний договір). Оскільки договір купівлі-продажу між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана відповідачу грошова сума (забезпечуваний платіж) у розмірі 14000 грн. 00 коп., що еквівалентно 500 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13. Таким чином, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] авансу в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Одночасно суд доходить висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи, що допомога надана ТОВ «Енатат», яке не є адвокатом, в тому числі адвокатським бюро чи об'єднанням, суд не знаходить правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved