Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

22 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказала, що перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем з 2001 року, який було розірвано 14 вересня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який знаходиться на її утриманні. Позивач працює, однак її заробітна плата не дозволяє забезпечити всіх потреб дитини, необхідних для її нормального розвитку. Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча працює і має постійний заробіток, чим ставить її та дитину у скрутне матеріальне становище. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду й до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. На задоволенні позову наполягає (а.с. 16) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю. Просив розгляд справи проводити за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису (а.с. 17) Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 153 (а.с. 6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.09.2011 року (а.с. 6) З довідки № 1891 від 29.07.2014 року, виданої КП «Комунальник» вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS], разом з нею зареєстрований її син [PERSON], 2003 року народження (а.с. 8) Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або)у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отже, з огляду на положення Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років станом на жовтень 2014 року становить 1286 грн., де 30 % із вказаної суми становить 385,80 гривень на місяць, мінімальна сума аліментів не може бути меншою від вказаної. Судом встановлено, що [PERSON] є фізично здоровою людиною, доказів про стягнення за іншими виконавчими листами не надав, таким чином, суд не визнає відповідача неспроможним надавати матеріальну допомогу, та щодо виконання обов»язку по утриманню дитини. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, те, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання та розвитку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2003 року народження, 1/4 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду й до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір на користь держави необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved