Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

24.02.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власником житлового квартири № 97 в буд. 4 на 3 м-ні м. Первомайського Харківської області. Квартира їй належить на підставі договору купівлі-продажу. З 1996 року в її квартирі були зареєстровані двоє синів відповідачем у справі. Проте, вже більше 9-ти років та до тепер в квартирі не проживають там немає їхніх речей, житлом не цікавляться. Наразі позивачка змушена сплачувати за відповідачів комунальні послуги, що ставить її в скрутне матеріальне положення. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання дітей такими, що втратили право користування її квартирою через не проживання у ній понад 9 років без поважних причин. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі до судового засідання не прибули, хоча судом повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без їхньої участі не надано, як і не надано судові заперечень проти позову. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання сторін, суд приймає рішення без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивачка [PERSON] є власником житлової квартири № 97 в буд. 4 на 3 м-ні м. Первомайського Харківської області. Квартира їй належить на підставі договору купівлі-продажу (а.с.8-11). За її дозволом в квартирі зареєстровано 27.02.1996 року її дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.13), які вже більше 9-ти років в ній не мешкають і особистих їхніх речей там немає. Де зараз перебувають відповідачі не відомо. Сама позивачка проживає у вказаній квартирі та несе весь тягар по сплаті за комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб та не має можливості оформити субсидію. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобовязана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідачі, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше 9-ти років. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за відповідачем зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивачка повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.14), що у житловому приміщенні відповідачі не появляються. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлення факт не проживання на спірній житловій площі відповідачів понад 9 років без поважних причин.

Outcome: approved