Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

22.11.2021 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті матері [PERSON] , посилаючись на наступне. [INFO] у м. Донецьк Донецької області померла її мати [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері, 23.03.2021 року нею було отримане лікарське свідоцтво про смерть № 102 видане «Центральною міською клінічною лікарнею № 24» м. Донецьк Донецької області. 24.03.2021 року, так званим Куйбишевським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видане свідоцтво про смерть її матері [PERSON] . Встановлення факту смерті необхідне заявнику для державної реєстрації смерті померлої, проведеної державним органом України. Єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. На даний час заявник є спадкоємцем майна померлої та має намір оформити спадщину після смерті матері, однак відсутність документів, які б підтверджували факт її смерті, є перешкодою у цьому. Тому просила встановити факт смерті її матері у м. Донецьк Донецької області 22.03.2021 року. Ухвалою суду від 22.11.2021 року провадження у справі відкрито. Заявник в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вирішення справи на розсуд суду. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено наступні обставини. Як вбачається з паспортних даних заявника [PERSON] , вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно довідки № 0000628784 від 05.10.2021 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно паспортних даних [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Гришаї Васильківського району Дніпропетровської області, паспорт Серія [NUMBER] , виданий 10.01.1998 року Куйбишевським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13-14). У свідоцтві про народження від 25.11.1961 року серії [NUMBER] , виданого Куйбишевським РАЦС м. Донецька зазначено, що [PERSON] народилась [INFO] у м. Донецьк Донецької області, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00033786418 від 19.11.2021 року вбачається, що 19.02.1983 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (а.с.11). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00033786044 від 19.11.2021 року вбачається, що 05.02.1985 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (а.с.10). Таким чином, судом встановлено, що померла [PERSON] є матір`ю заявника. Судом встановлено, що [INFO] у м. Донецьк померла мати заявника, [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка с. Гришаї, Васильківського району Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] про що мається лікарське свідоцтво про смерть № 102 від 23.03.2021 р., видане «Центральною міською клінічною лікарнею № 24» м. Донецьк Донецької області, відповідно до якого причиною смерті є СОVID-19, двустороння тотальна пневмония (а.с. 19). 24.03.2021 року, так званим Куйбишевським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видане свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с. 17). Кабінетом Міністрів України 7 листопада 2014 р. була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію, але бланки суворої звітності вивезені не були, у зв`язку з чим, видані на цій території після 01 грудня 2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Заявник [PERSON] є спадкоємцем майна померлого та має намір оформити спадщину після смерті матері, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить їй перешкоди у цьому. Разом з тим, оцінюючи досліджені докази, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом було встановлено, що [INFO] у м. Донецьк Донецької області померла [PERSON] , [INFO] .. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті померлої, проведеної державним органом України та оформлення спадщини після смерті матері. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved