Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

22.10.2015 року КС «Громада» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.01.2014 року між КС «Громада» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 19, за яким позивач зобовязався надати грошові кошти позичальникові у сумі 200000,00грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, зі сплатою 47,5% річних, строком до 16.01.2015 року. Відповідач зобовязався своєчасно повернути отримані кредитні кошти, своєчасно сплачувати проценти за користування ними, а також належним чином виконувати інші умови Кредитного договору. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань по Кредитному договору між КС «Громада» та громадянами [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки №19п, між КС «Громада» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір поруки №19п/1, та між КС «Громада» та [PERSON], [PERSON] договір поруки №19п/2, згідно яких відповідачі зобовязалися нести солідарну відповідальність за невиконання [PERSON] кредитного договору. Відповідач умови Кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.09.2015 року виникла заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 119471,72грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту в сумі 150888,05 грн., що складається з заборгованості по кредиту 85902,40 грн., боргу по сплаті процентів за користування кредитом 11290,87грн., пені 22278,45грн., суми трьох відсотків річних 2136,92грн., та інфляційні витрати 29279,41грн. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 2263,32грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просив задовольнити його з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, які зводяться до наступного. Позивач направив на адреси відповідачів вимоги про погашення заборгованості в досудовому порядку, проте не надано доказів про вручення вказаних вимог відповідачам. Шестимісячний строк предявлення вимог до поручителів закінчився. Відповідачем [PERSON] фактично було отримано кредитні кошти в сумі 119365,31грн., а не 200000,00 грн., як вказано у видатковому касовому ордері. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що сплачені [PERSON] в рахунок погашення кредиту грошові кошти не завжди зараховувались на погашення самого тіла кредиту, тому неможливо визначити точну суму заборгованості. Крім того, в квітні 2015 року [PERSON] був госпіталізований, тому він має бути звільнений від відповідальності за порушення зобовязання. Разом з цим в судовому засіданні представник відповідача не оспорювала факт підписання її довірителем [PERSON] кредитного договору від 16.01.2014 року та видаткового касового ордеру від 16.01.2014 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про слухання справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 16.01.2014 року між кредитною спілкою «Громада» та [PERSON] було укладено кредитний договір №19, за яким позивач надав [PERSON] кредит в сумі 200000,00 грн. на строк 12 місяців до 16.01.2015 року, із сплатою відсотків за користування кредитом 47,5% річних (а.с. 14). Факт видачі коштів в сумі 200000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 16.01.2014 року (а.с.19). Відповідно до умов договору, Кредитний договір був укладений строком на 12 місяців, протягом цього часу відповідач повинен був щомісяця погашати кредит, відповідно до графіку погашення, та проценти за користування ним. З метою забезпечення виконання умов вказаного договору між позивачем та [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки №19п від 16 січня 2014 року, відповідно до якого останні зобов'язалися відповідати по зобов'язаннях [PERSON] за кредитним договором №19 від 16 січня 2014 року (а.с. 16). 16 січня 2014 року з метою забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки №19п/1, відповідно до якого останні зобов'язалися відповідати по зобов'язаннях [PERSON] за кредитним договором №19 від 16 січня 2014 року (а.с. 17). 16 січня 2014 року також з метою забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору між позивачем та [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки №19п/2, відповідно до якого останні зобов'язалися відповідати по зобов'язаннях [PERSON] за кредитним договором №19 від 16 січня 2014 року (а.с. 18). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У відповідності до ч.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Разом з тим, згідно з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого, станом на 25.09.2015р. виникла заборгованість перед позивачем. Відповідно до розрахунку, який надано позивачем, заборгованість становить 150888,05грн. та складається з: заборгованість за кредитом 85902,40грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 11290,87грн.; пеня за неналежне виконання зобовязань 22278,45грн.; суми трьох відсотків річних 2136,92грн.; сума інфляційних витрат 29279,41грн. Відповідачі своїх розрахунків суду не надали. Відповідно до ч.2 ст.625, ст.1046, ч.ч.1,3 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, проценти за позикою, нараховані відповідно до договору позики за весь строк користування позиченими коштами; пеню; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів грошових коштів у вигляді простроченої суми з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми, пені та процентів за позикою за весь строк користування позиченими коштами. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-якого з них окремо. Зміст статті 554 ЦК України вбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Законом не заборонено укладення кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, і поручителі в такому випадку не несуть солідарної відповідальності між собою, у зв'язку з чим не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Поручителі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у ході судового розгляду справи не заявляли клопотання про застосування строку позовної давності. За умовами договорів поруки (п.3.1) договір поруки набирає чинності з моменту його підписання позичальником та поручителем, і діє за домовленістю сторін протягом трьох років з дня закінчення дії кредитного договору до 16.01.2018 року. Оскільки матеріали справи підтверджують, що на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №19 від 16 січня 2014 року між КС «Громада» та [PERSON], [PERSON] було укладено один договір поруки №19п від 16 січня 2014 року, між КС «Громада» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено другий договір поруки №19п/1 від 16 січня 2014 року, та між КС «Громада» та [PERSON], [PERSON] третій договір поруки №19п/2 від 16 січня 2014 року, суд вважає, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування судових витрати у розмірі 2263,32 грн., що підтверджуються квитанцією.

Outcome: partial