Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

23.11.2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору № DNH4KP85730245 від 07.04.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 330 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.04.2009 року. На підставі договору № DNXRRX11120014 від 17.02.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 730 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.12.2007 року. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір. Позичальник зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши [PERSON] доступ до коштів на його картковому рахунку. Однак, [PERSON] своїх обов`язків за угодою не виконав, оскільки кредитні кошти витратив та не повернув. [PERSON] помер [INFO] . Позивач зазначає, що в даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] . Оскільки відповідач не відмовилася від спадщини, то саме на неї покладається зобов`язання задоволення вимог кредиторів. Станом на дату смерті позичальника, за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 4 292 грн. 18 коп. за кредитним договором № DNH4KP85730245 від 07.04.2006 року та 2\~740 грн. 01 коп. за кредитним договором № DNXRRX11120014 від 17.02.2007 року, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 1762,00 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського суду м.Дніпропетровська від 05.12.2018 року цивільну справу передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2018 року цивільна справа перебувала в провадженні судді Томаш В.І. На підставі розпорядження керівника апарату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 року за №143 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2019 року цивільна справа була передана в провадження судді Женеску Е.В. На підставі розпорядження керівника апарату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2020 року за №67 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2020 року цивільна справа була передана в провадження судді Литвиненко І.Ю. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2020 року за №496 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 29.12.2020 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась копія ухвали по справі. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалася. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 07.04.2006 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № DNH4KP85730245, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 330 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.04.2009 року. 17.02.2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № DNXRRX11120014, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 730 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.12.2007 року. Умови кредитних договорів визначені у заявах позичальника від 07.04.2006 року та від 17.02.2007 року, які містить посилання на те, що вона (заява), разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг. Позичальник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ в Дніпропетровській області 05.03.2007 року, актовий запис №445. Виходячи з розрахунку заборгованості, який був наданий позивачем, станом на дату смерті позичальника, за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 4 292 грн. 18 коп. за кредитним договором № DNH4KP85730245 від 07.04.2006 року та 2 740 грн. 01 коп. за кредитним договором № DNXRRX11120014 від 17.02.2007 року. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Позивач в своєму позові зазначає, що спадкоємцем позичальника, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що [PERSON] прийняла спадщину. Позивач в свою чергу не звертався до суду із клопотанням про витребування спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Наданий до позовної заяви лист Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори за вих.№4538/02-14 від 12.12.2012 року не містить даних щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини [PERSON] . Надані позивачем докази на обґрунтування своїх позовних вимог позбавляють суд можливості з`ясувати чи прийняла відповідач спадщину та чи покладається на неї, в порядку ст.1218 ЦК України, зобов`язання задоволення вимог кредиторів. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Внаслідок недоведеності факту прийняття відповідачем спадщини після смерті [PERSON] , позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», що спрямовані на захист права кредитора, задоволенню не підлягають. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed