Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

23 липня 2019 року [PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту смерті особи в певний час. В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] в м. Донецьку, Донецької області помер її дідусь - [PERSON] , [INFO] . На даний час органи ДРАЦС на території м. Донецьку, Донецької області діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Надати лікарське свідоцтво про смерть дідуся відповідного державного зразка вона не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України в м. Донецьку, Донецької області немає. У зв`язку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON] у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про його смерть відповідного державного зразка іншим чином аніж як через звернення до суду, заявниця вимушена була звернутися до суду із даною заявою, та просити суд ухвалити рішення яким встановити факт того, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Фролівка Должанського району Орловської області, громадянин України, помер [INFO] в м. Донецьку, Донецької області. Заявниця будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи Слов`янського міського ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Відділу, рішення просив ухвалити згідно із вимогами діючого законодавства. Згідно із вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про народження серія: [NUMBER] виданого 03 листопада 2001 року, [INFO] народилася заявниця [PERSON] . ЇЇ батьками у свідоцтві записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно зі свідоцтвом про народження серія: [NUMBER] виданого 12 грудня 1960 року, [INFO] народився батько заявниці [PERSON] . Його батьками у свідоцтві записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Таким чином [PERSON] є онукою [PERSON] . Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть № 260 від 16 червня 2019 року та довідкою про причину смерті до форми № 106/у № 260 від 16 червня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Причиною смерті став церебральний атеросклероз з гіпертензією (а.с. 15). Згідно із свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 18 червня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Донецьку (а.с. 14). Судом була досліджена також фотокартки із зображенням могили на ім`я [PERSON] , який народився [INFO] та помер [INFO] (а.с. 18). Згідно із відмовою у проведенні державної реєстрації смерті Слов`янського міського ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 15.22-1266/62 від 23 липня 2019 року, заявниці було відмовлено у проведенні реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку із тим, що на підтвердження його смерті було пред`явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 19). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто зазначені лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть [PERSON] видані на тимчасово окупованій території України, не створюють правових наслідків. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Таким чином суд бере до уваги відомості, які зазначені в лікарському свідоцтві про смерть, довідці про причину смерті та свідоцтві про смерть [PERSON] враховуючи неможливість у інший спосіб отримати відомості, зазначені в цих документах, хоча й не визнає зазначені лікарське свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть офіційними документами. Факт, про встановлення якого просить заявниця має для неї юридичне значення, оскільки породжує для неї правові наслідки отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відділі ДРАЦС на території підконтрольній державній владі України, та оформлення спадкових прав після смерті чоловіка. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до положень ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що м. Донецьк тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення суду.

Outcome: approved