Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

23 вересня 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача у якому зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 9,87 га розташовану в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Вони прийняли спадщину, але нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю оригіналу державного акту на земельну ділянку, який втрачено. Крім цього, оформленню спадщини перешкоджає помилка у державному акті на право власності на землю в написанні імені батька «[PERSON]» замість «[PERSON]». Посилаючись на викладене, позивачі просили суд встановити факт належності їх батьку [PERSON] державного акту на право власності на землю виданого на ім'я «[PERSON]», та визнати за ними право власності на ? частини земельної ділянки за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивачі в судове засідання не з'явились, до суду направили заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник позивачів адвокат Бобко В.А. (за договором) до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивачі та їх представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, а відповідач не з'явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З матеріалів справи убачається, що 15 листопада 2002 року на підставі розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації від 31 жовтня 2002 року № 475 «[PERSON]», мешканцю с. Тернівка було видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 8/53 (а.с.4). Однак за довідкою відділу Держземагенства у Березнегуватському районі Миколаївської області від 13.08.2015 року № 2008 вказаний державний акт на право приватної власності на землю було видано [PERSON], на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 14.05.1996 року (а.с.6). [INFO] [PERSON] помер у селі Тернівка Березнегуватського району Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 07 липня 2012 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 15 (а.с.3). Враховуючи, що внесення виправлень в державні акти на право приватної власності на землю не допускається, а іншим шляхом не можливо встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, суд вважає, що встановлення такого факту не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому такі вимоги позивачів є законними та обґрунтованими. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 9,87 га розташовану в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. З копії свідоцтв про народження позивачів убачається, що [PERSON] доводиться їм батьком (а.с.9,12). З копії спадкової справи №154/2011 зареєстрованої у спадковому реєстрі за № 52153643 слідує, що позивачі спадщину прийняли, звернувшись 02 грудня 2011 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців першої черги за законом які б прийняли спадщину не має ( а.с.43-52). 14 серпня 2012 року завідувачем Снігурівською державною нотаріальною конторою позивачам відмовлено в оформлені спадкових прав після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.). Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 3,4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня особа, вважаються такими, що прийняли спадщину. Частиною 1 статті 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розділу 9 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року - у порядку окремого провадження можуть розглядатися заяви про належність правовстановлюючого документу. Проте судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину ( видачі свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивачі відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернулися до суду за захистом порушеного права їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved