Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

22 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 січня 2016 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . Сімейне життя у них не склалося. Причиною розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння, проявилась несумісність характерів, спільне життя стало для них неприйнятним та неможливим. З листопаду 2020 року сімейні стосунки між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться, мешкають окремо один від одного. Між ними досягнуто згоди та порозуміння щодо проживання дитини син залишається мешкати разом з матір`ю, матеріальну допомогу на утримання сина відповідач надає добровільно. Спір щодо поділу майна відсутній. В зв`язку з викладеним просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та залишити проживати сина разом з нею. В судове засідання\~позивач [PERSON] , яка була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] був повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, рішення просив винести в підготовчому судовому засіданні. Суд,\~дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, сторони зареєстрували шлюб 30 січня 2016 року, про що складений відповідний актовий запис № 26 (а.с.7). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 жовтня 2016 року виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народився [PERSON] , його батьками у свідоцтві записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до положень\~ст. 51 Конституції України\~та ч.1\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень\~ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою\~ст.112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім`єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжю не вдалося зберегти сім`ю. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог\~ст.81 ЦПК України, докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини,\~\~суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із цим, враховуючи, що відповідачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », суд приходить до висновку, що слід його залишити. Оскільки неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою, то його слід залишити проживати разом з матір`ю. Відповідно до вимог ч.2\~ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2\~ст. 115 СК України\~рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3\~ст. 115 СК України\~передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із цим, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним за звернення до суду із даним позовом, що становить 420,40 грн. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишкові 50% понесених нею судових витрат в сумі 420 грн. 40 коп. (а.с. 2). Згідно викладеного,

Outcome: approved