Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

23 листопада 2017 року позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла їх мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй на підставі державного акта серії [NUMBER] земельні ділянки площами 4,0073 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,8094 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території колишньої Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік (батько позивачів) - [PERSON], але вказані земельні ділянки на своє ім'я не переоформив, державний акт серії [NUMBER] втратив. [INFO] [PERSON] помер. Вони (позивачі) є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняли, але нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтво про право на спадщину на спадкові земельні ділянки. Позивачі просили суд визнати за ними в рівних частинах право власності на вищезазначені земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] Ухвалою від 27 листопада 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено її судовий розгляд на 9 годину 26 січня 2018 року. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції (далі - ЦПК України). Відповідно до п. 9 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Пунктом 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Таким чином, суд вважає необхідним провести у даній цивільній справі підготовче засідання. У судове засідання позивачі та їх представник-адвокат Левченко Г.В. не з'явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі позивачів. У судове засіданні представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що виконком сільської ради не заперечує проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON], просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки площами 4,0073 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,8094 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території колишньої Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с. 18) та повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 18 вересня 2017 року (а.с. 16). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік - [PERSON], на ім'я якого 13 червня 2008 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) та земельну ділянку загальною площею 4,8168 га, кадастрові номера: [NUMBER] та [NUMBER], що підтверджується копією спадкової справи № 227/2008 до майна померлої [PERSON] (а.с. 30-33). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). З копії спадкової справи № 66/2010 до майна померлого [PERSON] (а.с. 37-45) вбачається, що спадщину після його смерті прийняли сини - [PERSON] та [PERSON], на ім'я яких 5 липня 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) та земельну ділянку, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта серії [NUMBER]. У судовому засіданні встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку загальною площею 4,8168 га у зв'язку із тим, що після отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не звернувся до відповідної державної установи з метою реєстрації свої спадкових прав, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2477/02-31 від 14 листопада 2017 року (а.с. 20). З матеріалів справи вбачається, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] втрачено, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 19). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved