Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

22.07.2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є користувачем квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований його брат та сестри - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,2006 року народження. Відповідачі з 2014 року не проживають у квартирі, їх особисті речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідачів в квартирі створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як користувача майна, а тому, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у тому числі, шляхом розміщення оголошення на сайті суду, судові повістки, що направлялися на їх адресу, повернулися за закінченням строків зберігання. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив врахувати рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29.07.2020 року органу опіки та піклування Слов`янської міської ради. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] з 30.04.1992 року є користувачем квартири [ADDRESS] , яка не приватизована та є комунальною власністю. Цей факт підтверджуються довідкою Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області № 15652 від 11.03.2016 року (а.с.6). З довідки ТОВ «Синергія-БТ» № 768 від 14.07.2020 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] є зареєстрованими члени однієї родини: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.9). Згідно акту від 16.07.2020 року, складеного керівником комітету мікрорайон «Центр-2» Карпенко О.Ю., підтверджено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2014 року по теперішній час не мешкають у квартирі [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідачі з 2014 року по теперішній час не проживають у спірній квартирі, не несуть витрат на утримання житла, будь-яких доказів про те, що у відповідачів існують перешкоди у користуванні спірним житлом, суду не надали. У відповідності зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Членами сім`ї наймача може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 71 ч. 1 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання [PERSON] [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання стосовно визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня [PERSON] у спірній квартирі не мешкає. Її батьки в спірній квартирі не зареєстровані та не проживають. Залишення неповнолітнього зареєстрованим у спірній квартирі суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. Враховуючи, що [PERSON] залишила постійне місце проживання разом зі своєю матір`ю [PERSON] , суд вважає, що, [PERSON] слід також визнати такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved