Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

22 cічня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на підставі розписки 83 097,00 грн., з яких: основний борг - 61 100,70 грн. та пеня - 21 996,32 грн. 12 лютого 2019 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій позивач уточнила розмір грошової суми та просила стягнути зі [PERSON] загальну суму грошових коштів у розмірі 147 705,84 грн., з яких: основний борг - 96 305,60 грн. та пеня - 51 400,24 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.12.2019 року [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі - 96 305,60 грн. наступними платежами: не пізніше 20.12.2019 року - 20 366,90 грн.; не пізніше 03.01.2020 року - 20 366,90 грн.; не пізніше 17.01.2020 року - 20 366,90 грн.; не пізніше 31.01.2020 року - 20 366,90 грн.; не пізніше 07.02.2020 року - 14 838,00 грн. Оскільки в обумовлений строк грошові кошти відповідачем повернені не були, позивач звернулася до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2020 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторони в судове засідання не викликалися. Відповідач у встановлений судом строк не подала відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2019 року [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 96 305,60 грн. наступними платежами: не пізніше 20.12.2019 року - 20 366,90 грн.; не пізніше 03.01.2020 року - 20 366,90 грн.; не пізніше 17.01.2020 року - 20 366,90 грн.;не пізніше 31.01.2020 року - 20 366,90 грн.; не пізніше 07.02.2020 року - 14 838,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються складеною відповідачем власноруч та підписаною у присутності свідка розпискою від 06.12.2019 року, згідно з якою, відповідач зобов`язувався повернути позивачу суму коштів в розмірі 96 305,60 грн. зазначеними вище платежами. Таким чином, на момент подання позовної заяви заборгованість відповідача складала 96 305,60 грн. Натомість, відповідач ухилилася від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання. 06.12.2019 року [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 96 305,60 грн. Таким чином, у відповідності до ст. ст. 207, 639, 1047 ЦК України, між позивачем та відповідачем укладено договір позики, який підпадає під правове регулювання розділу І та параграфу 1 глави 71 підрозділу 1 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України, якими визначено загальні положення про зобов`язання і положення про позику. В силу вимог ст.ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, у встановлений в зобов`язанні строк (термін) його виконання. Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, неповернення позики у передбачений договором строк, є неналежним виконанням зобов`язання та у розумінні ст. 610 ЦК України є його порушенням. Порушення зобов`язання є підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки. Крім того, як визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має праві на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлені договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено в розписці від 06.12.2019 року за прострочення [PERSON] сплати грошових коштів у вказані строки, на зазначені суми буде нараховуватися пеня у розмірі 2 % за кожен день прострочення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 11.02.2020 (складення заяви про збільшення позовних вимог) розмір пені складає 51 400,26 грн. Отже, у зв`язку з простроченням сплати 96 305,60 грн., у [PERSON] виник також обов`язок виплатити пеню у розмірі 51 400,26 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов`язок повернути грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором, належним чином не виконала, суму боргу не повернула. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми грошових коштів у розмірі 147 705,84 грн., з яких: основний борг - 96 305,60 грн. та пеня - 51 400,24 грн., є законною та обґрунтованою. Доказів, які спростовують розрахунки позивача в ході розгляду справи судом не встановлено. За таких обставин, оскільки відповідачем допущено порушення обов`язку повернути грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені розпискою від 06.12.2019 року, позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості у загальному розмірі 147 705,84 грн. належить задовольнити. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суд України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи наведений в частині третій вказаної статті і до них, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. В силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1 477,06 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved