Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

23.03.2015 року Голосіївським районним судом м. Києва від ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, відповідно до якого суд вирішив позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з [PERSON]на користь [PERSON] заборгованість в розмірів сумі 66 172,49 грн.та судові витрати в розмірі 661,73 грн.. 03.04.2015 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, в якій зазначено, що судом, при ухваленні рішення, не було враховано заяву про уточнення позовних вимог від 16.03.2015 року, наявну в матеріалах справи. Позивач надала суду заяву про розгляду справи за її відсутності та зазначила, що вимоги заяви про винесення додаткового рішення підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,відповідно до законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність доповнення заочного рішення від 23.03.2015 року з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на аркушах справи 21-22 наявна заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остання просила суд стягнути на її користь заборгованість в збільшеному розмірі 91 330,04 грн., з яких 86 464,40 грн. сума основного боргу, 731,92 грн. три проценти річних, 4 133,72 грн. процентів від суми позики. Водночас, при ухваленні заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2015 року вказану заяву не враховано, зазначені вимоги не вирішені. У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; а також якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати. Стосовно збільшеного розміру основного боргу та трьох відсотків річних, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заочним рішенням від 23.03.2015 року було встановлено факт того, що відповідач у погоджений між сторонами термін не повернув позивачеві позичені грошові кошти в розмірі 4000,00 грн., що є підставою для стягнення з [PERSON] суми основного боргу в розмірі 86 464,40 грн.,що еквівалентно 4000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 13.03.2015 року, а також трьох відсотків річних за весь час прострочення в розмірі 71,92 грн.. Стосовно нової заявленої вимоги щодо стягнення процентів від суми позики в розмірі 4 133,72 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом достовірно встановлено, що 25.11.2014 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в позику в розмірі 4 000,00 долари США, з кінцевим строком повернення до 01.12.2014 року. Вказане підтверджується розпискою від 25.11.2014 року. Також встановлено, що, станом на дату розгляду справи, грошові кошти позивачу не повернені. За таких обставин, позовна вимога щодо стягнення процентів від суми позики, обрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 4 133,72 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сукупна сума заборгованості в розмірі 91 330,04 грн., з яких 86 464,40 грн. сума основного боргу, 731,92 грн. три проценти річних, 4 133,72 грн. процентів від суми позики. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 913,30 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved