Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

22.09.2020 [PERSON] звернулася із вказаним позовом у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11.07.1998 Старосолотвинською сільською радою Бердичівського району Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11.07.1998 вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. На даний час відповідач проживає з іншою жінкою. Подружні відносни між ними фактично припинені, примирення неможливе. Ухвалою від 02.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін(а.с. 19). Сторони у судове засідання не з`явилися, до суду спрямували заяви, відповідно до яких позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач позов визнав. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження, 11.07.1998 Старосолотвинською сільською радою Бердичівського району Житомирської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини п`ятої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Оскільки кожен із сторін наполягав на розірванні шлюбу, зважаючи на підстави позову, твердження позивачки про фактичне припинення шлюбних відносин, з огляду на те, що добровільність шлюбу одна з основних його засад, суд доходить висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. За положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на визнання відповідачем позову, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд повертає позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 420, 40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50% витрат позивачки по сплаті судового збору в розмірі 420, 40 грн.

Outcome: approved