Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

22.04.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», яким просив : поновити йому строк на подачу позовної заяви про поновлення працівника на роботі, скасувати Наказ № 36-01-к від 24.02.2016 р.; поновити його на посаді слюсаря-ремонтника 5-го розряду в БГПО ЛРПО ГП НПК «Газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.12.2015 р., в розмірі 20\~069,68 грн., а також по день постановлення рішення; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі. Свої вимоги мотивував тим, що він працював у відповідача на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду, проте згідно Наказу № 36-01-к від 24.02.2016 р. його було звільнено за прогули, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП. Вважає даний Наказ незаконним, оскільки він не виконував свої посадові обовязки з поважних причин - не був допущений до роботи. Також позивач зазначав, що всупереч вимог діючого законодавства протягом всього часу відсторонення від роботи заробітна плата йому не виплачувалась. [PERSON] посилається на те, що через неправомірні дії відповідача в звязку з тривалою затримкою розрахунку, відсутністю грошових коштів та засобів для існування він зазнав моральних страждань, компенсацію завданої йому моральної шкоди він оцінює в 50\~000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник заявлені вимоги підтримали, уточнивши їх, а саме: позивач просив скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] працював на посаді слюсаря-ремонтника 5-го розряду бюро ремонту гідросистем програмного обладнання лабораторії ремонту програмного обладнання Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект». Відповідно до змісту Наказу ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» № 142-01-С від 04.02.2015 р. вбачається, що [PERSON] починаючи з 20.10.2015 р. було відсторонено з від роботи у звязку з ухиленням від проходження інструктажу з питань охорони праці та протипожежної безпеки з відображенням вказаного в Журналі фіксації відсторонення від роботи та недопуску до роботи у випадках порушення норм та правил з охорони праці БРГПО ЛРПО. Згідно вищезазначеного Наказу позивача відсторонено від роботи починаючи з 20.10.2015 р. до моменту проходження ним інструктажу з питань охорони праці протипожежної безпеки. 14.12.2015 р. ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» було видано Наказ № 144-01-С, відповідно до якого на підприємстві створено комісію та доручено цій комісії 17.12.2015 р. о 13.30 провести інструктаж з питань охорони праці протипожежної безпеки слюсарю-ремонтнику 5-го розряду ЛРПО [PERSON] в приміщенні слюсарної дільниці ЛРПО. Позивач з вищезазначеними наказами був ознайомлений. 17.12.2015 р. [PERSON] пройшов інструктажі з питань охорони праці протипожежної безпеки, про що зроблено відповідний запис в «Журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці», «Журналі реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки», а також у «Журналі фіксації відсторонення від роботи та не допуску до роботи у випадках порушення норм та правил з охорони праці», про що свідчить особистий підпис позивача. Отже, саме з 17.12.2015 року [PERSON] повинен був стати до роботи, оскільки у Наказі від 04.12.2015 р. № 142-01-С «Про відсторонення від роботи» зазначено, що [PERSON] відстороняється від роботи до моменту проходження ним інструктажів з питань охорони праці та протипожежної безпеки. Тобто у звязку з проходженням ним відповідних інструктажів 17.12.2015 р. його було допущено до роботи саме з вказаного часу. Також 17.12.2015 р. ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» було видано Наказ № 145-01-ОС «Про допуск до роботи», згідно якого [PERSON] було допущено до виконання ним своїх трудових обовязків. Однак, після проходження інструктажів 17.12.2015 р., [PERSON] залишив своє робоче місце та територію підприємства, не ознайомившись з вищевказаним наказом під розпис . Про залишення позивачем свого робочого місця свідчить доповідна записка начальника БРГПО [PERSON] На наступний день 18.12.2015 р., а також в подальшому 21.12.2015 р., 22.12.2015 р., 23.12.2015 р.. 24.12.2015 р., 25.12.2015 р.. 26.12.2015 р., 28.12.2015 р., 29.12.2015 р., 30.12.2015 р., 04.01.2016 р., 05.01.2016 р., 06.01.2016 р., 11.01.2016 р., 12.01.2016 р., 13.01.2016 р., 14.01.2016 р., 15.01.2016 р. [PERSON] не зявився на роботу в порушення п. 5.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» не повідомив про причини відсутності на роботі у перелічені робочі дні. Факт відсутності [PERSON] на роботі у вищевказані робочі дні підтверджуються доповідними записками начальника БРГПО [PERSON], Актами про відсутність [PERSON], випискою із табеля обліку робочого часу, доповідною запискою старшого табельника [PERSON] Про ту обставину, що [PERSON] був повідомлений про видання підприємством наказу про допуск його до роботи свідчить також той факт, що він особисто був присутнім на засіданні КТС ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект», яке відбулось 05.01.2016 р. і в ході якого начальником ЛРПО [PERSON] було оголошення про видання вказаного наказу (Протокол засідання КТС від 05.01.2016 р.). Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Судом встановлено, що ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» було вчинено дії, спрямовані для отримання від [PERSON] письмових пояснень причин відсутності його на робочому місці. З 17.12.2015 року [PERSON] неодноразово звертався з заявами до відповідача, був присутній на засіданнях комісій, особистому прийомі у директора, усюди наголошував на тому, що не виходить на роботу через відсторонення та не ознайомлений із наказом про допуск до роботи. Вказані обставини не спростовані представником відповідача у судовому засіданні. Проте, лише 21.01.2016 р., 28.01.2016 р. відповідачем було направлено письмові запрошення [PERSON] щодо необхідності зявитись на підприємство та дати пояснення щодо причин відсутності його на роботі. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З метою отримання відповідної згоди 02.02.2016 р. ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» звернулось до цехового комітету профспілки із зверненням (поданням) № 08/5-99 про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. На вказане звернення ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» отримало відповідь від цехового комітету профспілки, відповідно до якої [PERSON] не є членом профспілкового комітету і згода цехового комітету на його звільнення не є необхідною. У відповідності до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Враховуючи вищевикладене 24.02.2016 р. генеральним директором ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» було видано Наказ № 36-01-К про звільнення [PERSON] з посади слюсаря-ремонтника 5 розряду за прогули без поважної причини. [PERSON] вказаний наказ було отримано поштою 25.03.2016 року, через що суд вважає, що він не пропустив строк звернення до суду із вказаним позовом та немає потреби цей строк поновлювати. Прогул є дисциплінарним порушенням і власник підприємства або уповноважений ним орган може накласти на працівника дисциплінарне стягнення, а саме догану або звільнення (ст.147 КЗпП). Відповідно до ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Звільнення за прогул проходить суто з ініціативи власника (уповноваженого ним органу). Існують дві умови, за одночасної наявності яких можливе таке розірвання трудових відносин: працівник не зявляється на роботі більше трьох годин протягом робочого дня; прогул відбувся без поважних причин. При визначенні часу, коли про дисциплінарний проступок працівника стало відомо службовій особі, яка користується правом прийому на роботу та звільнення, слід виходити з часу, коли про цей проступок стало відомо безпосередньому начальнику працівника, наприклад майстру, начальнику цеху тощо. Задокументував належним чином відсутність [PERSON] на робочому місці без поважної причини, з чим погоджується суд - 18.12.2015 р., 21.12.2015 р., 22.12.2015 р., 23.12.2015 р.. 24.12.2015 р., 25.12.2015 р.. 26.12.2015 р., 28.12.2015 р., 29.12.2015 р., 30.12.2015 р., 04.01.2016 р., 05.01.2016 р., 06.01.2016 р., 11.01.2016 р., 12.01.2016 р., 13.01.2016 р., 14.01.2016 р., 15.01.2016 р., будучи повідомленим численними заявами з боку [PERSON] про причини не виходу на роботу (через не ознайомлення із наказом про допуск та незаконним відстороненням), відповідач видав Наказ про звільнення за прогули за указаний період, лише 24.02.2016 року, чим порушив вимоги ст. 148 КЗпП в частині строків притягнення до дисциплінарної відповідальності. Через що суд вважає доведеним те, що вказаний Наказ про звільнення позивача з роботи за прогули є незаконним, отже такий, що підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на роботі. Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з часу звільнення - 24.02.2016 року, оскільки в судовому засіданні встановлено, та не оспорюється сторонами той факт, що з 18.12.2015 року по день звільнення позивач не виконував трудові обовязки та був відсутній на робочому місці, отже нарахування йому заробітної плати безпідставне. При вирішенні питання обрахування середнього заробітку, суд враховує розяснення п.32 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та ч.5 п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про застосування судами законодавства по оплату праці», положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р.( з наступними змінами). Зокрема про те, що всі виплати включаються в розрахунок заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника. Суд визначає розмір заробітку без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Отже, середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача із відповідача 21\~715,65 грн., виходячи з того, що згідно наданої відповідачем довідки середньогодинна заробітна плата позивача складає 35,31 грн./год., згідно таблиці норма тривалості робочого часу у 2016 році наступна ( лютий 32 год.х35,31=1129,92 грн.,березень 175 год.х35,31 = 6\~179,25 грн., квітень 168 год.х35,31=5\~932,08 грн., травень 152 год.х35,31 =5\~367,12 грн., червень 88 год.х35,31=3\~107,28 грн.) . Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду України від 25.05.2001 р. та від 27.02.2009 р.) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи те, що саме дії позивача з невиходу на роботу без поважних причин призвели до подальшого його звільнення, застосовуючи норми Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Калок проти Франції»(2000), «Недбала проти Польщі»(2000), «Тома проти Люксембургу»(2001), які більш змістовно розкривають поняття справедливої сатисфакції, суд прийшов до висновку, що сам факт визнання порушених прав позивача є достатнім засобом для згладжування душевних страждань, тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: approved