Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

22 вересня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області зі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. 24 вересня 2015 року цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, прийнята суддею до провадження. В обгрунтування позову, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що 28.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №MRIPGK04000032 (надалі Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору, відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 34079,23 доларів США зі строком повернення до 27.09.2021 року, та зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому Кредитним договором. Відповідно до Кредитного договору, сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, [PERSON], повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Кредитного договору. Згодом, відповідач [PERSON] перестала виконувати свої зобовязання за Кредитним договором, внаслідок чого, станом на 05.06.2015 року у неї перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість в сумі 97511,24 доларів США, яка складається: 28666,87 доларів США заборгованість за кредитом; 27028,34 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4622,11 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 37193,92 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Договором. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, а також було укладено договір поруки між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] Відповідно до вказаних договорів поруки, [PERSON] та [PERSON] виступили солідарними боржниками з [PERSON] за Кредитним договором. Пунктом 6 Договорів поруки, сторони погодили, що поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначене в письмовій вимозі кредитора протягом пяти днів з момент її отримання. Відповідні вимоги були направлені ПАТ КБ «Приватбанк» поручителям. Посилаючись, зокрема на ст.ст.526, 530, 1050, 1054 ЦК України, просив суд: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 97511,24 доларів США, що курсом на 21,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.06.2015 року складає 2048711,15 грн. за Кредитним договором, а також стягнути солідарно з Відповідачів судові витрати. Ухвалою Суду від 16.02.2016 року провадження в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором з [PERSON] було закрито у звязку зі смертю останнього /а.с.69/. Відповідач [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позову. В обгрунтування яких зазначила, що позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» не відповідає дійсним обставинам, базується лише на суб'єктивних міркуваннях і надуманих припущеннях які не мають під собою доказової бази, позовні вимоги не засновані на нормах матеріального права та не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Позивачем не надано належних доказів щодо накопичення та існування кредитної заборгованості та штрафних санкцій. Позивач, в рахунок обґрунтування заявлених ним вимог щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором, у своєму позові посилається на те, що 28вересня 2006року було укладено Кредитний договір, згідно з яким банк зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 34 079,23 доларів США, з яких 30000,00 доларів США на придбання нерухомості та 4079, 23 доларів США на оплату страхових внесків строком до 27 вересня 2021 року. До позовної заяви позивачем був доданий примірник вищезазначеного Кредитного договору та нібито розрахунок заборгованості на які останній посилається як на правову підставу для стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання Відповідачем, грошового зобовязання саме за цим договором, а також обґрунтовує виключно на підставі нібито розрахунку - стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань. Проте, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у звязку із невиконанням Відповідачами взятих на себе грошових зобовязань з посиланням на примірник Кредитного договору та нібито розрахунок, надані до суду позивачем, як на думку останнього належні та допустимі докази для застосування цивільно-правової відповідальності відповідачів є абсолютно безпідставними та необгрунтованими. Оскільки відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, в тому числі - розрахунки заборгованості, виписки банку, реєстри тощо. У даному випадку договір банківського кредиту це підстава у відповідності якій суд повинен встановити наявність та дійсність обставин викладених у рамках позовної заяви, що обгрунтовують вимоги позивача щодо накопичення у Відповідачів заборгованості за Кредитним договором, не виконання за цим договором грошового зобовязання та настання цивільно-правової відповідальності, виходячи саме з умов договору. Наведений в позовній заяві нібито розрахунок заборгованості не може бути прийнятий судом до уваги та не може кваліфікуватися як чітка, повна та обєктивна інформація щодо стану наявної заборгованості за весь час договірних відносин по день подачі позовної заяви до суду. Наданий розрахунок не містить зазначення періоду виникнення заборгованості, зазначення заборгованих сум тіла кредиту, процентів і комісії за управління кредитом за Кредитним договором. Більш того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполь від 26.11.2010 року по справі 2-214/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу та виселення було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в розмірі - 34158,57 доларів США - звернено стягнення на квартиру 7 по вулиці 130 Таганрозької дивізії у м. Маріуполь. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іпотечна квартира на яку було звернено стягнення в наслідок невиконання умов Кредитного договору на даний час належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий 2579 від 25.12.2014 року. Згідно до п.2 умов Договору іпотеки від 28.09.2006 року - за договором іпотеки забезпечується виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором по: поверненню кредиту наданого у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі - 30000,00 доларів США (наданого на придбання житлової нерухомості), а також на сплату страхових платежів у розмірі - 4079,23 доларів США зі строком повернення до 2021 року; сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1% за місяць; сплаті відсотків за користування кредитом при порушенні Позичальником зобовязань по погашення кредиту у розмірі подвійних відсотків за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,21% від суми наданого кредиту; сплаті пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менш 1 гривні на день. Відповідно до п.4 зазначеного договору іпотеки, за цим договором також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання та збереження предмету іпотеки; витрат на страхування предмету іпотеки; витрат по реєстрації іпотеки; збитків завданих порушенням умов цього договору. Згідно до вимог п.16.9 договору іпотеки, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, яке зумовлене п. 16.7 цього договору, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог. Таким чином, звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполь по справі № 2-214/10, тобто, реалізувавши квартиру [ADDRESS], якою було забезпечено виконання Кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов договору іпотеки та діючого законодавства задовольнив свої вимоги як щодо основного зобовязання за Кредитним договором, так і по сукупним зобовязанням, які виникли в результаті основного - у повному обсязі. Крім того, ч.2 ст.19 закону України «Про іпотеку» встановлено, що будь-яке збільшення основного зобовязання або процентів за основним зобовязанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобовязанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою. По-перше, ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлюється похідний характер іпотеки від основного зобовязання, а отже, передбачається першочергове встановлення основного зобовязання, тобто повинне бути й першочергове внесення змін саме до основного зобовязання. По-друге, збільшення основного зобовязання або процентів за ним у розумінні Закону України «Про іпотеку» має наслідком виникнення нового основного зобовязання, якщо в договорі, яким визначається це зобовязання, не встановлені критерії такого збільшення. Окреме застереження в іпотечному договорі щодо згоди на майбутні зміни обсягів зобовязання, за відсутності зазначених вище критеріїв, не усуває невизначеності обсягів майбутньої відповідальності іпотекодавця та не є вимогою, яка може виникнути в майбутньому, виконання якої забезпечується іпотекою, оскільки порядок та інші необхідні умови такої вимоги на майбутнє повинні бути конкретизовані на момент укладення договору іпотеки. Вважала, що на разі немає жодної обєктивної підстави для задоволення вимог Позивача, позовна заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до Відповідачів це намагання стягнути безпідставні та неіснуючі борги, вимоги за якими задоволена за рахунок предмета іпотеки ще у 2010 році на підставі рішення суду. Просила суд, постановити рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за Кредитним договором в розмірі 2048711,15 грн. Також, до винесення рішення по справі, від [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності. Зокрема, [PERSON] зазначила, що згідно боргової вимоги ПАТ КБ «Приватбанку» від 24.11.2011 за вих. №30.1.0.0/2-951MRLFZ0D050 надісланої на адресу [PERSON] щодо повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, Відповідачці було надано 30 денний строк на виконання порушеного зобов'язання по Кредитному договору, але зобовязання, після отримання даної боргової вимоги так і не були виконані відповідачкою. Зі спливом тридцяти денного строку на виконання зазначеного у борговій вимозі зобов'язання, тобто, наприкінці грудня 2011 року позивач свідомо розумів про порушення його права, у звязку з чим, почався перебіг встановленого ст.257 ЦК України строку загальної позовної давності. Таким чином, строк загальної позовної давності для звернення до суду з мотивів захисту порушених прав у ПАТ КБ «Приватбанк» сплинув на початку січня 2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed