Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

23.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом (справа була розподілена судді Рибаку М.А.) та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2006 року народження в сумі по 2 000,00 грн. на кожного, починаючи з 22.02.2018 року і до повноліття дітей. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона не проживає разом з відповідачем, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач не надає матеріальну допомогу на їх утримання. На підставі розпорядження керівника апарату від 05.11.2018 року було проведено повторний автоматизований розподіл справи та справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г. В судове засідання представник позивача не з'явилася, звернулася до суду із заявою про слухання справи в її відсутність та зазначає, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив до суду не направив. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 180 СК України). Водночас, відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.06.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.11.1997 року. Під час шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як зазначається в свідоцтвах про народження дітей, батьками зазначені - [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 04.09.2014 року (справа №761/8990/14-ц) шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути аліменти з 22.02.2018 року, проте з позовом до суду звернулась 23.07.2018 року. Стаття 191 СК України визначає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.10.2010 року (справа №2-8710/10) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], 1998 року народження, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку [PERSON], починаючи з 22.02.2010 року та до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] року. На підставі рішення суду було відкрито виконавче провадження №22126594. Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у місті Києві [PERSON] від 28.12.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу. Як зазначено в постанові, станом на 22.02.2016 року заборгованість становить 180 930,00 грн. Суд не може взяти до уваги пояснення позивача щодо можливості стягнення аліментів за минулий час, так як суду не надано доказів що починаючи з 22.08.2018 року позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати так як виконавче провадження було закінчене 28.12.2017 року. Так відповідач не надав суду доказів, що він сплачував аліменти на утримання дітей чи надавав кошти добровільно та їх суми, а позивачка зазначила в позовній заяві, що відповідач не приймає участь в забезпеченні дітей, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття в примусовому порядку, з моменту звернення до суду з позовними вимогами, тобто 23.07.2018 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що діти знаходяться на утриманні позивачки, стан здоров'я дітей. Судом встановлено, що відповідач є працездатним та має можливість працювати та отримувати дохід, не має інших осіб на утриманні, враховуючи засади розумності та справедливості, бажання позивача стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, а тому суд визначає аліменти в розмірі по 2 000,00 грн. на кожну дитину з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 23 липня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи ст. 430 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial