Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

23 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз», Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06 січня 2021 року, просить: стягнути з ТОВ «Фактор Нафтогаз» заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні в розмірі 10273 грн. 39 коп.; стягнути з ТОВ «Фактор Нафтогаз» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки у розмірі 110317 грн. 45 коп.; стягнути з ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» заборгованість по заробітній платі за період з 27.07.2020 по 31.08.2020 включно; стягнути з ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 по 23.10.2020 включно; зобов`язати ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» внести дані до Державного центру зайнятості, Єдиного державного реєстру страхувальників про припинення трудових відносин. Обгрунтував позивач свій позов тим, що він 02 січня 2013 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Фактор Нафтогаз» на посаду начальника АГНКС № 15 в м. Чернігові. 21 липня 2020 року [PERSON] , як керівника АГНКС № 15 в м. Чернігові, керівництвом ТОВ «Фактор Нафтогаз» було повідомлено про те, що всі працівники АГНКС № 15 в м. Чернігові разом з ним, повинні написати заяви про звільнення з ТОВ «Фактор Нафтогаз» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП з 21.07.2020 та одночасно написати заяви на прийняття на роботу в ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» з 22.07.2020. Вимоги керівництва щодо написання заяв працівниками були виконані і 22.07.2020 відправлені на адресу ТОВ «Фактор Нафтогаз» разом з табелем обліку робочого часу працівників АГНКС № 15 в м. Чернігові з 01.07.2020 по 21.07.2020. Після чого, 23 липня 2020 року [PERSON] в телефонному режимі представник відділу кадрів ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» повідомив про те, що всі працівники разом з ним прийняті на ті ж самі посади у ДП «Нафтогазова компанія «Фактор». З 23.07.2020 по 02.09.2020 позивач продовжував працювати на тому ж робочому місці. Після затримки виплати заробітної плати та вимоги керівництва написати заяву на відпустку за власний рахунок, позивач 31.08.2020 разом з іншими працівниками АГНКС № 15 в м. Чернігові написав заяву про звільнення та направив на адресу ДП «Нафтогазова компанія «Фактор». Також, повторно були направлені табелі обліку робочого часу з 22.07.2020 по 31.07.2020 та з 01.08.2020 по 31.08.2020. У зв`язку із тим, що відповідей на вказані заяви не надійшло, 15.09.2020 позивач повторно направив заяву на звільнення з ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» разом із вимогою про надання наказу про звільнення, довідки по заробітній платі та довідки про заборгованість по заробітній платі. 24 вересня 2020 року позивач через «Нову Пошту» отримав трудову книжку, в якій містився запис від 27.07.2020 про його звільнення з ТОВ «Фактор Нафтогаз» за власним бажанням з 27.07.2020. Інші записи про прийняття [PERSON] на роботу в ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» відсутні. Позивач вважає, що його було звільнено обманним шляхом, а розрахунок проведений тільки по 21.07.2020, хоча фактично після 22.07.2020 він продовжував виконувати свої посадові обов`язки, а табелі робочого часу велись по ДП «Нафтогазова компанія «Фактор». Також, 01.10.2020 позивач звернувся до Чернігівського міського центру зайнятості для отримання статусу безробітного, проте листом від 06.10.2020 № 3843 його було повідомлено про відмову, так як, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру страхувальників, містяться дані про початок зайнятості [PERSON] в ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» з 28.07.2020. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач - Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фактор Нафтогаз» відзив на позов не подало. Від представника відповідача - Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність трудових відносин між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Нафтогазова компанія «Фактор». Також, представник ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» у своєму відзиві зазначив, що бухгалтерією підприємства було помилково прийняті заяви, в тому числі [PERSON] , та помилково подано повідомлення про прийняття працівника на роботу. Фактично позивач в даному підприємстві до виконання трудових обов`язків не приступав, табелювання йому не здійснювалось, нарахування та виплата заробітної плати йому не проводилась. 21.09.2020 ДП «Нафтогазова компанія «Фактор», після виявлення помилки бухгалтера, було подано скасовуюче повідомлення про прийняття позивача та інших осіб на роботу. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, та просили суд його задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фактор Нафтогаз» з 02.01.2013 та обіймав посаду начальника АГНКС № 15 в м. Чернігів, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 11). На підставі наказу ФН/К-286 від 27 липня 2020 року позивач звільнений з роботи з 27 липня 2020 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с 11 на звороті). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За розрахунком позивача, розмір заборгованості по заробітній платі ТОВ «Фактор Нафтогаз» перед ним за період з 22.07.2020 по 27.07.2020 включно та заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні становить 10273 грн. 39 коп. Як зазначає позивач, за липень 2020 року йому нараховано 20411 грн. 54 коп., а виплачено лише 6157 грн. 90 коп., що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу та копією виписки по картковому рахунку (а.с. 55, 56). Також, за розрахунками позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки за період з 27.07.2020 до 19.12.2020 складає 110317 грн. 45 коп. (145 календарних днів * середньоденну заробітну плату 760 грн. 81 коп.). Відповідачем ТОВ «Фактор Нафтогаз» не надано доказів щодо спростування здійсненого позивачем розрахунку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Ухвалою суду\~від 04.11.2020\~витребувано у\~ТОВ «Фактор\~Нафтогаз» наказ про звільнення [PERSON] ФН/К-286 від 27.07.2020, довідку про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] за останні шість місяців, довідку про заборгованість ТОВ «Фактор Нафтогаз» по виплатам заробітної плати, компенсації за дні невикористаної щорічної та/або додаткової відпустки на момент звільнення [PERSON] , розписку [PERSON] в отриманні трудової книжки на його ім`я, табель обліку робочого часу ТОВ «Фактор Нафтогаз» АГНКС №15 м. Чернігів за липень 2020 року на [PERSON] . Проте, ТОВ «Фактор Нафтогаз» витребувані докази суду не надані. Оскільки відповідачем не надано доказів щодо спростування здійсненого позивачем розрахунку, а тому при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі та середньому заробітку суд виходить з наявних у справі доказів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункт 2). У пункті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просить стягнути з ТОВ «Фактор Нафтогаз» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день видачі йому трудової книжки. Згідно копії експрес-накладної Нової Пошти, трудова книжка [PERSON] надійшла 24.09.2020 (а.с 13). Загалом у\~заяві про\~збільшення позовних\~вимог позивач\~заявив вимогу\~про стягнення\~на його\~користь середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по 19.12.2020 (145 календарних днів) в сумі 110317 грн. 45 коп. Оскільки позивач був звільнений з роботи 27 липня 2020 року, тому з 28 липня 2020 року і до 19.12.2020 року (вказана дата зазначена в заяві про збільшення розміру позовних вимог) минуло 102 робочих дні, у зв`язку з чим сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням середньоденного заробітку позивача - 760 грн. 81 коп., складає 77602 грн. 62 коп. Враховуючи, що заборгованість по заробітній платі позивачу становить 10273 грн. 39 коп., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 77602 грн. 62 коп., суд приходить до висновку про очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, а тому вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, до 50000 грн., адже судом встановлено факт порушення роботодавцем термінів розрахунку та видачі трудової книжки, тобто в день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку та трудову книжку йому надіслано лише 24.09.2020. Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2020 року у справі № 225/5266/18 (провадження № 61-7884св19). Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з ТОВ «Фактор Нафтогаз» заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Проте, суд не знаходить правових підстав для стягнення з ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також зобов`язання ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» внести дані до Державного центру зайнятості, Єдиного державного реєстру страхувальників про припинення позивачем трудових відносин із ДП «Нафтогазова компанія «Фактор», оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження трудових відносин з даним відповідачем. Натомість, як убачається з акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, № КВ1349/1324/АВ від 30.11.2020, наданого ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» до відзиву, порушень вимог частини першої та другої статті 115 КЗпП України, частини першої статті 116 КЗпП України, частини першої статті 83 КЗпП України, в т.ч. у відношенні [PERSON] , не виявлено, так як встановлено факт помилки бухгалтера при поданні повідомлення про прийняття позивача на роботу та у відповідності до чинного законодавства, після виявлення помилки, подано скасовуюче повідомлення про прийняття працівника на роботу (а.с. 64-66). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог позивача, заявлених до ДП «Нафтогазова компанія «Фактор», не має. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач у позові зазначив, що орієнтовний розмір його витрат на правничу допомогу складає 5000 грн., проте жодних доказів на підтвердження понесення таких витрат суду не надано, а тому відсутні підстави для їх покладення на відповідача. Згідно зі статтею 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial