Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

22.09.2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. № 3-6). 10.06.2015р. позивачкою було уточнено позовні вимоги та змінено предмет позову на стягнення заборгованості за договором позики (а.с. № 82-83). Суд прийняв до розгляду таку зміну предмету позовних вимог, оскільки на дату подачі такого уточнення позовних вимог розгляд справи по суті не було розпочато (25.12.2014р. провадження по справі було зупинено, а 09.06.2015р. провадження по справі було відновлено а.с. 66, 78). Ухвалою суду від 03.07.2015р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати), в задоволенні клопотання ТОВ «ПБФ «Домобуд» про залучення їх до участі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору було відмовлено. В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві з урахуванням уточнень від 10.06.2015р. посилалася на те, що 08.07.2014р. вона позичила відповідачу грошові кошти в розмірі 500 000грн. за договором позики, які відповідач повинен був повернути 08.08.2014р. На сьогоднішній день боргу відповідачем не повернуто, а тому просила стягнути з відповідача на її користь суму позики 500\~000грн. В наданій суду 03.07.2015р. заяві позивачка підтримала позовні вимоги в редакції від 10.06.2015р., просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами ( а.с. № 85). Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги № 11 від 27.11.2014р. - а.с. № 61-63) в наданій суду 03.07.2015р. заяві позовні вимоги з урахуванням уточнень від 10.06.2015р. визнала в повному обсязі, проти задоволення не заперечувала, просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 87). За такими обставинами, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд проводити без фіксування процесу технічними засобами. З огляду на те, що представник відповідача визнав позовні вимоги в повному обсязі, то суд вважає за можливе розглядати справу з винесенням рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги в редакції від 10.06.2015р. підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що 08.07.2014р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 648 (а.с.№ 9). В забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 08.07.2014р. між сторонами 09.07.2014р. було укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 654 (а.с. № 10-12). Відповідно до умов договору позики, відповідач отримав від позивачки грошові кошти в сумі 500\~000грн. зі строком виплати боргу по 08.08.2014р. (а.с. № 9). У вказаний у п. 1 договору позики термін відповідач грошові кошти не повернув, у звязку з чим, позивачка 27.08.2014р. звернулася до відповідача з вимогою про повернення коштів. (а.с. № 15). Як вбачається із заяви представника відповідача, що надійшла до суду 03.07.2015р., сторона відповідача визнає позовні вимоги в редакції від 10.06.2015р. в повному обсязі, тобто визнає факти укладення договору позики, отримання коштів, та неналежне виконання зобовязань, а саме, неповернення коштів. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обставини по справі визнані сторонами, то відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами та згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи що до теперішнього часу відповідач [PERSON] суму боргу не повернув, проти розміру боргу не заперечував, то суд вважає за можливе позовні вимоги позивачки задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 500\~000грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивачки загальну суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 3654 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. № 1, 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved