Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

22.05.2018\~року позивач\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~[PERSON]\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право на\~користування житловим\~приміщенням \~посилаючись на\~те,\~що вона\~є власником\~житлового будинку№3\~по вул.\~Коцюбинського в\~с.\~Паляничинці Фастівського\~району Київської\~області,\~у якому\~крім неї зареєстрований її рідний брат [PERSON], який з 1994 року в зазначеному будинку не проживає, змінивши своє місце проживання, однак знятись з реєстрації не бажає, що обмежує її право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Коцюбинського, 3 в с. Паляничинці Фастівського району Київської області. В судове засідання позивач не зявилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України та відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про його виклик до суду, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються положеннями статей 71 і 72 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок № 3 по вул. Коцюбинського в с. Паляничинці Фастівського району Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.01.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.01.2017 /а.с.5-6/. В належному позивачці будинку з 06.01.1990 року зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №123 від 15.05.2018 року, виданою місцевим самоврядуванням Паляничинської сільської ради Фастівської міської ради Київської області /а.с.8/. Відповідно до Акту обстеження наданого сільським головою Паляничинської сільської ради від 15.05.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 06.01.1990 року, але в даному будинку не проживає з 1994 року, особистого селянського господарства за даною адресою не веде, власне майно, що належить [PERSON] у будинку відсутні. Участі в утриманні будинку не приймає, комунальні платежі не сплачує, земельну ділянку не обробляє, за вищевказаною адресою протягом тривалого часу не проживає /а.с.8/. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», висловив правову позицію, відповідно до якої у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не звертався, не надав доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк. У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач у зв'язку з обраним ним способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив будинок № 3 по вул. Коцюбинського в с. Паляничинці Фастівського району Київської області. Протягом тривалого часу він не робив спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставив. Під час своєї відсутності в будинку відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносив. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони [PERSON] порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved