Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

23.12.2013 року позивач [PERSON] звернувся до Пролетарського суду м. Донецька з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом до відповідача Пролетарської районної у м. Донецьку ради, в якій зазначив, що його батько [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Батько [PERSON] Заповіт на спадкове нерухоме майно не залишив. Спадкоємцями першої черги після смерті батька були позивач та його мати, однак вони не звернулися у встановлений строк з заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори. Мати позивача [PERSON] померла [INFO]. Позивач фактично прийняв спадщину, так як після смерті батька він підтримував домоволодіння у належному стані, здійснював догляд за будинком, виконував ремонтні роботи, саджав городину, сплачував комунальні послуги та податок на землю. Він вважав, що прийняв спадщину після смерті батька. Влітку 2013 року вона звернулась до Третьої донецької державної нотаріальної контори і отримав запит до КП БТІ м. Донецька про надання Витягу із реєстру прав власності для оформлення спадкових справ. На запит нотаріуса він отримав довідку КП БТІ м. Донецька згідно до якої право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Нотаріус видав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказана відмова вмотивована тим, що позивач не зміг надати правовстановлюючий документ на спадкове майно. Позивач просить визнати за ним, [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за законом на будинок [ADDRESS], який складається з: житловий будинок - літ. А-1; нежила прибудова - літ. а; нежила прибудова - літ. а1; веранди - літ.а2; крильця - літ. а3; погребу - літ.а4; літньої кухні - літ. Б; прибудови - літ.б; сараю - літ.В; вбиральні - літ.Г; сараю - літ.Д; огородження - №1-2, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, в судовому засіданні його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Пролетарської районної у м. Донецьку ради до судового засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, надали до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнали у повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення, просили розглянути справу у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні було встановлено, що у 1947 році батькові позивача була виділена земельна ділянка по [ADDRESS], для будівництва індивідуального житлового будинку, про що було укладено договір на право будівництва від 12.06.1947 року, який нотаріально посвідчений за реєстром № 41038, що підтверджується відповіддю КП БТІ м. Донецька від 27.01.2014 року № 01-3/75 (а. с. 68). У 1963 році було видано акт приймання індивідуальних домоволодінь, який був виданий Виконавчим комітетом Ради депутатів працюючих, однак він не місить відповідних органів та не має печатку (а.с.21-22) В подальшому Донецьким бюро технічної інвентаризації було виготовлено інвентаризаційну справу на будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с.11-21). З копії технічного паспорту від 2013 року (а. с.29-31) вбачається, будинок [ADDRESS] складається з: житлового будинку - літ. А-1; нежилої прибудови - літ. а; нежилої прибудови - літ. а1; веранди - літ.а2; крильця - літ. а3; погребу - літ.а4; літньої кухні - літ. Б; прибудови - літ.б; сараю - літ.В; вбиральні - літ.Г; сараю - літ.Д; огородження - №1-2. З моменту побудови будинку [ADDRESS], за вказаною адресою були зареєстровані: батько позивача - [PERSON], мати позивача - [PERSON], його рідний брат - [PERSON] та сам позивач - [PERSON], що підтверджується копією домової книги (а. с. 8-10,69-70). Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується архівної довідкою № 01/1-10/36 від 25.01.2013 року, яка видана Державним архівом Донецької області(а. с. 5). Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а. с. 7). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді будинку [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом стали: дружина померлого [PERSON], позивач та його брат [PERSON] однак [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Брат позивача [PERSON] також помер у [INFO], що підтверджується записом у домовій книзі (а.с. 69-70). На запит суду Третя донецька державна нотаріальна контора надала відповідь від 05.02.1014 року, відповідно до якої з заявою про прийняття спадщині після смерті [PERSON] та [PERSON] до нотконтори ніхто не звертався (а.с.63-67). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.02.2014 року (а. с.) вбачається, що позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що ним не було надано правовстановлюючі документи на спірну квартиру. На протязі усього часу після смерті батька та мати у [INFO] позивач підтримував домоволодіння у належному стані, здійснював догляд за будинком, виконував ремонтні роботи, саджав городину, сплачував комунальні послуги та податок на землю, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 24-28) та поясненнями свідків. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивача знають дуже давно. Позивач не мешкає за адресою [ADDRESS]. Однак коли померли його батьки у [INFO], він почав підтримувати домоволодіння у належному стані, саджав городину та сплачував комунальні послуги. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 24-653/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що суди по різному тлумачать пункти 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз'яснення, які містяться в абзаці 3 п.1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами були передбачено певні дії, які б свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщин шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини зокрема ЦК УРСР. Виходячи з обставин справи до спірних правовідносин слід застосовувати правила ЦК УРСР від 1963 року. Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того х їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка б належала при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 549 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), який діяв на час смерті [PERSON], фактичним прийняттям спадщини вважалося вступ спадкоємця до управління та володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивач фактично прийняттям спадщину у виді будинку [ADDRESS] з господарськими спорудами, вступивши у володіння спадковим майном після смерті батьків у [INFO]. Будинок [ADDRESS] своєчасно не прийнятий до експлуатації. Проте, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Про володіння спірним будинком [PERSON] свідчить копія відповіді КП БТІ м. Донецька від 27.01.2014 року № 01-3/75, відповідно до якої [PERSON] була виділена земельна ділянка по [ADDRESS], для будівництва індивідуального житлового будинку, про що було укладено договір на право будівництва від 12.06.1947 року, який нотаріально посвідчений за реєстром № 41038 (а. с. 68), копія домової книги (а. с. 8-10, 69-70) з якої вбачається, що [PERSON] разом із сім'єю був зареєстрований у будинку, технічний паспорт (а. с. 29-31), а інвентаризаційна справа(а. с. 11-21) в якій зазначено, що спірне домоволодіння проінвентаризоване на ім'я [PERSON] Відповідно до звіту технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта (а. с. 32-48) за результатами проведення технічного обстеження спірного житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності і можливості його безпечної експлуатації. За наведених обставин, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved