Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

23.09.2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що з 01.09.2011 року по 26.08.2015 рік вона працювала у Полтавській філії [PERSON] управління персоналом. Починаючи із січня 2015 року на підприємстві мали місце систематичні затримки у виплаті заробітної плат. Станом на 06.07.2015 року борг підприємства по заробітній платі становив 12\~905,46 грн. 26.08.2015 року вона отримала наказ про звільнення, трудову книжку та розрахунковий листок, але повний розрахунок був проведений з нею лише 28.08.2015 року. Крім того, починаючи з березня 2015 року підприємством не була проведена індексація заробітної плати та не була нарахована компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Таким чином, станом на 26.08.2015 року представництво ПрАТ «ВНЗ МАУП» «Полтавький центр дистанційного навчання» не провело з нею повний розрахунок. Просила суд зобовязати Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» виплатити їй компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні у сумі 5\~825,69 грн. та моральну шкоду в сумі 3\~000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник за дорученням [PERSON] не з'явилися, попередньо надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач ПАТ «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені, про що в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с.38), заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності н адресу суду не надходило. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності усіх сторін з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.09.2011 року по 26.08.15 працювала в Полтавській філії Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» на посаді завідувача навчальної частини, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10). Перебуваючи на посаді завідувача навчальної частини Полтавської філії ПрАТ «ВНЗ «[PERSON] управління персоналом», їй було встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису Коледжу (а.с.7). Відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» №77-п від 26.08.2015 року (а.с.13) [PERSON], старшого викладача кафедри економіки та менеджменту, у звязку зі скороченням чисельності штату працівників було звільнено у відповідності з п.1 ст.40 КЗпП України . В судовому засіданні встановлено, що на час звільнення [PERSON], відповідачем не був проведений повний розрахунок по заробітній платі з позивачем. Відповідно до частини 1 ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Крім того, судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» провело розрахунок по заробітній платі з [PERSON] 28.08.2015 року в розмірі 15\~900,08 грн. (зворотна сторінка а.с.22). Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входить основна та додаткова зарплата, яка включає в себе дотації, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Таким чином, індексаційні нарахування на грошові доходи позивача є складовою частиною його заробітної плати. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення майнової шкоди, яка складається із індексації заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні в сумі 5 5\~825 грн. 69 коп. підлягають задоволенню. Крім того, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 3 000 грн., посилаючись на те, що порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім»ї та дітей Отже, не отримання позивачем своєчасно заробітної плати вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім»ї. Статтею 43 Конституції встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, судом встановлено, що незаконними діями відповідача позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки через несвоєчасне отримання заробітної плати вона була позбавлена можливості користуватись, передбаченими ст.48, 49 Конституції України правом на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім?ї та дітей, що включає і достатнє харчування, одяг, житло, належне лікування, що в подальшому призвело до її моральних страждань. Суд вважає, що сума 3 000 грн. відповідає заподіяній позивачу моральній шкоді. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом»\~ на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved