Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

22.11.2019 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] , за участю третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач, її чоловік [PERSON] [INFO] і двоє їх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані та проживають у неприватизованій квартирі [ADDRESS] Вказана квартира була надана батькам чоловіка позивачки в будинку державного житлового фонду на підставі ордеру для проживання їх сім?ї. Разом із Позивачем і вище переліченими особами у відповідній квартирі з 16.06.1989 року також зареєстрований Відповідач - [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] . За даними, наданими Позивачем зазначається що відповідач з 1993 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , оскільки 09.04.1994 року зареєстрував шлюб з [PERSON] і відповідно проживав з нею однією сім`єю за іншою адресою, навіть до самої реєстрації шлюбу. Знятися з реєстрації у квартирі [ADDRESS] Відповідач відмовився, причини такої відмови ніяк не аргументував. Дане ставить у скрутне становище сім`ю позивачки, оскільки неможливо оформити житлово - комунальну субсидію у зв`язку із реєстрацією Відповідача у вказаній квартирі. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.01.2020 року за вказаним позовом відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та треті особи до підготовчого судового засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. 18.09.2020 року, від представник позивача - адвокат Долгової Л.В. надійшло клопотання про залучення Миколаївської міської ради до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у зв`язку з тим, що вирішення вказаної справи безпосередньо впливає на права та обов`язки Миколаївської міської ради і стосується інтересів останньої. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2020 року, по даній справі клопотання представника позивача - адвоката Долгової Л.В. було задоволено. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши доводи представника позивача, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно Довідки наданої ЖКП № 3 « БРИЗ» від 07.11.2019 року № 2391, Позивач - [PERSON] , її чоловік [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] . Окрім вказаних осіб згідно даної довідки, з 10.04.1987 року у вказаній квартирі зареєстрований і Відповідач - [PERSON] .. Згідно з Актом про відсутність проживання за місцем реєстрації від 17.10.2019 року, Відповідач з 1993 року виїхав зі всіма особистими речами з квартири [ADDRESS] і до теперішнього часу за місцем реєстрації в даній квартирі не проживає. Разом із дослідженням письмових матеріалів справи, судом були викликані та допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] .; [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні свідки підтвердили факт того, що з 1993 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, З 1993 року Відповідач у вказаній квартирі не проживає, поштових відправлень та медичної допомоги не отримує, в ремонтах та утриманні квартири участі не приймає, комунальних послуг не сплачує. Жодних речей або майна відповідача у спірній квартирі немає. Знятися з реєстрації у квартирі [ADDRESS] Відповідач відмовився, причини такої відмови ніяк не аргументував. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що відповідач спільним побутом із позивачем з 1993 року не пов`язані, відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність відповідача за місцем реєстрації з 1993 року, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги про зняття відповідача з реєстрації за зазначеною адресою, слід зазначити, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації. Досліджені судом докази узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи. За такого суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved