Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

23.12.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, в якій позивач просила суд винести рішення, на підставі якого: 1. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON] право власності на житловий будинок (загальна площа приміщень 103,2 кв. м., житлова площа 56,0 кв. м., допоміжна площа 28,1 кв. м., площа літніх, неопалювальних приміщень 19,1 кв. м.) з надвірними спорудами та будівлями (прибудова під літ. а, навіс під літ. а1, сарай під літ. Б, сарай під літ. б, погріб з шийкою під літ. В, сарай під літ. Д, огорожа під літ. h, ворота під літ. h1, колодязь питний під літ. L, ганок під літ. N, вимощення під літ. t), що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обгрунтовує наступним. [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю 04.04.1960 р. належав житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Отже, після смерті [PERSON] залишився вищезазначений житловий будинок. Згідно ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя [PERSON] заповіт на все своє майно, в тому числі і вищевказаний житловий будинок, складено не було. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців пертої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців за законом першої черги залишились лише його діти [PERSON] (далі-Позивач) та [PERSON] (далі-Відповідач). Інших спадкоємців за законом першої черги не залишилось, дружина [PERSON] померла [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив управління або володіння спадковим майном. Позивач прийняв спадщину свого батька [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, а також спільного проживання в будинку, що підтверджується довідкою Кагарлицької міської ради №7088 від 30.10.2019 р. Також, Позивачем було подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. Відповідач [PERSON] , тобто Відповідач, спадщини свого батька не приймав, на даний час в будинку не проживає та дій які б свідчили про його бажання прийняти спадщину не вчиняв. Оскільки інших спадкоємців за законом після [PERSON] не залишилось, а Відповідач спадщини свого батька не приймав, Позивач як спадкоємець за законом має право на успадкування всієї спадщину [PERSON] , в тому числі і житлового будинку. Після прийняття спадщини, з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, Позивач звернувся до приватного нотаріуса, який попросив Позивача надати правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок на ім`я [PERSON] . На вимогу нотаріуса Позивачем було надано свідоцтво про право особистої власності на будівлю 04.04.1960 р. Проте, нотаріус відмовив Позивачу в оформленні свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, оскільки у вказаному свідоцтві стоїть відмітка, що воно погашено у зв`язку з поточними зміна. Такі зміни зокрема були пов`язані з тим, що в 1967 році [PERSON] на місці старого будинку перебудував новий та згідно акту прийомки в експлуатацію індивідуального володіння від 05.05.1991 р. ввів новий будинок в експлуатацію. Однак, після введення в експлуатацію [PERSON] не оформив документи на право власності на новозбудований житловий будинок. Позивач звернувся із запитом до ФОП [PERSON] та КП КОР «Південне БТІ» для з`ясування питання чи було зареєстровано [PERSON] право власності на житловий будинок. На звернення Позивача було виготовлено технічний паспорт та надано відповідь, згідно якої повідомлено, що право власності за [PERSON] не зареєстровано. В зв`язку з чим, приватним нотаріусом було рекомендовано Позивачу звернутись до суду щодо визнання за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Отже, за умов відсутності правовстановлюючого документу та реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] , Позивач не може у встановленому порядку оформити через нотаріальну контору та прийняти у спадщину житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. 23.12.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В. 17.02.2020 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято рішення про проведення слухання справи в загальному провадженні, призначено справу до розгляду, призначено справу до підготовчого судового розгляду на 16 год. 00 хв. 12.03.2020 року. 12.03.2020 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 17 год. 00 хв. 01.04.2020 року в зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] . Одночасно судом було здійснено повторний виклик відповідача [PERSON] шляхом направлення поштового повідомлення з повідомленням про вручення а також поміщення оголошення про день, час та місце слухання справи на офіційний веб - сайт суду. 01.04.2020 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 10 год. 00 хв. 27 травня 2020 року в зв`язку з неявкою сторін по справі. 27.05.2020 року проведено підготовче судове засідання, по результатах якого судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання по справі, та призначено справу до основного судового розгляду по суті на 12 год. 00 хв. 26.06.2020 року. Підготовче судове засідання проведено без участі позивача [PERSON] , так як він повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, окрім того, з`явився його представник, - [PERSON] , яка не заперечувала проти проведення підготовчого судового засідання у відсутності позивача. Підготовче судове засідання також було проведено у відсутності відповідача [PERSON] , так як він, будучи повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, - не з`явився в судове засідання, не надіслав на адресу суду письмової заяви про відкладення слухання справи чи про слухання справи у його відсутність, не надіслав відзив на позовну заяву. 26.06.2020 року слухання справи було відкладено на 16 год. 00 хв. 21.07.2020 року в зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] дночасно судом було здійснено повторний виклик відповідача [PERSON] шляхом направлення поштового повідомлення з повідомленням про вручення а також поміщення оголошення про день, час та місце слухання справи на офіційний веб - сайт суду. В судове засідання, яке відбулося 21.07.2020 року, позивач [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, з`явився його представник, - [PERSON] . В судовому засіданні, яке відбулося 21.07.2020 року, представник позивача [PERSON] , - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обгрунтовувала свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви позивача, та які судом наведені вище. Не заперечувала проти винесення заочного рішення, процесуальні наслідки винесення заочного рішення їй судом роз`яснено та зрозуміло. В судове засідання, яке відбулося 21.07.2020 року, відповідач [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не надіслав на адресу суду письмової заяви про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність, відповідно, неявку відповідача [PERSON] в судове засідання судом визнано неповажною. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи: 1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового за\-сідання; - відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без пові\-домлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позов\-них вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Відповідно, в судовому засіданні представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явилася двічі поспіль. Відповідач не по відомив про причини своєї неявки, не подав відзив на позовну заяву, відповідно, його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною. Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи: 1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. 2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією гла\-вою. Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення: 1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встанов\-леним статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення: 1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заоч\-ного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення: - учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Підсудність. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом. Проте, згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно, враховуючи місце розташування нерухомого майна, - житлового будинку з господарськими спорудами, (розміщені за адресою: [ADDRESS] ), та положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України, так як в даному випадку має місце виключна підсудність, тобто, спір має слухатися виключно по місцю розташування нерухомого майна. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права. [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю 04.04.1960 р. належав житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Отже, після смерті [PERSON] залишився вищезазначений житловий будинок. Згідно ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя [PERSON] заповіт на все своє майно, в тому числі і вищевказаний житловий будинок, складено не було. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців пертої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців за законом першої черги залишились лише його діти [PERSON] (далі-Позивач) та [PERSON] (далі-Відповідач). Інших спадкоємців за законом першої черги не залишилось, дружина [PERSON] померла [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив управління або володіння спадковим майном. Позивач прийняв спадщину свого батька [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, а також спільного проживання в будинку, що підтверджується довідкою Кагарлицької міської ради №7088 від 30.10.2019 р. Також, Позивачем було подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. Відповідач [PERSON] , тобто Відповідач, спадщини свого батька не приймав, на даний час в будинку не проживає та дій які б свідчили про його бажання прийняти спадщину не вчиняв. Оскільки інших спадкоємців за законом після [PERSON] не залишилось, а Відповідач спадщини свого батька не приймав, Позивач як спадкоємець за законом має право на успадкування всієї спадщину [PERSON] , в тому числі і житлового будинку. Після прийняття спадщини, з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, Позивач звернувся до приватного нотаріуса, який попросив Позивача надати правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок на ім`я [PERSON] . На вимогу нотаріуса Позивачем було надано свідоцтво про право особистої власності на будівлю 04.04.1960 р. Проте, нотаріус відмовив Позивачу в оформленні свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, оскільки у вказаному свідоцтві стоїть відмітка, що воно погашено у зв`язку з поточними зміна. Такі зміни зокрема були пов`язані з тим, що в 1967 році [PERSON] на місці старого будинку перебудував новий та згідно акту прийомки в експлуатацію індивідуального володіння від 05.05.1991 р. ввів новий будинок в експлуатацію. Однак, після введення в експлуатацію [PERSON] не оформив документи на право власності на новозбудований житловий будинок. Позивач звернувся із запитом до ФОП [PERSON] та КП КОР «Південне БТІ» для з`ясування питання чи було зареєстровано [PERSON] право власності на житловий будинок. На звернення Позивача було виготовлено технічний паспорт та надано відповідь, згідно якої повідомлено, що право власності за [PERSON] не зареєстровано. В зв`язку з чим, приватним нотаріусом було рекомендовано Позивачу звернутись до суду щодо визнання за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Отже, за умов відсутності правовстановлюючого документу та реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] , Позивач не може у встановленому порядку оформити через нотаріальну контору та прийняти у спадщину житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved