overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернувся в Іллічівський міський суд з зазначеною заявою (а.с.4-5). Заявник просить суд, встановити факт, між фізичними особами, а саме, що [PERSON], яка померла [INFO] була його рідною матір'ю, а він [PERSON] був її сином. Свою вимогу заявник обґрунтовує тим, що його покійна мати і його син є спільними власниками квартири [ADDRESS], кожному належить 1/3 частка квартири. [INFO] його мати померла. Після смерті матері ніхто не оформлював спадщину. Син продовжує проживати в даній квартирі. Зараз виникла необхідність належним чином оформити спадщину, але виникла проблема в тому, що прізвище його покійної матері записано як «[PERSON]», а його як «[PERSON]». Із-за цієї розбіжності нотаріус відмовляє в оформленні спадщини. Він звертався в орган РАЦСу щодо зміни запису прізвища, але йому відмовили і порекомендували звернутись в суд. Зацікавлені особи в судове засідання не з'явились в телефонному режимі сповістили суд, що не заперечують проти вимоги. Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши надані суду матеріали суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У свідоцтві про народження заявника записано, що його матір є [PERSON], а батько [PERSON] (а.с.7). За технічним паспортом значиться, що власниками квартири є [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (а.с.10-11). За інформацією Реєстру прав власності на нерухоме майно зазначається, що співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (померла), [PERSON] і [PERSON], який на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/3 частки (а.с.13) У свідоцтві про смерть від 22.12.1999 року мати заявника записана як «[PERSON]» (а.с.6). Опитані у якості свідків [PERSON] (дружина заявника), [PERSON] (донька заявника), підтвердили факт того, що померла «[PERSON]» була рідною матір'ю [PERSON]. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, що передбачено п.1 ст.256 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, де вказує, що з відповідачем [PERSON] перебував в шлюбі, який рішенням Дубенського міськрайонного суду 12 січня 2004 року розірвано. В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, сина залишився проживати з матір'ю. Згідно з рішенням Дубенського міськрайонного суду від 10 березня 2004 року він сплачує аліменти на утримання сина. Не знайшовши взаєморозуміння з вітчимом, з травня 2014 року син проживає з ним. Оскільки син проживає з ним та знаходиться на його утримання, просить змінити місце проживання сина та припинити стягувати аліменти на його утримання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали та просить визначити місце проживання сина з ним та припинити стягнення аліментів на користь відповідача на його утримання, так як син живе з ним та він матеріально його утримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 11 років позивач сплачував аліменти на утримання сина, але сином не цікавився. В дитини зараз перехідний період, тому з ним іноді важко знайти спільну мову. В травні 2014 року син пішов з дому. Позивач сином не цікавиться, син ходить по барах, вживає алкогольні напої. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не може жити з матір'ю та її чоловіком. В травні 2014 року пішов з дому та живе з батьком. Він має бажання з батьком проживати і надалі. Суд вислухавши доводи позивача, відповідача, врахувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03 грудня 2003 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сина [PERSON] залишено проживати з матір'ю (а.с. 4). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 10 березня 2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян (а.с.7). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] з травня 2014 року проживає разом з батьком - [PERSON], що підтверджується актами Тараканівської сільської ради. Як зазначає ч.3 ст.160 СК України, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час [PERSON] уже досягнув 17 років, його право самому вибирати з ким з батьків йому проживати, тому в цій частині в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, [PERSON] проживає разом з батьком, який його матеріально утримує, при цьому сплачуючи аліменти на користь відповідача на утримання синаю. А тому суд прийшов до висновку про припинення стягнення аліментів з [PERSON] та користь [PERSON] на утримання сина [PERSON].

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулась в суд із заявою про визнання безвісно відсутнім її бувшого чоловіка [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO], який було розірвано 15.07.2009 року. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживав зі своєю матір'ю за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] періодично їздив на заробітки в РФ, останній раз бачила його в кінці 2009 року і з цього часу від нього немає ніяких відомостей про місце його перебування. Через відсутність свого бувшого чоловіка позбавлена можливості брати сина із собою за кордон на відпочинок чи в туристичні подорожі, крім того син [PERSON] позбавлений отримувати матеріальне утримання від батька. Станом на 01.07.2014 року заборгованість по аліментам за [PERSON] становить 23520 грн. Оскільки протягом останніх чотирьох років в місці постійного проживання [PERSON] немає відомостей про місце його перебування, просить визнати його безвісно відсутнім у судовому порядку. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали із наведених в ній підстав. Просять її задоволити. Заінтересована особа Управління Пенсійного Фонду України в м.Нововолинську в судовому засіданні не з'явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності її представника. В судовому засіданні за показаннями свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що у місці постійного проживання [PERSON] про нього немає жодних відомостей, починаючи з 2009 року. Дані обставини підтверджуються і письмовими доказами, а саме: копію паспорта [PERSON] (а.с.3), копію свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.5), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6), копією акту ЖКП № 1 (а.с.8), довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку (а.с.9), повідомленням Нововолинського МВ УМВС від 24.06.2014 року (а.с.11), довідкою ВДВС Нововолинського МУЮ (а.с.14). Відповідно до ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. З пояснень заявника, показань свідків, письмових доказів в судовому засіданні встановлено, що з 2009 року в місці постійного проживання [PERSON] немає жодних відомостей про місце його перебування, а тому суд вважає заяву підставною і визнає [PERSON] безвісно відсутнім, починаючи з 01 січня 2010 року, враховуючи положення ст.43 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 лютого 2003 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач з ними не проживає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в примусовому порядку в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з часу подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглядати справу на підставі наявних доказів у справі у відсутність відповідача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи: копії свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.3-4), копію свідоцтва про одруження (а.с. 4), довідку про склад сім'ї (а.с.5), суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів, судом враховується стан здоров'я дитини і відповідача по справі, матеріальне становище та інші обставини справи, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача. Суд визнає необхідним застосувати норми п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивує тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем знаходиться з 06 лютого 1999 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем, та перебуває на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, проте має таку можливість, оскільки працює у ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» тав отримує пенсію в УПФУ м. Добропілля та Добропільському районі. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Вдповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок обґрунтовує наступним. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про народження на ім'я [PERSON], [INFO], його батьком є [PERSON], тобто відповідач по справі (а.с.4), який не заперечує свого батьківства. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. ст. 182, 183 СК України частина заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності з вимогами п. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги, визначивши розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 23 липня 2014 року. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, у відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 грн. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, просила суд стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] 30% з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню дитину. На теперішній час сторони разом не проживають, внаслідок чого відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що є обтяжуючим фактором для позивача. В судове засідання позивач не з'явилася, її представник надав заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги свого довірителя підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що є поштові повідомлення в матеріалах справи. Суд вважає можливим справу розглянути заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якої у свідоцтві про народження записаний відповідач. Неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, і проживає з нею. Відповідач не надає матеріальної допомоги, що є обтяжуючим фактором для повного виховання неповнолітньої дитини та його забезпечення. У відповідності до ст. ст. 180, 184 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулась у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначала, що сімейне життя з відповідачем не склалось, між ними постійно виникають конфлікти, фактичне сімейне життя припинилось, з відношень зникла довіра та взаєморозуміння, з'явилось відчуження, кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та родину. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялась про місце, час проведення судового засідання належним чином, надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 18.09.2009 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Прип'ятської сільської ради Шацького району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Позовну заяву обгрунтовано тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], і була власником вказаного житлового будинку, збудованого 1946 року. Право власності на зазначене нерухоме майно ні за ким не зареєстровано. Заповіт [PERSON] посвідчено секретарем Прип'ятської сільської ради Шацького району Волинської області 07 серпня 2009 року та зареєстровано в реєстрі за №26. Заповіт не змінено і не відмінено. Згідно із заповітом [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON]. Позивач як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Спадкоємців обов'язкової частки немає. У зв'язку з відсутністю правовстановлювальних документів про право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок, позивачу відмовлено в нотаріальному оформленні її спадкових прав. Тому вона просить суд визнати її право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В попереднє судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити повністю. Відповідач в попереднє судове засідання представника не направив, подав суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача, Прип'ятська сільська рада Шацького району Волинської області позовні вимоги визнає повністю. Проаналізувавши обставини справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню і рішення про задоволення позову може бути ухвалене в попередньому судовому засіданні. На підставі статей 328, 392, 1217, 1220, 1233, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07 червня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис №163, мотивуючи тим, що шлюбні стосунки між ними припинені, спільне життя не склалося через різні погляди на життя, у відносинах втрачено почуття любові. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні, про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просила суд розірвати шлюб між ним та позивачем, що підтверджується письмовою заявою. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 110 Сімейного кодексу України, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] 07 червня 1997 року був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 07 червня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис №163. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя не склалося із-за несумісності характерів, взаємного непорозуміння. Сторони не проживають однією сім'єю, спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна, що є їхньою сумісною власністю немає. Подальше подружнє життя та збереження шлюбу не можливе. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved