Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

22.05.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області, згідно ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.04.2020 надійшла цивільна справа № 208/2085/20 за позовом [PERSON] до Кам`янського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз» про визнання права власності на підземний газопровід середнього тиску довжиною 386 метрів та споруд на ньому, за підсудністю. У позові позивач посилається на те, що у с. Куліші Петриківського району йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У 2002 році на замовлення ВАТ «Дніпровагонмаш» розпочато будівництво газопроводу високого тиску діаметром 159 мм довжиною 4507 метрів. На підставі Акту державної технічної комісії від 15.01.2003 року даний газопровід прийнятий в експлуатацію. В 2003 році позивачем після узгодження з Магдалинівським управлінням експлуатації газового господарства, яке на той час обслуговувало дану територію і ВАТ «Дніпровагонмаш» було замовлено у Відділі містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Петриківської районної адміністрації розробку технічної документації на газифікацію [ADDRESS] , довжиною газової гілки 387 метрів. Роботи з монтажу і підключення цієї гілки середнього тиску діаметром 63 мм до газопроводу ВАТ «Дніпровагонмаш» виконані у тому ж 2003 році. Газопровідну гілку було прокладено до будинку позивача [ADDRESS] . Виготовлення технічної документації, вартість матеріалів та будівельних робіт було оплачено за рахунок його власних коштів. Питання про оплату з монтажу газопровідної гілки було узгоджено з ПАТ «Дніпровагонмаш». Після введення в дію газопроводу до будинку ним щорічно укладалися договори з Магдалинівським УЕГГ на технічне обслуговування газопроводу та споруд на ньому. На підставі цих договорів щорічно на ім`я позивача Магдалинівським УЕГГ виставлялися рахунки на оплату послуг за договорами. В цілях оперативного обслуговування і виходячи з призначення об`єкту, у 2006 році було прийняте рішення про передачу прокладеного до будинку позивача газопроводу на баланс Магдалинівського УЕГГ. Акт прийому передачі затверджений рішенням Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Петриківського району від 29.05.2007. В послідуючому почалося самовільне підключення газопроводів до його гілки (загальна їх протяжність 27 км), що призвело до того, що тиск газу у його будинковій системі вже не забезпечував нормальну експлуатацію нагрівальних приладів. Підключення до його газопроводу здійснюється без будь-якої компенсації його матеріальних витрат на первісний монтаж газопроводу і його технічне обслуговування. Право власності на спірний газопровід ні за ким не зареєстроване. Ніхто з юридичних або фізичних осіб не заявляє будь-яких претензій щодо збудованої за його кошти ділянки газопроводу, тому звертається до суду для реалізації своїх прав. 25.05.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30.06.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Кам`янське відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз», відповідно до якого останній позовні вимоги не визнає. Свою позицію аргументує тим, що рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради Петриківського району № 44 від 29.05.2007, яким затверджено акт передачі підземного газопроводу середнього тиску діаметром 63 мм довжиною 385 метрів по вул.. Восточна на баланс Магдалинівського УЕГГ, на даний час ніким не оскаржене, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також стверджує, що законодавство України, зокрема ЗУ «Про трубопровідний транспорт» забороняє визнавати право власності на газопровід , введений в експлуатацію. Крім того вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що дії відповідача суперечать нормам законодавства та порушують його законні права та інтереси. 20.09.2020 у даній справі замінено первісного відповідача Кам`янське відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз» належним відповідачем - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз». Ухвалою суду від 22.09.2020 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Іванівську сільську раду Петриківського району Дніпропетровської області, яку в подальшому за ухвалою суду від 18.03.2021 замінено на її правонаступника - Петриківську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області. 22.09.2020 від представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до суду надійшла заява про застосування судом позовної давності, так як з моменту побудови газопроводу минуло майже 17 років. 16.09.2021ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник адвоката Галенко О.Є.заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, що зазначені в позовній заяві. Представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» Залізний В.В. у судове засідання не з`явився. До його початку надіслав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за його відсутності, заперечує проти позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої просить справу розглядати за відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та його представника, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно копії Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом газопроводу до експлуатації датованого 2003 роком встановлено, що державна технічна комісія, призначена Петриківською РДА розпорядженням від 12.08.2002 №284, у складі якої був також присутній замовник [PERSON] , представлений як голова вуличного кооперативу, встановила, що підземний поліетиленовий газопровід середнього тиску діаметром 63 мм довжиною 387 метрів готовий до введення в експлуатацію. Відповідно до копії Акту прийому передачі основних та оборотних фондів від 27.01.2006, голова кооперативу жителів [ADDRESS] [PERSON] та бухгалтер [PERSON] передали, а начальник Магдалинівського УЕГГ [PERSON] прийняв на баланс Магдалинівського УЕГГ газопровід середнього тиску довжиною 385 метрів вартістю 16000 грн. Рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради Петриківського району № 44 від 29.05.2007, затверджено акт передачі підземного газопроводу середнього тиску діаметром 63 мм довжиною 385 метрів по вул.. Восточна на баланс Магдалинівського УЕГГ. Відповідно до копії наказу голови правління ПАТ «Дніпропетровськгаз» №199 від 03.06.2014, Магдалинівське УЕГГ ліквідовано з передачею майна, активів та зобов`язань Дніпродзержинському управлінню по експлуатації газового господарства. Відповідно до копії наказу голови правління ПАТ «Дніпропетровськгаз» №177 від 14.09.2016, Дніпродзержинське управління по експлуатації газового господарства ліквідовано з передачею майна, активів та зобов`язань Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», яке 16.05.2019 змінило свою назву на Акціонерне товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз». Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що виготовлення технічної документації, вартість матеріалів та будівельних робіт, пов`язаних з будівництвом газопровідної гілки середнього тиску діаметром 63 мм довжиною 385 метрів по вул. Восточна було оплачено за рахунок його власних коштів, а тому він є її власником. Статтею 325 ЦК України встановлено, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст.. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі). Відповідно до статті 7 ЗУ «Про трубопровідний транспорт» об`єкти магістрального трубопровідного транспорту, побудовані за кошти комунальних підприємств або приватних суб`єктів господарювання, належать таким комунальним підприємствам або приватним суб`єктам господарювання на праві власності. З огляду на чинне законодавство, суд приходить до висновку, що оскільки право власності на газорозподільні мережі не підлягає державній реєстрації, то для підтвердження наявності такого права необхідно мати докази створення газорозподільні мережі за кошти комунального підприємства або приватного суб`єкта господарювання, який заявляє про таке право. Крім того, зі статті 7 ЗУ «Про трубопровідний транспорт» слідує ще один висновок про те, що фізична особа не може бути власником об`єкта магістрального трубопровідного транспорту оскільки не є суб`єктам господарювання. Отже право власності на об`єкт магістрального трубопровідного транспорту може бути визнаний лише за комунальним підприємством або за приватним суб`єктом господарювання в разі надання останніми беззаперечних доказів будівництва такого об`єкт за їх рахунок. Як слідує з вище досліджених доказів особа, яка була замовником введення спірного газопроводу в експлуатацію та яка передала його на баланс відповідача, зазначена в документах як голова кооперативу жителів [ADDRESS] [PERSON] , в той час як позовну заяву про визнання права власності на спірний газопровід подала фізична особа [PERSON] , що з огляду на приписи статті 7 ЗУ «Про трубопровідний транспорт » є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Позивач та його представник наполягають на тому, що [PERSON] не був членом будь-якого кооперативу щодо будівництва даного газопроводу та наполягає на існуванні правовідносин, виключно між позивачем як фізичною особою. Крім того, суд не може залишити поза увагою той факт, що Рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради Петриківського району № 44 від 29.05.2007 яким затверджено акт передачі підземного газопроводу середнього тиску діаметром 63 мм довжиною 385 метрів по вул.. Восточна на баланс Магдалинівського УЕГГ на даний час ніким не скасоване та не оспорюється, що також є додатковою підставою для відмови в задоволенні в позові. Суд вважає, що позивач, вимагаючи визнання за ним права власності на газопровід як майновий комплекс, обрав неналежний спосіб захисту своїх майнових прав, оскільки останній не позбавлений права вимагати визнання за ним права власності на будівельні матеріали, з яких побудований газопровід або вимагати компенсації витрат на його будівництво, за наявності належних доказів понесених ним як фізичної особи витрат , яких до речі матеріали справи не містять взагалі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Оскільки, позовні вимоги позивача визнані судом безпідставними, тому суд не перевіряє обґрунтованість заяви відповідача про необхідність застосування наслідків закінчення строків позовної давності. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові по сплаті судового збору суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed