Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

23 травня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, від якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Минулого року стосунки між подружжям різко погіршились, що призвело до того, що з середини літа 2014 року їх сумісне проживання припинено. Дружина, забравши з собою доньку перейшла проживати в м. Бершадь, де винаймає квартиру. Батько [PERSON] бажає приймати участь у вихованні та утриманні своєї дитини, аліменти оплачує вчасно і в повному обсязі, спиртними напоями не зловживає веде нормальний образ життя, за місцем проживання характеризується позитивно. Позивач має у власності житловий будинок, в якому створені умови, необхідні для комфортного перебування в ньому дитини. Однак, [PERSON] не дає йому можливості спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Тому він звернувся до органів опіки і піклування Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області. В результаті чого було прийнято розпорядження Бершадської районної державної адміністрації від 13.01.2015р. №9 про визначення способу участі у вихованні дитини. Незважаючи на вказане розпорядження, дружина перешкоджає [PERSON] у спілкуванні та у вихованні доньки, категорично не даючи можливості побачень з нею. Розпорядженням визначено час для побачень з дитиною щосуботи з 10.00 до 14.00 або в інший час за згодою сторін. 21.01.2015 року позивач написав відповідачці листа, яким вимагав надати можливість спілкуватися з дитиною та повідомляв її про те, що 31.01.2015 року має намір забрати дочку за місцем свого проживання. Цим же листом він просив відповідачку укласти між ними письмовий договір про порядок та час спілкування з дитиною. Також просив в разі наявності перешкод для спілкування з дитиною саме в цей день, повідомити про них. 31.01.2015 року позивач з комісією в складі співробітників служби у справах дітей Бершадської РДА приїхав за місцем проживання відповідачки. Однак, остання не впустила його до квартири, тобто проігнорувала право на спілкування з дитиною та розпорядження РДА. Враховуючи вищенаведене. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з його дитиною, участі у вихованні дитини [PERSON] у вигляді побачень щотижня з 10-00 год. у суботу до 18-00 год. у неділю, а також визначити місце спілкування з дитиною за місцем його проживання. До початку розгляду справи по суті позивач надав на адресу суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі та зазначив, що просить уточнити позовні вимоги, визначивши йому побачення з дитиною з 10:00 год. до 18:00 год. щосуботи та з 10:00 год. до 18:00 год. щонеділі за місцем його проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась двічі поспіль. Заяв та клопотань на адресу суду не надала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином судовими повістками. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у ній доказах. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що зі змісту свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 8) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9) сторони з 23.05.2009 року перебувають у шлюбі. З тексту позовної заяви вбачається, що з середини літа 2014 року сторони проживають окремо та не підтримують подружніх стосунків. Розпорядженням Бершадської районної державної адміністрації №9 від 13.01.2015 року (а.с.7) [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні дочки [PERSON] та спілкування з нею у вигляді побачень щосуботи з 10-00 год. до 14-00 год., а також у інші дні за спільною згодою батьків у зручний для дитини час. Згідно з даними поштових квитанції (а.с. 14) позивач 22.01.2015 року направив на адресу проживання та реєстрації [PERSON] лист з проханням надати можливість побачення з дочкою у відповідності до розпорядження 31.01.2015 року. Однак, як вбачається з акту відвідування, складеного 31.01.2015 року в присутності [PERSON] та працівників Бершадської РДА (а.с.15) у вказаний час двері квартири не відчинили, що свідчить про невиконання вищевказаного розпорядження. Згідно з актом обстеження матеріально - побутових умов від 16.12.2014 року (а.с.11), який було складено комісією в складі працівників Флоринської сільської ради, [PERSON] проживає в [ADDRESS], даний будинок належить йому на підставі договору дарування, складається з 3-х кімнат, в будинку прибрано, охайно є місце для занять та відпочинку дитини, забезпечено побутовою технікою та предметами життєдіяльності. Позивач, у відповідності до довідки - характеристики №2276 від 16.12.2014 року (а.с.10), за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до ст. 7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Норма ст. 141 СК України прописує, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частина 2, ч.3 ст. 157 СК України прописують, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В Декларації прав дитини, проголошеній Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 вказано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. За даних обставин, враховуючи, що спілкування дитини із батьком та участь останнього у вихованні своєї дитини - повністю відповідають інтересам дитини, з огляду на відсутність об'єктивних перешкод в участі позивача щодо виховання своєї дочки, в тому числі, які стосуються характеризуючих обставин позивача, окрім наявності обставин вчинення відповідних перешкод відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення повністю. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved