Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

24.01.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Уточнивши позовні вимоги, останній раз 13.04.2017 р., позивач обґрунтовує їх тим, що [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за даною адресою не проживає, тому що у неї виник конфлікт з власником житла. Відповідач тимчасово проживала у подруги за адресою: [ADDRESS], власного житла не має. Малолітніх дітей відповідач 24.03.2016 р. особисто влаштувала до комунального закладу «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей №1», де вони перебувають до теперішнього часу. Як пояснила відповідач, дітей влаштувала до Центру у зв'язку з тим, що не мала житла та грошей, а з місця де вона зареєстрована та проживала, її вигнав власник разом з дітьми. Відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] записаний батьком в свідоцтві про народження [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Як пояснила відповідач, вони з [PERSON] не живуть разом років 20, діти не від нього, але батьком записаний саме він. [PERSON] дітьми та їх до долею не цікавиться, забирати їх до себе в родину не збирається. Служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради направила до Кіровоградської районної державної адміністрації пакет документів для вирішення питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Малолітні діти перебувають у Центрі з 24.03.2016 р., граничний термін перебування, згідно статуту Центру - 9 місяців, дітей намагались повернути матері, але відповідач пояснила, що до тепер не має змоги забрати дітей, виховувати їх в родині, житла не винайняла, забрати їх не може, дбати та піклуватись про дітей не має матеріальної змоги. З березня 2016 року велась робота з відповідачем фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та спеціалістами служби у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради з метою повернення дітей на виховання матері, але бажаних результатів це не дало. Відповідач не створює належні умови для виховання дітей, не дбає про дітей. самоусунулась від їх виховання, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; цей обов'язок поклала на Центр. Не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює умов для повернення дітей в родину. Дітьми повністю опікується Центр. Представник позивача надав заяву про підтримку позову та розгляд справи його участі. Відповідач, будучи повідомленою належним чином, у судове засідання повторно не з'явилась. Третя особа - [PERSON], будучи повідомленим належним чином, у судове засідання не з'явився. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи - докази: копії: свідоцтва про народження [PERSON], свідоцтва про народження [PERSON], характеристики з місця навчання [PERSON]; довідки про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS], акту від 22.09.2016 р. обстеження умов проживання; пояснень [PERSON] від 09.09.2016 р., 05.05.2016 р., 09.06.2016 р.; листа Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 16.09.2016 р.; листа КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» від 08.11.2016 р.; висновок виконкому Тернівської районної у місті ради від 31.03.2017 р.; акт обстеження умов проживання від 15.12.2016 р.; копію листа КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» від 06.03.2017 р.; висновок виконкому Жовтневої районної у місті ради від 07.10.2016 р.; копії: рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2017 р.; листа КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» від 12.05.2017 р.; листа КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» від 25.05.2017 р. (а.с. 9, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 52-53, 54, 55, 56, 65-66, 67, 68), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] записаний батьком в свідоцтві про народження [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2017 р. [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON]. З 24.03.2016 р. діти: [PERSON] та [PERSON] влаштовані до комунального закладу «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей №1», де вони перебувають до теперішнього часу. Згідно даних, наданих КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» від 25.05.2017 р., за час перебування дітей у центрі реабілітації, відповідач [PERSON] відвідувала їх 10.04.2016 р.; 24.04.2016 р.; 01.05.2016 р.; 25.09.2016 р. та окрім цього двічі серед тижня. З часу останнього візиту 25.09.2016 р. - відповідач не відвідувала синів у центрі реабілітації, до адміністрації закладу з питання можливості повернення дітей на виховання в сім'ю не зверталась та не телефонувала. Відповідач не створює належні умови для виховання дітей, не дбає про дітей, самоусунулась від їх виховання, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, цей обов'язок поклала на Центр. Не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює умов для повернення дітей в родину. Дітьми повністю опікується Центр. Згідно з ч. 1-2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. В силу ч. 2 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 статті 166 СК України, що набрала чинності з 08.06.2016 р., при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України докази, вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, передбачених ст. 150 СК України та відповідно наявність фактичних і правових підстав для позбавлення її батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на їх утримання в розмірі 1/3 частини доходів відповідача на користь законного представника дітей. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі: 1600 грн., від сплати якого звільнений позивач. На підставі викладеного, ст. ст. 150, 164, 166, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved