Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

23 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 22027,01грн. та судові витрати по справі. В позовній заяві зазначав, що 24 вересня 2012 року між сторонами був укладений договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 23582,34 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % річних, з умовою щомісячного повернення суми заборгованості з 1 по 25 число кожного місяця. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідачка не виконувала його умови та не сплачувала кредитні платежі належним чином, через що станом на 18 грудня 2014 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 22027,01 грн., тому просив стягнути її з відповідачки на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги банка не визнала, посилаючись на сімейні обставини та відсутність матеріальної можливості сплачувати кредитні кошти. Просила справу розглянути за її відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 24 вересня 2009 року між позивачем та відповідачкою був укладений в письмовій формі договір (далі - Договір) за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, в якому сторони узгодили всі його умови. Тобто, вказаний договір укладено шляхом акцептування банком пропозиції, викладеної у угоді відповідачки щодо надання їй кредиту на умовах, визначених в цій угоді. Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з нормою ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до вказаного Договору (розділ 2) акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), зобов'язалося надати позичальнику, тобто відповідачці споживчий кредит в сумі 23582,34 грн. строком до 30.09.2015 року, зі сплатою процентів в сумі 1,5 на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості мало здійснюватися щомісячними платежами в період з 01 по 25 число кожного місяця рівними сумами по 855,57 грн. У разі порушення позичальницею умов цього договору більш як на 31 день, вважається, що строк виконання його настав. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 числа вважається простроченою та позичальник сплачує штраф у розмірі 5976,06 грн. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальниця навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів за користування ним, в зв'язку з чим станом на 18 грудня 2014 року за нею рахується заборгованість за кредитом в сумі 13081,25 грн., по процентам - 1923,20 грн., штраф 5976,06 грн. Враховуючи, що відповідачка вказану заборгованість не погасила, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з неї на користь Банка підлягає стягненню вказана сума боргу. Посилання відповідачки на її скрутне матеріальне становище, через що нею не визнано позовні вимоги, не є підставою для її звільнення від виконання взятих на себе зобов'язань за вищевказаним договором. Щодо розміру нарахованої комісії, то умовами вказаної генеральної угоди, а саме розділом 2, що стосується надання термінового кредиту, не передбачено нарахування комісії. Згідно зазначеного розділу позичальниці надано кредит з умовою його повернення щомісячними платежами та сплатою за його користування відсотків у розмірі 1,5 % на місяць, та штрафу при порушенні зобов'язань. Будь-яких доказів щодо підстав нарахування відповідачці комісії в сумі 1046, 50 грн. суду не надано. Підстави для такого нарахування також не вбачаються зі змісту позовної заяви. За такого, в частині стягнення з відповідачки на користь Банка комісії вимоги останнього не підлягають задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки належить стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 231,42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial