Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

22.01.2015 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7256,08 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 30.11.2014 року має заборгованість 8841,63 грн., яка складається з наступного: 2040,01 грн. - заборгованість за кредитом; 4669,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2132,4 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Згідно судового наказу Романівського районного суду Житомирської області від 22.12.2008 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості за даним кредитним договором у розмірі 2407,27 грн., а тому позивач просить стягнути загальну суму заборгованості за договором у розмірі 7256,08 грн., враховуючи 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 321,72 грн. штрафу (процентова складова), за вирахуванням суми, стягнутої вказаним судовим наказом. Представник позивача у судове засідання не з'явився. До суду 25.02.2015 року надійшла заява, у яких представник позивача за довіреністю Терехов О.Л. заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] про розгляд справи був повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 26.01.2015 року та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 28.02.2015 року, однак в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачем отримано кредит в розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 12-18). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». (а.с. 23). Згідно умов кредитного договору для виконання зобов'язань Банк відкриває Позичальнику картковий рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (а.с. 12 на звороті). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду жодних належних доказів руху коштів по картковому рахунку [NUMBER], відкритому згідно умов кредитного договору для позичальника [PERSON] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. До позовної заяви додано лише розрахунок заборгованості за договором б/н від 27.06.2007 року, підписаний представником позивача за довіреністю, однак розрахунки, зроблені представником позивача у формі таблиці суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами. Разом з тим, з матеріалів справи встановлено і не оспорюється позивачем, що судовим наказом Романівського районного суду Житомирської області від 22.12.2008 року у цивільній справі №2-н-77/08 було стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.06.2007 року в розмірі 2407,27 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень статей 95, 96 ЦПК України у редакції, яка діяла на час видачі судового наказу Романівського районного суду Житомирської області №2-н-64/08 від 18.11.2008 року судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 2 наданих позивачем Умов і правил надання банківських послуг Договір про надання банківських послуг складається із Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів. У матеріалах справи міститься лише ксерокопія Заяви позичальника [PERSON], у якій відсутній підпис позичальника про отримання банківської карти [NUMBER] (а.с. 12). Умови і правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, затверджені Головою правління банку без зазначення дати такого затвердження, не підписані позичальником [PERSON], тому у суду відсутні підстави вважати саме ці Умови і правила надання банківських послуг невід'ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами (а.с. 13-18). Такі частини договору як Пам'ятка клієнта та Тарифи у матеріалах справи відсутні взагалі. Отже, позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів розмір зобов'язань, які були взяті на себе відповідачем, не доведено факт невиконання [PERSON] таких зобов'язань як і не доведено факт виконання банком своїх зобов'язань, оскільки відсутні докази отримання позичальником банківської карти [NUMBER]. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд вважає доведеними обставини, встановлені судовим рішенням (судовим наказом) Романівського районного суду Житомирської області від 18.11.2008 року у цивільній справі № 2-н-64/08. Судовим наказом Романівського районного суду Житомирської області від 22.12.2008 року було встановлено загальний розмір грошових зобов'язань за кредитним договором, взятих на себе та не виконаних позичальником [PERSON], та задоволено безспірну вимогу ЗАТ КБ «ПриватБанк» - стягнуто з [PERSON], заборгованість за даним кредитним договором від 27.06.2007 року в розмірі 2407,27 грн. Отже, позивачем вже було реалізовано своє право на судовий захист своїх майнових інтересів, які ґрунтуються на правочині, укладеному із відповідачем. Тому суд вважає безпідставною позовну вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки щодо даної вимоги вже існує судове рішення, яке вступило в законну силу. Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахованих позивачем за період з дати видачі судового наказу і до 30.11.2014 року суд також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, починаючи із 09.01.2009 року (дата набрання законної сили судовим наказом) договірні правовідносини між сторонами припинились та перейшли у правовідносини боржника та стягувача в порядку виконання судового рішення. Починаючи із дати набрання законної сили судовим наказом від 22.12.2008 року між сторонами склались правовідносини, пов'язані із примусовим виконанням судового рішення, яким у наказному провадженні було встановлено ким із договірних сторін порушено умови договору, кому належить право вимоги, що ґрунтується на правочині, а також розмір такої безспірної вимоги. Згідно з роз'ясненнями, наданими судам Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Отже, позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор за договором, за наявності судового наказу про задоволення його вимог позбавлений права вимагати повторного стягнення з боржника суми заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом і штрафів, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Лише за умови, що наявний судовий наказ не виконано боржником, кредитор має право на стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час, поки судовий наказ залишається не виконаним. У суду відсутні підстави вважати, що судовий наказ Романівського районного суду Житомирської області від 22.12.2008 року у справі №2-н-77/08, на даний час не виконаний відповідачем, враховуючи, що позивачем заявлено вимоги за вирахуванням сум, стягнутих вказаним судовим рішенням, також позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Розглядаючи згідно положень ч.1 статті 11 ЦПК України дану справу, суд вирішує спір у межах заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог та приходить до висновку, що позов є безпідставним та не обґрунтованим: позивачем не доведено підстави повторного, за наявності судового рішення, нарахування відповідачу заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісії і неустойки (двох штрафів). З урахуванням вказаних обставин слід відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: dismissed