Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

23 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обгрунтовання своїх вимог вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Крім позивача в даному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON]. Відповідачі з 2004 року і по даний час не проживають в даному будинку, особистих речей в будинку немає, проживають за іншою адресою в с.Діброва Олевського району Житомирської області. Вважає, що відповідачі порушують її права як власника. Просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком в [ADDRESS] та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в будинку. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача [PERSON] суду надала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, справа розглядається за відсутності відповідачів у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.319, ч.1 ст.321, ч.1 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку за заповітом від 09.02.2017 року (а.с.6), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.10.2007 за договором дарування 1/2 частки будинку, номер витягу 16470455 (а.с.7), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.02.2017 (а.с.19). Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] з 23 квітня 2004 року та [PERSON] з 13 квітня 2005 року хоч і зареєстровані за адресою: [ADDRESS], проте з 2004 року не проживають, що стверджується довідкою виконкому Дубищенської селищної ради (а.с.8), актом від 30.01.2017 року (а.с.9), будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих у [ADDRESS] (а.с.10-11). Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] були відсутні в спірному житловому будинку без поважних причин понад один рік, фактично припинили користуватись цим жилим приміщенням, переїхавши на інше місце проживання - в с.Діброва Олевського району Житомирської області, ніяких обов'язків щодо утримання будинку відповідачі не несуть, тому і втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги щодо зобов'язання провести зняття з реєстраційного обліку є передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, остаточного рішення суду, яке набрало законної сили. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково та [PERSON], [PERSON] визнати такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними господарськими спорудами та будівлями в [ADDRESS], Волинської області. В решті позовних вимог слід відмовити. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (а.с.3) та при зверненні до суду з позовом позивачем не було оплачено судовий збір, тому, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів в дохід держави 640 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial