Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

23.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 жовтня 2003 року Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №11. В обґрунтування позову зазначила, що 03 жовтня 2003 року Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області було зареєстровано повторно її з відповідачем, на протязі останнього часу спільне життя з відповідачем не складалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, неналежне ставлення до неї як до жінки та ігнорування відповідачем своїх обов'язків по збереженню сім'ї. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з вересня 2014 року, однак вони продовжують проживати разом за однією адресою, оскільки виїхати з будинку їй нікуди. Від цього шлюбу мають синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які на даний час мешкають разом з нею. Спору про розділ майна та про місце проживання дітей між сторонами немає. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Просила розірвати шлюб, прізвище залишити без змін. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, просив розірвати шлюб. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтв про шлюб та про народження сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2003 року, мають неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а. с. 8-10, 18). Сторонами визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спору про розділ майна та про місце проживання дітей між сторонами немає. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 ЦК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved