Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

22.05.2017 позивач звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом (з урахуванням уточнень від 17.07.2017 та 18.10.2017) про розірвання шлюбу, надання їй права на відновлення дошлюбного прізвища та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 22.05.2017 по 07.07.2017, а з 8.07.2017 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позову обгрунтовані тим, що сімейне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, ведення домашнього господарства та використання сімейного бюджету, позивач зазначає, що збереження шлюбу суперечитеме інтересам кожного з них, крім цього, малолітня дитина [PERSON], [INFO], батьками якої є сторони у справі, проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач (батько) в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Аналогічна заява надійшла й від представника позивача. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнений позов від 18.10.2017 визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги та позицію Пленуму Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 12 від 23 січня 2015 року /а.с.4/. З копії свідоцтва про народження серії І-БК № 447295, виданого 03 липня 2015 року вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. /а.с. 5/. Встановлено, що ця дитина проживає з позивачем, зареєстрована за однією адресою та перебуває на її утриманні. Відповідач наразі добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитинине надає. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням положень ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, в редакції яка діяла до 08.07.2017, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути нижче чим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08 липня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VIII, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня предявлення позову. Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину не суперечить вимогам закону (у тому числі і нормі ч. 2 ст. 110 СК України) та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову в цій частині вимог. Що стосується вимоги позивача про повернення їй дошлюбного прізвища, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки зазначені повноваження є дискреційними повноваженнями органу реєстрації актів цивільного стану. Одночасно судом роз`яснюється [PERSON], що після набрання рішенням законної сили вона не позбавлена можливості звернутися до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану щодо вирішення питання про зміну прізвища. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. Також відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial