Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

23 червня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5823 грн. 81 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1812 грн. 20 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач не провів розрахунку з позивачем при звільненні з роботи у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем на підприємстві. Зі згоди позивача, а також враховуючи, що причину неявки представника відповідача визнано неповажною, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» з 29 грудня 2000 року. На підставі наказу № 137/к від 30 квітня 2015 року позивач звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а/с 4). З розрахункового листа вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 5823 грн. 81 коп. (а/с 5). Позивач зверталася до відповідача з проханням виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але така вимога задоволена не була. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що за час затримки розрахунку при звільненні позивача на день розгляду справи судом минуло 38 робочих днів (позивач працювала на підприємстві 5 робочих днів), а тому з урахуванням середньоденного заробітку позивача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 1679 грн. 60 коп. (з даної суми не утримані податки і обов'язкові платежі), а тому позивачу має бути виплачена сума після відрахування з 1679 грн. 60 коп. податків і обов'язкових платежів. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Також, суд знаходить підстави для часткового задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати (розрахунку при звільненні) призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків позивача та необхідності прикладення додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, а також виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацією стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial