Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

22 листопада 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що 14 травня 1998 року через товарну біржу «Смарагд Південь» між ними було укладено договір купівлі - продажу будинку, у виді торгового біржового контракту, розташованого по [ADDRESS]. При укладенні договору вони домовились щодо всіх його істотних умов та відбулось повне його виконання, оскільки вона сплатила відповідачці вартість домоволодіння, після чого та передала їй домоволодіння. Маючи намір продати будинок вона звернулася за роз'ясненням до нотаріуса, яка повідомила що договір купівлі - продажу будинку посвідчений на товарній біржі не є правовстановлюючим документом на нього. У зв'язку з цим, вона звернулася до відповідачки для нотаріального посвідчення договору, але та ухилилася від цього. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] укладений з відповідачкою 14 травня 1998 року посвідчений товарною біржею «Смарагд Південь». Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Її представник [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а позивач і відповідач не з'явились в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 14 травня 1998 року позивачка придбала у відповідача житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою площею 0,10 га по [ADDRESS], уклавши договір купівлі - продажу, торговий біржовий контракт та зареєструвавши його на товарній біржі «Смарагд Південь» в Журналі реєстрації біржових угод за реєстраційним № 2462 (а.с.10). На підставі зазначеного договору купівлі - продажу 15 травня 1998 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації позивачці було видане реєстраційне посвідчення на житловий будинок, зареєстроване в реєстровій книзі за № 2501 (а.с.11). З позовної заяви слідує, що після укладення договору сторони повністю виконали всі його умови, а саме відповідач відчужив будинок з надвірними спорудами позивачу, а вона прийняла його, сплативши обумовлену ціну. 15 вересня 2016 року завідувачем Березнегуватською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачці було відмовлено у прийнятті зазначеного вище договору купівлі - продажу в якості правовстановлюючого документа, з підстав відсутності нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу житлового будинку (а.с.17). Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР(1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно реєстрація Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за позивачкою права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на травень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. З матеріалів справи слідує, що покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу житлового будинку, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в ММБТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набула право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володіє ним, в такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved