Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

22.09.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 26.05.2010 вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Наразі шлюбі відносини між ними припинились з причини того, що не зійшлись характерами. Спільні сімейні проблеми вирішити як подружжя вони не можуть. Зазначає, що за час перебування у шлюбі ними було побудоване спільне майно, а саме житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності, відтак просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати, котрі складаються із: 2255,18 грн. судового збору та 5000 грн. за надання правничої допомоги. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити у її відсутність. Позов підтримала та просила його задовольнити (а.с. 31). Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з`явився. Подав часом раніше до канцелярії суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі і просить їх задовольнити. Судові витрати погоджується понести самостійно (а.с. 29). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва (а.с. 5) сторони зареєстрували свій шлюб 26.05.2010. Технічним паспортом (а.с. 11) зазначена технічна характеристика будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12) за відповідачем [PERSON] 15.07.2021 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2412836405224). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Згідно пункту 23 даної постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як встановлено в судовому засіданні сторони під час шлюбу набули житловий будинок з господарськими будівлями, що являється предметом спору і вказана обставина не заперечується відповідачем. Враховуючи вказані обставини, визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позов задовольнити. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у сумі 2255,18 грн. (а.с.1). Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, то 50 % мають бути повернуті позивачу з державного бюджету. Згідно ордеру на надання правничої допомоги по цивільній справі від 12.09.2021 (а.с. 15) та квитанції від 21.09.2021 позивач [PERSON] сплатила адвокату Данилюку П.П. гонорар в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. за надання правничої допомоги (а.с. 14), котрі своєю чергою підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у якості судових витрат.

Outcome: approved