Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

22.10.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування позовних вимог зазначивши, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] та є абонентами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ; користуються послугами з опалення, однак, не в повному обсязі оплачують вартість спожитих послуг, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. З 01.11.2014 року по 01.09.2019 рік сума заборгованості за особовим рахунком відповідачів склала 8400 грн. 00 коп. Також відповідачам нарахований індекс інфляції у сумі 2034 грн. 89 коп., та 3 % річних у сумі 441 грн. 05 коп. Просить суд стягнути з відповідачів зазначені суми, а також, понесені позивачем судові витрати у розмірі 1921,00 грн. 30.03.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лещенко С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог відповідача [PERSON] через відсутність будь-яких договірних відносин між [PERSON] та позивачем стосовно надання послуг постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] дійсно зареєстрований за зазначеною адресою, але починаючи з січня 2017 року фактично не проживає в зазначеному приміщенні, оскільки [PERSON] чинить останньому перешкоди в користуванні квартирою, що підтверджено рішенням суду. Не зважаючи на рішення суду та акт вселення від 12.01.2019 року [PERSON] до квартири, останній до теперішнього часу не має змоги користуватись житлом через перешкоди, які продовжує чинити [PERSON] (а.с.45-46). 10.04.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що всі особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. (а.с.58-59). Представник позивача Штанько С .В. , який діє на підставі довіреності № 330 від 27.12.2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила покласти обов`язок по сплаті комунальних послуг пропорційно на всіх відповідачів. Наголосила, що через важкий майновий стан, в якому вона перебуває, вона не має можливості оплачувати комунальні послуги у повному обсязі, але щомісячно вносить оплату послуг позивача у розмірі 200 - 300 грн., які просила врахувати при ухваленні рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.55). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лещенко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву; заявив клопотання про застосування по справі строків позовної давності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свого представника та пояснив, що дійсно, з початку 2017 року він не проживає у спірній квартирі через перешкоди, яки чинить йому [PERSON] , а тому, він не сплачує комунальні послуги. До вказаної дати він та [PERSON] мешкали разом однією родиною, він регулярно надавав гроші [PERSON] , яка сплачувала комунальні послуги за всю родину. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. З довідки про склад сім`ї вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуги з теплопостачання (особовий рахунок № [NUMBER] ) (а.с.8). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду донецької області від 08.05.2015 року [PERSON] було визнано недієздатним та призначено [PERSON] його опікуном (а.с.22-23). Постановою Донецького апеляційного суду від 19.12.2018 року було зобов`язано [PERSON] та [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах недієздатного [PERSON] , не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] ; вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] (а.с.47-52). Актом державного виконавця від 12.02.2019 року встановлено факт вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] (а.с.53). Згідно Відомостей про нарахування та оплати за теплову енергію зі особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , виникла заборгованість за надані послуги опалення за період з 01.11.2014 року по 01.09.2019 рік на загальну суму 8400 грн. (а.с.6). Сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, який здійснений на підставі тарифів та відповідно до опалювальної площі квартири. З вказаного розрахунку та платіжних документів вбачається, що [PERSON] періодично здійснювала оплату за отримані послуги (а.с.78-80). Відповідно до Відомості про нарахування інфляційних витрат та 3% річних, розмір встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати відповідачами вказаних комунальних послуг складає 2034,89 грн., а 3% річних від простроченої суми заборгованості складає 441,05 грн. (а.с.6). Ст. 64, 68 Житлового кодексу України передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги вноситься щомісяця. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, який регулює спірні правовідносини, що виникли у період з 01.11.2014 року до 30.04.2019 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII від 09.11.2017 року, який вступив в дію з 01.05.2019 року, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, згідно з вимогами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, тобто не є підставою для невиконання зобов`язань. Така позиція ж підтверджена Постановою Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі 6-2951цс15, в якій зазначено, що відсутність договору з позивачем не позбавляє обов`язку оплатити надані послуги. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення є обґрунтованою, а обов`язок відповідача оплачувати дані послуги випливає з вимог закону. Доказів, які б спростовували факт надання та отримання послуг з централізованого опалення щодо квартири відповідача, як і доказів невірності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не надано. Суд визнає поважними причини, через які [PERSON] не мешкав у спірній квартирі у період з 01.02.2017 року по 12.02.2019 року, що вбачається зі змісту Постанови Донецького апеляційного суду від 19.12.2018 року та Акту державного виконавця від 12.02.2019 року. Вказані обставини, на думку суду, звільняють [PERSON] від обов`язку сплачувати послуги з теплопостачання за вказаний період. Посилання [PERSON] та його представника на неможливість [PERSON] проживати у квартирі після 12.02.2019 року, тобто після вселення, є недоведеними та не приймаються судом до уваги. Не підлягає задоволенню клопотання представника [PERSON] про застосування по справі строків позовної давності з наступних підстав. Ст. 256 ЦК України встановлює, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1,3 ст. 264 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 22.10.2019 року, а згідно витягу з особистого рахунку № 063410 вбачається факт внесення оплати за спожиті послуги у обсягах, що перевищують реально спожите, у листопаді та лютому 2016 року, що, відповідно до частини 1 ст. 264 ЦК України, вказує на вчиненням відповідачами дій, які свідчать про визнання свого боргу, тобто підтверджує факт переривання перебігу строків позовної давності. Слід звернути увагу, що згідно пояснень [PERSON] , наданих ним у судовому засіданні, відповідачі до лютого 2017 року мешкали однією родиною та оплата комунальних послуг здійснювалася з їх спільного бюджету, тобто, від імені всіх відповідачів. В ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню у наступному порядку: - заборгованість за спожиті послуги за період з 01.11.2014 року по 01.02.2017 року та за період з 12.02.2019 року по 01.09.2019 року в сумі 4412,90 грн. підлягає стягненню у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; з вказаних осіб підлягають стягненню у солідарному порядку пропорційно сумі основної заборгованості за вказані періоди сума витрати від інфляційних процесів у розмірі 1364,92; сума 3% річних в розмірі 257,29 грн. - заборгованість за спожиті послуги за період з 02.02.2017 року по 11.02.2019 року підлягає стягненню у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] в сумі 3987,10 грн, а також з вказаних осіб підлягають стягненню у солідарному порядку пропорційно сумі основної заборгованості за вказаний період витрати від інфляційних процесів у розмірі 669,97 грн.; 3% річних в сумі 183,76 грн. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги, витрат від інфляційних процесів та 3 % річних за період з 01.02.2017 року по 11.02.2019 року, слід відмовити. Доводи [PERSON] про те, що при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з останньої, слід врахувати суми, які вона сплатила у добровільному порядку, судом не приймаються до уваги, оскільки законодавцем передбачений солідарний порядок відповідальності споживачів при оплаті комунальних послуг. На думку суду, в даному випадку одноособова сплата комунальних послуг є підставою для порушення питання про регресне відшкодування фактично понесених витрат з інших споживачів послуг. З відповідачів на користь позивача, згідно з ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у загальному розмірі 1921,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial