Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

22.02.2016 р. орган опіки та піклування Новобузької райдержадміністрації Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо сина. Відповідачка зловживає спиртними напоями, систематично жорстоко поводиться з дитиною фізично карає його за найменші провини, здійснює постійний психологічний тиск на дев'ятирічну дитину, змушує його купувати спиртні напої . У будинку антисанітарія, відповідачка не підтримує чистоту. Профілактичні бесіди з відповідачкою не дали позитивного результату, тому позивач звернувся до суду із позовом про відібрання дітей відповідачки без позбавлення останньої батьківських прав, стягнення аліментів з відповідачки. В судовому засіданні представник позивача Бондаренко Н.В. позов підтримала, пояснила, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, що порушує права дитини, та є підставою для відібрання у неї сина. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та просила не відбирати у неї сина. Представник відповідача [PERSON] також просив залишити позов без задоволення, оскільки відсутні підстави для відібрання дитини у матері, позивач не довів належним чином свої позовні вимоги. Прокурор Коніщук М.В. позов органу опіки та піклування Новобузької РДА підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.. Представник заінтересованої особи Антонова Н.С. також позов підтримала просила його задовольнити в повному обсязі. З`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється одинокою матір'ю малолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 4). Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. До моменту пред'явлення до суду позовної заяви, яка наразі розглядається, органом опіки та піклування Новобузької РДА Миколаївської області була проведена наступна робота: 15.02.2016 року листом за № 34/01-07 Новобузький районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Новобузької РДА Миколаївської області звернувся до позивача в якому зазначив про доцільність відібрання сина у відповідачки та влаштування його до родичів. (а.с.17-18) Приводом для даного листа стали повідомлення класного керівника [PERSON] та [PERSON] (а.с.14,15) Відповідно до розпорядження Новобузької РДА Миколаївської області № 51-р від 16.02.2016 року було вирішено негайно відібрати у [PERSON] сина [PERSON], [INFO] . ( а.с.06 ) 19.02.2016 року органом опіки та піклування Новобузької РДА Миколаївської області було прийнято висновок про доцільність відібрання у відповідачки [PERSON] сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав відносно нього (а.с.19) Наданий в якості доказу висновок органу опіки та піклування Новобузької РДА Миколаївської області про доцільність відібрання сина у [PERSON], суд оцінює критично і не вважає його обов'язковим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що з відповідачкою проводилась профілактична робота щодо неналежного виконання нею батьківських прав, як і відсутні докази попередження її про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків щодо утримання та виховання дитини, а також докази того, що відповідачка викликалась на засідання комісії . Суд, у відповідності до ч.6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком від 19 лютого 2016 року оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей. Крім того, відповідно до п.8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, передбачено , що рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють приймається якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини. Однак таких фактів встановлено не було. Позивач, як на доказ застосування відповідачкою [PERSON] відносно свого сина [PERSON] фізичного насилля, посилається на довідку медичного закладу на а.с. 12 Дійсно, в даному листі маються висновки про те, що у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження. Однак суд не може прийняти такий доказ як належний, оскільки взагалі незрозуміло який саме лікар ( його прізвище ім'я по-батькові) оглядав дитину. Відсутні дані в якій саме лікарні та коли було складено дану довідку та оглянуто хлопчика. Більш того, дана довідка не містить відтиску жодної печатки чи штампу, що унеможливлює ідентифікувати даний лист, як такий, що взагалі складався лікарем. Жодних належних доказів того, що саме відповідачка завдавала своєму синові тілесні ушкодження суду не надано. Також, суд не приймає як доказ винної поведінки позивачки Постанову Новобузького районного суду Миколаївської області від 12.11.2015 року, оскільки в даному випадку справа була закрита за відсутності в діях [PERSON] ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого.1 ст.184 КУпАП. Свідки [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні за клопотання представника позивача суду не повідомили жодних фактів, які б могли слугувати як підстава для вирішення питання про відібрання у відповідачки сина. Натомість свідок [PERSON], яка є класним керівником малолітнього [PERSON], повідомила, що він ходив до школи регулярно, пропусків без поважних причин у нього не було, усе необхідне шкільне приладдя він мав. Акт обстеження умов проживання відповідачки [PERSON] від 14.02.2016 року (а.с.10 ) суд приймає до уваги, однак із застереженням, оскільки він складений без присутності незаінтересованих свідків. Доказів того, що відповідачка карає свого сина за найменші провини, змушує купувати спиртні напої, здійснює на нього психологічний тиск, в чому ж саме виражається ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків , а тим паче вчинення цих дій систематично, тобто два і більше разів, в порушення вимог ст.ст. 10,11 ЦПК України, суду не надано. Всі факти, на яка посилається позивач були встановлені лише із слів хлопчика, але не перевірені належним чином. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава відібрання дитини, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно сина в матеріалах справи відсутні. Доводи позивача та свідків щодо ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов'язків не підтверджені допустимими доказами, ґрунтуються лише на власному суб'єктивному баченні форм та способів їх виконання, тому не можуть бути прийняті судом до уваги. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.11 Закону № 2402-111 «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. А підстави про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав передбачені ст.170 СК України. Єдине, що достеменно встановлено в судовому засіданні, це зловживання відповідачкою алкогольними напоями, те що вона має синдром залежності від алкоголю ( а.с.13). Однак, в судове засідання представником відповідача надано довідку про те, що [PERSON] пройшла курс протиалкогольного лікування 24.03.2016 року. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачка усвідомила свою провину перед дитиною, намагається доступними їй засобами виправитись, вилікуватись. Оскільки суду не надано доказів того, що алкогольна залежність відповідачки призводила до агресивної поведінки спрямованої проти сина, яка б загрожувала його життю, тому суд не може лише на цій підставі відібрати дитину у матері. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на вищевикладене суд вважає, що відсутні законні підстави, передбачені пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України для відібрання дитини. Оскільки суд відмовляє в позові про відібрання дитини, відсутні і передбачені ч.4 ст. 170 СК України підстави для стягнення з відповідачів аліментів.

Outcome: dismissed