Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

24.02.2021 в суд подано зазначений позов з таким обґрунтуванням вимог. Під час шлюбу сторони придбали в спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Шлюб сторони розірвали 31.07.2012. Згідно рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 в справі № 706/1602/12 сторін визначено власниками по 1/2 частині в спільній частковій власності цієї квартири. З дати розірвання шлюбу і по день звернення позивача до суду з позовом відповідачка не утримує квартиру, тобто не сплачує комунальні послуги, які позивач сплачує сам. За період з 18.06.2013 по 31.01.2021 позивач витратив на сплату таких комунальних послуг на утримання квартири : - 11563 грн. 74 коп. - за користування електричною енергією; - 22379 грн. 83 коп. - за споживання природного газу (з 01.07.2015 по 31.01.2021); - за транспортування (доставку) газу з 01.01.2020 по 28.02.2021 - 1156 грн. 40 коп.; - за вивезення побутових відходів з 27.06.2019 по 05.01.2021 - 452 грн; всього позивач у зазначений період сплатив за ці комунальні послуги 35551 грн. 98 коп. Позивач покликається на застосування статей 322 ч.1 , 360 ч.1 , 544 ЦК України та обов`язок співвласника житла брати участь у витратах щодо утримання майна, що знаходиться у спільній частковій власності. У справі винесено такі процесуальні рішення : - згідно з ухвалою від 03.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; - згідно з ухвалою від 06.04.2021 повідомлено сторони про проведення в справі судового засідання 05.05.2021 і запропоновано сторонам у разі неможливості прибуття в судове засідання особисто, - надіслати в справу документи , що стверджують реєстрацію і фактичне проживання осіб за адресами , зазначеними ними в позові та відзиві на позов та висловити свої процесуальні позиції для цілей розгляду справи по суті згідно з цією ухвалою в порядку письмового провадження. Позивач на виконання ухвали суду від 06.04.2021 подав довідку з Міжгірської селищної ради від 09.09.2020 про реєстрацію за адресою [ADDRESS] і про фактичне проживання за адресою [ADDRESS] . Відповідач за змістом відзиву на позовну заяву позовні вимоги заперечила повністю на основі такої позиції. Відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] , будучи співвласником такої на одну другу частину, починаючи з 2013 року. З того часу була зареєстрована і постійно проживає в [ADDRESS] . 24.10.2019, після реєстрації права власності на квартиру, відповідач зареєструвалась в [ADDRESS] . Відповідач також зазначила, що в квартирі у зазначений позивачем період проживають сторонні їй особи, через яких вона позбавлена права користуватись квартирою. Відповідач зазначила, що вона не є споживачем послуг, які просить компенсувати позивач, і витрати на утримання квартири щодо сплати комунальних послуг мають нести особи, які фактично проживають у квартирі. Представник відповідач адвокат Кавка І.І. також подав в справу клопотання про відмову в задоволенні позову в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Оцінивши зміст позовних вимог , подані сторонами в справу докази, доводи сторін у процесуальних заявах, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини. Квартира [ADDRESS] набута сторонами у спільну сумісну власність під час спільного подружнього проживання. Сторони розірвали шлюб на підставі рішення суду від 31.07.2012. Згідно з рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 (справа № 706/1602/12) позивачу і відповідачу виділено у власність в ідеальних частках по одній другій частині кожному. Позивач зареєструвала права власності на 1/2 частину в спільній частковій власності зазначеної квартири, номер запису про право власності 25505533 від 23.03.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1519921721224, - що стверджено записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач була зареєстрована до 24.10.2019 і фактично проживає в [ADDRESS] . Починаючи з 24.10.2019 відповідач зареєструвала місце проживання в [ADDRESS] . Позивач зареєстрований в [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] . Ці відомості про реєстрацію і проживання позивача надані ним станом на 09.09.2020 відповідно до довідки Міжгірської селищної ради № 3479. Сплата позивачем житлово-комунальних послуг за сумами і видами цих послуг, наданими у відповідний період, які зазначені в позовній заяві, - підтверджена відповідними довідками, квитанційними документами з покликанням на особові рахунки. Судом також установлено, що сторони не виконали ухвалу суду від 06.04.2020 щодо явки в судове засідання і не надали суду документи, що стверджують, зокрема реєстрацію і фактичне проживання осіб за адресою [ADDRESS] станом на час розгляду справи по суті і в період, зазначений позивачем в позові (з 2013 року). Нормативне обґрунтування. Статтею 15 ч.1 ЦК України передбачено , що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Згідно з статтею 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 16 ч.2 пунктом 8 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків. Цією ж нормою цивільного закону передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором чи судом у визначених законом випадках. Згідно з статтею 322 ч.1 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 358 ч.1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Стаття 383 ч.1 ЦК України передбачає право власника квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з статтею 360 ч.1 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями . пов`язаними із спільним майном. Згідно з ч.1 статті 544 ЦК України боржник , який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Верховний Суд у постановах від 13.03.2019 (справа № 521/3743/17-ц), від 19.08.2020 (справа № 703/220/15-ц надав правовий висновок щодо вибору і застосування норм зазначених норм права в аналогічних правовідносинах, що розглядається в цьому спорі, а саме: кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії , спрямовані на утримання майна; співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна , має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес); якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника ,який відмовляється нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Закон «Про житлово-комунальні послуги» передбачає такі положення : - до індивідуального споживача належить , зокрема і фізична особа , яка є власником (співвласником ) майна (стаття 1 пункт 6); - учасником правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є також індивідуальний споживач (стаття 6 ч.1 пункт 2); - індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і у випадках , визначених законом (стаття 7 ч.2 підпункти 1.5). Статтею 81 ч.1 ЦПК України передбачено , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Висновки суду. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволення з огляду на таке. З установлених обставин видно, що позивач як співвласник квартири, з 2013 року несе витрати на утримання цього житла у вигляді сплати вартості наданих житлово-комунальних послуг ( за спожиту електроенергію, газопостачання і транспортування, вивезення побутових відходів) . Відповідач підтвердила, що не сплачує зазначених витрат і не надає кошти позивачу, мотивуючи це тим, що не користується квартирою і не споживає житлово-комунальні послуги. З огляду на норми вищезазначених положень законів заперечення відповідача є не спроможними , бо співвласник квартири має обов`язок утримувати це житло, незалежно від того, проживає він у квартирі чи ні. Відповідач не подала суду належних доказів того, що в квартирі мешкають інші особи, які відповідно до положень статті 9 закону «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язані спільно з сторонами нести витрати на утримання квартири та сплату житлово-комунальних послуг. Отже, ці доводи відповідача суд відхиляє. Окрім цього, відповідач має право також звернутись до суду про стягнення витрат на комунальні послуги з таких осіб. Суд дійшов висновку про те, що позивач має право вимагати від відповідача як співвласника квартири нести витрати на утримання квартири у рівних частках (по одній другій частині). Доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності підлягають частковому задоволенню на основі такого обґрунтування . Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачно, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з статтею 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 частинами 2- 4 ЦК України визначено: - заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду з позовом 24.02.2021. Підстав для застосування положень закону про зупинення чи переривання перебігу позовної давності в справі не має. Отже, позивач має право на відшкодування понесених витрат у межах трьох річного строку позовної давності ,тобто починаючи з 24.02.2018. Позивач надав щомісячні розрахунки сплати за комунальні послуги у такому порядку: - За електричну енергію протягом 2019-2021; - За спожитий природний газ з січня 2018 по січень 2021; - За транспортування газу (доставку0 - з січня 2020 по січень 2021; - За вивезення побутових відходів з червня 2019 по січень 2021. Отже, у межах строків позовної давності , згідно поданих розрахунків та підтвердження таких на утримання квартири позивачем сплачено: - За користування електричною енергію: в 2019 році - 2024 грн. 08 коп.; у 2020 році - 1808 грн. 50 коп. ; за січень 2021 - 449 грн., всього за цей період - 4281 грн., 58 коп. - За спожитий природний газ: січень 2018 - грудень 2020 позивачем сплачено 14887, 08 грн. (фактично сплачена сума згідно довідки ТОВ «Закарпатгаз збут»), січень 2021 - 1735 грн. 89 коп. , всього за це період - 16622, 97 грн.; - За доставку газу: за період 01.01.2020 по лютий 2021 - 1156 грн. 40 коп. - За вивезення побутових відходів у період червень 2019 по січень 2021 - 452 грн. Таким чином у період позовної давності позивач підтвердив витрати на утримання квартири на загальну суму : 4281,58 +16622,97 +1156,40 +452 = 22512 гривень 95 коп. Позивачу належить до повернення одна друга зазначених витрат, тобто: 22512, 95:2 =11256 грн. 48 коп. У відповідності до положень статті 141 ч.1 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, а саме: судового збору, який сплачено позивачем за подання позову за ставкою, яка передбачена відповідно до змісту позовних вимог законом «Про судовий збір», тобто в сумі 908 грн. Витрати позивача на правничу допомогу не підтверджені жодним документом.

Outcome: partial