Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

22 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новоселівської Першої сільської ради Ясинуватського району Донецької області про тлумачення заповіту, в якому вказав, що 25 січня 2004 року померла його тітка [PERSON]. За своє життя вона склала заповіт, відповідно до якого заповіла належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) позивачу. [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Але при оформленні права на спадщину нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва, оскільки спадкове майно померлої складається з права на земельну частку (пай), а заповіла вона сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач вважає, що на момент складення заповіту спадкодавець помилково зазначила, що заповідає належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) замість права на земельну ділянку (пай), що підтверджується цим сертифікатом. Складаючи заповіт, [PERSON] мала на увазі саме право на земельну ділянку (пай), і саме його бажала заповісти [PERSON] Позивач просить суд здійснити тлумачення пункту №1 заповіту [PERSON], яка померла 25 січня 2004 року, і вважати його таким за змістом: заповідач [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] право на земельну частку (пай), що належить їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН №0179650, виданого 28 червня 1996 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1891. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. До суду надійшла заява за підписом секретаря Новоселівської Першої сільської ради [PERSON] про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги відповідач визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини справи. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН №0179650, виданого 28 червня 1996 року на підставі розпорядження Ясинуватської районної державної адміністрації №309 від 06 червня 1996 року, та зареєстрованого 27 серпня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1891, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рассвет», розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах (а.с.6). 18 вересня 2003 року [PERSON] склала заповіт, в якому вказала, що заповідає сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН №0179650, виданий 28 червня 1996 року , що знаходиться у колективній власності КСП «Рассвет», та свідоцтво про право власності на майновий пай серії XVІІІ №031269, видане 12 вересня 2003 року, [PERSON] (а.с.7). 25 січня 2004 року [PERSON] померла (а.с.8). 28 березня 2017 року державний нотаріус Шахтарської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Свою відмову мотивувала тим, що спадкове майно померлої складається із права на земельну частку (пай), а заповіла вона [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай), що не є цінним папером та не підлягає оформленню як цінні папери, а лише підтверджую право померлої на земельну частку (пай) (а.с.9). Згідно зі ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Відповідно ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тобто, саме права та обовязки спадкодавця передаються у спадок його спадкоємцям. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Тобто, сертифікат є матеріальним носієм інформації, в даному випадку, письмовим закріпленням права [PERSON] на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1236 ЦК України встановлює, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Тобто, цивільне законодавство вказує на те, що предметом заповіту є права, яка належать заповідачу, і які він бажає передати спадкоємцю. Таким чином, суд приходить до висновку, що складаючи заповіт, [PERSON] висловила свою волю про передачу [PERSON] саме свого права на земельну частку (пай), яке підтверджено сертифікатом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved