Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

24.04.2017 відкрито провадження у даній справі. Позивач свої вимоги, які згодом були збільшені, мотивує тим, що 04.09.1993 вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], від спільного життя з яким мають повнолітніх дочку [PERSON], [INFO], яка є відповідачкою по справі, та сина [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалося і рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2016 шлюб між ними був розірваний. Однак за час їх спільного проживання як подружжя ними були придбані у власність кілька транспортних засобів, а саме: 18.08.2010 автомобіль марки «DAF 95 XF380», вантажний, тип кузова сідловий тягач-Е, 2003 року випуску, кузов XLRTE47XS0E601679, ДНЗ ВМ 9342 АО; 18.08.2010 автомобіль напівпричіп марки «VAN HOOL 3В2010», тип кузова бортовий-Е, 1999 року випуску, шасі YE13B2010AB092589, ДНЗ ВМ 1762 XT; 26.07.2012 автомобіль марки «Renault Magnum 440», вантажний, тип кузова бортовий-С, 2005 року випуску, шасі VF617ASA000000124, ДНЗ ВМ 2423 АХ; 26.07.2012 автомобіль марки «SAMRO» модель RC26CFF2B, 2005 року випуску, шасі VK1RC26CF5F2X0009, тип ТЗ причіп бортовий - Е, реєстраційний номер ВМ 5005 XT; 22.01.2013 автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado 4.0», тип кузова легковий універсал-В, 2007 року випуску, кузов JTEBU25JX75102098, ДНЗ ВМ 9797 АВ. Після розірвання шлюбу позивачці стало відомо, що відповідач [PERSON] ще за час шлюбу, розпорядився вказаними автомобілями на власний розсуд, тобто відчужив їх іншим особам, а саме відповідачам [PERSON] та [PERSON], зокрема: 14.05.2016 відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу №733 відчужив автомобіль марки «DAF 95 XF380», вантажний, тип кузова сідловий тягач-Е, 2003 року випуску, кузов XLRTE47XS0E601679, ДНЗ ВМ 9342 АО, на користь [PERSON] з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 6908 СВ; 14.05.2016 відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу відчужив автомобіль напівпричіп марки «VAN HOOL 3В2010», тип кузова бортовий-Е, 1999 року випуску, шасі YE13B2010AB092589, ДНЗ ВМ 1762 XT, на користь [PERSON] з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 9091 ХО; 14.05.2016 відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі продажу відчужив автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado 4.0», тип кузова легковий універсал-В, 2007 року випуску, кузов JTEBU25JX75102098, ДНЗ ВМ 9797 АВ, на користь [PERSON] з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 5666 СВ; 18.05.2016 відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі продажу відчужив автомобіль марки «Renault Magnum 440», вантажний, тип кузова бортовий-С, 2005 року випуску, шасі VF617ASA000000124, ДНЗ ВМ 2423 АХ, на користь [PERSON] з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВМ 2423 АХ; 18.05.2016 відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужив автомобіль марки «SAMRO» модель RC26CFF2B, тип ТЗ причіп бортовий - Е, 2005 року випуску, шасі VK1RC26CF5F2X0009, ДНЗ ВМ 5005 XT, на користь [PERSON] з проведенням реєстрації на нового власника. Однак незважаючи на вчинення правочинів у виді договорів купівлі - продажу, спірні транспортні засоби фактично знаходяться у володінні та користуванні відповідача [PERSON] Позивачці відомо, що відповідач [PERSON] є ліпшим другом відповідача [PERSON] та його компаньйоном по аналогічному бізнесу, яким займається відповідач. Відповідач [PERSON] є спільною донькою позивачки та відповідача [PERSON] Оскільки зазначене майно було набуте за час шлюбу, тобто є спільним, а його відчуження проведено відповідачем без погодження або згоди на це позивачки, вона порушує питання про: визнання недійсними з моменту їх укладення та проведення державної реєстрації договорів купівлі - продажу транспортних засобів: від 14.05.2016, укладеного між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, на підставі реалізації окремої нотаріальної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], через контрагента - уповноваженого за довіреністю [PERSON], у виді автомобілю марки «DAF» модель 95 XF380, вантажний, тип кузова сідловий тягач - Е, 2003 року випуску, кузов XLRTE47XS0E601679, ДНЗ ВМ 9342 АО, придбаного 18.08.2010, свідоцтво про реєстрацію САА №843404, з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 6908 СВ; від 14.05.2016, укладеного між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, на підставі реалізації окремої нотаріальної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], через контрагента - уповноваженого за довіреністю [PERSON], автомобіля напівпричіп марки «VAN HOOL» модель ЗВ2010, тип кузова напівпричіп бортовий - Е, 1999 року випуску, шасі YE13B2010AB092589, ДНЗ ВМ 1762 XT, придбаного 18.08.2010, свідоцтво про реєстрацію САА №843403, з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 9091 ХО; від 14.05.2016, укладеного між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, на підставі реалізації окремої нотаріальної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], через контрагента - уповноваженого за довіреністю [PERSON], автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado 4.0», тип кузова легковий універсал - В, 2007 року випуску, кузов JTEBU25JX75102098, ДНЗ ВМ 9797 АВ, придбаного 22.01.2013, свідоцтво про реєстрацію CAO №486429, з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 5666 СВ; від 18.05.2016, укладеного між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, на підставі реалізації окремої нотаріальної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], через контрагента - уповноваженого за довіреністю [PERSON], автомобіля марки «Renault Magnum 440», вантажний, тип кузова бортовий - С, 2005 року випуску, шасі VF617ASA000000124, ДНЗ ВМ 2423 АХ, придбаного 26.07.2012, свідоцтво про реєстрацію САК №939323, з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВМ 2423 АХ; від 18.05.2016, укладеного між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, на підставі реалізації окремої нотаріальної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], через контрагента - уповноваженого за довіреністю [PERSON], автомобіля марки «SAMRO» модель RC26CFF2B, тип ТЗ причіп бортовий - Е, 2005 року випуску, шасі VK1RC26CF5F2X0009, ДНЗ ВМ 5005 XT, придбаного 26.07.2012, свідоцтво про реєстрацію САК №939324, з проведенням реєстрації на нового власника; визнання автомобілів: марки «DAF 95» модель XF380, вантажний, тип кузова сідловий тягач - Е, 2003 року випуску, кузов XLRTE47XS0E601679, ДНЗ ВМ 9342 АО, придбаний 18.08.2010 р., свідоцтво про реєстрацію САА №843404; напівпричіп марки «VAN HOOL» модель ЗВ2010, тип ТЗ кузов напівпричіп бортовий - Е, 1999 року випуску, шасі YE13B2010AB092589, ДНЗ ВМ 1762 XT, придбаний 18.08.2010, свідоцтво про реєстрацію САА №843403; марки «Renault Magnum 440», вантажний, тип кузова бортовий - С, 2005 року випуску, шасі VF617ASA000000124, ДНЗ ВМ 2423 АХ, придбаний 26.07.2012, свідоцтво про реєстрацію САК №939323; марки «Toyota Land Cruiser Prado 4.0», тип кузова легковий універсал - В, 2007 року випуску, кузов JTEBU25JX75102098, ДНЗ ВМ 9797 АВ, придбаний 22.01.2013, свідоцтво про реєстрацію CAO №486429; марки «SAMRO» модель RC26CFF2B, тип ТЗ причіп бортовий - Е, 2005 року випуску, шасі VK1RC26CF5F2X0009, ДНЗ ВМ 5005 XT, придбаний 26.07.2012, свідоцтво про реєстрацію САК №939324 спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] з підстав набуття права спільної сумісної власності на зазначене майно подружжям за час шлюбу, з визнанням за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право власності на 1/2 рівну частину зазначених транспортних засобів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовних заявах, та пояснила суду, що до 05.09.2016 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Так як вони обоє були приватними підприємцями, тому за сімейне життя вони за спільні кошти придбали кілька автомобілів для спільного бізнесу, зокрема в 2010 році автомобілі «DAF 95 XF380» та напівпричіп «VAN HOOL 3В2010»; у 2012 році автомобіль «Renault Magnum 440», автомобіль «SAMRO», а в 2013 році автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 4.0». Однак після перереєстрації автомобілями користувався відповідач. Ще з 2015 року вона перестала проживати разом з позивачем і переїхала до своєї матері [PERSON] в с. Малі Будища. Відповідач просив її завірити довіреність на продаж автомобіля, однак вона відмовилася. Відповідач [PERSON] їхній знайомий, він брав товар. Доньці [PERSON] добре відомо, які стосунки були між нею та відповідачем. Вона підробляла, однак всі зароблені кошти витрачала на власні потреби, тому не мала можливості придбати автомобілі. На даний час спірні автомобілі зберігаються на оптовій базі. Вона себе вважає співвласником вказаних автомобілів, а відповідач [PERSON] не визнає її права. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважає, що оскільки майно було відчужене за час шлюбу, то позивачка може порушувати питання про відшкодування їй 1/2 частини його вартості за умови, що доведе, що отримані кошти використані не на користь сімї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїх письмових запереченнях просив суд врахувати, що він є законним набувачем транспортного засобу «DAF» модель 95 XF380, тип кузова сідловий тягач - Е, 2003 року випуску, білого кольору, кузов XLRTE47XS0E601679, ДНЗ 19АІ0792 та автомобіля «Toyota», ДНЗ ВМ 9797 АВ, які він придбав у [PERSON], який діяв на підставі довіреності, виданої [PERSON] та завіреної приватним нотаріусом [PERSON] Про сімейні негаразди та про розподіл майна подружжя [PERSON] йому нічого не відомо, а [PERSON] мав всі права на відчуження вказаних транспортних засобів. Тому вважає, що позивачка не має жодних підстав для предявлення вимог до нього відносно вказаних транспортних засобів та має право звернення з вимогами до свого колишнього чоловіка [PERSON] про стягнення з нього частини грошових коштів за транспортні засоби. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні від 14.07.2017 суду пояснила, що позивачка та відповідач [PERSON] її рідні батьки. Дійсно, ще коли батьки перебували в шлюбі вона придбала за власні кошти автомобілі: причіп «SAMRO» за 39000 грн. та автомобіль «Renault Magnum 440» за 84000 грн., так як в 2016 році навчалася на стаціонарі, отримувала стипендію, неофіційно підробляла, місяців 2 була підприємцем, кошти відкладала, а тому мала змогу придбати автомобілі. [PERSON] (позивачка по справі) не була присутня, однак вона по телефону дала свою згоду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні від 08.06.2017 пояснив, що знає [PERSON] близько 15 років. Були в добри стосунках, займалися бізнесом. Коли [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вони спільно торгували, і у них були автомобілі «DAF» вантажний з напівпричепом, «Renault Magnum» білого кольору і причіп не памятає, якої марки, та автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado». Коли вони жили як подружжя, то користувалися цими автомобілями, однак точно сказати він не може чи для бізнесу чи для сімї користувалися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні від 08.06.2017 пояснила, що з позивачкою жили поряд з дитинства, спілкувалися. Ще коли позивачка одружилася з відповідачем, то у них був автомобіль «Жигулі», який бачила на вулиці. А потім за час їхнього подружнього життя зявлялися інші автомобілі: 99 модель, чорна іномарка, потім чорний джип «Toyota». Особисто її не раз на «Тойоті» підвозили як позивачка [PERSON], так і відповідач [PERSON] Крім того, у них був довгий вантажний автомобіль так як їхні будинки розташовані навпроти, то вона добре бачила у них чорну «Тойоту», автомобіль «Рено» з білим кузовом і синім тентом, довгий тягач «DAF». Останнім часом бачила автомобілі по вул. Енгельса, 26 в м. Охтирка Сумської області. Чорний джип не бачила рік (до травня 2016 року). «Рено» бачила влітку минулого року. При цьому [PERSON] за кермом цього автомобіля не бачила. Позивачка з травня 2016 року виїхала з м. Охтирка Сумської області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні від 08.06.2017 пояснила, що вона знайома з позивачкою та відповідачем 23 роки. Коли вони жили однією сімєю, то у них було кілька автомобілів: чорна ВАЗ, потім 99, «Ауді», «Тойота», «DAF», причіп, «Рено» і «Тойота» велика. На «Тойоті» її підвозили. Востаннє бачила її в лютому 2016 року. Великі автомобілі, які використовувалися для бізнесу, вона бачила на початку 2016 року в дворі. Легкові автомобілі вони використовувалися для сімї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні від 14.07.2017 пояснила, що вона рідна мати позивачки [PERSON], яка в 2014 році зареєструвалася, а з 2015 року стала проживати разом з нею в с. Малі Будища, Гадяцького району Полтавської області. Після цього вона виїжджала в 2016 році тільки до суду, після розірвання шлюбу. Позивачка підприємець, торгує. Ще коли вона була одружена з відповідачем, у них було кілька автомобілі, які вони придбавали разом. Десь у травні 2016 року відповідач [PERSON] приїжджав до них і викликав позивачку, щоб вона підписала довіреність на продаж автомобіля. Однак вона їй заборонила це робити. Стосовно того, чи могла її онука [PERSON] дійсно придбати спірні автомобілі, то вважає, що таких доходів у неї не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, врахувавши їх позицію, покази свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1993 року (а.с. 10), який розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2016 року (а.с. 13). За час шлюбу та за спільні кошти подружжям [PERSON] та [PERSON] - було придбане спірне майно: автомобіль «DAF 95 XF380», вантажний, тип кузова сідловий тягач-Е, 2003 року випуску, кузов XLRTE47XS0E601679, ДНЗ ВМ 9342 АО; автомобіль напівпричіп «VAN HOOL 3В2010», тип кузова бортовий-Е, 1999 року випуску, шасі YE13B2010AB092589, ДНЗ ВМ 1762 XT; автомобіль «Renault Magnum 440», вантажний, тип кузова бортовий-С, 2005 року випуску, шасі VF617ASA000000124, ДНЗ ВМ 2423 АХ; автомобіль «SAMRO» модель RC26CFF2B, 2005 року випуску, шасі VK1RC26CF5F2X0009, тип ТЗ причіп бортовий - Е, реєстраційний номер ВМ 5005 XT; автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 4.0», тип кузова легковий універсал-В, 2007 року випуску, кузов JTEBU25JX75102098, ДНЗ ВМ 9797 АВ, які були зареєстровані на відповідача [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 травня 2016 року №733 автомобіль марки «DAF 95 XF380», вантажний, тип кузова сідловий тягач-Е, 2003 року випуску, кузов XLRTE47XS0E601679, ДНЗ ВМ 9342 АО був проданий відповідачем [PERSON] (в особі [PERSON]О.) [PERSON] Вартість проданого автомобіля становила 95589,22 грн. (а.с.124). Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 травня 2016 року №735 автомобіль напівпричіп марки «VAN HOOL 3В2010», тип кузова бортовий-Е, 1999 року випуску, шасі YE13B2010AB092589, ДНЗ ВМ 1762 XT був проданий відповідачем [PERSON] (в особі [PERSON]О.) [PERSON] Вартість проданого автомобіля становила 34572,83 грн. (а.с.131). Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 травня 2016 року №734 автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 4.0», тип кузова легковий універсал-В, 2007 року випуску, кузов JTEBU25JX75102098, ДНЗ ВМ 9797 АВ був проданий відповідачем [PERSON] (в особі [PERSON]О.) [PERSON] Вартість проданого автомобіля становила 146061,63 грн. (а.с.158). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 травня 2016 року №758 автомобіль «Renault Magnum 440», вантажний, тип кузова бортовий-С, 2005 року випуску, шасі VF617ASA000000124, ДНЗ ВМ 2423 АХ був проданий відповідачем [PERSON] (в особі [PERSON]О.) [PERSON] Вартість проданого автомобіля становила 82591,21 грн. (а.с.85). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 травня 2016 року №760 автомобіль «SAMRO» модель RC26CFF2B, тип ТЗ причіп бортовий - Е, 2005 року випуску, шасі VK1RC26CF5F2X0009, ДНЗ ВМ 5005 XT був проданий відповідачем [PERSON] (в особі [PERSON]О.) [PERSON] Вартість проданого автомобіля становила 39244,84 грн. Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Разом з тим, відсутність згоди другого з подружжя на вчинення правочинів, передбачених ч. 3 ст. 65 СК України, сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-1622цс15 від 07 жовтня 2015 року, № 6-1568цс15 від 21 жовтня 2015 року, № 6-1912цс15 від 27 січня 2016 року). Як вбачається з висновків Верховного Суду України, викладених у постанові № 6-7цс15 від 08 квітня 2015 року при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним. Так, в судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що згоду на укладення договорів купівлі-продажу автомобілів позивачка дала усно по телефону. Однак сама позивачка в судовому засіданні наполягала на тому, що жодної згоди ні в письмовій ні в усній формі на відчуження спільного майна у вигляді автомобілів вона відповідачу [PERSON] не давала. Таким чином, суд виходить з того, що при укладенні договорів купівлі-продажу від 18 травня 2016 року №758 та №760 автомобілів «Renault Magnum 440» та «SAMRO» (причіп бортовий - Е) як відповідач [PERSON], який видав довіреність [PERSON], уповноважуючи його на укладення договорів, так і відповідач [PERSON], яка є рідною дочкою подружжя, знали і за обставинами, які склалися на той час, не могли не знати про те, що вказані автомобілі належать подружжю на праві спільної сумісної власності і що [PERSON] не отримав на це згоди позивачки, тобто діяли недобросовісно. А тому є підстави для визнання вказаних договорів купівлі-продажу недійсними. В той же час на час укладення договорів купівлі-продажу від 14 травня 2016 року №733, №734 та №735 автомобілів «DAF 95 XF380», «Toyota Land Cruiser Prado 4.0» та «VAN HOOL 3В2010» відповідно, [PERSON], який придбав вказані автомобілі, будучи сторонньою людиною, не обізнаною з тими стосунками, які склалися між подружжям, не знав і не міг знати про те, що спірні автомобілі належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і що остання не давала [PERSON] згоди на укладення цих договорів. Недобросовісність сторін вказаних договорів купівлі-продажу доказами не встановлено, позивачем не доведено обставин про те, що оспорювані правочини вчинялися за зловмисної домовленості сторін із розумінням відчуження/придбання транспортних засобів поза її волею з метою виведення з обєму майна подружжя, а тому немає жодних правових підстав для визнання вказаних договорів купівлі-продажу недійсними. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, позивачка в подальшому не позбавлена права звернутися до суду із позовом про відшкодування компенсації вартості відчуженого не в інтересах сімї майна, а саме вартості відчужених автомобілів. Відповідно ст. 84 ЦПК України\~витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема актів здачі прийняття виконаних робіт за договором про надання правової допомоги та розрахункових квитанцій серія ЦВІ №22-03/2017 від 22.03.2017 та серія ЦВІ №8-06/2017 від 08.06.2017, фахівець в галузі права [PERSON] надав позивачці [PERSON] юридичні послуги, за що остання сплатила грошові кошти в сумі 4500 гривень\~\~(а.с.43, 44-45, 160-162, 165). Визначаючи розмір, що підлягає стягненню, судом враховано, що представником позивача [PERSON] в даній справі були проведені дії, необхідні для розгляду справи, в тому числі складено та подано позовну заяву, заяву про збільшення позовних вимог, заяву про спростування доводів сторони відповідача та обґрунтування позовних вимог сторони позивача, взято участь в судових засіданнях: 03 травня 2017 року (19 хв.), 26 травня 2017 року (15 хв.), 08 червня 2017 року (1 година 11 хв.), 29 червня 2017 року (15 хв.), 14 липня 2017 року (31 хв.), 02 жовтня 2017 року (23 хв.), 30 жовтня 2017 року (36 хв.) кількість годин складає\~3 години 30 хвилин. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік»\~з 01 січня 2017 року складає 1600 грн. З урахуванням викладеного, та зважаючи на складність справи, суд дійшов до висновку, що заявлений стороною позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 4500,00 грн. є співмірним з кількістю вчинених фахівцем в галузі права процесуальних дій та часу, витраченого для підготовки документів по справі, його участі в судових засіданнях, а тому підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до складу витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 3) витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 5) витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Так, позивачкою було заявлено шість позовних вимог, три з яких задоволено. Фактично відповідачами по даній справі суд вважає [PERSON]М, та [PERSON], при чому [PERSON] є відповідачем по двом задоволеним позовним вимогам, а тому розмір судових витрат, покладених на неї судом, буде меншим за судові витрати, які суд покладає на [PERSON], оскільки він є відповідачем по трьом задоволеним позовним вимогам. Так, позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір на загальну суму 3840 грн., а з врахуванням пропорційності задоволених позовних вимог до відшкодування підлягають 1920 грн., з яких 1280 грн. необхідно покласти на обох відповідачів в рівних частинах, тобто по 640 грн., та на [PERSON] додатково покласти 640 грн. Таким чином, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] в рахунок відшкодування судових витрат 1125 грн. витрат на правову допомогу та у рахунок відшкодування судового збору 1280 грн., а всього 2405 грн. та стягнення з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 1125 грн. та у рахунок відшкодування судового збору 640 грн., а всього 1765 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial