Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

22 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який згодом уточнив, збільшивши позовні вимоги (в ред.. від 26.12.2016), до відповідача [PERSON] «ЦГЗК» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в період з 05.05.1974 по 25.11.2010 працював на підприємстві відповідача електрослюсарем, електромеханіком, головним енергетиком карєру, начальником дільниці, головним інженером цеху. Звільнився за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію по ст. 38 КЗпП України. При звільненні з підприємства йому не виплатили вихідну допомогу при звільненні. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2015 на його користь стягнуто з відповідача вихідну допомогу в розмірі 13251 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5000 грн., 2000 грн. моральної шкоди. Розмір невиплаченої вихідної допомоги був визначений, виходячи з його місячного посадового окладу, який становив 4417 грн., сума якого не була оспорена сторонами. Вказане вище рішення суду набрало законної сили 16 березня 2016 року, однак відповідачем здійснено повний розрахунок з позивачем лише 01.12.2016. В звязку з чим позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 117 КЗпП України і з останнього підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з часу постановлення рішення 02.11.2015 по час фактичного розрахунку 30.11.2016 в сумі 80737,92 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимоги в повному обсязі, надали суду письмові заперечення, які долучені до матеріалів цивільної справи. Крім того, суду пояснили, що рішення суду від 02.11.2015 року, яким з відповідача на користь позивача були стягнуті суми вихідної допомоги, середнього заробітку і моральної шкоди було оскаржено в апеляційному, касаційному порядку, а також до Верховного Суду України. Рішення суду дійсно набрало законної сили 16.03.2016, однак його виконання було зупинено за ухвалою суду касаційної інстанції, і було поновлено виконавче провадження лише в жовтні 2016 року. Крім того, зауважили, що 16.06.2016 відповідно до розпорядження державного виконавця з рахунків відповідача були стягнуті суми за виконавчими провадженнями, в тому числі і для виконання рішення суду від 02.11.2015. Таким чином, вважали, що невиплата протягом тривалого часу позивачу присуджених сум відбулася, в звязку з обєктивними причинами, зокрема апеляційним та касаційним оскарженням рішення суду, що є конституційним правом відповідача, а також в звязку з порушеннями з боку виконавчої служби. В судовому засіданні представник третьої особи суду повідомив, що дійсно в провадженні Покровського ВДВС м. Кривого Рогу перебувало виконавче провадження на підставі виконавчого листа про стягнення з відповідача на користь позивача певних сум, відповідно до розпорядження державного виконавця за зведеним виконавчим провадженням 16.06.2016 були стягнуті грошові суми, зокрема на погашення виконавчого провадження, де стягувачем був [PERSON] В подальшому на неодноразові виклики суду представник третьої особи в судові засідання не зявлявся, заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутністю не надавав. Суд, вислухавши представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 02 листопада 2011 року позов [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] 13251 грн. вихідної допомоги, 5000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] з 05.05.1974 по 25.11.2010 працював електрослюсарем з ремонту гірського електрообладнання , електромеханіком, енергетиком карєру ПАТ «ЦГЗК», звільнився на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію. При ухваленні рішення, яким частково задоволено позовні вимоги, встановлено наявність правових підстав для їх задоволення, враховуючи норми Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки. Крім цього, рішенням встановлено середньомісячний заробіток [PERSON] в розмірі 4417 грн. Рішення суду від 02.11.2015, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.03.2016, набрало законної сили 16.03.2016. Вказані обставини згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не були предметом доказування при розгляді цивільної справи, що розглядається, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлені такі обставини. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2016 було відкрито касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ЦГЗК» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ПАТ «ЦГЗК» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2015 та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.03.2016; зупинено виконання зазначеного рішення суду (а.с. 54-55). 12 квітня 2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 07.04.2016 про стягнення боргу в сумі 20251,00 грн. (а.с. 65). 26 травня 2016 року вказане виконавче провадження було зупинено на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 11.04.2016 (а.с. 80). Як вбачається з копії листа, надісланого Жовтневим ВДВС у м. Кривому Розі ГТУЮ в Дніпропетровській області від 07.12.2016 за № 31779 на імя Генерального директора [PERSON] «ЦГЗК», в період з 16.06.2016 по 21.10.2016 з розрахункового рахунку [PERSON] «ЦГЗК» на підставі платіжних вимог були стягнуті грошові кошти на загальну суму 332\~808,68 грн. Зазначені грошові кошти були направлені на погашення наступних виконавчих проваджень. Грошові кошти в розмірі 129\~145,14 грн. були направлені на погашення виконавчих проваджень, зокрема [PERSON] вик.лист № 212/5612, моральна шкода 20251,00 грн. (а.с. 53). 12 вересня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційна скарга була відхилена, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2015 та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.03.2016 залишено без змін (а.с. 15-18). 19 жовтня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 02.11.2015 було поновлено на підставі постанови державного виконавця (а.с. 82). Як вбачається з копії Розпорядження № 50815531/В8-503, затвердженого начальником Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ 30.11.2016, перераховано грошові кошти, що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документу № 212/5612, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 07.04.2016 про стягнення з ПАТ\~«ЦГЗК» на користь [PERSON] 20251,00 грн. (а.с. 63). 05.12.2016 виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 02.11.2015 про стягнення грошових сум на користь [PERSON] постановою державного виконавця було закрито (а.с. 84). Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при\~відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,\~установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені\~строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, і яка за змістом ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. А отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимоги за період, починаючи з 02 листопада 2015 року часу ухвалення судового рішення, яким було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь [PERSON] по 16 червня 2016 року день стягнення з розрахункового рахунку ПАТ «ЦГЗК» грошових коштів на погашення виконавчих проваджень, у тому числі виконавче провадження про стягнення грошових сум на користь [PERSON] Сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні складатиме 32\~459,52 грн., виходячи з розрахунку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, а саме: (4417 грн. х 2 / 43) х 158, де 4417 грн. середньомісячна заробітна плата, 43 робочі дні вересень-жовтень 2015 року, що передували звільненню працівника, 158 робочих днів за період з 02.11.2015 по 15.06.2016 включно. Задовольняючи позовні вимоги частково за вказаний період, суд також бере до уваги, що саме 16 червня 2016 року з рахунку відповідача були стягнуті грошові кошти, зокрема вихідна допомога, на користь [PERSON] державним виконавцем, тоді як фактичний розрахунок відбувся 01.12.2016, але, на думку суду, не з вини відповідача. Таким чином, на підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково і стягує з ПАТ «ЦГЗК» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32459,52 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача в сумі 551,20 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial