Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним. В обгрунтування вимог зазначила, що 27 серпня 2012 року уклала з Банком кредитний договір №GP-3721867. При укладанні договору було порушено її законні права та інтереси, оскільки умови договору не відповідають Цивільному кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Вважає, що у договорі відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту та інших фінансових зобов'язань споживача. При укладенні договору Банк не повідомив її у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування та існуючі форми кредитування, з описом відмінностей між ними, чим порушив її право на свободу вибору продукту (кредиту), порушив принцип рівності сторін, реалізував небезпечний продукт (валютний кредит), вартість кредиту визначив всупереч встановленим Правилам. Вважає, що такий договір підлягає визнанню недійсним, як такий, що суперечить вимогам законодавства. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, з підстав викладених у ньому. В обґрунтування вимог зазначив, що позивач є його дружиною, їм терміново були потрібні кошти, а тому, побачивши 24 серпня 2012 року рекламу про можливість оформлення кредитного договору за 20 хвилин, при низькій відсотковій ставці у Банку відповідача, звернулися до представника Банку, що знаходився в м.Шепетівці для укладення договору. 27 серпня 2012 року домовилися про укладення договору, а гроші в сумі 10000 грн. отримали лише 03 жовтня 2012 року у АТ «Райффайзенбанк Аваль», про надходження яких їх повідомили телефонним дзвінком. При укладенні договору побачили, що відсоткова ставка становить 17%, тобто є більшою ніж пропонувалося в рекламі, а також побачили, що договором передбачені штрафні санкції в розмірі 2,5%. Однак їм були потрібні гроші, а тому погодилися на підписання такого договору. Вважає, що договір суперечить вимогам законодавства, оскільки в договорі передбачені комісії за обслуговування договору, однак у договорі відсутня інформація, у чому полягає таке обслуговування, які послуги мають надаватися Банком. Крім того, Банк фактично нав'язав їм страхову компанію, оскільки умовою кредитування було страхування життя, при цьому Банк не надав переліку страхових компаній, з якими співпрацює та з якими можна укласти договір страхування, надавши лише один варіант. Зазначив, що Банк надав «папірець», у якому містилися загальні умови договорів кредитування без печатки, а тому така інформація не є належною. Вказав, що вони запитували у представника Банку, чи є у них інші програми кредитування, на що їм повідомили, що є інші програми, однак даний представник Банку в м.Шепетівка уповноважений укладати угоди, лише за запропонованою програмою. Вважає, що при укладенні договору порушено рівність сторін, оскільки не передбачено прав та обов'язків, порядок розірвання договору, а також не надано договору з печатками. Вказав, що у позовній заяві помилково зазначено про отримання валютного кредиту, оскільки кредит було отримано у національній валюті. Визнав, що при укладанні договору, дізнавшись про більшу відсоткову ставку, ніж пропонувалась у рекламі, про наявність комісії за обслуговування кредиту, про необхідність страхування життя в компанії страховика, що була запропонована Банком а також про наявність інших програм кредитування, позивачка могла відмовитися від укладання кредитного договору, однак погодилась на його укладання оскільки були потрібні кошти і вона зібрала необхідні документи. Зазначив, що підставою звернення до суду стало те, що позивачка не може отримати від Банку необхідної інформації про залишок заборгованості за кредитом. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, подав письмові заперечення, у яких зазначив, що договір, який є предметом спору відповідає вимогам законодавства. Вважає, що договір укладено в письмовій формі, з дотриманням вимог ст.1055 ЦК України, шляхом направлення позивачем Пропозиції укласти договір (оферти) та акцептування її Банком відповідно до ст. 638 ЦК України. Умови договору є чіткими та ясними, позивач погодилася з такими умовами, підписавши договір. Договір містить всі необхідні умови, в т.ч. детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дату видачі кредиту, право дострокового повернення кредиту, річну відсоткову ставку тощо. Вважає, що вимоги про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на наступне. В силу ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 цього кодексу, в т.ч. шляхом визнання правочину недійсним та припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 02 жовтня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом направлення позивачем [PERSON] пропозиції укласти договір та акцептування її Банком, що узгоджується зі змістом ч.2 ст. 638 ЦК України щодо процедури укладення договору (а.с.32 ) Кредитний договір складається з Пропозиції укласти Договір та Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, що підписано сторонами та представником позивача не заперечувалося. (а.с.32-36) 02 жовтня 2012 року позивач отримала кредитні кошти в сумі 10000 грн., що підтверджено в судовому засіданні поясненнями представника позивача. Сторонами погоджено графік платежів, в т.ч. дату платежів, загальну суму платежів, розмір основної суми кредиту, розмір процентів за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту, що підтверджується підписами сторін (а.с.33) Згідно п.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зі змісту ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, права споживача вважаються порушеними, якщо при реалізації продукції порушується право позивача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін, обмежується право споживача на одержання необхідної інформації про продукцію, реалізовано небезпечну продукцію, неналежної якості, ціну продукції визначено не належним чином. В судовому засіданні встановлено, що не заперечувалося представником позивача, що позивач на час укладання договору ознайомилася з загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків в редакції станом на 27 серпня 2012 року. Вказані умови, які разом з Пропозицією укласти договір складають кредитний договір, визначають загальні положення, умови договору про надання споживчих кредитів, які містять визначення термінів, що вживаються в договорі, визначення загальної вартості кредиту (проценти, комісія, разова комісія) та порядок розрахунку, спосіб забезпечення кредиту (штраф), порядок погашення кредиту, процентів, комісії, права та обов'язки сторін, позовну давність та інші умови. За таких обставин, суд вважає, що при укладенні договору сторони досягли всіх істотних умов, кредитний договір відповідає положенням ЦК України, що застосовується до відносин за кредитним договором (ст.ст1046-1056-1), вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Згідно з ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що про всі умови договору, які позивач вважає не справедливими та такими, що порушують її права та інтереси, а також вимоги законодавства, їй було відомо на час укладення договору, вона мала можливість відмовитися від укладання такого договору, мала можливість вибрати іншу програму кредитування та іншу банківську установу, однак погодилась на укладення договору, оскільки зібрала необхідні документи та їй терміново потрібні були кошти, при цьому ніхто не примушував її до укладання договору. За таких обставин твердження представника позивача про порушення вимог розумності та справедливості при укладенні кредитного договору, а також вимог законодавства не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. У зв'язку з відсутністю підстав для визнання кредитного договору недійсним, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed