Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

23.01.2014 року відкрито провадження у справі. Позивачка свої вимоги, в послідуючому уточнені, мотивує тим, що з 04.07.1992 року по 27.11.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. До реєстрації шлюбу батьки відповідача придбали земельну ділянку зі старим будинком [ADDRESS]. У період шлюбу сторони за допомогою рідних (батьків, братів), докладаючи свої трудові та фінансові зусилля, збудували на цьому місці новий житловий будинок, який був введений в експлуатацію. Зазначений будинок побудували на дві квартири, в одній квартирі проживали сторони з дітьми, в другій - батьки відповідача. Крім того, на подвір'ї збудували сарай, два погреби, поставили ворота та паркан. Частина жилого будинку, в якій проживали сторони, складається з: коридорів 1-1 та 1-5, кухні 1-2, ванної кімнати 1-3, жилих кімнат 1-4 та 1-6. Право власності на 67/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами зареєстроване за відповідачем. Також, за час спільного проживання подружжям було придбано рухоме майно: стінка вартістю 500 грн., м'яка частина (диван, крісло) вартістю 2000 грн., телевізор Samsung вартістю 1000 грн., телевізор вартістю 700 грн., комп'ютер (системний блок, монітор, клавіатура) вартістю 2000 грн., пральна машина вартістю 2000 грн., холодильник вартістю 2000 грн., газова плита вартістю 1000 грн. та кухонні меблі (стіл, 2 стільця, диван) вартістю 1000 грн. Оскільки угоди про добровільний розподіл зазначеного майна між сторонами досягнуто не було, позивачка просить визнати 67/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] з частками у цьому спільному майні по ? частині кожному; виділити в користування [PERSON] житлову кімнату 1-6 площею 19,8 кв. м, [PERSON] - житлову кімнату 1-4 площею 8,8 кв. м, залишивши у спільному користуванні коридор 1-1 площею 6,7 кв. м, кухню 1-2 площею 11,1 кв.м, ванну кімнату 1-3 площею 4,7 кв.м, коридор 1-5 площею 3,8 кв. м., надвірні будівлі та споруди: сарай «Б» площею 32 кв. м, навіс «б» площею 8,4 кв. м, ворота № 1 та паркан № 2; виділити у власність [PERSON] телевізор Samsung вартістю 1000 грн. та холодильник вартістю 2000 грн., а також стягнути судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що в 1992 році зареєструвала шлюб з відповідачем, після весілля вони півроку проживали в м. Суми, потім переїхали в м. Охтирка. На час реєстрації шлюбу в спірному будинку був залитий фундамент та побудований цоколь, сам будинок будували вже під час шлюбу за допомогою батьків та родичів, сторонніх людей до будівництва не залучали. Під час будівництва позивачка не працювала, оскільки займалася вихованням двох дітей, відповідач працював в колгоспі ім. Петровського, а потім в Литовській школі. Її мати купляла частину труб на опалення, цемент, газову плиту, газовий котел, харчувалися за рахунок її батьків. З 1996 року стали проживати в новому будинку, в 2001 році були оформлені на будинок документи. Вважає, що 67/100 частини будинку є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, а тому наполягає на задоволенні позову. Щодо спільного майна подружжя, просить виділити їй телевізор та холодильник, решту речей залишити відповідачу. В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав, зазначивши, що побудований будинок був зареєстрований на відповідача, хоча сторони його будували разом. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що його батьки в 1989 році придбали старий будинок по [ADDRESS], після чого останні почали поступово придбавати будівельні матеріали. Коли він прийшов з армії, батьками вже був побудований фундамент та цоколь. В 1992 році зареєстрував шлюб з позивачкою. Після весілля проживали в м. Суми, оскільки він навчався в інституті, навесні 1993 року переїхали жити в м. Охтирку до батьків. На цей час батьками вже була побудована коробка будинку з дахом. В 1993 році батько подарував йому 49/100 частин старого будинку. Він та позивачка участі в будівництві не приймали, оскільки позивачка не працювала та займалася вихованням дітей, а йому за станом здоров'я була протипоказана фізична робота та робота з лакофарбовими матеріалами. Крім того, він отримував мінімальний дохід, тому не мав змоги придбавати будівельні матеріали. Фактично будинок побудували батьки за свої кошти. В 1995 році разом вони переїхали в новий будинок, батьки в одну частину будинку, а він з позивачкою в іншу. Його батько мав намір оформити будинок на себе, однак не встиг, оскільки в 1997 році помер. В 2001 році були оформлені документи на будинок: однокімнатна частина будинку була оформлена на матір як спадкоємця, а двокімнатна - на нього як співвласника старого будинку. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю частини домоволодіння та виділення в користування житлових приміщень. Щодо розподілу спільного майна зазначив, що позивачка з приводу поділу майна в позасудовому порядку до нього не зверталася. Він погоджується, що перераховане майно було нажите ними у шлюбі і не заперечує проти його поділу в рівних частинах. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти виділення у власність позивачки телевізора Samsung та холодильника, заперечив проти позову в частині визнання спільною сумісною власністю частини домоволодіння та виділення в користування житлових приміщень. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 1992 році сторони зареєстрували шлюб, після чого проживали в старому будинку, де й народилися їх діти. На час весілля нового будинку ще не було, чи був збудований фундамент вона сказати не може. Хто саме будував новий будинок їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] одружилися в 1992 році. Останні проживали на подвір'ї в старому будинку по [ADDRESS]. Свідок особисто, по родинному, коли був час, приймав участь у будівництві стін, будував разом з братом відповідача. Батько відповідача за роботу дав йому банку меду. Ким були придбані будівельні матеріали він не знає, не пам'ятає чи допомагали при будівництві позивачка та її батьки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона та її чоловік [PERSON], в той час як син [PERSON] проходив службу у армії, придбали старий будинок по [ADDRESS]. На той час вони працювали в радгоспі та закупляли будівельні матеріали. Вони підвели до будинку газ, воду, потім побудували цоколь. Вікна, короба робив чоловік, якому допомагав син [PERSON]. Після весілля син з невісткою мешкали в м. Суми на квартирі, і син [PERSON] допомагав їм у вирішенні побутових питань. Коли [PERSON] з дружиною переїхали в м. Охтирка, то на будинку вже був зроблений дах. Будувати сторони не допомагали, так як невістка займалася з дітьми, а син [PERSON] хворів. Будівництво закінчили в 1995 році та ще за життя чоловіка стали проживати в новому будинку, однак документально в експлуатацію його не ввели, оскільки чоловік хворів і на оформлення будинку не було коштів. Вона особисто займалася введенням будинку в експлуатацію, в БТІ право власності оформили по квартирам. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його батьки в 1989 році купили старий будинок [ADDRESS]. В 1992 році сторони одружилися, на цей час вже був побудований фундамент та цоколь. Після весілля сторони близько року проживали в м. Суми, оскільки навчалися. Будівництво йшло без їх участі, будували він з батьком, деяких людей наймали та платили їм за роботу. Він робив опалення в будинку, газ і воду проводили за кошти батька. Будівельні матеріали [PERSON] виписував в радгоспі в рахунок заробітної плати. Його однокласник [PERSON] два дні допомагав зводити стіну, за роботу батько дав йому дві банки меду. Після закінчення навчання сторони переїхали в м. Охтирка, на той час вже була побудована коробка, було поштукатурено. Сторони не приймали участі в будівництві. Потім йому стало відомо, що батько подарував частину старого будинку братові. Хоча він також приймав участь у будівництві, однак проти волі батька не заперечував. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає по сусідству. Ще до весілля сторін батьки відповідача купили старий будинок, зробили фундамент. Після весілля позивач та відповідач в м. Охтирці не проживали, оскільки навчалися. Будинок будували батьки відповідача, їм постійно допомагав брат відповідача - [PERSON] Свідок особисто допомагав робити двері, короба. Один раз бачив батька позивачки, однак останній в будівництві участі не приймав. Будинок добудували за життя [PERSON] [PERSON] при будівництві будинку він не бачив, бачив тільки як відповідач в 2005-2006 роках робив сарай. Перейшли жити в новий будинок ще за життя [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству. На час весілля сторін в спірному будинку вже був зроблений фундамент. Після весілля молодята поїхали проживати в м. Суми, будинок будували батьки відповідача. Коли сторони повернулися до м. Охтирка коробка будинку вже була покрита дахом. Вона не бачила, щоб сторони допомагали при будівництві, [PERSON] постійно допомагав [PERSON], який, зокрема, проводив воду, робив опалення. Відповідач не приймав участі в будівництві через хворобу. Після смерті [PERSON] мати відповідача казала, що частину будинку оформила на себе, а частину на відповідача, оскільки хотіла, щоб він був господарем. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, покази свідків, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Спір порушений з майнових прав подружжя. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу, 04.07.1992 року між [PERSON] та [PERSON] відділом РАГС Охтирського міськвиконкому Сумської області, зареєстрований шлюбу, актовий запис № 151. Від шлюбу народилися [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 27.11.2013 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області шлюб між сторонами розірваний. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.10.1989 року, [PERSON] придбав жилий будинок жилою площею 34 кв.м. з надвірними побудовами: погребом- а, сараєм -аП, сараєм -Б, л.кухнею -В, гаражем -Г., огорожею та колодязем № 3 на земельній ділянці розміром 910 кв.м. в [ADDRESS]. З матеріалів інвентарної справи вбачається, що рішенням виконкому Охтирської міської ради народних депутатів від 10.06.1991 року № 225 [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку площею 45,1 кв.м. взамін непридатного старого. 17.06.1991 року був складений акт винесення в натурі меж земельної ділянки та розбивки будівель. 18.11.1991 року ним отриманий дозвіл на виконання будівельних робіт. 09.12.1993 року [PERSON] подарував [PERSON] 49/100 частин жилого будинку з надвірними будовами, розташованого по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування. 12.09.1995 року [PERSON] звертався до Охтирського МБТІ з замовленням на проведення первинної інвентаризації після перебудови. В матеріалах інвентарної справи в акті поточних змін міститься запис від 19.08.1995 року, згідно якого на ділянці побудований новий житловий будинок ( старий не знесений ), заміряна нова огорожа. Будинок не прийнятий в експлуатацію. [INFO] [PERSON] помер. 03.11.1997 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у виді 51/100 частини жилого будинку, житловою площею 31 в.м. з надвірними будовами по [ADDRESS]. Рішенням виконкому Охтирської міськради № 408 від 15.08.2001 року [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на закінчення будівництва житлового будинку по [ADDRESS]. 09.10.2001 року зазначений 2-х квартирний будинок прийнятий в експлуатацію згідно з актом державної комісії № 46. Здійснено розрахунок ідеальних долей, згідно якого [PERSON] належить 33/100 частини домоволодіння, [PERSON] - 67/100 частин домоволодіння. Положеннями ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності , незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо ) самостійного заробітку (доходу). Разом з тим, згідно до положень ст. 57 СК України, особистою приватною власністю одного з подружжя є, зокрема, майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Такі ж норми містилися і в ст. 24 Кодексу України про шлюб та сім'ю, згідно якої майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержано ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, є власністю кожного з них. Статтею 62 СК України визначено, що в разі, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж норми містила і ст. 25 Кодексу України про шлюб та сім'ю. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, коли наявні підстави звільнення від доказування. Також, ст.ст. 57-59 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані мають містити інформацію щодо предмета доказування та відповідати вимогам допустимості, тобто повинні бути отримані з дотриманням встановленого законом порядку. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що під час перебування у шлюбі відповідач отримав в дар 51/100 частину будинку, придбаного його батьками. Разом з тим, в період з 1991 року по 1995 рік на підставі отриманих [PERSON] дозвільних документів, було здійснено будівництво нового будинку, тобто фактично створено нову річ. Зазначене підтверджується як показами свідків, допитаних в судовому засіданні, так і вбачається з наданих відповідачем документів, що підтверджують отримання [PERSON] відповідних дозволів, придбання [PERSON] будівельних матеріалів. Прийняття будинку в експлуатацію в 2001 році не спростовує факту його побудови батьком відповідача до 1995 року, що підтверджується як показами свідків, так і матеріалам інвентарної справи. Таким чином, відповідач оформив право власності на підставі договору дарування на частину новозбудованого будинку вже після смерті батька. І лише з цього часу у позивачки виникає право на порушення питання про визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя, за умови істотного збільшення його вартості за час шлюбу. Разом з тим, доказів істотного збільшення вартості 67/100 частин будинку по [ADDRESS] після отримання у власність під час шлюбу позивачкою не надано, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення її вимог щодо визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю. Оскільки питання визначення порядку користування кімнатами є похідним від вирішення питання про визнання 67/100 частин житлового будинку спільною сумісною власністю, зазначені вимоги також не підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ, суд дійшов до наступного висновку. Відповідач визнав, що під час шлюбу сторонами були придбане майно, згідно переліку, зазначеного позивачкою. Відповідачем також не оспорюється вартість майна, зазначена позивачкою. Таким чином, в світлі положень ст. 60 СК України, наявні підстави для визнання зазначеного рухомого майна спільною сумісною власністю. Згідно з положеннями ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Однак, позивачка наполягає на визнанні за нею права власності та в порядку реального поділу виділення їй лише телевізору Samsung, вартістю 1000 грн. та холодильника, вартістю 2000 грн. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з меж заявлених позивачкою вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення і визнання за позивачкою в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на телевізор та холодильник. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду з позовом позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Крім того, позивачкою понесені витрати, пов'язані з інвентаризаційною оцінкою домоволодіння у розмірі 433,99 грн., що підтверджується наданими квитанціями. Разом з тим, вартість майна, про визнання право на яке порушує питання позивачка становить 62136,88 грн. (сума ? від вартості 66/100 частин домоволодіння та вартості рухомого майна, на яке позивачка просить визнати право власності за нею). Таким чином, розмір судового збору, який підлягає сплаті становить 621,36 грн. Виходячи з розміру задоволених вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки в рахунок відшкодування судових витрат 50,65 грн. (62136,88 грн. - розмір заявлених вимог, 3000 грн. - розмір задоволених вимог, що складає 4,8 % від розміру заявлених вимог ). Оскільки при подачі позову судовий збір позивачкою був сплачений не у повному обсязі, з позивачки на користь держави підлягають стягненню кошти у розмірі 377,76 грн. ( 621,36 - 243,60 грн. ). На підставі викладеного,

Outcome: partial