Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-23 00:00:00

22.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту в розмірі 9423 грн 01 коп., а також 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позову послався на порушення відповідачем умов договору, в частині дотримання строків розрахунків. Представник позивача в судове засідання не зявився вдруге, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позов не визнав. Він вважає, що саме позивач своєю бездіяльністю сприяв виникненню заборгованості, оскільки він не користується кредитної карткою з серпня 2012 року і вважав, що не має заборгованості перед банком. Крім того, відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин трирічний строк позовної давності, і з цих підстав відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 10.06.2008 року відповідач звернувся до позивача із заявою про надання кредиту в сумі 800 грн, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 36% річних. Як слідує з тексту заяви (а. с. 7 зв.), відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Своїм підписом позивач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування позивача. Посилаючись на невиконання відповідачем договору кредиту, умови якого встановлені у стандартній формі або формулярі (а. с. 2 зв., 3), позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 30.06.2015 року в сумі 9423 грн 01 коп., і складається із: заборгованості по тілу кредиту 3447 грн 05 коп.; заборгованості про сплаті процентів 5289 грн 15 коп.; штрафу 686 грн 81 коп. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обовязок доказування позовних вимог є складовою одного з основоположних принципів цивільного судочинства принципу змагальності сторін. Виходячи з цього принципу, суд не має права підміняти сторону в справі та проявляти власну ініціативу в зборі доказів, а повинен лише сприяти всебічному і повному зясуванні обставин справи; розяснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки; попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав, встановлених ЦПК України. У разі, якщо суд перебере на себе повноваження доведення правової позиції позивача, це може свідчити про його упередженість у вирішенні конкретної справи. Позивач зазначені положення процесуального закону не виконав і фактично усунувся від надання суду доказів, які підтверджують обґрунтованість заявлених ним вимог, що слідує з наступного. Так, згідно пункту 1.1 Умов і правил надання банківських послуг (а. с. 8) умови кредитного договору, укладеного сторонами, в сукупності складаються з: підписаної позивачем заяви про надання кредиту; Умов і правил надання банківських послуг (далі Умови); Памятки клієнта, яка в силу пункту 3.5 Умов є невідємною частиною договору; Тарифів позивача. Втім, позивач не надав суду Памятку клієнта та Тарифи на банківські послуги, що унеможливлює перевірку судом самого факту укладення сторонами договору кредиту, а також підстав для збільшення позивачем в односторонньому порядку ліміту кредитування відповідача з 800 грн до 3900 грн та нарахування йому плати за користування грошовими коштами за ставкою 72% річних, як зазначено в розрахунку заборгованості (а. с. 4-6). Статтею 257 ЦК України встановлена трирічна загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Згідно частин четвертої, пятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, якщо суд не визнає поважними причини пропуску позовної давності. Ухвалою суду від 07.10.2015 року (а. с. 48, 50) позивачу було запропоновано надати докази наявності поважних причин для пропуску ним строку позовної давності, а також розрахунок заборгованості відповідача, що виникла в період з 01.07.2012 року по 30.06.2015 року включно. Втім, позивач вказану вимогу не виконав, а тому суд не знаходить підстав для захисту права позивача, в частині стягнення з відповідача заборгованості, що існувала станом на 01.07.2012 року в сумі 2709 грн 22 коп. /2563.12 + 146.10/ (а. с. 6), у звязку із пропуском позивачем загального строку позовної давності. Замість помісячного розрахунку суми боргу, із зазначенням усіх його складових, позивач фактично надав суду виписку про рух коштів по рахунку, в якій сума заборгованості визначається наростаючим підсумком, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, які спрямовувалися як на погашення процентів, так і на погашення тіла кредиту. Як зазначено вище, відсутність усіх складових умов договору кредиту (Памятки клієнта та Тарифів на послуги позивача) унеможливлює перевірку судом обґрунтованості і правильності нарахування суми відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 72% річних, а також визначення суми заборгованості за період з 01.07.2012 року по 30.06.2015 року включно. В звязку з цим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача заборгованості, що виникла після 01.07.2012 року, через недоведеність позивачем заявлених ним в цій частині позовних вимог. За таких обставин, даний позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed