Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

22.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.06.2013 року визнано за ним та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частку [ADDRESS]. [PERSON] у квартирі не проживає. В квартирі, як член сімї позивача прописаний його син [PERSON], однак у вересні 2013 року він добровільно покинув належну позивачу на праві спільної часткової власності квартиру і постійно проживає за іншою адресою. Ця квартира придбана відповідачем у шлюбі і він є її співвласником. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, хоча більше року відсутній без поважних причин за місцем реєстрації, має у власності інше житло. Права позивача порушені тим, що реєстрація відповідача перешкоджає йому оформити субсидію, а сплачувати комунальні послуги в повному обсязі він не має можливості. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS], що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. Позивач та його представник в судове засідання зявилися, позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі. Позивач наполягає на тому, що відповідач втратив право користування житлом на підставі його відсутності більш ніж один рік без поважних причин, виїхав добровільно, має у власності інше житло де постійно проживає. Відповідач проти задоволення позову заперечував, пояснив, що між ним та позивачем склались неприязні стосунки в звязку з чим він був змушений виїхати з квартири у січні 2014 року, у квартирі залишились його речі. Зі своєю дружиною та дитиною він не проживає, а на теперішній час проживає з матірю у орендованому житлі. Він та його мати [PERSON] намагались вселитися у спірну квартиру, однак позивач їм у цьому перешкоджає. Третя особа [PERSON] в судове засідання зявилася, проти замовлення позову заперечувала. Пояснила, що відповідач не проживає у належній їй та позивачу квартирі з поважних причин через конфлікт. Вона в квартирі не проживає і ключів від вхідних дверей не має, оскільки [PERSON] їй у вселенні перешкоджає. В квартирі проживає його нова сімя. [PERSON] буде в квартирі проживати разом з нею, коли вона зможе туди вселитися. Представник Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення осіб. які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками [ADDRESS], що вбачається з рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.06.2013 року і сторонами у справі не заперечується (а.с. 10-13). У вказаному житлі зареєстрований відповідач [PERSON] з 1995 року, а також зареєстровані [PERSON] та [PERSON], дочка позивача [PERSON], що вбачається з довідки про склад сімї від 02.04.2015 року за вих. № 704 (а.с. 15). Згідно акту народного депутат від 08.04.2015 року за № 1069, [PERSON] не проживає в [INFO] з 2013 року, його особистих речей в квартирі немає. [PERSON] проживає зі своєю родиною по вул. Леніна, 73/57 (а.с. 14). З заяви [PERSON] про скоєння кримінального правопорушення від 14.11.2014 року вбачається, що [PERSON] за допомогою їх повнолітнього сина [PERSON] та її співмешканця намагалася вселитись в [ADDRESS]. Листом за підписом начальника Вільногірського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області заявнику розяснено, що між ним та [PERSON] склались цивільно-правові відносини (а.с. 53, 54). На підтвердження сплати комунальних послуг за час проживання в [INFO] відповідачем надані копії платіжних доручень останні з яких датовані 11.01.2014 року (а.с. 55-100). Суд не приймає вказані квитанції, оскільки виходячи з положень ст. 58 ЦПК України вони є неналежним доказом, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування. Те, що відповідач сплачував комунальні послуги під час проживання у спірному житлі не має правового значення для розгляду справи. [PERSON] дійсно перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією актового запису про шлюб № 57 від 30.06.2012 року (а.с. 109). Шлюб на теперішній час не розірвано, що сторонами у справі не заперечується. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо кв. № 57 в буд. № 73 в м. Вільногірську Дніпропетровської області [PERSON] є власником 1/2 частки вказаної квартири, яка придбана у серпні 2013 року (а.с. 110-113). Згідно оглянутого в судовому засіданні матеріалу, який надійшов з Вільногірського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області по заяві [PERSON] за № 944 від 12.08.2014 року, треті особа по справі 12.08.2015 року звернулася у відділ внутрішніх справи з заявою про те, що її колишній чоловік не дає їй ключі від [ADDRESS] та перешкоджає у користуванні належним їй майном. У своєму поясненні [PERSON] підтвердив, що ключі колишній дружині не дає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] виселився з [ADDRESS] після того, як купив з дружиною квартиру та зробив ремонт, це їй відомо зі слів знайомих. У 2014-2015 роках бачила відповідача біля будинку в який він переїхав. Пояснила, що знає де живе мати відповідача, але там вона його не бачила, а саму [PERSON] бачила кілька разів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] з дитинства, він не проживає з позивачем приблизно півтора роки, живе в іншій квартирі з дружиною в м. Вільногірську. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає, у нього є власне житло з 2013 року, це їй відомо, оскільки її чоловік ставив у цій квартирі індивідуальне опалення, останній рік часто його бачить біля будинку № 73 по вул. Леніна. Бачила відповідача разом з його дружиною. Свідки також пояснювали, що знають про конфлікт позивача та [PERSON], щодо його конфлікту з відповідачем нічого пояснити не можуть. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] знає, він жив в квартирі з позивачем, не бачив його там з 2013 року, свідком скандалів між [PERSON] та позивачем він не був, знає, що [PERSON] та [PERSON] різали вхідні двері намагались потрапити в квартиру № 15. Це було один раз. Свідок [PERSON] пояснив, що бачив як [PERSON] виходить з будинку № 73 по вул. Леніна і останній раз це було 03.06.2015 року, той викидав сміття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачка не довела суду ту обставину, що вона відсутня в спірному будинку з поважних причин і не подала суду доказів поважності причин її відсутності у ньому. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Виходячи з положень вказаної норми підставами для визнання члена сімї власника житла таким, що втратив право користування є його відсутність без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Позивач, обґрунтовуючи свій позов посилався на те, що відповідач у квартирі не проживає більше року, має у власності інше житло, з позовом звернувся до суду 22.04.2015 року, відповідач не заперечує, що не проживає у належній позивачу та третій особі квартирі з січня 2014 року, тобто більше одного року на час звернення з позовом до суду. Доказів про наявність будь-яких домовленостей між [PERSON] та власниками житла [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Відповідач [PERSON] не подав суду докази того, що він не проживає більше року в квартирі з поважних причин або в звязку з тим, що [PERSON] чинить йому в цьому перешкоди. Доказів того, що в квартирі залишились належні йому речі суд не надав. Те, що співвласник житла [PERSON] не може вселитися в квартиру, оскільки позивач їй у цьому перешкоджає, що вбачається з наданого Вільногірським МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області матеріалу не впливає на вирішення питання про втрату права користування житлом відповідачем. Сам відповідач з позовом про вселення до суду не звертався, доказів того, що позивач перешкоджає йому у проживанні в квартирі суду не надав. Кількість зареєстрованих в квартирі осіб дійсно може вплинути на призначення субсидії. Наявність між співвласниками майна конфлікту не свідчить про те, що сам відповідач залишив спірну квартиру не з власної волі. Отже, обставини непроживання відповідача без поважних причин в спірній квартирі понад один рік, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому відповідач за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим житлом. Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року за № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюються протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. У Постанові ВСУ від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема\~\~від вирішення питання\~\~про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм\~\~житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні\~\~права користування та розпорядження своїм майном\~\~власник має права вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою. Судом неодноразово розяснювалось особам, які беруть участь у справі, положення ст.ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України, розглянуті усі заявлені клопотання. Інших доказів суду не надано. Виходячи з цього, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає за можливе позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved