Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

23 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона на правах власника вищевказаної квартири надала згоду на реєстрацію сина своєї подруги [PERSON] . Дана реєстрація необхідна була йому, для військового обліку та отримання паспорту. Хоча відповідач і став зареєстрованим у належному позивачу житлі, проте жодного дня там не проживав. Наразі, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послух та створює перешкоди у реалізації права власності. Де на даний час перебуває відповідач позивачу не відомо, тому вирішити питання в добровільному порядку не має можливості. 10 грудня 2019 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. Станом на 16 березня 2020 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Разом з цим, завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що за змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280, 284 ЦПК України, з метою забезпечення права відповідача на перегляд. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки «ЖЕД-1» та довідки про реєстрація місця проживання особи наданої сектором реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ШМР [PERSON] дійсно зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . /а.с.7,14/ Згідно акту складеного та посвідченого сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] та директором «ЖЕД-1» в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] з 20 лютого 2007 року і по час складання акту не проживав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У справі судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири. На правах власника [PERSON] надала згоду сину своєї подруги [PERSON] на реєстрацію в належному їй житлі. Поряд з цим, відповідач з часу реєстрації в квартирі [ADDRESS] жодного дня у вказаному житлі не проживав, в ньому відсутні його особисті речі, з власником житла жодним чином не був пов`язаний спільним побутом. Наразі місце знаходження відповідача позивачу не відоме, тому вирішити питання про заняття з реєстрації у [PERSON] не має можливості, а отже цивільні права та інтереси позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Outcome: approved