Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

23.05.2018 позивачка звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 06.08.2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила, що вони з відповідачем не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, відповідач відбуває покарання в місцях позбавлення волі, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Ухвалою судді від 18.06.2018 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Також даною ухвалою суду було визначено строк для подання відповідачу відзиву на позовну заяву (а.с.21,22). Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав, проте, у визначені строки відзиву на позовну заяву останнім подано не було. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, вказавши, що позов підтримує та просить його задовольнити повністю, а також не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.40). Відповідач в судове засідання не зявився, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.37). З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 11 розділу ІІІ ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи вищевикладені обставини, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши заяву позивача та інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Лаврентьєва) [PERSON] з 06.08.2011 перебувають у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 06.08.2011 серії 1-ТП № 079609 (а.с.8). Від даного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 05.12.2012 серії І-ТП № 180770 (а.с.9). Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть. Відповідач перебуває в місцях позбавлення волі, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Положеннями\~ст. 160 СК України\~передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін,\~а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115, 160 СК України,

Outcome: dismissed