Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

22.03.2019 позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 04.12.2004, від якого у них народилось двоє дітей. З початку 2012 року відповідач залишив сім`ю та проживає окремо. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення суду від 22.06.2012. З відповідача на підставі рішення суду від 18.10.2012 стягуються на її користь аліменти на дітей, розмір яких в подальшому був змінений рішенням суду від 17.09.2018. Відповідач аліменти не сплачує, за ним рахується заборгованість у розмірі 54000 грн.. Діти проживають із нею і перебуває на її повному утриманні. Відповідач не цікавиться їх життям, станом здоров`я, не приймає участі у їх вихованні, не спілкується з ними. Вважає, що відповідач фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 29.03.2019 було відкрито провадження у справі. 19.08.2019 представник третьої особи подав суду витяг з рішення виконавчого комітету та заяву про розгляд справи у його відсутності. 29.08.2019 підготовче провадження закрито, справу було призначено до судового розгляду на 20.12.2019. 20.12.2019 розгляд справи відкладався для повторного виклику відповідача на 02.04.2020. 02.04.2020 представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи у його та позивачки, вказав, що позов підтримує. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву не подав. Крім того, виклик відповідача на також здійснювався шляхом розміщення оголошення на веб сторінці суду. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи, про що судом винесено ухвалу в судовому засіданні. Представник третьої особи подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що підтримує рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 23.07.2019, згідно із яким позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей [PERSON] та [PERSON] є доцільним. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 02.04.2020, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 06.04.2020. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони є колишнім подружжям та перебували у шлюбі з 04.12.2004, від якого у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] ., що підтверджується копією свідоцтв про їх народження (а.с.6,7). На підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22.06.2012 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.11). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.10.2012 з відповідача в користь позивачки стягнуто аліменти на двох дітей у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 23.08.2012 до їх повноліття з індексацією (а.с.8). Як вбачається з рішення суду від 17.09.2018 розмір аліментів, що стягувались за вище зазначеним рішенням, було змінено та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину з індексацією, починаючи з 30.03.2018 до їх повноліття (а.с.9-10). Згідно із розрахунку заборгованості по аліментах (ВП №538247124) від 14.03.2019 встановлено, що заборгованість відповідача по аліментах станом на 31.08.2018 становить 67290,34 грн. (а.с.16-17). Копіями характеристик від 5 та 6 березня 2019 року стверджується, що діти сторін навчаються у Червоноградській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів №9, син [PERSON] є учнем 4-Г класу, а дочка [PERSON] є ученицею 2-Б класу. Вихованням та навчанням дітей займається мама, батько за період навчання жодного разу не приходив (а.с.14,15). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №4761 від 06.03.2019 діти зареєстровані разом із матір`ю - позивачкою у квартирі по [ADDRESS] . Позивачка отримувала тимчасову допомогу на 2 дітей у зв`язку із ухиленням батька від сплати аліментів, розмір якої у січні 2019 року становив 2027 грн. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №149 від 23.07.2019 позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Як стверджує позивачка у позовній заяві, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний і моральний розвиток, аліментів не сплачує, їхнім життям не цікавиться та не спілкується з ними з 2012 року. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовимрішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позивачка стверджує, що відповідач належним чином не піклувався про фізичний і духовний розвиток дочки та сина, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не надавав їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до їх внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення ним від виховання дитини, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні ним своїми обов`язками. Змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо. З урахуванням характеру поведінки відповідача, особи батька і матері, а також інших обставин справи, зокрема, що останній проживає окремо, не спілкується з дітьми, не цікавиться ними та не сплачує аліменти, суд дійшов висновку, що його слід позбавити батьківських прав відносно дітей, що відповідатиме їх інтересам. Виходячи з обставин, встановлених з матеріалів справи, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави стягнути сплачений судовий збір, від сплати якого була звільнена позивачка.

Outcome: approved