Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

22.04.2020 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони є опікуном неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та її чоловіком, вони їх повністю забезпечують та піклуються про них. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 22.11.2019 року про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фізичних осіб їх опікунами, піклувальниками її було зобов`язано звергнутися до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з метою призначення передбачених законодавством України виплат на дітей під опікою, проте там їй повідомили про необхідність звернутися з відповідною заявою про стягнення аліментів з біологічної матері. У зв`язку з чим позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.05.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2ст.247ЦПКУкраїни фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.. Судом встановлено, що [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 22.11.2019 року № 494 є опікуном неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №702, матір`ю неповнолітнього [PERSON] записана [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №; 703, матір`ю неповнолітньої [PERSON] записана [PERSON] . Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою та її чоловіком - [PERSON] , які їх утримують та піклуються про них. За змістом ст.ст.\~181,\~182 СК України, у випадку невиконання батьками свого обов`язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, де враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 3\~статті 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2\~статті 166 Сімейного кодексу України\~особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. На підставі цього, суд вважає, що відповідачка зобов`язана надавати дітям утримання, достатнє для задоволення їх розумних потреб, виходячи зі стану здоров`я дітей, їх матеріального становища, а також зі свого стану здоров`я та матеріального становища. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дитині виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дітей, а саме те, що вони є неповнолітніми, не мають доходу й матеріальне становище відповідачки, який є здоровою та працездатною особою, суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача, який є законним представником неповнолітніх, слід стягувати аліменти на утримання дітей, у розмірі зазначеному позивачем, а саме 1/3 частки від заробітку (доходів) [PERSON] , щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Аліменти на утримання дитини, згідно з ч.1\~ст.191 СК України, присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в цьому випадку з 17.03.2020 року. Відповідно дост.141\~ЦПК України з\~відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved