Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

22 листопада 2019 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає з лютого 2007 року. Ухвалою судді від 27.11.2019 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачам в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 03.12.2019, на виконання вимог ухвали судді від 27.11.2019 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 11.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.12.2019 на 11 годин 30 хвилин. 24.12.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 15.01.2020 до 10 год. 30 хв. У судовому засіданні від 24.12.2019 позивачі та представник позивача [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. У судове засідання від 15.01.2020 сторони та представник позивача [PERSON] не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, просили провести судове засідання без їх участі. Відповідач про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подала, у зв`язку з чим за письмовою згодою позивачів суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу 15.01.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення позивачів та представника позивача [PERSON] , допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачі є власниками в рівних частинах квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 лютого 2001 року Виконавчим комітетом Деснянської районної ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К., зареєстрованого в реєстрі за № 2-5303 та № 2-5304 (а.с. 12-14). У вказаній квартирі, крім позивачів, зареєстрована також [PERSON] , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 9579 від 04.11.2019, видана Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 16). Позивачі зазначили, що відповідач з лютого 2007 року у вказаній вище квартирі не проживає, але зареєтрована, що перешкоджає їм розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Актом від 08.10.2019, зі слів [PERSON] та [PERSON] , підтверджено те, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , проте не проживає за місцем своєї реєстрації з лютого 2007 року (а.с. 18). Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік підтверджується також показаннями допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, вимога позивачів про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved