Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

22 лютого 2019 року із Залізничного районного суду м. Львова за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 60320,71 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1762 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем 14.03.2012р. на підставі кредитного договору №GP- 3095626 видано кредит у сумі 44800,00 грн. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» 19.07.2016 р. припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Зазначена обставина підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Банк Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання була передана заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Відповідач, не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14.12.2018 р. складає 60320,71 грн., з яких: 7465,50 грн. - заборгованість за кредитом; 14174,51 грн. - заборгованість процентами; 1670,70 грн. - заборгованість за комісією; 37010,00 грн. - штрафні санкції. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно клопотання просить проводити розгляд справи без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі, підтримує заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відомостей про причину його неявки немає. Зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-285 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем 14.03.2012р. на підставі кредитного договору №GP- 3095626 видано кредит у сумі 44800,00 грн. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» 19.07.2016 р. припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Зазначена обставина підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом. На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання була передана заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Згідно з п.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних у кредитному договорі, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 14.12.2018 р. складає 60320,71 грн., з яких: 7465,50 грн. - заборгованість за кредитом; 14174,51 грн. - заборгованість процентами; 1670,70 грн. - заборгованість за комісією; 37010,00 грн. - штрафні санкції. На попередження позивача про погашення заборгованості відповідач не відреагував, позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем відповідно укладеного договору, надавши кошти відповідачеві у розмірі 44800 грн. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, визначених договором, у встановлений договором строк не сплатив відсотків та передбачених договором платежів в повному обсязі. В результаті цього утворилась заборгованість. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 7465,50 грн.; заборгованість процентами у сумі 14174,51 грн.; заборгованість за комісією у сумі 1670,70 грн. ґрунтується на вимогах закону, а отже за відсутності будь - яких заперечень зі сторони відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення 37010,00 грн. штрафних санкцій, то такі не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки ( пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з. п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Оскільки дії боржника, а саме - невиконання обов`язків щодо надання інформації про фінансовий стан та невиконання обов`язків щодо страхування життя, штраф за які хоча й передбачений умовами договору, проте не потягли для позивача жодних збитків, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині позов підлягає задоволенню. Таким чином, заборгованості за кредитом в сумі 7465,50 грн.; заборгованість процентами у сумі 14174,51 грн.; заборгованість за комісією у сумі 1670,70 грн. підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 680,91 грн сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 23310,71 / 60320,71 х 1762,00 = 680,91 грн.

Outcome: partial