Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

23.03.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які уточнював та доповнював та просить встановити факт його постійного проживання однією сімєю з [PERSON] з 2007 року до дня відкриття спадщини, тобто до 10.09.2016 року за адресою: [ADDRESS], та визнати за ним, як спадкоємцем за законом четвертої черги, право власності на 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру [ADDRESS], мотивуючи тим, що вищевказане майно належить його бабусі [PERSON]. Позивач з 2004 року, будучи студентом, постійно проживав з бабусею [PERSON] однією родиною, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом. 10.09.2016 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру [ADDRESS].Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги після смерті [PERSON] немає, позивач [PERSON] проживав однією сімєю з [PERSON], у звязку з чим він відноситься до кола спадкоємців четвертої черги. Позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю документів, які б свідчили про прийняття спадщини та підтвердження факту родинних стосунків. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджено договором купівлі-продажу від 13.07.1992 року, посвідченим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №2/3233 та зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №66/101 від 30.07.1992 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 467188 від 12.09.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 10.09.2016 року. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47123743 від 17.03.2017 року, наданою приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги відповідно до ст. 1261 - 1263 ЦК України після смерті [PERSON], немає. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Досліджуючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] судом було встановлено, що [PERSON] був онуком [PERSON], він з 2006 року мешкав разом із [PERSON] однією сімєю в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], вони вели спільне господарство, після смерті [PERSON] [PERSON] сплачував комунальні послуги, витрати на її поховання, тобто були повязані взаємними правами та обовязками, та відносини які склались між ними є сімейними, як між бабусею та онуком, отже [PERSON] має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті [PERSON], померлої 10.09.2016 року, відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає, що підтверджено інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №47551607 від 26.04.2017 року, наданою приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №47588238 від 29.04.2017 року, наданою Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, згідно яких встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою комунального підприємства «Житсервіс-2» від 04.12.2007 року та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, які дійсно підтвердили факт спільного проживання однією сімєю, тобто [PERSON] вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] від 17.03.2017 року за №118/01-16 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю документів, які б свідчили про прийняття спадщини та підтвердження факту родинних стосунків. Проаналізувавши докази, що є в матеріалах справи, показання свідків, суд дійшов до висновку, що стосунки, які склались між [PERSON] та [PERSON] були сімейними, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, отже [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON], померлої 10.09.2016 року, тому підлягає задоволенню позов [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] з 2007 року по день відкриття спадщини, тобто до 10.09.2016 року за адресою: [ADDRESS] та визнання за [PERSON] право власності на 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved