Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

21 червня 2019 року, позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів, що присуджені з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2017 року по справі № 333/5189/17, визначивши їх розмір у ј частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , [INFO] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 23.06.2012 року по 03.07.2017 рік позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/5189/14 від 12.10.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.09.2017 року. 19.06.2019 року за вищезазначеним рішенням видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання, розпочато примусове стягнення. Малолітня дитина - [PERSON] , знаходиться на утриманні матері. Позивач вважає, що спосіб стягнення аліментів на утримання дитини визначений вищезазначеним рішенням, на теперішній час не забезпечує найкращих інтересів дитини. У зв`язку з чим, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] , визначивши їх у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 19). У судове засідання позивач не з`явилась, але до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 07.10.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 23.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб про що Комунарським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюб, актовий запис № 367. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: матір - [PERSON] та батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1153, що додане до матеріалів справи (а.с. 9). 12.10.2017 року Комунарським районним судом м Запоріжжя ухвало рішення № 333/5189/17, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в 1000 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 24.10.2017 року. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, син сторін ще не досяг повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховного Суду України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України зазначені обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, але в будь-якому випадку, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, судом встановлено, що на дитина проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , перебуває на її утримані. Визначений спосіб стягнення аліментів рішенням від 12.10.2017 року, на теперішній час не забезпечує найкращих інтересів дитини. Відповідачем [PERSON] належних та допустимих доказів відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України щодо спростування зазначених обставин, суду не надано. Оскільки позивачем надані докази зміни його матеріального стану, стану здоров`я та крім того, докази знаходження на його утриманні непрацездатної матері після постановлення судового рішення про стягнення аліментів, суд приходить до висновку про наявність підстав передбачених ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначені в порядку ст.. 192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, позовні вимоги про зменшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved