Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

22.06.2015 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.11.2002 по 22.12.2008, від якого вони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з нею у м. Чернігові, вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вказує, що донька часто хворіє застудними захворюваннями, а тому їй необхідне періодичне перебування на морі, а також виїзд за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Таким чином, вона має намір влітку 2015 року разом з донькою виїхати за кордон на відпочинок та лікування. Зазначає, що з відповідачем вони тривалий час не підтримують стосунки, вона не знає де він мешкає на даний час, а тому вона не може зробити нотаріально посвідчений дозвіл на вивезення дитини за кордон для оздоровлення. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила суд надати дозвіл на вивіз доньки до Російської Федерації без згоди її батька. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову у повному обсязі (а.с.19). Представники третіх осіб у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, вважають за доцільне надати дозвіл позивачу на вивіз дитини за кордон без згоди батька, оскільки це відповідає інтересам дитини. Вислухавши позивача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 23.12.2008 (а.с.6). Як вбачається з довідки голови вуличного комітету № 2 Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 12.06.2015, позивач з дочкою проживають в будинку [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 3 ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Виїзд за кордон дитини [PERSON], [INFO], в супроводі її матері [PERSON] з метою оздоровлення та відпочинку відповідає інтересам дитини, тому вимога про надання такого дозволу підлягає задоволенню.

Outcome: approved