Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

22 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 192219 грн. 31 коп. У судове засідання представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором за період з 18 квітня 2009 року по 11 листопада 2014 року в сумі 8210,66 доларів США, що еквівалентно 129482 грн. 10 коп. та 250 грн. штрафу (а/с 47-48). Представник позивача у судове засідання не зявився, раніше представником було подано заяву про розгляд справи без його участі (а/с 58-59). Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що виконання зобовязання за кредитним договором повинно відбутися не пізніше 06.02.2009 року. Жодних вимог банк про сплату боргу до поручителя не предявляв. Повідомлення про необхідність сплати боргу було отримано лише в кінці грудня 2014 року, а тому, з врахуванням вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука вважається такою, що припинена. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалися за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 80842-KRED, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 5000 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним з кінцевим терміном повернення до 06 лютого 2009 року (а/с 10-11). 07 серпня 2007 року між сторонами в забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки, за яким [PERSON] взяв на себе зобовязання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з [PERSON] за кредитним договором (а/с 13). Відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконував у звязку з чим за період з 18 квітня 2009 року по 11 листопада 2014 року утворилася заборгованість в сумі 8210,66 доларів США, що еквівалентно 129482 грн. 10 коп., з якої 7819,68 доларів США - відсотки, 390,98 доларів США штраф (відсоткова складова), а також 250 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, поручитель несе солідарний обовязок перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається із договору поруки, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] своїх обовязків за кредитним договором від 07.08.2007 року № 80842, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 5000 доларів США, а боржник зобовязаний повернути кредит в строк до 06.02.2009 року та сплачувати за його користування 24 % річних, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 48 % річних, а також сплачувати винагороди, штрафи та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності, порядку та строки зазначені у кредитному договорі. Крім того, п. 12 вказаного договору передбачено, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором встановлюється протягом 5 років (а/с 13). Фактично виконання зобовязання повинно було відбутися не пізніше 06.02.2009 року, проте навіть з урахуванням строку, передбаченого п. 12 договору поруки, позивач пропустив шестимісячний строк для предявлення вимоги, оскільки вимогу предявив лише 17 грудня 2014 року (а/с 7). Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Матеріалами справи підтверджується, що 17.12.2014 року банком направлено на адресу боржника та поручителя вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, яке, як стверджує [PERSON], ним було отримано. Таким чином, банк, як убачається з матеріалів справи, звернувся з позовом до боржників, в тому числі і до поручителя лише 22 січня 2015 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Таким чином порука є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2014 року та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду від 02.10.2014 року. Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial