Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

23.06.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним Іпотечний договір від 24 вересня 2007 року, який укладений між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником всіх прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2511 з моменту його укладення 24.09.2007. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 вересня 2017 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником всіх прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», (далі Банк, Іпотекодержатель) та позивачем, [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) був укладений іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] з реєстровим №2511. Згідно положень пункту 1.1 Договору іпотеки, даний договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №24/150-07К від 24 вересня 2007 року, а також будь-яких додаткових угод до нього (далі-Кредитний договір), укладеного між Банком (Іпотекодержателем) та позивачем [PERSON], за умовами якого останній зобовязаний Іпотекодержателю до 23 вересня 2037 року повернути кредит у розмірі 34 985,00 доларів США, а також проценти за користування ними в розмірі 12,45% річних, комісії, неустойки та інші штрафні санкції, а також інші платежі, передбачені Кредитним договором та/або даним Договором, в тому числі витрати понесені Іпотекодержателем у випадку звернення стягнення на Предмет іпотеки. Вказувала на те, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, майнові права на квартиру не могли бути предметом іпотеки, а відтак зміст договору суперечив вимогам законодавства, чинного на день укладення договору. З урахуванням зазначеного, позивач просила на підставі ст. ст. 203, 205 ЦК України визнати недійсним Іпотечний договір від 24 вересня 2007 року. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у її відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], згідно довіреності, позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], згідно довіреності, в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вважаючи такий безпідставним та просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак представила суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що 24 вересня 2017 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником всіх прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», (далі Банк, Іпотекодержатель) та позивачем, [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) був укладений іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] з реєстровим №2511. Згідно положень пункту 1.1 Договору іпотеки, даний договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №24/150-07К від 24 вересня 2007 року, а також будь-яких додаткових угод до нього (далі-Кредитний договір), укладеного між Банком (Іпотекодержателем) та позивачем [PERSON], за умовами якого останній зобовязаний Іпотекодержателю до 23 вересня 2037 року повернути кредит у розмірі 34 985,00 доларів США, а також проценти за користування ними в розмірі 12,45% річних, комісії, неустойки та інші штрафні санкції, а також інші платежі, передбачені Кредитним договором та/або даним Договором, в тому числі витрати понесені Іпотекодержателем у випадку звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, за умовами цього Договору Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру №110, загальною площею 40,41 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. П.Панча, №18-б. У відповідності до положень ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 5 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV «Про іпотеку», у редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваного позивачем іпотечного договору 24.09.2007, визначений вичерпний перелік обєктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому. Частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. При цьому таке поняття як «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав в Законі України «Про іпотеку» відсутні. Майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку». Тобто, майнові права були віднесені до предмету іпотеки, вже після укладення оскаржуваного рішення. Таким чином під час укладення договору іпотеки 24.09.2007 були порушені положення ст. 5 Закону України від 05.06.2003 «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Оскільки майнові права на відповідну квартиру в незавершеному будівництвом жилому будинку відповідно до положень Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом іпотеки, вказані майнові права були неправомірно передані в іпотеку, і за даних обставин оспорюваний позивачем договір іпотеки від 24.09.2007 є недійсним в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України, як такий, що укладений з порушенням вимог статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 640,00 грн. судового збору.

Outcome: approved