Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

22.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.04.2007 року [PERSON] отримав кредит у сумі 1 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив у зв`язку з чим, станом на 30.04.2018 р., утворилась заборгованість у сумі 34 847 грн. 29 коп., яку просить стягнути з відповідача на свою користь та стягнути понесені судові витрати. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але при зверненні до суду із позовом, зазначив про можливість розгляду справи без його присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позов не визнає, просить застосувати строки позовної давності. Також просить розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. 13.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний догорів шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір (а.с.8,9-14). Відповідно до зазначеного договору, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач належним чином умови договору не виконує, внаслідок чого, станом на 30.04.2018р., утворилась заборгованість у розмірі 34 841грн. 29 коп. (а.с.5-7), яка складається з: заборгованості за кредитом - 5 533грн. 39 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 27 172 грн. 60 коп.; штрафу - 500 грн. (фіксована частина); штрафу - 1 635 грн. 30 коп. (процентна складова). Згідно позовної заяви, (а.с.1) позивач звернувся із позовом до суду 22.06.2018 року. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, такого правового висновку дійшов ВС України у справі 6-14цс14 від 18.06.2014 року. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом встановлено, що відповідач за період з 25.11.2009 року по 30.11.2018 року жодного платежу на виконання умов кредитного договору не здійснював. Позивачем була надана виписка по рахунку [PERSON] за період з 12.12.2006 року по 30.11.2018 року, з якої вбачається, що з кредитних карток відкритих на ім`я [PERSON] Банком автоматично списуються кошти на погашення простроченої заборгованості за наданим кредитом. З копії розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем був здійснений 26.01.2009 року. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, визначений ст.257 ЦК України, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору закінчився. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Перебіг позовної давності, відповідно до ст.264 ЦК України, переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв. Відповідно до ч.4 ст.267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідач, не здійснював погашення заборгованості 09.10.2015 року у сумі 19 грн. 11 коп., а автоматичне списання суми з картки не є волевиявленням самої особи, суд приходить до висновку про сплив позовної давності звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки останній звернувся до суду 22.06.2018 року, тобто після спливу позовної давності. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У зв`язку з цим згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, оскільки у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладено,

Outcome: dismissed