Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

22.03.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі ордеру на право проживання вона з 1976 року є наймачем житлового приміщення - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею в квартирі зареєстровані її донька [PERSON] та син [PERSON] Відповідач тривалий час не проживає за вказаною адресою, комунальні послуги не оплачує, участі в утриманні житлового приміщення не приймає і на сьогоднішній день він проживає на території Російської Федерації. При цьому їй важко підтримувати приміщення у належному стані, сплачувати комунальні послуги. Вона позбавлена можливості скористатися гарантованим державою правом на отримання житлової субсидії, оскільки дана процедура передбачає отримання документів правового характеру від усіх зареєстрованих в приміщені осіб. У зв'язку з чим, просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач надала заяву, в якій просила справу розглянути за його відсутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Представник Дзержинського міського сектору Головного управління державної міграційної служби в Донецькій області до суду не з`явився, належним чином був повідомлений. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач на підставі ордеру на право проживання є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею в квартирі як члени сім'ї зареєстровані [PERSON] та відповідач [PERSON] З 2000 року відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актом вуличного комітету № 15 від 18.03.2016 року (а.с.7) Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житлом в будинку [ADDRESS], оскільки за вказаною адресою він відсутній без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача щодо зобов'язання Дзержинського міського сектору головного управління державної міграційної служби в Донецькій області зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: Донецька область, [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial