Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

22 лютого 2021 року до суду від АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Гребенюка Олександра Сергійовича надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка надіслана поштою 15 лютого 2021 року, про що міститься відмітка на конверті (а.п 72), в якому представник банку просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 12 червня 2015 року у розмірі 126\~397,95 грн., станом на 18 січня 2021 року, яка складається з наступного: 59\~436,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 51\~867,87 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 13\~139,11 грн. заборгованість за пенею, 1\~954,70 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, а також просить стягнути судові витрати у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 12.06.2015 року [PERSON] (далі - Відповідач), отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 60\~029,05 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 18 січня 2021 року, має заборгованість у сумі 244\~859 грн. 63 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 59\~436,26 грн., 51\~867,87 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 131\~600,79 грн. заборгованість за пенею; 1\~954,70 грн. штрафі відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 126\~397,95 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 59\~436,26 грн., 51\~867,87 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 13\~139,11 грн. заборгованість за пенею; 1\~954,70 грн. штрафі відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Ухвалою судді\~Токмацького районного\~суду Запорізької\~області від\~17\~березня 2021\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~цивільній справі.\~Розгляд справи\~проводити в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін.\~Роз`яснено відповідачу\~право на\~подання відзиву\~на позовну\~заяву,\~також роз`яснено\~сторонам право\~на подання\~відповіді на\~відзив та\~заперечення. В задоволенні клопотання представника позивача про огляд веб-сайту, відмовлено (а.п. 80-83). 29 квітня 2021 року від представника відповідача адвоката Курдюкової О.С. надійшла заява, в якій зазначалося, що позовну заяву з додатками отримали лише 23 квітня 2021 року, а для підготовки відзиву з доказами направлення і вручення учасникам справи потрібен час, з метою забезпечення принципів змагальності сторін, просила розгляд справи перенести на інший день (а.п. 93). Відповідно до ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року відповідачу [PERSON] та його представнику адвокату Курдюковій О.С. продовжено строк для надання відзиву на позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, відкладено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 26 травня 2021 року (а.п. 94-95). 07 травня 2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задовольнити частково в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 59\~436,27 грн. та штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 1\~954,70 грн., в іншій частині позову відмовити за безпідставністю. Питання щодо судових витрат вирішити відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог (а.п. 96-99). 04 червня 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник банку просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.п. 107-117). 06 липня 2021 року до суду від представника відповідача адвоката Курдюкової О.С. надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій просила відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості з підстав пропущення строку позовної давності. Посилається на розрахунок заборгованості, відповідно до якого відповідач до 25 липня 2015 року не сплатив щомісячний платіж у розмірі 7\~606,37 грн., тому строком повернення кредиту є 26 серпня 2015 року (32 день з моменту виникнення порушення), тому загальний строк позовної давності за кредитним договором сплив 26 серпня 2018 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов генеральної угоди змінився строк виконання основного зобов`язання (п.2.2 цієї угоди), тому банк мав право з 26 липня 2015 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права, однак позовну заяву банк подав до суду лише 22 лютого 2021 року. Представник відповідача в обґрунтування своєї позиції посилається на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-149876св19) (а.п. 137-138, 148-149). 28 серпня 2021 року до суду від представника позивача надійшли заперечення, в яких представник банку посилається зокрема на п.2.1 Генеральної угоди, в якій зазначено «Банк предоставляет Заемщику срочный кредит в сумме 60\~029,05 на срок 36 месяцев с 12.06.2015 по 30.06.2018 гг…». Банком даний строк повернення кредиту не змінений в розумінні ЦКУ. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 30 червня 2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача15 лютого 2021 року до спливу строку позовної давності. Вважає, що позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду (а.п. 167-169). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи, який призначено на 08 листопада 2021 року о 13-00 годині без участі представника позивача, на позові наполягає, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Від представника відповідача надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за відсутності відповідача та його представника, проти позову заперечують в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а правонаступником останнього в свою чергу є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] згідно з умовами якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, отримавши платіжну картку (номер картки [NUMBER] ) (а.п. 13). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 12 червня 2015 року, а саме пункту 2.1. банк надав [PERSON] , строковий кредит в сумі 60\~029,05 грн. на строк 36 місяців, з 12 червня 2015 року по 30 червня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 60\~029,05 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 червня 2018 року. При укладенні Генеральної угоди сторони домовились, що при порушенні відповідачем строків погашення заборгованості, зазначених у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту виникає з 32-го дня порушення вважається простроченою, а відповідач сплачує банку штраф у розмірі 7\~606,37 гривень, що визначено у п.2.2 Генеральної угоди. Відповідач погодився на те, що Генеральна угода з наданими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у Генеральній угоді. Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди сторони погодились, що у разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню, розмір якої визначений Умовами та правилами, за кожен день прострочення. Згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 гривень, включаючи зобов`язання обумовлені пп 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, відповідач сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Згідно з п. 2.1.1.12.6.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом, в розмірі зазначеному у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Тарифах, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 100 % від розміру належно сплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування. Сплата штрафу здійснюється позичальником за кожний місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом. Згідно з п. 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі відсутності грошових коштів на картковий рахунок позичальника, що призвело до невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання зі слати комісії за обслуговування у відповідності з Пам`яткою клієнта/Довідкою про умови кредитування, Тарифами, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 100 % від розміру неналежно сплаченої комісії. Сплата штрафу здійснюється позичальником за кожний місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов`язання зі сплати винагороди за кредитом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач, у свою чергу, порушивши зазначені норми закону та умови договору, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, про що він вказав у заявах по суті справи. Згідно з розрахунку заборгованості (а.п. 5-7) та виписки по картковому рахунку (а.п. 8-10) слідує, що відповідач здійснював платежі за кредитним договором наступним чином: 25.07.2015 року відповідачем сплачено, шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 700,00 грн.; 04.08.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 300,00 грн.; 10.08.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 103,02 грн.; 11.09.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 51,51 грн.; 14.09.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 3,00 грн.; 21.09.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 5,00 грн.; 08.10.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 5,00 грн.; 13.10.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 25,76 грн.; 14.10.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 12,88 грн.; 15.10.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 6,44 грн.; 28.10.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 5,00 грн.; 16.11.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 6,00 грн.; 30.12.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 5,00 грн.; 20.01.2016 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 1000,00 грн.; 06.07.2016 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 10,82 грн.; 26.09.2016 року відбулася службова операція по договору реструктуризації #ZKF# поповнення картки в сумі 400,00 грн. Після чого йдуть інші банківські операції по списанню відсотків за користування кредитом та штрафів. Представник банку в заявах по суті справи зазначає, що відповідач активно використовував кредитний рахунок, а саме здійснював поповнення кредитного рахунку 20.01.2016 року на суму 1000,00 грн, 06.07.2016 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 10,82 грн. Проте з такими доводами представника банку, а саме щодо активного використання відповідачем кредитного рахунку суд не може погодитися, оскільки згідно з розрахунку заборгованості (а.п. 5-7) та виписки по картковому рахунку (а.п. 8-10) слідує, що відповідач порушував умови договору, і жодного разу не здійснював платежі в розмірі зазначеному в генеральній угоді, а також порушував строки виконання зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Пунктом п.2.1 Генеральної угоди визначений строк повернення кредиту 30.06.2018 року. При цьому, на підставі ч.1 ст.212 ЦК України, у п.2.2 цієї угоди сторони домовились про зміну строку виконання зобов`язання при порушенні відповідачем строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день, а саме про те, що у цьому випадку строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Враховуючи вимоги п.2.1 Генеральної угоди щодо сплати відповідачем щомісячного платежу до «25» числа кожного місяця, не сплату ним першого щомісячного платежу у сумі 2177,85 гривень до 25.07.2015, погодженим сторонами строком повернення кредиту є 26.08.2015 - 32-ий день порушення. Згідно з розрахунку заборгованості (а.п. 5-7) та виписки по картковому рахунку (а.п. 8-10) слідує, що відповідач порушував умови договору і жодного разу не здійснював платежі в розмірі зазначеному в генеральній угоді, а також порушував строки виконання зобов`язання. Так, 25.07.2015 року відповідачем сплачено, шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 700,00 грн., хоча відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди відповідач зобов`язувався до «25» числа кожного місяця надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат, що свідчить про порушення відповідачем умов договору. Останній платіж відповідачем здійснено 20.01.2016 року шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 1000,00 грн., 06.07.2016 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 10,82 грн.; після чого відповідач жодного разу не сплатив щомісячний платіж за договором. Банківська операція, яка була здійснена 26.09.2016 року - службова операція по договору реструктуризації #ZKF# поповнення картки в сумі 400,00 грн., суд не бере до уваги, оскільки це операція, яка здійснена самим банком і вона не залежала від волевиявлення відповідача. АТ КБ «ПриватБанк» як на підставу позовних вимог, посилається на невиконання відповідачем умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12 червня 2015 року, укладеної між позивачем та відповідачем. В позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань відповідач станом на 18 січня 2021 року, має заборгованість у сумі 244\~859 грн. 63 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 59\~436,26 грн., 51\~867,87 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 131\~600,79 грн. заборгованість за пенею; 1\~954,70 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. 12 червня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № б/н від 07.08.2013 року (Договір № 1), № SAMDNS0000017276735 від 19 листопада 2007 року (Договір № 2) разом в подальшому договори, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Пунктом 1.1 Генеральної угоди сторони погодили по Договору 1 наступне. Пунктом 1.1.1 визначено, зменшити розмір заборгованості, утвореної в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 0,0 грн., комісію на 0,00 грн., пеню на 3\~313,20 грн., штраф на 2\~630,60 грн. Пунктом 1.1.2 визначено, що заборгованість по договору з дати підписання Генеральної угоди складає 22\~316,53 грн. Пунктом 1.1.3 визначено дата кінцевого погашення заборгованості по договору 30.06.2018 року. Пунктом 1.2 Генеральної угоди сторони погодили по Договору 2 наступне. Пунктом 1.2.1 визначено зменшити розмір заборгованості, утвореної в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме відсотки на 1\~577,01 грн., комісію на 85,56 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 0,0 грн. Пунктом 1.2.2 визначено, що заборгованість по договору 2 з дати підписання Генеральної угоди складає 41\~612,52 грн. Пунктом 1.2.3 визначено дата кінцевого погашення заборгованості по договору 30.06.2018 року. Пунктом 1.3 визначено з метою забезпечення виконання зобов`язань по Договору позичальник зобов`язується в день підписання генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому у Банку рахунку в розмірі 3\~900,00 грн. Пунктом 1.5 визначено, що позичальник доручає банку виковувати списання грошових коштів з рахунків позичальника, в межах суми, яка підлягає уплати банку по договорам, при настанні строку уплати. Позичальник доручає банку виконувати списання грошових коштів в грошовій одиниці України/ іноземній валюті з будь-якого рахунку позичальника в розмірі еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку позичальника, відкритого Банком, оформляється меморіальним ордером (договірне списання). Пунктом 2.1 Генеральної угоди визначено, що Банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 60\~029,05 грн. на строк 36 місяців з 12.06.2015 року по 30.06.2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на продовольчі цілі у сумі 60\~029,05 грн., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, уплати відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредит, відсотків, а також інших розходів відповідно з Умовами і правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.06.2018 року. Так, сторони погодили, що починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат. Пунктом 2.2 Генеральної угоди визначено, що відповідно до ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в Генеральній угоді, Умовах, більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 7\~606,37 грн. Пунктом 2.3 Генеральної угоди визначено, що для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну карту згідно п. 2.1. Генеральної угоди. Згідно довідки [PERSON] було надано кредитну картку: номер картки [NUMBER] дата відкриття 12 червня 2015 року терміном дії 06/16 (а.п. 12). Однак, зазначена довідка в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України не є належним та допустимим доказом того, що [PERSON] отримував кредитну картку, оскільки зазначена довідка не містить підпису посадових осіб Банку. В цій довідці зазначено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: номер картки [NUMBER] дата відкриття 12 червня 2015 року терміном дії 06/16. Проте, вказана довідка не містить відомостей підтверджень, що вказана кредитна картка була надано саме по кредитному договору № б/н від 07.08.2013 року, № SAMDNS0000017276735 від 19 листопада 2007 року, які зазначені у Генеральній Угоді. Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) (а.п. 11) не є належним та допустимим доказом того, що [PERSON] отримував кредитну картку, оскільки зазначена довідка не містить підпису посадових осіб Банку. Крім цього, вказана довідка не містить відомостей щодо зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки по кредитному договору № б/н від 07.08.2013 року, № SAMDNS0000017276735 від 19 листопада 2007 року, які зазначені у Генеральній Угоді. Доказів того, що відповідач на момент підписання генеральної угоди мав залишок на будь-якому відкритому у Банку рахунку в розмірі 3\~900,00 грн., в матеріалах справи немає. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , відповідач здійснював платежі за кредитним договором наступним чином: 25.07.2015 року відповідачем сплачено, шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 700,00 грн.; 04.08.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 300,00 грн.; 10.08.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 103,02 грн.; 11.09.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 51,51 грн.; 14.09.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 3,00 грн.; 21.09.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 5,00 грн.; 08.10.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 5,00 грн.; 13.10.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 25,76 грн.; 14.10.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 12,88 грн.; 15.10.2015 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 6,44 грн.; 28.10.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 5,00 грн.; 16.11.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 6,00 грн.; 30.12.2015 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 5,00 грн.; 20.01.2016 року відповідачем сплачено шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 1000,00 грн.; 06.07.2016 року відбулося автоматичне списання заборгованості на суму 10,82 грн.; 26.09.2016 року відбулася службова операція по договору реструктуризації #ZKF# поповнення картки в сумі 400,00 грн. Після чого йдуть інші банківські операції по списанню відсотків за користування кредитом та штрафів (а.п. 8-10). Згідно з розрахунку заборгованості (а.п. 5-7) та виписки по картковому рахунку (а.п. 8-10) слідує, що відповідач порушував умови договору і жодного разу не здійснював платежі в розмірі зазначеному в генеральній угоді. 25.07.2015 року відповідачем сплачено, шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 700,00 грн., хоча відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди відповідач зобов`язувався до «25» числа кожного місяця надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат, що свідчить про порушення відповідачем умов договору. Враховуючи вимоги п.2.1 Генеральної угоди щодо сплати відповідачем щомісячного платежу до «25» числа кожного місяця, не сплату ним першого щомісячного платежу у сумі 2177,85 гривень до 25.07.2015, погодженим сторонами строком повернення кредиту є 26.08.2015 - 32-ий день порушення. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В даному випадку відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, що є порушенням зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Сторони погодили, що починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат. 25.07.2015 року відповідачем сплачено, шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі в сумі 700,00 грн., хоча відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди відповідач зобов`язувався до «25» числа кожного місяця надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат, що свідчить про порушення відповідачем умов договору. 25.07.2015 року позивачу було відомо, що відповідач порушив умови договору, неналежно виконав взяті на себе зобов`язання, сплатив платіж менший ніж визначений сторонами. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання. Представник відповідача заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як встановлено вище, сторони домовились, що починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат. Відповідач порушив умови договору, не надав банку в строк до 25 числа грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2\~177,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Сторони домовились, що відповідно до ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в Генеральній угоді, Умовах, більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до умов Генеральної угоди сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості. Таким чином, умовами Генеральної угоди погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Згідно з розрахунку заборгованості (а.п. 5-7) та виписки по картковому рахунку (а.п. 8-10) слідує, що відповідач порушував умови договору і жодного разу не здійснював платежі в розмірі зазначеному в генеральній угоді, а також порушував строки виконання зобов`язань. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України подав до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.п.137-138, 148-150). У зв`язку з неналежним виконанням умов генеральної угоди змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 2.2 цієї угоди), тому банк мав право з 26 серпня 2015 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву надіслав поштовим зв`язком 15 лютого 2021 року (про що міститься відповідна відмітка на конверті), яка надійшла до суду 22 лютого 2021 року. Суд відхиляє доводи представника позивача щодо строку виконання зобов`язань за договором, який спливає 30.06.2018 року. На титульному аркуші справи зазначено, що представник банку і раніше звертався з аналогічною позовною заявою до суду до відповідача [PERSON] (справа № 328/2881/19), проте відповідно до ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 30 грудня 2020 року позовна заява залишена без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Виходячи з наведеного, у разі порушення відповідачем своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання і така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін. У разі порушення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаний висновок викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987св19). Позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача у суді, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови та правила надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку від 29 листопада 2007 року, Генеральну угоду від 12 червня 2015 року. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в генеральній угоді від 12 червня 2015 року, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг (а.п. 15-58), які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання генеральної угоди від 12 червня 2015 року. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) викладена правова позиція про те, що у разі якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах 3 та 4 статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem (слова договору повинні застосовуватися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї із сторін» (under the dominant sinfluence of the party). Генеральна угода від 12 червня 2015 року встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. За умовами генеральної угоди відповідач мав повертати кредит і сплачувати проценти до 25 числа кожного місяця, шляхом надання банку грошових коштів (щомісячний платіж в сумі 2\~177,85 грн.) для погашення заборгованості по кредиту, в період з 12.06.2015 року по 30.06.2018 року. Днем початку відліку строку для звернення до суду з позовом про стягнення означеної заборгованості у цій справі не є ні останній день, визначений сторонами Генеральної угоди, ні наступний за ним день. Позивач дізнавався чи мав дізнатися про порушення його права на отримання кожного періодичного платежу наступного дня після настання визначеного у договорі терміну внесення цього платежу. Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Враховуючи заявлене представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, до 25 числа кожного місяця (щомісячний платіж в сумі 2\~177,85 грн.) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц (провадження N 14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц (провадження N 14-680цс19). Тобто, після закінчення строку виконання основного зобов`язання припинилося право кредитора нараховувати будь-які платежі. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, а саме статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив. Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію, пеню та штрафи припинилося зі спливом строку кредитування, після спливу якого позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування. Щодо стягнення пені та штрафів Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення представника позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду (п. 80, 81 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки на час звернення позивача до суду з цим позовом збіг строк позовної давності за його вимогами, а відповідач заявив вимогу про застосування позовної давності. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed