Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

23.12.2014 ПАТ КБ «Приватбанк» подало Уманському міськрайонному суду Черкаської області позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.01.2008, що розрахована станом на 30.11.2014, за вирахуванням суми заборгованості в 19\~899,20\~грн., яка була стягнута за заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2012, в загальній сумі 8\~723,94\~грн. Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] 23.01.2008 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00\~% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, внаслідок чого і утворилась вказана вище сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач зазначив, що заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2012 була задоволена вимога банку про стягнення боргу в сумі 19\~899,20\~грн., яка вже не підлягає стягненню з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за відсутності представника ПАТ\~КБ\~«ПриватБанк». Відповідач [PERSON], який викликаний в суд через оголошення в пресі газета «Черкаський край», 13.05.2015, № 37-38, і вважається повідомленим належним чином про місце, день і час судового розгляду відповідно до ч.\~9 ст.\~74 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову суду не подав. У зв'язку з вказаними обставинами суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній доказів ухвалити заочне рішення у справі, відповідно до положень статей\~224, 225 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, подані позивачем, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку із наведеною нормою Закону і на підставі заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2012 у праві № 2/2318/399/2012 суд вважає встановленими і такими, що не потребують доказування такі обставини. Відповідач [PERSON] 23.01.2008 уклав з ПАТ\~КБ\~«ПриватБанк» договір про отримання кредиту в розмірі 7\~000\~грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості за отриманим кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір складається із заяви позичальника [PERSON], Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною картою. Станом на 31.10.2011 у позичальника була заборгованість по кредиту, яка була стягнута з нього за вказаним заочним рішенням суду в загальній сумі 19\~899,20\~грн., з яких: 6\~301,32\~грн. заборгованість по кредиту, 10\~799,11\~грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1\~375,00\~грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 1\~423,77\~грн. штраф відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг. Позивач на час розгляду справи по суті не повідомив суду про те, чи виконане або не виконане заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2012, та не надав документів, які б підтверджували таке виконання або невиконання рішення суду відповідачем [PERSON] У позовній заяві зазначено, що станом на 30.11.2014 відповідач має заборгованість по кредиту в сумі 8\~723,94\~грн. Ця сума розрахована як різниця між загальною сумою заборгованості, розрахованою з дати надання кредитної послуги 06.02.2008, в розмірі 27\~731,52\~грн. (6\~301,32\~грн. заборгованості за кредитом + 18\~014,13\~грн. процентам за користування кредитом +3\~416,07\~грн. комісії за користування кредитом) та сумою в 19\~899,20\~грн., стягнутою заочним рішенням суду від 22.05.2012, що становить 7\~832,32\~грн., з додаванням суми 891,62\~грн. штрафу відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг. Позовна заява не містить відомостей про те, за який період (із зазначенням дати його початку і дати закінчення), з якої суми позивач здійснив розрахунок суми заборгованості 7\~832,32\~грн., яку просить стягнути з відповідача, та які складові цієї загальної суми. Доданий позивачем до позовної заяви Розрахунок заборгованості за договором б/н від 23.01.2008, зроблений представником банку (а.с. 8-10), не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі після ухвалення заочного рішення суду від 22.05.2012 і дійсного розміру суми боргу відповідача по кредиту, оскільки по суті є набором дат і цифр, сум без наведення будь-яких формул і пояснень про те, як були отримані відповідні суми, що позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунку кожної суми, яку банк відносить до заборгованості. Розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049, 1054 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.\~1 ст.\~612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Належними і допустимими доказами виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором і невиконання відповідних зобов'язань позичальником можуть бути документи про відкриття на ім'я відповідача банківського рахунку і видачу кредитної (платіжної) картки, виписка по такому рахунку, яка і мала би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з яких суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів і коли (дати) отримав та повернув позичальник. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідності до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Належність доказів є правовою категорією, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Уповноважений представник позивача в заяві від 19.05.2015 висловив клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку. Заявляючи відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується і несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані під час проведення судового засідання, та надати відповідні пояснення і додаткові докази або ж заявити клопотання. Відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача щодо заявлених позовних вимог не належить до передбачених ст. 61 ЦПК України підстав для звільнення позивача від доказування. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зважаючи на наявні в матеріалах справи і досліджені судом письмові докази, суд дійшов висновку, що обставини, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги ПАТ КБ\~«ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу по кредитному договору, не були підтверджені позивачем належними і допустимими доказами. У зв'язку із наведеним позов задоволенню не підлягає повністю.

Outcome: dismissed