Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

22.03.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» за № KRP0F431401416, яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с.4, 5-15). Відповідно до заяви (а.с.4) [PERSON] отримав строковий кредит в розмірі 6549,80 грн. на придбання техніки (плазмової панелі Sharp LC40LE540EV вартістю 5399,90 грн., послуги екстра-сервіс - 349 грн., комп'ютерної акустики Sven C15-45 black - 1199, інше - 1,90 грн.) строком на 37 місяців з 22.03.2013 року по 21.04.2016 року включно зі сплатою процентів за користування ним за фіксованою ставкою 12% річних та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 91,70 грн. Сторонами погоджено, що погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно шляхом внесення ануїтетних платежів в сумі 177,36 грн., з 29.09.2013 року - 269,06 грн. в період сплати з 24 по 28 число (п.7 заяви). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором № KRP0F431401416 від 22.03.2013 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі на придбання товару, що підтверджується рахунком-фактурою №КРЮБ-1095-00941 від 22.02.2013 року (а.с.15), на який ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перераховано кредитні кошти. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобов'язання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, сплативши востаннє 21.04.2015 року комісію в сумі 74,88 грн. та проценти - 2,96 грн., 10.09.2014 року - пеню в сумі 41 грн., в результаті чого станом на 12.12.2017 року утворилась заборгованість по кредиту - 3846,04, по процентам за користування кредитом - 12,38 грн., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.3). Суд також погоджується із нарахованим позивачем розміром заборгованості по комісії за користування кредитом, обов'язок сплати якої за погодженою сторонами за ставкою відповідно до п.5 заяви (а.с.4), а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентам та комісії підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. Згідно ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Як передбачено умовами кредитного договору (п.14 заяви), у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у формі пені, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг - за кожен день прострочки. Так, відповідно до п.2.4.5.1 Умов та правил, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту, у тому числі заборгованості відповідно до п.2.4.3.6, 2.4.5.2, 2.4.5.3 Умов та правил, за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. Крім того, п.2.4.5.5 передбачено, що у випадку порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 90 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитно-договірних зобов'язань шляхом нарахування та стягнення неустойки виключно у формі пені або штрафу, без можливості їх одночасного стягнення, при цьому пеня нараховується у випадку будь-якого допущення порушення строків сплати, а штраф - прострочення на 90 днів та більше. За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки сторони при укладенні договору погодили, що у першу чергу нараховується пеня, а вже потім штрафи, тому суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 500 грн. - фіксована частина, 535,70 грн. - процентна складова, оскільки одночасне їх нарахування з пенею та стягнення за своєю суттю є подвійною відповідальністю. Щодо заявленого позивачем розміру пені, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З урахуванням ст.23 ЦПК України щодо загальних засад та завдань цивільного судочинства та ч.4 ст.12 ЦПК України відносно обов'язку суду сприяти сторонам в здійсненні їхніх прав, застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України суд вправі зменшити розмір неустойки (пені) як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14. В розумінні ч.3 ст.551 ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України та мають іншу правову природу. В ході судового розгляду встановлено, що розмір основного збитку, завданого відповідачем, становить 3984,94 грн. (з розрахунку: 3846,04 грн. тіло кредиту + 12,38 грн. проценти + 108,52 грн. комісія), в той час як заборгованість за пенею, нарахованою за прострочення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань станом на 12.12.2017 року складає 6747,10 грн. (а.с3). Таким чином, очевидним є те, що заявлений позивачем розмір пені є неспівмірним з розміром основного збитку, завданого відповідачем і не відповідає визначеним п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509, ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права, що також передбачено в абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13. Враховуючи встановлену неспівмірність, розмір основного збитку, обсяг виконаних позичальником зобов'язань, тривалість допущених нею порушень, та відсутність доказів звернення позивача з досудовими вимогами до відповідача для погашення нею заборгованості в добровільному порядку, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені до 4000 грн., що кореспондується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15, від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № KRP0F431401416 від 22.03.2013 року станом на 12.12.2017 року в загальному розмірі 7984,94 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 3846,04 грн., по процентам за користування кредитом - 12,38 грн., по комісії за користування кредитом - 108,52 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 4000 грн. ( з розрахунку: 3846,04 + 12,38 + 108,52 + 4000). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України та п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», відповідно до якого у разі, якщо суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. У зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1456 грн. в рахунок часткового відшкодування судового збору пропорційно частині задоволених вимог 91% (за відрахуванням вимог про стягнення штрафу, в задоволенні яких судом відмовлено).

Outcome: partial