Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

23.01.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення з жилого приміщення. Свої позовні вимоги мотивує наступним. У власності позивачки [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом знаходиться житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Раніше вищезазначене домоволодіння належало матері позивачки [PERSON], померлої [INFO]. Відповідач [PERSON] є рідним братом матері позивачки і він проживає за вищевказаною адресою з дозволу [PERSON] без реєстрації останні 5 років. За період свого проживання в будинку, відповідач комунальні послуги не сплачував, догляд за будинком не здійснював, в результаті чого будинок прийшов у негідний для проживання стан. Після вступу позивачки в спадщину вона неодноразово розмовляла з відповідачем і просила його звільнити житлову площу, на що останній відповідав відмовою. Своїми діями відповідач порушує права власника, в зв'язку з чим позивачка змушена звернутися з даною позовною заявою до суду, де просить виселити відповідача з жилого приміщення, яке належить їй на праві власності. Представник позивачки в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що він мешкає за спірною адресою з дозволу своєї сестри - спадкодавця [PERSON] Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. У власності позивачки [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом знаходиться житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12732192 від 13.11.2013 року. Раніше вищезазначене домоволодіння належало матері позивачки - померлій [PERSON] Відповідач [PERSON] є рідним братом матері позивачки і проживає за вищевказаною адресою. Позивачка неодноразово розмовляла з відповідачем і просила його звільнити житлову площу, на що останній відповідав відмовою. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається зі статті 41 Конституції України, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Оскільки позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], а відповідач [PERSON] самоправно займає і добровільно не виселяється зі спірного жилого приміщення, суд приходить до висновку, що право позивачки, як власника, підлягає захисту шляхом виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, ст.109 ЖК України та ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved