Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

22 травня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі договору, укладеного 15 січня 2010 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 квітня 2017 року у неї утворилася заборгованість у сумі 63 632 грн. 47 коп., яка складається з наступного: 6 884 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 50 092 грн. 16 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 150 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3 006 грн. 31 коп. штраф (процентна складова). У звязку з тим, що [PERSON] у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредитних коштів, процентів, пені, комісії та штрафів, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з останньої вказану суму боргу. Представник позивача у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 20). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечувала проти стягнення з неї основної заборгованості за кредитним договором в сумі 6 884 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 50 092 грн. 16 коп., а також заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 150 грн., просила застосувати строк позовної давності і відмовити в цій частині. Крім того, просила відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу у сумі 3 006 грн. 31 коп. (процентна складова), оскільки вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування суперечить положенням ст. 61 Конституції України. Заслухавши відповідачку, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 України). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15 січня 2010 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», відкрив [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON], яке у подальшому вживатиметься у тексті), [INFO], кредитну лінію із встановленням кредитного ліміту у розмірі 6 900 грн. на платіжну кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та видав кредитну картку №5577212909561162, яка у подальшому була перевипущена за №4149437103972491 та №5457082390517550 з терміном дії до останнього дня грудня 2016 року (а. с. 66). Зі змісту вказаної вище заяви вбачається, що [PERSON] під розпис ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами банку, погодилась, що ця заява разом із зазначеними вище документами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, зобовязалася виконувати вимоги вказаних Умов та Правил і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а. с. 37). Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання вказаного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно з п. п. 6.5, 6.6, 6.7 Умов та Правил позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) та оплатити винагороди банку. Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Пунктом 9.12 Умов та Правил визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до п. п. 5.2 - 5.4 р. ІІ Умов та Правил надання банківських послуг - «Правила користування платіжною картою» погашення кредиту поповнення картрахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Строки та порядок погашення за кредитом за платіжними картками із встановленим мінімальним обовязковим платежем наведений в памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості за кредитом. Строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обовязкового платежу, здійснюється у наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH) (а. с. 12-13). У судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що на момент укладення кредитного договору її влаштовували істотні умови договору, з якими вона була ознайомлена. Дійсність кредитного договору не оспорювала, користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість за кредитним договором, але не своєчасно і не в повному обсязі вносила щомісячні обовязкові платежі. Останній платіж було здійснено 28 липня 2014 року у розмірі 500 грн. 00 коп., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком та випискою з основного рахунку і не оспорюється відповідачкою. Таким чином, суд вважає, що згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України сторони досягли домовленості та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, тобто момент досягнення домовленості настав. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні відповідачка визнала розмір основної заборгованості за кредитним договором б/н від 15 січня 2010 року у сумі 6 884 грн., а тому, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказана обставина доказуванню не підлягає. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] 6 884 грн. основної заборгованості за кредитом підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог банку про стягнення з [PERSON] 50 092 грн. 16 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом суд зазначає наступне. Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка на місяць нараховується на залишок заборгованості у розмірі 2,5%. Розмір щомісячних платежів, враховуючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді, становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості (а. с. 7). Відповідно до п. 5.5, п. п. 5.5.1, п. 5.8 р. ІІ Умов та Правил надання банківських послуг - «Правила користування платіжною картою» за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. За несвоєчасне виконання боргових зобовязань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) позичальник сплачує проценти по підвищеній процентній ставці чи додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами. Відсоткова ставка по кредиту на місяць, наступний за завітним, указується Банком у щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць. Відповідно до п. 5.3. розділу І Умов та Правил банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці по картковому рахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком, за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідно до п. 6.3., п.8.1. Умов та Правил в обовязки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по ньому. Неотримання виписок або несвоєчасне отримання не звільняє клієнта від виконання зобовязань за договором. Згідно з п. 6.4. Умов та Правил клієнт зобовязаний у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надати банку письмову заяву про розірвання укладеного договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам (а. с. 8-13). Отже, судом встановлено, що на момент укладення кредитного договору відповідачка ознайомлювалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були їй надані позивачем у письмовому вигляді, погодилася з ними, підписавши кредитний договір, а тому суд вважає, що [PERSON] був відомий можливий порядок зміни позивачем у майбутньому тарифів та інших умов обслуговування рахунку, у тому числі і процентної ставки за користування кредитними коштами. З матеріалів справи також вбачається, що по кредитній картці «Універсальна», якою користувалася відповідачка, банком була збільшена процентна ставка з 01 вересня 2014 року до 2,9% та 01 квітня 2015 року до 3,6%, про що [PERSON] була повідомлена шляхом надсилання СМС повідомлення 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року відповідно (а. с. 74-91). У судовому засіданні відповідачка беззаперечно не оспорювала факт надходження вказаних повідомлень, а також підтвердила, що із заявами про розірвання кредитного договору у звязку зі збільшенням розміру відсотків за користування кредитом до позивача не зверталась. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції Закону від 12 грудня 2008 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. В той же час, відповідно до абз. 3 та 4 п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зі змінами та доповненнями, при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених вище вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та узгоджених сторонами умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що в даному випадку укладенню кредитного договору передувало погодження сторонами процедури зміни договору шляхом прийняття відповідачкою пропозиції банку, викладеної в Умовах та Правилах надання банківських послуг. З огляду на викладене вище, суд вважає необґрунтованими твердження відповідачки щодо односторонньої зміни банком розміру процентів за користування кредитом, оскільки їх можлива зміна була обумовлена сторонами при укладенні кредитного договору. Крім того, про зміну процентної ставки [PERSON] була повідомлена у встановленому договором порядку, зокрема, шляхом надіслання СМС-повідомлення. Стосовно заяви [PERSON] про застосування до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною третьою статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по картковому рахунку, в період з 19 квітня 2010 року по 29 липня 2014 року відповідачка активно користувалася кредитною карткою, знімаючи з неї кошти та розраховуючись карткою у торгівельних установах, а також періодично поповнювала картковий рахунок. Останнє поповнення карткового рахунку [PERSON] здійснила 28 липня 2014 року в сумі 500 грн. Таким чином, звернувшись 22 травня 2017 року до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по процентам у сумі 50 092 грн. 16 коп. позивач не пропустив строк позовної давності, як вважає позивачка, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Крім того, суд не приймає доводи відповідачки щодо пропуску строку для звернення позивача з вимогою про стягнення з неї процентів за користування кредитом, з огляду на те, що вказана вимога є похідною від вимоги про стягнення заборгованості, строк для звернення до суду з якою останнім не пропущено. Згідно з наявними у матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою про рух коштів по картковому рахунку станом на 30 квітня 2017 року у відповідачки утворилася заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 50 092 грн. 16 коп. (а. с. 4-5, 68-73) Частиною першою статті 536 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню у повному обсязі. Стосовно позовних вимог банку про стягнення з відповідачки пені та штрафів за порушення виконання зобовязань за кредитним договором суд зазначає наступне. Зі змісту довідки про умови кредитування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», вбачається, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості один раз на місяць при наявності прострочки за кредитом або відсотками на пять і більше днів на суму більше 50 грн., в залежності від базової відсоткової ставки за договором за кожен день прострочки по кредиту та з урахуванням 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць (а. с. 7). Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачки пеню в розмірі 3 150 грн. та штраф у сумі 3 506 грн. 31 коп. Разом з тим, з виписки по картковому рахунку, наданого позивачем у ході судового розгляду справи, який у розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України є належним і допустимим доказом у даному спорі, вбачається, що за порушення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] була нарахована пеня за період із 30 квітня 2016 року по 30 квітня 2017 року у сумі 1 300 грн., а штраф за період з 30 червня 2012 року по 31 березня 2016 року у загальному розмірі 1 918 грн. 80 коп. (а. с. 30, 68-73). У судовому засіданні відповідачка заявила про застосування спеціальної позовної давності до позовних вимог банку про стягнення пені та штрафу. Відповідно до ст. 258 ЦК України та правової позиції Верховного суду України у справі №6-3006цс15 стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, враховуючи, що відповідачка у справі скористатися своїми процесуальним правом та заявила клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог банку по стягненню неустойки, то суд вважає, що стягненню з останньої підлягає пеня у розмірі 1 200 грн., яка нарахована у межах строку позовної давності, а саме: в період з 22 травня 2016 року по 30 квітня 2017 року. При цьому суд вважає безпідставними твердження відповідачки щодо одностороннього збільшення позивачем пені з огляду на те, що в судовому засіданні вони не були підтверджені жодним доказом, та спростовуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності. Разом з цим, суд приходиться до висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення з відповідачки штрафу за прострочку за кредитом, оскільки його нарахування здійснювалось у період з 30 червня 2012 року по 31 березня 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності, про застосування якого просить [PERSON] Крім того, дослідивши виписку з основної карти [PERSON], враховуючи умови нарахування пені та штрафів, визначених кредитним договором, суд приходить до висновку про відсутність одночасної подвійної цивільно-правової відповідальності за порушення строків внесення платежів по грошовому зобовязанню, застосування якої заборонено ч. 1 ст. 61 Конституції України, на яку посилається відповідачка, оскільки в період нарахування пені, а саме: з 22 травня 2016 року по 22 травня 2017 року нарахування штрафів не здійснювалось і навпаки, в період стягнення штрафів за прострочку за кредитом, а саме: з 30 червня 2012 року по 31 березня 2016 року, нарахування по пені не здійснювалось, тобто відсутнє їхнє одночасне нарахування, про що зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2003цс15. Отже, у судовому засіданні доведено, що позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором б/н від 15 січня 2010 року, надавши [PERSON] кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. У свою чергу у добровільному порядку відповідачка не вчиняє дій, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягненню з [PERSON] на користь банку 6 884 грн. 00 коп. основної заборгованості за кредитом, 50 092 грн. 16 коп. заборгованості за процентами та 1 200 грн. пені в межах року до дня звернення до суду з даним позовом яка утворилася станом на 30 квітня 2017 року. В іншій частині позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають у звязку з пропуском встановленого законом строку позовної давності. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує положення ст. 88 ЦПК України, якою передбачено, що в разі часткового задоволення позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір у розмірі 1 600 грн. За результатами судового розгляду справи відсоток задоволених позовних вимог становить 91,43%, виходячи з розрахунку: (58 276 грн. 16 коп. /63 632 грн. 47 коп.)х100%). А тому розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 1 465 грн. 28 коп., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: (1 600х91,43%) / 100 = 1 465, 28. Всього стягненню із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають кошти в сумі 59 741 грн. 44 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial