Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

23 червня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог від 08.02.2018, просить за прострочення у період з 04.05.2012 по 21.12.2017 виконання грошового зобовязання стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних втрат та 3 % річних у загальному розмірі 50\~074,73 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 25.10.2015 у справі № 296/9769/15-ц було вирішено питання щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором купівлі-продажу автомобіля від 03.05.2012 у сумі 36\~656,39 грн. і судових витрат у сумі 779,66 грн. Незважаючи на обов'язок боржника виконати зазначене судове рішення, грошові кошти [PERSON] так і не отримав, у зв'язку з чим, він просить суд стягнути борг, який складається з встановленого індексу інфляції за період з 04.05.2012 по 21.12.2017 прострочення, а також три проценти річних. У судове засідання позивач не зявився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач, надавши 10.01.2018 суду заперечення на позовну заяву [PERSON], в судовому засіданні 07.02.2018 позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю. У своєму запереченні відповідач вказує на можливе нарахування інфляційних із дати прийняття рішення Апеляційним судом Житомирської області, яким було визначено розмір грошового зобовязання і позивач пропустив трирічну позовну давність щодо своїх позовних вимог. Крім того, відповідач надала суду копію постанови Корольовського ВДВС міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про закінчення виконавчого провадження № 49861375 від 09.01.2018 з примусового виконання виконавчого листа № 296/9769/15-ц, виданого 18.01.2016 Корольовським районним судом м. Житомира, у звязку з його повним фактичним виконанням. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 25.10.2015 у справі № 296/9769/15-ц було встановлено наявність станом на 03.05.2012 заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором купівлі-продажу автомобіля від 03.05.2012 у сумі 36\~656,39 грн. у розмірі 36\~656,39 грн. та вирішено питання щодо її стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості і судових витрат (а. с. 3). За умовами ч.3\~ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст.124 Конституції України\~та\~ст.14 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор маг право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано не належним чином, то воно не припиняється. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору позики, та не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України. Як вбачається з копії постанови Корольовського ВДВС міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про закінчення виконавчого провадження № 49861375 від 09.01.2018, відповідач за платіжними дорученнями № 3660 від 08.11.2017, № 4611 від 19.12.2017 сплатила позивачу заборгованість за договором купівлі-продажу автомобіля та судові витрати. Отже, судом встановлено, що станом на 21.12.2017 грошове зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] щодо погашення заборгованості виконала з простроченням. У відповідності до ч.2\~ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові. За таких обставин, встановлено грошове зобовязання відповідача сплатити позивачу наведені ним у цій позовній заяві види виплат, а саме: інфляційні втрати та 3% річних. Розглядаючи справу, суд визнає вірним проведений позивачем розрахунок періоду прострочення виплат. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що відповідач не надав суду доказів та не навів переконливих доказів правомірності своїх дій по простроченню виконання своїх зобовязань за договором купівлі-продажу автомобіля 03.05.2012, суд вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача за період з 04.05.2012 по 21.12.2017 інфляційні нарахування та 3% річних. Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду не підтверджені жодним доказом. Згідно\~ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved