Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

24.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом. 01.07.2019 року на адресу Київського районного суду м.Одеси надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] , в якій позивач просить встановити факт прийняття спадщини шляхом постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем, його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] по день смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.05.2018 року, яке видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В., зареєстроване в реєстрі за №5-\-764, в частині Ѕ частки спадкового майна; визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на Ѕ частину спадкового майна після померлого [PERSON] , яке складається з 9/25 часток домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною площею 137,2 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м. та надвірних споруд: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Д», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», сарай літ. «И», сарай літ. «К», сарай літ. «М», душ літ. «Г», вбиральня літ. «Е», вбиральня літ. «Л», гараж літ. «Н», №1-9 огорожа, який розташований на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.07.2019 року провадження по справі було відкрито та запропоновано відповідачу та третій особі надати свої письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Дикун І.М. до судового засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Єрьоменко Л.В. до судового засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть, яке видано повторно Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06.07.2018 року, актовий запис № 1025, серія [NUMBER] . / а.с.13/ На підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.12.1994 року за [PERSON] було визнано право власності на 9/25 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке складається із житлової кімнати - 23,2 кв.м., кухні - 8,2 кв.м., двох коридорів -7,0 кв.м. та 4,0 кв.м., веранди - 5,5 кв.м. та надвірних споруд: сараї - літ.»Ж,З», розташованих на земельній ділянці, площею 90 кв.м. у м.Одеса. Вказане рішення суду було зареєстровано в ОМБТІ 16.05.1995 року, кн.94 доп., реєстр 3079, стр.156./а.с.170-171/. Крім того, на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Таїровської селищної ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області від 04.09.1998 року належала земельна ділянка під [NUMBER] , загальною площею 1,4416 га, яка розташована в Одеській області, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масив № 1 /а.с.169/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно у вигляді 9/25 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.12.1994 року та вищевказану земельну ділянку, яка належала померлому на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю від 04.09.1998 року. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив, його дружина [PERSON] померла у 2000 році, фактично спадкоємцями першої черги стали їх діти - позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] , які усі разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Судом було досліджено спадкову справу, яку було відкрито Третьою Одеською державною нотаріальною конторою за № 262/2017, з якої вбачається, що спадкодавець [PERSON] , проживав та був зареєстрований з 20.01.1988 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] /а.с.161/. 28.03.2017 року та 17.05.2018 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулась донька померлого, відповідач по справі, [PERSON] ./а.с.159/ Брат сторін, [PERSON] , [INFO] , який є третьою особою по справі та також спадкоємцем після померлого батька [PERSON] , оскільки фактично з дитинства проживає за адресою: [ADDRESS] , не вчиняв жодних дій стосовно прийняття спадщини, зокрема не звертався до нотаріуса, оскільки через відсутність паспорту та відповідно зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання не може оформити спадкові права, у зв`язку з неможливістю ідентифікувати особу. 25.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але листом державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальнікової З.В. №5695/02-14 від 05.07.2018 р. позивачу було повідомлено, що останнім пропущено встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк на прийняття спадщини до майна померлого [INFO] [PERSON] , оскільки з даних паспорта вбачається відсутність реєстрації місця проживання разом з батьком на момент його смерті, тому рекомендовано звернутись до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. / а.с.14/. 02.08.2018 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом про визначення додаткового строку, рішення Київського районного суду м.Одеси у задоволенні позовної заяви було відмовлено, та постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2019 року вказане рішення суду було залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що зверненням до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем [PERSON] було обрано не належний неефективний спосіб захисту своїх спадкових прав, оскільки відповідно до закону - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у порядку ст.1270 ЦК України, однак судом встановлено та не заперечується відповідачкою по справі, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, батьком [PERSON] , у частині житлового будинку за адресою [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві власності, тому на вказані правовідносини поширюється норми ст.1268 ЦК України, якими встановлено, що спадкоємець. який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Представник позивача у судовому засіданні зазначає, що позивач своєчасно не звернувся до нотаріальної контори, оскільки на дату смерті спадкодавця, а відповідно і дату відриття спадщини, у спадкоємця не було паспорта та відповідно зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, навіть при отриманні паспорту 25.04.2018 року, позивачу було надано витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивача з відміткою про те, що місце проживання не зареєстровано і до наступного часу позивач не має зареєстрованого місця проживання./а.с.10/ Відповідач у судовому засіданні підтвердила той факт, що дійсно позивач з дитинства проживав в будинку батька, окрім часу знаходження в місцях позбавлення волі, однак у 2008 році позивач був звільнений умовно-достроково та повернувся додому - [ADDRESS] , однак дуже погано поводився в сім`ї, зловживав алкоголем, влаштовував конфліктні ситуації, неодноразово притягувався за хуліганство, не приймав участі в оплаті комунальних послуг, здійснення ремонтних робіт, вона понесла усі витрати на поховання батька, весною 2018 року поселив у будинок свою наречену, однак відповідач зібрала їх речі та вигнала з дому, тому фактично з травня 2018 року позивач в будинку не проживає, орендує житло, одружився, працевлаштувався, народилась дитина та фактично останні 2 роки змінилась поведінка та життя позивача в кращу сторону. Проте, вона заперечує проти задоволення позову, оскільки вказана частина житлового будинку, розташована на земельній ділянці всього 900 кв.м., знаходиться у дуже незадовільному стані, потребує ремонту, фактично в двох кімнатах проживає вона з двома неповнолітніми дітьми та їх брат [PERSON] , вона на протязі тривалого часу несе усі витрати по сплаті комунальних послуг, тому на даний час відсутнє житло для поселення позивача та його дружини з дитиною. Суд зауважує, що предметом даного спору є встановлення факту прийняття спадщини шляхом постійного проживання позивача разом з батьком по день його смерті, про що не заперечує відповідач, однак її пояснення про неможливість сумісного проживання суд не приймає до уваги, оскільки питання вселення або розподілу спадкового майна позивачем не заявлено, судом розглядаються вимоги позивача про його порушене права на частку спадщини, та у зв`язку з цим питання визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності. Відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис № 2606, від 06.11.1985 року вбачається, що позивач [PERSON] народився [INFO] у м.Одеса, його батьками є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] ./а.с.12/ Із копії прибудинкової книги вбачається, що з дати народження позивач [PERSON] разом з батьком, сестрою та братом записані в книзі як члени сім`ї домоволодільця [PERSON] за адресою [ADDRESS] ./а.с.107/. 01.02.2001 року позивач [PERSON] у віці 16 років, був засуджений за ст.ст. 141, 206, 42 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік. 10.06.2003 року [PERSON] був засуджений за ст. 125, 115, 70 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. / а.с. 15/ Згідно довідки ДУ «Південна виправна колонія №51» за №2/17-1964 від 21.05.2018 року [PERSON] був звільнений з ДУ «Південна виправна колонія №51» - 06.10.2008 року на підставі постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2008 року умовно- достроково на 8 місяців 18 днів. / а.с.27/. Зважаючи на той факт, що в обох випадках позивач [PERSON] був засуджений до позбавлення волі до досягнення повноліття, тому у встановлений законом строк не був документований паспортом громадянина України. Представник позивача вказує на те, що з моменту звільнення з місць позбавлення волі позивач повернувся додому та постійно проживав разом з батьком за адресою [ADDRESS] фактично до травня 2018 року, коли відповідачка [PERSON] , виявляючи особисте неприязне ставлення до нареченої позивача, влаштувала сварку, зібрала їх речі та вигнала позивача з нареченою з житлового будинку. На сьогоднішній день [PERSON] не має доступу до будинку через перешкоди з боку відповідачки, тому він змушений орендувати житло. В даний період, зокрема [INFO] позивач одружився, в сім`ї народилась дитина, [INFO] , що підтверджується документами, які долучено до матеріалів справи/а.с.118,т.2,а.с.19/ Звернувшись до компетентних органів МВС України з питань оформлення паспорту громадянина України [PERSON] було роз`яснено, що для видачі паспорта він має бути обов`язково зареєстрований за місцем проживання, хоча фактично після звільнення з колонії, з жовтня 2008 року по травень 2018 року проживав за адресою [ADDRESS] без реєстрації. Відповідно до ч.1,2 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. Позивач у судовому засіданні пояснив, що після смерті батька відповідачка [PERSON] зволікала зі зверненням до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, не надавала йому правовстановлюючих документів та не зверталась до ОМБТІ для проставлення штампа в прибудинкової книзі, без якого неможливо оформлення реєстрації місця проживання, внаслідок чого [PERSON] був позбавлений можливості оформити реєстрацію місця проживання та отримати паспорт громадянина України, що надало б йому можливість звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку зі змінами в законодавстві з питань оформлення паспорту громадянина України [PERSON] звернувся до органів ДМС України та вперше був документований паспортом громадянина України - 25.04.2018 року./а.с.9/ . Після цього позивачем [PERSON] було відновлено, тобто отримано дублікати власного свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть батька, отримано копію правовстановлюючого документа на будинок тощо. Факт постійного проживання позивача у спірному будинку на момент відкриття спадщини підтверджується наступними доказами: -постановами Київського районного суду м.Одеси про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та встановлення адміністративного нагляду, з яких вбачається, що місце проживання [PERSON] вказано [ADDRESS] /а.с.15,20.21-26/ -довідкою ДУ «Південна виправна колонія №51» №2/17-1964 від 21.05.2018р., згідно якої позивач був звільнений з ДУ «Південна виправна колонія №51» 06.10.2008р. на підставі постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2008р. умовно-достроково на 8 місяців 18 днів, вибув за адресою [ADDRESS] ./а.с.27/ -листом Таїровського відділення поліції Київського ВП в м. Одесі №37/1-ЖЄО-9250, згідно якого в результаті проведеної перевірки стало відомо, що близько о 17 год. 15.05.2018 р. [PERSON] виселила з будинку дівчину позивача, пояснюючи це тим, що вона спільно з [PERSON] ніколи не оплачує комунальні послуги та яка вже тривалий час ігнорує прохання залишати будинок, який розташований за вищевказаною адресою. В свою чергу [PERSON] пояснила, що не виселяла позивача та досі не забороняє позивачеві проживати разом з нею./а.с.28/ -листом Таїровського відділення поліції Київського ВГІ в м. Одесі №37/1-вх.-П-508, згідно якого перевіркою встановлено, що відповідно до обліків 06.10.2008 р. позивача умовно-достроково звільнили з Південної виправної колонії (№51) Державного департаменту України з питань виконання покарань. З того часу він постійно проживає вдома, за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з порушенням громадського порядку, прав та свобод інших громадян, зокрема у вказаний період часу, постановою Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2009 року було встановлено відносно позивача адміністративний нагляд строком на 1 рік/а.с.29/ -актами, складеними сусідами, [PERSON] , [PERSON] , посвідченими керівником ОСОН «Люстдорф» 24.06.2019 року, з яких вбачається, що [PERSON] постійно проживав в якості члена сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ./а.с.30-31/ -листом Таїровського відділення поліції Київського ВП в м. Одесі №37/1-вх.-Д-852 від 05.11.2018р., згідно якого за наявною інформацією [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , з дитинства постійно (окрім часу відбуття покарання у закладах позбавлення волі). На теперішній час за цією адресою він не проживає приблизно з весни 2018 року./а.с.32/ -листом Головного управління ДМС України в Одеській області №4/6-316 від 05.11.2018р., згідно якого [PERSON] , [INFO] , -документований без реєстрації за фактичним місцем проживання в [ADDRESS] /а.с.35/ -довідкою ОСОН від 01.08.2019 року про те, що зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] постійно проживав у якості члена сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті батька [INFO] син проживав разом з батьком/а.с.108/ -характеристикою старшого дільничного офіцеру поліції Ю.Душак від 01.08.2019 року зазначено, що [PERSON] постійно, (окрім часу відбуття покарання у закладах позбавлення волі) проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із членами своєї сім`ї, приблизно до весни 2018 року/а.с.113/ -Довідка ЗОШ № 85 від 02.06.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно навчався в загальноосвітній школі № 85 у період з 01.09.1993 року по 19.09.2003 року, в алфавітній книзі закладу домашня адреса на час навчання [PERSON] зазначена [ADDRESS] . /а.с.11,т.2/. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги у порядку спадкування за законом, та у суду немає сумніву, що позивач фактично прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом з батьком по день смерті останнього, але через відсутність відмітки про реєстрацію місця проживання позивач не має можливості підтвердити нотаріусу факт проживання за одною адресою з спадкодавцем, а відповідно і прийняття спадщини, тому змушений звернутись з даним позовом до суду. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на момент відкриття спадщини, а саме смерті [PERSON] , який помер [INFO] може прямо вплинути на спадкові права й обов`язки позивача [PERSON] за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.05.2018 року, яке видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В., зареєстровано в реєстрі за № 5-\-764, на 9/25 часток домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною площею 137,2 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м. та надвірних споруд: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Д», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», сарай літ. «И», сарай літ. «К», сарай літ. «М», душ літ. «Г», вбиральня літ. «Е», вбиральня літ. «Л», гараж літ. «Н», № 1-9 огорожа, який розташований на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні./а.с.209/ та свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.05.2018 року, яке видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В., зареєстровано в реєстрі за № 5-767, на земельну ділянку під [NUMBER] , загальною площею 1,4416 га, яка розташована в Одеській області, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масив № 1 ./а.с.211/, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачем заявлено вимоги в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на 9/25 часток домоволодіння, які суд вважає за можливе задовольнити, оскільки визнає за позивачем факт прийняття спадщини у порядку ст.1268 ЦК України. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано не мала право на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо ( п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»). Враховуючи той факт, що свідоцтво про право на спадщину, видане на ім`я [PERSON] на 9/25 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] , порушує законні права позивача на спадщину, яка відкрилась після смерті його батька, суд вважає, що порушене право позивача підлягає поновленню у вигляді встановлення факту прийняття спадщини шляхом постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем по день його смерті, визнання частково недійсним свідоцтва в 1/2 частині, яка належить позивачу після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] та визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину спадкового майна. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час смерті його батька [PERSON] проживав разом з ним за адресою [ADDRESS] , на час відкриття спадщини смерті останнього - [INFO] . Встановлення цього факту для позивача має юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації позивачем права на отримання спадщини, звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину строком не обмежено, відмови в установлений законом строк від спадщини позивачем не заявлено, встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд вважає вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved