Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

22 січня 2014 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява, яка була уточнена відповідно до ст. 31 ЦПК України, в якій позивачка вказала, що [PERSON] та [PERSON] будучі поза шлюбом в період з 2002 року фактично спільно проживали за однією адресою, мали пов'язаний спільний побут та взаємні права та обов'язки, як відносно себе та спільної дитини. Під час сумісного проживання вони придбали садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з чим просить суд, встановити факт перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] з 2002 року. Поділити спільне майно набуте [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання однією сім'єю. Виділити у власність [PERSON] та [PERSON] у приватну власність в рівних частках садового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала свою позовну заяву та просила її задовольнити в повному обсязі Відповідач [PERSON] та його представник позовну заяву позивачки визнали та не заперечували проти її задоволення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву позивачки визнала та не заперечувала проти її задоволення, але в подальшому до суду не з'явилася. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена своєчасно належним чином, причини не явки суду не відомі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ст. 69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 74 ч.1 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] будучі поза шлюбом в період з 01.01.2004 року по 30.12.2011 р. фактично спільно проживали за однією адресою, мали пов'язаний спільний побут та взаємні права та обов'язки, як відносно себе та спільної дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини серією [NUMBER] видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси видане 29 січня 2004 року, актовий запис № 82, фотознімками, особистою карткою працівника видану на ім'я [PERSON], довідкою СОГ « Автомобіліст», за вих. № 52 від 12.05.2014 року, поясненнями сторін та свідка [PERSON], з яких видно, що сторони проживали як сім»я та займались утриманням та вихованням дитини. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. 3 СК України склалась сім»я, яка в період з 01.01.2004 року по 30.12.2011 рік спільно проживали, але не перебуваючи у шлюбі між собою. Позивачка просить установити факт проживання однією сім»єю з 2002 року по час постановлення рішення. Сімейний Кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року до набрання чинності Сімейного кодексу України дані правовідносини діючим законодавством не передбачались. 30 грудня 2011 року відповідач [PERSON] уклав шлюб з іншою особою, відповідно до ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Виходячи з цього суд вважає, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім»єю без укладання шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 30 грудня 2011 року, проживання в інший період є безпідставним. 04 червня 2008 року відповідно до договору дарування [PERSON] набув у власність садовий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], даний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 04 червня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 1830. 04 червня 2008 року відповідно до договору дарування [PERSON] набув у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0622 га., цільове призначення для ведення садівництва, який розташований за адресою: [ADDRESS], даний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 04 червня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 1833. Під час шлюбу відповідач [PERSON] отримав у власність вищевказане нерухоме майно. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] стверджують, що дане майно було набуте під час шлюбу та його вартість істотно була збільшена внаслідок трудових та грошових затрат подружжя, а тому суд приходить до висновку, що вищевказане нерухоме майно відносно до ст. 60 та ст. 62 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Вартість вищевказаного садового будинку складає 226 097 гривень, вартість земельної ділянки складає 181 189 гривень 94 коп., що сторонами не оскаржується та підтверджується документально. У разі поділу нерухомого майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна сторін є рівними, а тому відповідно до ст. 70 та 74 СК України вимоги позивачки про виділення ? частки права приватної власності на вищевказане нерухоме майно є обґрунтованим. Під час спільного проживання відповідач [PERSON] уклав договір іпотеки на вищевказане нерухоме майно з Публічним Акціонерним Товариством « Марфін Банк», але укладання договору іпотеки та накладення обтяження під час укладання не можуть бути перешкодою у розгляді та захисту правовідносин, які виникли з сімейних правовідносин між сторонами. При поданні позову позивачка сплатила судовий збір у розмірі 3514 грн. 70 коп., а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1700 гривень. Відповідачку [PERSON] звільнити від сплати судового збору.

Outcome: approved