Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

23 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми авансового платежу, який в подальшому збільшив в частині суми, яка підлягає стягненню, посилаючись на те, що 04.09.2013 року між ним ті відповідачем відбулася домовленість про купівлю ним квартири [ADDRESS], яка на належить їй на праві власності. На забезпечення домовленості він передав відповідачеві грошову суму у розмірі 1500,00 доларів США, що станом на 19 січня 2016 року еквівалентно 36960 гривень, та погодили укласти відповідну угоду купівлі-продажу не пізніше ніж за два тижні. Проте, в подальшому з'ясувалося, що у відповідача виникли певні перешкоди у приведенні документів на майно у належний стан, а тому угода купівлі-продажу квартири укладена бути не може. Оскільки угоду купівлі-продажу і до сьогодення не укладено просить стягнути з відповідача суму авансового платежу у розмірі 36960 гривень. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник позивача адвокат Коровіна Н.Г., яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, підтримала позовні вимоги свого довірителя в остаточній редакції та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в остаточній редакції не визнала та пояснила, що не знайома з позивачем, ні яких домовленостей по продажу її квартири, між ними не було, грошей від нього вона не брала, розписку не писала. Зазначала, що на момент складання розписки у неї паспорт та документи на квартиру були викрадені, про що вона повідомила правоохоронні органи шляхом написання заяви, відповідно у неї не було ні яких копій документів, які на підтвердження позову надав позивач. В послідуючим у судовому засіданні відповідач заявила, що власноручно писала розписку від 04.09.2013 року, вказувала в ній серію та номер свого паспорту, який на момент складання розписку був у неї в наявності та ставила свою підпис, але гроші від позивача не отримувала. У зв'язку з чим, просила в задоволенні позову відмовити. Допитавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 04 вересня 2013 року сторони у простій письмовій формі, зведеній у розписку, дійшли домовленості про укладення у майбутньому угоди купівлі-продажу належної [PERSON] квартири [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] на підтвердження реального наміру укладення у майбутньому відповідного договору купівлі-продажу і придбання у власність зазначеної квартири передав [PERSON] грошову суму у розмірі 1500,00 доларів США, обумовлену як завдаток. Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення виконання зобов'язання. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Авансом згідно із ч. 1 ст. 693 ЦК України визнається попередня оплата товару. Відповідно до наведеної норми, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України. Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу сторонами до сьогодення не укладено, сплачена за розпискою грошова сума в сенсі ч. 2 ст. 570 ЦК України є авансовим платежем. Разом із тим, згідно із ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Курс долару США на день ухвалення рішення складає 2463,7118 гривень за 100 доларів США. Таким чином, поверненню позивачу підлягає сума авансу 1500 доларів США, що дорівнює 36960 гривень (1500 доларів США х 24,64 гривень за 1 долар). У судовому засіданні відповідачка посилалася на той факт, що хоча вона власноручно і писала розписку на отримання грошей, однак позивач їй їх не передавав, тому у суду не має підстав стягувати з неї суму визначену в розписці. На підтвердження своїх пояснень з даного приводу, надала суду витяг з кримінального провадження за фактом крадіжки та довідку слідчого про прийняття і реєстрацію заяви по факту крадіжки з її квартири [ADDRESS] документів, які підтверджували її право власності на зазначену квартиру. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи викладене, суд вважає, що надані з боку відповідача документи, які свідчать про наявність факту викрадення документів, які підтверджують її право власності на зазначену вище квартиру, не можна розцінювати, як доказ, щодо неотримання нею суми грошей вказаних в розписки, а інших належних та допустимих доказів в сенсі ст..ст.58-59 ЦПК України, з боку відповідача суду надана не було. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 344,10 гривень.

Outcome: approved