Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

23 лютого 2017 року, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що з 31.08.2002 року перебував у шлюбі з відповідачкою, яка 07.07.2003 року народила сина [PERSON], а 28.09.2007 року дочку [PERSON]. За рішенням Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 15.02.2016 року шлюб між ними розірвано. Рішенням того ж суду від 18.05.2016 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно на утримання неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу залишалися з матірю. У подальшому син перейшов до нього й наразі проживає в його сімї. Просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку та зменшити розмір виплачуваних ним аліментів на утримання доньки [PERSON] до 1/8 частки всіх видів заробітку, посилаючись на те, що окрім їх спільного сина утримує дружину [PERSON], її дочку [PERSON], [INFO] та їх спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка позов не визнала. Зазначила, що син перейшов до позивача без її дозволу. Вважає, що стягнення з неї аліментів на утримання сина до вирішення спору про місце проживання [PERSON] є передчасним. Крім того, зауважила, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебуває дружина та падчерка, оскільки перша з них отримує допомогу при народженні дитини, а друга має власного батька. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.08.2002 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції сторони уклали шлюб, в якому 07.07.2003 року народилися [PERSON], а 28.09.2007 року - [PERSON] (а.с. 8, 12). За рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 18.05.2016 року рішенням того ж суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\3 частки усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 12, 13). 09.04.2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], яка 26.08.2016 року народила сина [PERSON] (а.с. 7, 10). З довідки начальника управління капітального будівництва та розвитку Державної пенітенціарної служби України вбачається, що з січня по листопад 2016 року [PERSON] нараховане грошове забезпечення в сумі 74537,40 грн. (середньомісячна заробітна плата складає 74537,40 : 11 = 6776,13 грн.) (а.с. 14). За довідкою т.в.о. начальника Управління ДПтСУ в Донецькій області заробітна плата [PERSON] за період з 01 жовтня по 31 грудня 2016 року склала 15580,03 грн. (середньомісячна заробітна плата складає 15580,03 : 3 = 5193,34 грн.) (а.с. 27). Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 р. № 789-ХІІ, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення їх інтересів. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного Кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав до зменшення заявленої позивачем вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів і вважає за необхідне стягувати з неї на користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позов у частині зменшення аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Аналогічне роз'яснення міститься у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю батьків, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них і в інших випадках передбачених цим Кодексом. Однак, на думку суду, народження дитини у новому шлюбі, не дає підстав для зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини та надання переваги у матеріальному забезпеченні новонародженої дитини порівняно з дитиною, щодо якої ставиться питання про зменшення розміру аліментів. З тих же міркувань суд відкидає посилання позивача на утримання падчерки, оскільки на відміну від безумовного обвязку утримувати неповнолітню дочку (ст. 180 СК), обовязок з утримання падчерки виникає у нього лише у разі, якщо у неї немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 268 СК). За таких обставин доводи відповідачки про те, що падчерка позивача має власних батьків, які зобовязані її утримувати, є переконливими. Наявність у позивача непрацюючої дружини також не може бути приводом до зменшення аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу. Використання нею права на відпустку для догляду за дитиною не позбавляє її працездатності, та не може обмежувати право на гідне матеріальне забезпечення іншої дитини, яка до всього перебуває на диспансерному обліку у лікарів кардіолога та невролога (а.с. 28). При цьому твердження відповідачки про отримання дружиною позивача допомоги при народженні дитини, передбаченої Розділом III ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992р. № 2811-XII в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не спростоване. Водночас, з огляду на те, що син відповідачки та позивача, після стягнення з останнього аліментів перебрався до батька, з яким постійно проживає (а.с. 3), загальний розмір стягуваних з нього аліментів має бути зменшеним з 1/3 до 1/4 частки усіх видів заробітку шляхом припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\3 частки усіх видів заробітку за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.05.2016 року та стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з наведеного та беручи до уваги конкретні обставини цієї справи, суд вважає, що рішення, за яким кожен з батьків витрачатиме рівну частку доходу на утримання своїх дітей буде правильним по суті та відповідатиме принципам розумності й справедливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 640 грн. судового збору.

Outcome: partial