Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

23.03.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» через свого представника [PERSON], який представляє інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі відповідної довіреності від 29.10.2015 року, звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 60922,09 швейцарських франків та 395\~785,87 гривень заборгованості по кредитному договору. Позовні вимоги ПАТ «Укрcоцбанк» обгрунтовуються тим, що 07.06.2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту № 941/6-20, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40000,00 швейцарських франків, зі сплатою 9,5 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 02.06.2022 року на умовах, визначених договором кредиту. 08.07.2009 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 941/6-20, відповідно до якої банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання додаткові грошові кошти. Загальна сума кредиту збільшена до 40996,79 швейцарських франків та встановлено кінцевий строк повернення основної заборгованості 02.06.2027 року на умовах, визначених договором кредиту. 07.06.2007 року в забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту між АКБ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 935/09-197. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] взяла на себе зобовязання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також інших платежів у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. 08 липня 2009 року між [PERSON], [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору поруки № 935/09-197, за якою була збільшена сума забезпеченого порукою основного зобов'язання до 40996,79 швейцарських франків та встановлено кінцевий строк повернення заборгованості 02.06.2027 року на умовах, визначених договором кредиту. За умовами договору поруки у випадку невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобовязання, поручитель та позичальник зобовязані відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно чинного законодавства може бути звернене стягнення. Відповідно до розділу 4 договору кредиту у разі порушення позичальником строків погашення кредиту (його частини) та або сплати процентів, визначених договором кредиту, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідачі взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та процентів за договором кредиту не виконують, що підтверджується розрахунком заборгованості. Станом на 01 березня 2016 року заборгованість відповідачки [PERSON] за договором кредиту становить 60922,09 швейцарських франків та 395785,87 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 37084,79 швейцарських франків; заборгованість за процентами в розмірі 23084,79 швейцарських франків.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 163113,84 гривень; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 232672,03 гривень. Зазначену загальну суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку, а також просив вирішити питання розподілу судових витрат. 08.04.2016 року до початку судового розгляду справи [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №935/09-197 від 07.06.2007 року, укладеного у забезпечення зобовязання [PERSON] по кредитному договору, та додаткової угоди №1 від 08.07.2009 року до вказаного договору поруки, а також про стягнення моральної шкоди в розмірі 55 000 грн. з первісного позивача. Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] нічого не знала про укладання оспорюваних договорів, про ці договори дізналась з позовної заяви. Жодних документів в забезпечення кредитних зобовязань [PERSON] вона не підписувала, належність в них підписів їй заперечувала. Пред'явленням безпідставного позову ПАТ „Укрсоцбанк до неї як поручителя їй завдано моральної шкоди, оскільки вона хвилюється, що їй треба буде відповідати за чужими боргами, до яких вона не має ніякого відношення. Ухвалою від 08.04.2016 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк». У судовому засіданні представник первісного позивача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] підтримав у повному обсязі позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Вказав, що при укладенні як договору кредиту, так і договорів поруки передбачається особиста участь позичальника та поручителя, а тому вважає, що при укладенні договорів поруки [PERSON] особисто була присутня та особисто їх підписувала. З боку позивача відповідні договори підписав представник банку [PERSON], але останній на даний час в банку вже не працює. Позичальник та поручитель погодилися укласти кредитний договір та договір поруки та за виконання взятих зобовязань повинні солідарно відповідати перед позичальником. Проти зустрічного позову представник банку заперечував, оскільки він не має повноважень на визнання позову, крім того зазначив, що факт завдання моральної шкоди саме діями первісного позивача зустрічною позивачкою не доведений. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні предявлений первісний позов визнала частково. Зазначила, що 07.06.2007 року відповідачка [PERSON] уклала кредитний договір в ПАТ «Укрсоцбанк». Кредит оформлював співробітник цього банку [PERSON] Поручителя при оформленні кредиту не було. При укладанні договору поруки [PERSON] поставила підпис, але ніяких даних поручителя вона банку не надавала. Підтвердила, що договір кредиту [PERSON] підписувала. Крім того, представник відповідачки надала до суду письмову заяву про застосування до первісних вимог позовної давності. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] представник відповідачки [PERSON] визнала та просила визнати недійсними оспорювані договір поруки та додаткову угоду до вказаного договору. Відповідачка-зустрічна позивачка [PERSON] у судовому засіданні предявлений до неї позов не визнала у повному обсязі та заперечувала з приводу його задоволення. Вказала, що про наявність у неї зобовязань перед ПАТ «Укрсоцбанк» дізналась лише після отримання документів з суду по даній цивільній справі. З [PERSON] вона не перебуває ні в яких відносинах. Заперечувала факт укладення 07.06.2007 року з ПАТ «Укрсоцбанк» договору поруки № 935/09-197. Кредитів в ПАТ «Укрсоцбанк» вона ніколи не брала, [PERSON] не знає. Підписи під її прізвищем в договорі поруки від 07.06.2007 року та в додатковій угоді до вказаного договору поруки виконані не нею, та вона заперечує факт підписання вказаних документів. Підтримала в повному обсязі зустрічний позов та просила визнати недійсними оспорювані нею договір поруки та додаткову угоду до нього. Вказала, що внаслідок шахрайських дій працівників позивача вона вже втретє має в судовому порядку відстоювати свою непричетність до укладання сторонніми для неї особами кредитних договорів. Пред'явлення необгрунтованих позовів до неї як поручителя, яким вона насправді не являється, на великі грошові суми викликає у неї постійний нервовий стресс. Внаслідок вказаних дій банку та постійного нервування вона змушена була проходити курс медичного лікування, оскільки у зв'язку з нервуванням загострились наявні у неї захворювання. Крім того зустрічна позивачка просила в судовому засіданні покласти на ПАТ «Укрсоцбанк» понесені нею судові витрати, які полягали в оплаті судового збору та вартості експертизи. Аналогічну позицію висловив в судовому засіданні представник зустрічної позивачки. Суд, заслухавши пояснення відповідачки [PERSON] та представників сторін, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку про те, що первісний та зустрічний позови обгрунтовані частково та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 07.06.2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту № 941/6-20, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40000,00 швейцарських франків, зі сплатою 9,5 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 02.06.2022 року на умовах, визначених договором кредиту. (а.с. 5-7). Згідно п.2.4.1, 3.3.8 вказаного договору кредиту позичальник зобовязаний своєчасно та у повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього договору. Пункт 4.2 договору кредиту від 07.06.2007 року передбачає, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідний договір кредиту підписаний повноважним представником банку [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-7). 08 липня 2009 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 941/6-20, відповідно до якої банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання додаткові грошові кошти. Загальна сума кредиту склала 40996,79 швейцарських франків. Також встановлено кінцевий строк повернення основної заборгованості 02.06.2027 року на умовах, визначених договором кредиту. Додаткова угода підписана повноважним представником банку [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, протягом якого підлягає виконанню зобовязання. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. При вирішенні первісних вимог суд бере до уваги заяву, надану до суду представником відповідачки [PERSON], про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у тій частині позовних вимог, які заявлені поза строком позовної давності. З уточненого розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 21.03.2016 року, за період з 21.03.2013 року по 21.03.2016 року, за договором кредиту № 941/6-20 від 07.06.2007 року вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками складає 41771,59 швейцарських франків, сума пені складає 316038,80 гривень. (а.с. 130). Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні вищевказані договір кредиту № 941/6-20 від 07.06.2007 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору кредиту, а також уточнений розрахунок заборгованості, зясувавши позицію відповідачки [PERSON], яка факту укладання договору кредиту не оспорювала та доказів виконання кредитних зобовязань суду не надала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», предявлені безпосередньо до [PERSON], ґрунтуються на законі і заявлені вимоги підлягають задоволенню частково в межах трирічного строку позовної давності. З дослідженого в судовому засіданні договору поруки № 935/09-197 встановлено, що він укладений 07.06.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (кредитор) в особі представника банку [PERSON], [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель). У п. 1.1. відповідного договору поручитель [PERSON] зобовязалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 941/6-20 від 07.06.2007 року. Зміст забезпеченого порукою зобовязання: повернення кредиту в сумі 40000 щвейцарських франків у строк до 02.06.2022 року; сплата процентів за використання кредиту; сплата можливих штрафних санкцій та пені, визначених договором кредиту. Договір підписаний повноважним представником АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON], [PERSON] та в графі «Поручитель» стоїть підпис біля прізвища [PERSON] (а.с. 18-20) Згідно додаткової угоди № 1 до договору поруки № 935/09-197 від 07.06.2007 року, укладеної 08.07.2009 року між АКБ «Укрсоцбанк» в особі представника [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були внесені зміни до вказаного договору поруки, а саме збільшено розмір зобовязань поручителя перед кредитором в частині збільшення суми кредиту, яка підлягає поверненню за договором кредиту № 941/6-20 від 07.06.2007 року до розміру 40996,79 швейцарських франків, подовжено кінцевий термін погашення кредиту до 02.06.2027 року. Договір підписаний повноважним представником АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON], [PERSON] та в графі «Поручитель» стоїть підпис біля прізвища [PERSON] (а.с. 20). Оскільки в судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечувала факт укладання та підписання нею з ПАТ «Укрсоцбанк» відповідних договору поруки та додаткової угоди до нього, за її клопотанням судом у даній цивільній справі 25.04.2016 року була призначена судово-почеркознавча експертиза. З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1771/1772/16-24 від 07.06.2016 року встановлено, що у договорі поруки № 935/09-197 від 07.06.2007 року та у додатковій угоді № 1 до договору поруки № 935/09-197 від 08.07.2007 року, укладеній 08.07.2009 року, підпис в графі „Поручитель [PERSON]О. виконаний не [PERSON], а іншою особою. ( а.с. 103-109) Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та серед іншого передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно приписів ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами ). Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У судовому засіданні судом встановлено, що підписи в договорі поруки та додатковій угоді до нього, на які посилається первісний позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги до [PERSON] щодо солідарного стягнення заборгованості за договором кредиту, та які оспорює зустрічна позивачка [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою. Висновки судово-почеркознавчої експертизи узгоджуються з поясненнями зустрічної позивачки [PERSON], наданими в судовому засіданні, а також узгоджуються з поясненнями представника відповідачки [PERSON] Стороною первісного позивача суду не надано доказів, які б спростовували твердження зустрічної позивачки [PERSON] в частині того, що вона не укладала з АКБ «Укрсоцбанк» договору поруки та додаткової угоди до цього договору. Також стороною первісного позивача не оспорювалась обєктивність та обґрунтованість висновків судово-почеркознавчої експертизи, клопотання про призначення додаткової або повторної судово-почеркознавчої експертизи від представника первісного позивача до суду не надходили. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вчинені від імені [PERSON] правочини, а саме укладені від її імені договір поруки та додаткова угода до нього, які остання не підписувала, не можуть вважатись дійсними та такими, що породжують для зустрічної позивачки [PERSON] юридичні наслідки у вигляді солідарної відповідальності за зобовязаннями позичальника [PERSON] Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення вимог первісного позивача в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту слід відмовити. Одночасно в силу вимог ст. 203, 207, 201-216 ЦК України підлягають задоволенню зустрічні вимоги [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] про визнання недійсними вказаних вище договору поруки та додаткової угоди до нього. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ „Укрсоцбанк про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що вони не підтверджені належними, допустимими і достовірними доказами. До такого висновку суд приходить, враховуючи наступне. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно. ч.2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. За правилами ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та страждання, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Обгрунтовуючи наявність завданої їй банком моральної шкоди, зустрічна позивачка [PERSON] зазначила, що моральна шкода їй завдана у зв'зку з неправомірним пред'явленням банком позову та вказала, що це вже третій випадок, коли ПАТ „Укрсоцбанк пред'являє до неї вимоги на підставі сфальсифікованого договору поруки. Проте під час судового розгляду даної справи судом достовірно не встановлено, внаслідок дій якої саме особи в матеріалах кредитної справи з'явились документи, підписи в яких не належать [PERSON] При цьому суд приймає до уваги той факт, що оспорювані зустрічною позивачкою договори є багатосторонніми, укладеними трьома сторонами. Як пояснив в судовому засіданні представник зустрічної позивачки, остання не зверталась з відповідними заявами до компетентних органів та за фактами підроблення її підписів в документах не проводилось жодної перевірки ані правоохоронними органами, ані представниками банківської системи. Тому достовірно не встановлено, ким саме працівником банку, [PERSON] чи іншою особою виконані підписи [PERSON] Тому за відсутності у справі належних та достовірних доказів у суду немає підстав для задоволення вимоги [PERSON] до ПАТ „Укрсоцбанк про відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Первісним позивачем при подачі позову до суду сплачено 30637,88 грн. судового збору. Враховуючи той факт, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» задовольняється лише в частині позовних вимог до [PERSON] та в межах строку позовної давності, з останньої на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає частковому стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі пропорційно до задоволених вимог - в сумі 21725,83 грн. Також в судовому засіданні зустрічна позивачка в порядку ст. 88 ЦПК України заявила клопотання про стягнення з ПАТ «Укрсоцбанк» понесених нею як відповідачкою за первісним позовом при розгляді даної цивільної справи судових витрат, які складаються з вартості проведення судової експертизи в розмірі 1585,80 грн., а також витрат, які вона понесла як зустрічний позивач при зверненні з зустрічним позовом та сплаті судового збору за 2 вимоги немайнового характеру в загальній сумі 1102,40 грн. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать в тому числі витрати, повязані із проведенням судових експертиз. Відповідно до положень ст. 86 ЦПК України витрати, повязані з проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Факт понесення відповідачкою за первісним позовом [PERSON] витрат на проведення судової експертизи обєктивно підтверджується матеріалами цивільної справи ( а.с.110 ). Таким чином, враховуючи положення ст. 79, 86, 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги відповідачки за первісним позовом [PERSON] в частині повернення їй витрат, повязаних з проведенням судової експертизи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, та з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені останньою витрати, повязані з проведенням судової експертизи в розмірі 1585 грн. 80 коп., оскільки у задоволенні вимог банку до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено повністю. Також у звязку із частковим задоволенням зустрічного позову з відповідачів за цим позовом ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] на користь зустрічної позивачки [PERSON] підлягає стягненню сплачена останньою при зверненні з зустрічним позовом сума судового збору пропорційно до заявлених вимог 551,20 грн. за вимогу про визнання правочину недійсним. Судовий збір, сплачений [PERSON] в сумі 551,20 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди, відшкодуванню не підлягає, оскільки в задоволенні цієї вимоги судом відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial