Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

23 червня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 квітня 1999 року. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. Зокрема, земельна частка(пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості) згідно сертифікату серії ЛВ №0116126 від 25.04.1997 року. За життя [PERSON] розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Підтвердженням цієї обставини слугує довідка Лопатинської селищної ради №440 від 17.06.2020 року. Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений строк став чоловік спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Лопатинської селищної ради №441 від 17.06.2020 року. Однак, прийнявши спадщину [PERSON] не встиг оформити право власності на успадковане ним майно, оскільки [INFO] помер. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя спадкодавець залишив особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Згідно заповіту, спадкоємцем майна [PERSON] є позивач - [PERSON] , який доводився спадкодавцю онуком. Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується відповідними свідоцтвами. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений строк став онук спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Підтвердженням факту прийняття спадщини слугують довідки Лопатинської селищної ради №399 та №398 від 01.06.2020 року. Однак, позивач не може оформити право власності у вищезазначеному спадковому майні у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У зв`язку з чим, просить суд, визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на земельну часку(пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно сертифікату серії ЛВ № 0116126 від 25.04.1997 року(а.с.2-7). У підготовче судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять задоволити (а.с35). Представник відповідача в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнає (а.с. 32). За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 квітня 1999 року(а.с.10). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема земельна частка(пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості) згідно сертифікату серії ЛВ №0116126 від 25.04.1997 року(а.с.11-11зворот). За життя [PERSON] розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робила. Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений строк став чоловік спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідками, виданичи виконкомом Лопатинської селищної ради (березівський старостинський округ) № 440 та №441 від 17.06.2020 року(а.с.14). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 06 березня 2020 року(а.с.12). За життя спадкодавець залишив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось і все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме право заповів у власність своєму внукові - [PERSON] , який проживає в [ADDRESS]. Заповіт зареєстрований за №16 від 19 березня 1999 р.(а.с.13). [PERSON] , народився [INFO] , батьками якого зазначаються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим 14 вересня 1975 р.(а.с.17). 01 червня 1974 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] виданим 1 червня 1974 р. Після одруження чоловіку та дружині присвоєно прізвища « [PERSON]- [PERSON] (а.с.18). [PERSON] народилася - [INFO], батьками якої зазначаються [PERSON] та [PERSON] , що знаходить своє підтвердження в копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с.19). Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений строк, став онук спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що у свою чергу підтверджують довідки Лопатинської селищної ради №399 та №398 від 01.06.2020 року(а.с.15-16). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved