Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

22 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частини вказаного будинку є [PERSON] У вказаному будинку до теперішнього чачу значаться зареєстрованими її доньки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також онуки [PERSON] і [PERSON], які фактично у вказаному житловому приміщенні не проживають з травня 2014 року, їх особисті речі в будинку відсутні. Добровільно знятися з реєстрації у вказаному будинку відповідачі не бажають посилаючись на те, що вони постійно проживають за межами території України в Російській Федерації та не мають можливості приїхати в Україну. На даний час, позивачка має намір продати належну їй 1/2 частину вказаного житлового будинку, втім реєстрація відповідачів створює перешкоди в реалізації нею своїх прав як власника майна. У зв'язку із наведеним, позивачка вимушена була звернутися до суду та просити суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS]. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явилися, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи проводити без їх участі. Третя особа [PERSON], будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника органу опіки, з метою захисту житлових прав малолітніх, позовні вимоги в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], не підтримують. З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання, повторно не з'явилися у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 січня 2007 року зареєстрованим в реєстрі за № 2-20, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 7980316 від 11 січня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «БТІ» м. Слов'янськ № 13291570 від 22 січня 2007 року (а.с.10,9,8). Власником іншої 1/2 частини вказаного будинку є [PERSON] За відомостями домової книги та довідки про склад сім'ї від 26 грудня 2013 року, в житловому будинку [ADDRESS] значаться зареєстрованими: позивачка [PERSON], [INFO], її доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також онуки позивачки: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 11-17,18). Згідно із актом, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], та [PERSON], фактично в будинку [ADDRESS] не проживають з травня 2014 року, їх особисті речі в будинку відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено, що позивачка є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], тому має право вільно розпоряджатися належною їй власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що позивачка є власником 1/2 частини спірного житлового приміщення, відповідачі, як член сім'ї позивачки, понад один рік в спірному будинку не проживають, і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявили. Договірні відносини між позивачкою та відповідачами з приводу винаймання спірного житла - відсутні, а подальша реєстрація [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS], створює перешкоди в реалізації позивачкою своїх прав як власника майна. З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки про визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, а саме, - будинком [ADDRESS]. При вирішенні питання про визнання дітей [PERSON], та [PERSON]такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходив з такого. За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. 4. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Оскільки суд дійшов до висновку, що матір малолітньої [PERSON] відповідачка [PERSON], та матір малолітнього [PERSON] відповідачка [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], а діти [PERSON] та [PERSON] залишили постійне місце проживання разом із матерями, суд приходить до висновку, що малолітню [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO] слід також визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Суд при цьому зазначає, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітніх осіб, на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права їх батьків на яких у відповідності до норм чинного сімейного законодавства покладається обов'язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом даної цивільної справи.

Outcome: approved