Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

23 лютого 2018 року Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Мати хлопця померла у [INFO] Відповідач не приділяє належної уваги вихованню сина [PERSON], в останнього відсутні зимні речі, білизна, побутова хімія, канцелярські товари, засоби зв'язку (мобільний телефон). [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, не спілкується із ним, не надає фінансової допомоги. Стосунки в сім'ї недоброзичливі. Батько не утримує дитину, не займається його вихованням, схильний до вживання спиртних напоїв, не працює, отримані гроші по втраті годувальника витрачає не за призначенням. Дитина мешкає у свого друга, батьки якого забезпечують його харчуванням та грошима протягом 2016-2017 років. Приймаючи до уваги наведене, а також необхідність вирішення питання щодо подальшої долі дитини, надання неповнолітньому соціального захисту, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника Органу опіки, позовні вимоги задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки та виклики за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON], однак в жодне із призначених судових засідань відповідач не з'явився, як і не з'явився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. У зв'язку із цим, про місце, дату та час розгляду справи відповідач був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з'явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, оскільки відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з'явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про народження серія: [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року в м. Слов'яногірську Донецької області, та його батьком є: [PERSON] (а.с. 5). Згідно із письмовою заявою неповнолітнього [PERSON], поданою до Служби у справах дітей Слов'янської міської ради від 20 вересня 2017 року, він навчається в училищі м. Краматорська, його батько - [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника, яка становить близько 1 100 грн., не працює, зловживає спиртними напоями. [PERSON] вимушений мешкати в сім'ї свого друга, батьки якого забезпечують його харчуванням, одягом та грошима протягом 2016-2017 р.р. Виказує бажання позбавити батька, [PERSON], батьківських прав відносно нього (а.с. 14). Відповідно до наказу Служби у справах дітей Слов'янської міської ради від 13 січня 2018 року, дитина [PERSON] взятий на облік як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, з підстави: проживання дитини у сім'ї, в якій батько ухиляється від виконання своїх обов'язків (а.с. 6). Згідно із довідкою Слов'янського об'єднаного УПФУ Донецької області від 26 жовтня 2017 року № 388.30/04, відповідач [PERSON], [INFO], перебуває на обліку та отримує пенсію в разі втрати годувальника па дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно із довідкою ДНЗ «Міжрегіональне вище професійно-будівельне училище м. Краматорська» № 644 від 31 жовтня 2017 року, [PERSON], [INFO] навчається у вказаному навчальному закладі за професією «електрозварник ручного зварювання, слюсар з ремонту автомобілів». Строк навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року. Форма навчання - денна (а.с. 8). Як вбачається з характеристики, наданої ДНЗ «Міжрегіональне вище професійно-будівельне училище м. Краматорська» від 27 жовтня 2017 року № 371/5-17, на учня [PERSON]., його батько - [PERSON], не приділяє належної уваги вихованню сина. [PERSON], адже в учня відсутні зимні речі, білизна, побутова хімія, канцелярські товари, засоби зв'язку (мобільний телефон). З його слів, він проживає у хрещеного батька, рідний же з ним не спілкується, не забезпечує фінансово, отримує пенсію за втрату годувальника, але синові грошей не дає і нічого не купує. Керівникам групи батько по телефону повідомив, що [PERSON] з ним не живе і до нього не приходить (а.с. 9). Відповідно акту обстеження умов проживання від 31 жовтня 2017 року, за адресою: [ADDRESS], обстежити умови проживання за вказаною адресою не вдалося, у зв'язку із тим, що батько неповнолітнього - [PERSON], не дозволив увійти на подвір'я та обстежити умови проживання дитини. Встановлено, що стосунки в сім'ї не доброзичливі. Батько не утримує сина, не займається його вихованням, схильний до вживання спиртних напоїв, не працює, отримані гроші по втраті годувальника на дитину витрачає не за призначенням. Відповідачу [PERSON], повідомлено про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків (а.с. 10). Як вбачається із громадської характеристики, наданої Святогірською міською радою, [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], при відвідуванні двері не відчиняє, розмовляти відмовляється. Веде прихований спосіб життя. За свідченнями сусідів, [PERSON], має сина [PERSON], [INFO], який навчається в місті Краматорську, та не проживає з батьком вже більш як півтора року, оскільки батько страждає на алкогольну залежність, та вихованням сина не займається. На цьому ґрунті в сім'ї відбуваються конфлікти. Мати дитини померла у [INFO] На даний час батько не працює, перебуває у цивільному шлюбі із жінкою, яка теж страждає алкогольною залежністю. Інтерес до життя дитини з боку батька відсутній навіть в періоди тверезості (а.с. 12). Згідно із повідомленням Слов'янського ВП ГУ НП в Донецькій області від 30 грудня 2017 року № 27998/903/01-17, в ході проведення перевірки встановити місце знаходження [PERSON] не виявилось можливим. При встановленні місця знаходження [PERSON], буде вирішуватись питання про притягнення його до адміністративної відповідальності встановленої ст. 184 КУпАП, за невиконання обов'язків щодо виховання дітей (а.с. 13). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз'яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачем доведений факт ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню своєї дитини [PERSON], а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідач не піклується про свого сина, абсолютно не цікавиться його життям та долею, не спілкуються із ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умови для його нормального та гідного існування. Натомість, відповідач зловживає алкогольними напоями, не працює, а кошти отримані як допомогу по втраті годувальника витрачає виключно на власні потреби. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого сина [PERSON] Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Слов'янської міської ради № 29/01-446 від 21 лютого 2018 року, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 15-16). Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно його дитини. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від батька необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2.,3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що дитина, власних доходів немає, а тому потребує матеріальної допомоги, відповідач е працездатним, утриманців не має. Доводів на спростування такого висновку суду відповідачем не надано. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, таким чином за даним позовом судовий збір становить 1409,60грн. (704,80грн. по вимогам немайнового характеру-позбавлення батьківських прав, та 704,80грн. по вимогам матеріального характеру-стягнення аліментів), який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved