Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

22 травня 2017 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свою заяву мотивує тим, що в архівній довідці № 115/01.22 від 08.02.2017 року виданій Державним архівом Волинської області, його імя по- батькові вказане «[PERSON] [PERSON]», що ставить під сумнів факт належності йому вищевказаного документа, записи в якому мають значення для зарахування трудового стажу при призначенні пенсії. Заявник подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності. Представник Шацько-Любомльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у її відсутності, вказав, що заявлені вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За змістом п.6 ч.1ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до вищевказаного листа ВСУ, суд, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК може встановлювати факти належності особі документів, зокрема, індивідуальної відомості про застраховану особу чи іншого документа, що зараховує трудовий стаж. Судом встановлено, що при зверненні до Шацько-Любомльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області з документами для призначення пенсії, позивачу було відмовлено у зарахуванні частини трудового стажу в колгоспі у звязку з тим, що в довідці від 08.02.2017 року № 115/01.22 виданій Державним архівом Волинської області вказано дані про стаж роботи 1998-1990 роки заявника на «[PERSON] [PERSON]» (по батькові так в документі) у звязку з чим, у нього виникли труднощі при оформленні пенсії за віком. Факт належності [PERSON], [INFO], вищевказаного документа, підтверджується копією трудової книжки серії БТ-II № 6258049 (а.с.3); архівною довідкою від 03.03.2017 року № 97/1.12 (а.с.4), архівною довідкою від 03.03.2017 року № 101/1.12, копією паспорта серії АС 277862 (а.с.6), оскільки періоди його роботи у колгоспі не суперечать тим, що\~ записані у її трудовій книжці,\~а дані про\~імя та прізвище в довідках та в паспорті є ідентичними. Тому, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved