Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

23 лютого 2021 року до Вовчанського районного суду Харківської області звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.03.2010 р. у зв`язку з невиконанням з її сторони умов кредитного договору у розмірі 66\~810,98 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2270 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримувала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. До того ж, 06.05.2010 відповідач [PERSON] підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. У результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 18.01.2021 року існує заборгованість у розмірі 66\~810,98 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 55\~266,86 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 11\~544,12 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 66\~810,98 грн., а також понесені ним судові витрати по справі в розмірі 2270 грн. Ухвалою суду\~від 24.02.2020\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження, визначено проводити розгляд справи без виклику осіб. 18 березня 2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] заперечую проти позовних вимог АТ «ПриватБанк», просить суд відмовити у їх задоволенні та застосувати наслідки недійсності правочину. В обґрунтування зазначила, що вважає правочин, укладений між нею та АТ «ПриватБанк» недійсним з причин укладення його за допомогою факсимільного відтворення підпису без її згоди, а саме: копія анкети-заявки містить підписи та печатки банку, виконані за допомогою факсиміле, а тому не є доказом по справі, який підтверджує факт укладання договору позики. Крім того, вважає, що фактично вона письмовий договір із зазначенням його істотних вимог не укладала. Вважає, що розмір процентів свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості, закріплених положеннями Цивільного Кодексу України. Також у відзиві зазначила, що її права на надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації було порушено, договір в письмовій формі не укладено. Надана позивачем довідка про видачу на ім`я відповідача кредитної картки, не є належним та допустимим доказом, оскільки вона підписана представником ПриватБанку самостійно без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують та не є доказом передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів. Також позивачем не було надано оригіналу розписки про отримання відповідачем платіжної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі для доступу до грошових коштів, обумовлених Договором, оскільки їх надання не передбачено цією банківською установою. Підстави вважати, що у відповідача виникли будь - які зобов`язання перед позивачем у зв`язку з подачею Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку, відсутні.\~ Представник позивача АТ КБ «Приват Банк» не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 29.03.2010 р. [PERSON] в присутності представника АТ КБ «Приватбанк» надала представнику банку інформацію про себе і підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. З тексту заяви вбачається, що відповідач ознайомилася з\~умовами і\~Правилами надання\~банківських послуг,\~тарифами Приватбанку.Своїм особистим підписом відповідач погодилася з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг (а.с.18). 06.05.2010 відповідач [PERSON] підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с.19). При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним\~кредитним договоромстаном\~на 18.01.2021\~року складає\~66\~810,98\~грн.,\~а саме:\~заборгованість за\~простроченим тілом\~кредиту \~у розмірі\~ 55\~266,86\~грн.,\~заборгованість за\~простроченими відсотками\~ у\~розмірі 11\~544,12\~грн.\~ (а.с. 4-15). Згідно п. 23 ч.1\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 Цивільного кодексу України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За нормами ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк», клієнт [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 29.03.2010 року, отримала картки № [NUMBER] (07.04.2010), [NUMBER] (19.05.2014), [NUMBER] (10.06.2016), [NUMBER] (11.05.2018), остання з яких має термін дії до 04.2022 року (а.с. 16). В матеріалах справи міститься виписка з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу [PERSON] встановлено кредитний ліміт та вбачається, що вона користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів. (а.с. 53-67). Так, з вказаної виписки вбачається, що відповідач користується карткою, останній раз зараховано переказ на картку 14.12.2020 р. у розмірі 500 грн., 25.07.2020 здійснювала переказ зі своє картки, 30.04.2020 вносила кошти на погашення заборгованості у розмірі 1907,40 грн. тощо (а.с.53). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Із виписки вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Тобто, користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. Таким чином відповідач користується кредитною карткою постійно на протязі 10 років, суду не надано жодної інформації щодо звернень [PERSON] до суду з позовами про визнання кредитного договору від 29.03.2010 недійсним, або її звернень до АТ КБ «ПриватБанк» з претензіями щодо недійсності кредитного договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за тілом кредиту не погашена і складає 55\~266,86 грн., а тому підлягає стягненню з боржника [PERSON] . Що стосується вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд зазначає наступне. Так, відповідачем по справі при укладані кредитного договору у формі анкети заяви, 06.05.2010 року також було підписано Інформацію про умови кредитування, де зазначено, що процентна ставка у межах пільгового періоду становить 0,0% річних, процентна ставка поза межами пільгового періоду становить 37,5 % по кредитній картці «Унівесральна, 55 днів льотного періоду», а отже, відповідач ознайомилася з розміром процентної ставки та порядком їх нарахування (а.с.19). Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима. З даного розрахунку чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором, до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача також підлягає стягненню заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 11\~544,12 грн. Відповідно до частини другої статті\~1054\~та частини другої статті\~1050 Цивільного кодексу України\~наслідком порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у мінімальному розмірі 2 270 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved