Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

22.09.2015 [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 02.07.2014 народження, у розмірі 1/4\~частини із усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками [PERSON], на утримання якого відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає. Також заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4\~частини із усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення спільною дитиною сторін [PERSON] 3-річного віку. Вимогу обґрунтовано тим, що позивач не працює, перебуває у скрутному матеріальному становищі, є дружиною відповідача, з якою проживає спільна дитина сторін віком до 3-х років, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання позивача. Позивач зявився у судове засідання, в доповнення до позовної зави пояснив, що не перебуває і не перебував у шлюбі з відповідачем, не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, відповідач є батьком дитини, не підтримає матеріально ні спільну дитину, ні позивача. Просив задовольнити позов повністю. Відповідач позов визнав частково у частині стягнення аліментів на дитину. Проти задоволення позову про стягнення аліментів на позивача до досягнення дитиною трирічного віку заперечував. У судовому засіданні пояснив, що не побував і не перебуває у шлюбі з позивачем. Визнав, що є батьком спільної дитини сторін [PERSON], хоча у свідоцтві про народження сина вказано інше прізвище батька. Вказав, що інколи передає кошти і речі для дитини. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач і відповідач не перебували і не перебувають у шлюбі, позивач і відповідач є батьками [PERSON], який народився 02.07.2014 (а.с. 5). Обставини щодо батьківства [PERSON] та не перебування сторін у шлюбі не підлягають доказуванню як такі, що визнано сторонами за правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України. [PERSON] проживає разом із матірю (позивачем) (а.с. 6). Між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання відповідачем обовязку утримувати спільного неповнолітнього сина. Заяви платника або одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину у твердій сумі судові не надано. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України далі СК України). Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.\~1\~ст.\~191\~СК\~України). Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами не досягнуто. Ураховуючи зазначене та часткове визнання позову відповідачем (що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб), оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача (матері дитини), з якою проживає дитина до досягнення нею трирічного віку, суд зазначає таке. Статтями 75, 76 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу; розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Частинами другою, шостою статті 84 СК України передбачено: дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Зазначені положення ст. 84 СК України передбачають право на утримання дружини, з якою проживає дитина, від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Натомість у справі встановлено, що сторони не є та не були дружиною і чоловіком, тобто не є особами (субєктами), зазначеними у ст. 84 СК України. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4\~частини із усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення спільною дитиною сторін [PERSON] 3-річного віку, у звязку тим, що така позовна вимога не ґрунтується на вимогах закону є безпідставною. Оскільки судом задоволено одну позовну вимогу і позивач звільнений від сплати судового збору суд, за правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України, абз. 3, п.п. 1) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача судовий збір 487,20 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved