Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

23.02.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04 липня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо. [PERSON] працює механіком на ТОВ СП «Нібулон» та отримує заробітну плату, однак матеріальної допомоги дружині не надає. У зв`язку з цим просить стягнути із відповідача аліменти на своє утримання до досягнення сином трирічного віку, а саме до [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно. Ухвалою судді від 11 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.13) . Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивачка пояснила, що не працює, оскільки доглядає малолітнього сина та отримує соціальну допомогу на нього в розмірі 860 грн щомісяця. Цих коштів не вистачає, просила стягти з відповідача на її утримання до досягнення сином трьох років аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходів. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Обґрунтувавши відмову тим, що [PERSON] не визнає себе біологічним батьком [PERSON] . Крім того, відповідач вважає, що позивачка уклала з ним шлюб лише для отримання аліментів, а не для створення родини. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу надання матеріальної допомоги дружині, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Судом встановлено,\~що04 липня 2020 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Шлюб зареєстрований Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 66 (а.с. 3). В цьому шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Син проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою виконавчим комітетом Ромоданівської селищної ради від 10.12.2020 (а.с. 5). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 01.06.2016р справа № 524/8611/15, провадження № 6-4566св16. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Таким чином, при встановленні, чи потребує дружина, яка перебуває у декретній відпустці матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю дитини доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що мати дитини не потребує матеріальної допомоги. Розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить тільки від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги від чоловіка-батька дитини [PERSON] , посилаючись, зокрема, на те, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не працює та не має іншого доходу окрім соціальної допомоги на утримання дитини. Відповідач працездатний, працює отримує регулярний дохід тому має змогу надавати матеріальну допомогу непрацездатній дружині в розмірі 1/4 частини від його доходу до досягнення дитиною трьох років. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог в частині розміру аліментів 1/4 частини від заробітку (доходу), яку остання просить стягнути з відповідача щомісячно. Оскільки, в супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на її утримання саме в такому розмірі та не заявляла клопотань про їх витребування судом. Суд при задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку, та визначаючи розмір аліментів, бере до уваги молодий вік і задовільний стан здоров`я відповідача, що відповідач працює та отримує дохід від своєї діяльності, інших утриманців окрім сина немає. Необхідність утримувати неповнолітню дитину не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй дружині, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною та потребує матеріальної допомоги. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у ст.182 СК України, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Врахувавши обставини зазначені вище, суд прийшов до переконання, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення сином трирічного віку, в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. На підставі положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 23.02.2021. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Згідно з положенням п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до квитанції від 23.02.2021, вартість послуг за складання позовної заяви становить 500 грн (а.с.7), 2000 грн- гонорар адвоката розмір якого встановлений договором №15/21 про надання правової допомоги від 15.04.2021. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 1250 грн, пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно з положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 454 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved