Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

22.05.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ансу» (далі - позивач, ТОВ «Ансу») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), третя особа: публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та кредит» (далі- ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»), Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 08.08.2008 був укладений договір № 33-19/08-А, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Фінанси та кредит» надав відповідачу грошові кошти в розмірі 47 273 дол. США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення до 07.08.2015 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.02.2013 було задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON] та стягнуто заборгованість за невиконання умов договору в розмірі 533 593 грн. 67 коп. та судові витрати в розмірі 3219 грн. 00 коп. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. 18.02.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було проведено заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до якої ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було замінено на ТОВ «Ансу». В зв`язку з тим, що відповідач рішення суду станом на 22.05.2020 не виконав, заборгованість за кредитним договором не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, в якому просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 129 067 грн. 75 коп. та три проценти річних в розмірі 48 340 грн. 27 коп. Ухвалою суду від 15.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінчення встановлено терміну зберігання». Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8статті 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Дарницького суду м. Києва від 25.02.2013, вбачається, що 08.08.2008 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір № 33-19/08-А відповідно до умов якого ПАТ «Банк Фінанси та кредит» надав відповідачу грошові кошти в розмірі 47 273 дол. США з кінцевим терміном повернення до 07.08.2015 року /а.с. 7-11/. Рішення набрало законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі рішення суду 10.07.2013 видано виконавчі листи /а.с. 12-13/. 08.08.2013 державним виконавцем ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №39358746 /а.с. 17-18/. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2019 було проведено заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «Ансу» /а.с. 14-16/. На підставі заяви правонаступника від 14.03.2019 постановою державного виконавця від 18.04.2019 проведено заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «Ансу» /а.с.19-21/. Згідно зі п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязв та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За положенням ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи(боржника). Таким чином, ТОВ «Ансу» має право вимоги до [PERSON] і являється належним позивачем у справі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язнні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 534 ЦК України, за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не передбачено договором. Розмір процентів за користування коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. В зв`язку з тим, що відповідач продовжує користуватися кредитними коштами, у позивача виникло право на стягнення з відповідача суми інфляційних збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми заборгованості з дня набрання законної сили рішення суду, яка згідно з розрахунком позивача становить: 129 067, 75 грн. - інфляційні втрати на прострочену заборгованість по кредиту та три проценти річних в розмірі 48 340 грн. 27 коп. /а.с. 22/. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості . Зважаючи на результат розгляду справи, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: approved