Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

24.06.2019 р. позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування 100 000 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2019 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та засуджено до покарання у виді 200 годин громадських робіт. За змістом вказаного вироку [PERSON] обвинувачувався в тому, що 08.07.2018 року приблизно о 13:30 годин в м. Яремче, по вулиці Свободи неподалік санаторію «Прикарпатський» між [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт через вартість перевезення туристів до ТК «Буковель». В ході даного конфлікту [PERSON] спіймав своїми руками пальці рук [PERSON] та відштовхнув його від себе, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої фаланги п`ятого пальця лівої кисті, які згідно висновку експерта №212 від 02-07.08.2018 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, та викликали тривалий розлад здоров`я. В момент отримання тілесних ушкоджень позивач переніс сильний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я. Неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події , страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, порушення сну, нервозність, обурення, приниження гідності. Наслідками перенесеної травми стала поява негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій. В зв`язку із наведеним, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінив у 100 000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідач пояснив, що згідний компенсувати позивачу 3000 гривень за завдану моральну шкоду. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2019 року, який набрав законної сили, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та засуджено до покарання у виді 200 годин громадських робіт. (а.с.6-8). Згідно вказаного вироку вбачається, що 08.07.2018 року приблизно о 13:30 годин в м. Яремче, по вулиці Свободи неподалік санаторію «Прикарпатський» між [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт через вартість перевезення туристів до ТК «Буковель». В ході даного конфлікту [PERSON] спіймав своїми руками пальці рук [PERSON] та відштовхнув його від себе, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої фаланги п`ятого пальця лівої кисті, які згідно висновку експерта №212 від 02-07.08.2018 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, та викликали тривалий розлад здоров`я. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 08.10.2018 року (а.с.9) встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 08.07. 2018 року по 08.10.2018 року із діагнозом перелом середньої фаланги п`ятого пальця лівої кисті. Вказана обставина об`єктивно зумовлювала необхідність здійснення позивачем витрат на лікування та реабілітацію. Відповідно до частини 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно частини 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Із змісту статті 1166 ЦК України вбачається, що шкода завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно роз`яснень, викладених в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Конституція України визначає життя і здоров`я людини найвищою соціальною цінністю (ст. 3). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст. 16, 1168 ЦК України). Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Також, згідно з частинами 1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Точних критеріїв майнового виразу душевного болю немає. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Але також, суд враховує і те, що відшкодування моральної шкоди не повинно бути засобом збагачення, а має ґрунтуватися на принципах розумності, справедливості та з врахуванням реальної можливості її відшкодування особою, яка її завдала. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача [PERSON] моральної шкоди наявні. Проте, розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 100 000 гривень суд вважає завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди, тяжкості завданих тілесних ушкоджень. При цьому, як зазначено вище, позивач проходив лікування амбулаторно, а визначена ним моральна шкода в сумі 100 000 грн. не підтверджена належними доказами, а тому суд вважає за необхідне визначити суму грошового відшкодування в рахунок завданої злочином моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, що на думку суду буде відповідати принципам розумності і справедливості. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 768, 40 гривень судового збору. Позивач скористався правом за ч.8 ст.141 ЦПК України, та до закінчення судових дебатів представник позивача - адвокат Романишин Д.М. звернувся із усною заявою про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення надасть докази розміру витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 22, 23, 1167, 1187 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial