Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

22.03.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , в обґрунтування якого зазначила наступне. Позивач з 20.01.1977 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який 16.12.1986 року розірваний на підставі рішення Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя від 31.03.1986 року, про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу. Від шлюбу позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають повнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 10173 виданого 20.01.1998 року Комунарською районною радою, в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». 16.02.1998 року ЗМБТІ здійснена державна реєстрація права спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що записано у реєстровій книзі за № 189-р № 34785 від 16.02.1998 року, що підтверджується відміткою про реєстрацію Свідоцтва про право власності на житло № 10173 від 20.01.1998 року, внесено зміни до технічного паспорту. Згідно з Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 249140417 від 21.03.2021 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості по даній квартирі відсутні. В травні 2000 року донька позивача - відповідач [PERSON] , зібрала свої особисті речі та виїхала на постійне проживання за невідомою позивачу адресою, пояснивши, що їде на заробітки (точна адреса позивачу невідома). З цього часу відповідач [PERSON] фактично не проживає, не користується без поважних причин та не з`являється у квартирі № 36 , але з реєстрації не знялась, стосунків з позивачем, сестрою [PERSON] , братом [PERSON] , не підтримує, місце знаходження (перебування), проживання та засоби зв`язку відповідача [PERSON] нікому з них невідомі. Відповідач [PERSON] добровільно залишила квартиру, без будь-якого примусу та перешкод у користуванні житлом. Періодично, дуже рідко, [PERSON] телефонувала позивачу, однак на її питання де вона зараз, вона не бажала відповідати, на питання щодо реєстрації в квартирі, вона відповідала, що не приїде. В останній раз позивач розмовляла з донькою [PERSON] по телефону в 2018 році, однак її номер телефону був скритий та місце проживання вона не повідомила. В грудні 2019 року відповідач [PERSON] повідомив позивачу, що він переїжджає на постійне проживання до жінки, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах та створив з нею сім`ю. Як потім стало відомо позивачу зі слів спільних знайомих у відповідача [PERSON] народилася дитина. Так, відповідач [PERSON] з грудня 2019 року добровільно вибув із квартири № 36 , зібрав свої особисті речі та виїхав на постійне проживання за невідомою позивачу адресою. З цього часу відповідач [PERSON] фактично не проживає, не користується та не з`являється у житловому приміщенні, але з реєстрації не знявся. Місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] позивачу не відомо, стосунків між собою вони не підтримують, засоби зв`язку їй невідомі. На час подання позову у квартирі [ADDRESS] зареєстровані 6 осіб: позивач [PERSON] , треті особи: [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , відповідачі: [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] не беруть участі в утриманні та облаштуванні квартири, не сплачують комунальні послуги та витрати на утримання будинку. У зв`язку зі змінами в законодавстві щодо призначення житлової субсидії, наявність зареєстрованих відповідачів у квартирі, відсутність даних про їх дохід, є перешкодою для позивача в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг в органах соціального захисту. Позивач та треті особи вимушені без участі відповідачів оплачувати всі витрати, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб. Позивач вважає, що оскільки відповідачі ( [PERSON] - 1 рік 3 місяці, [PERSON] - 20 років 9 місяців) більше одного року не проживають у квартирі без поважних причин, вони втратили право користування житловим приміщенням в даній квартирі. У зв`язку з реєстрацією відповідачів позивач, як співвласник житла належного їй на праві спільної сумісної власності не може на свій розсуд користуватися та розпоряджатися квартирою. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Пояснила, що її донька [PERSON] вже понад двадцять років у квартирі не мешкає, їй відомо, що остання перебуває за кордоном та повертатися не збирається. Донька не повідомляє їй ані адресу свого мешкання, ані засобів зв`язку з нею. Інколи телефонує, останній раз телефонувала у 2018 році. [PERSON] чоловік понад рік добровільно залишив квартиру, оскільки у нього склалася нова сім`я, з цього часу вона про нього нічого не знає, між собою вони ніяким чином не спілкуються. Зазначила, що відповідачам ніяких перешкод у користуванні квартирою ані з її боку, ані з боку третіх осіб, не чинилися. Ніяких особистих речей чи майна відповідачів у квартирі не має. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач, згідно з наданих у судовому засіданні пояснень, не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, просили суд його задовольнити, при цьому кожний окремо підтвердив, що в квартирі [ADDRESS] їхній батько [PERSON] не проживає з грудня 2019 року, а їхня сестра [PERSON] не проживає з травня 2000 року, їхні особисті речі в кватирі відсутні, перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив, оплату за комунальні послуги вони не здійснюють, де наразі знаходяться відповідачі їм невідомо, стосунків з ними вони не підтримують. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг ЗМР у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв, клопотань про відкладення слухання справи суду не надано. Суд, вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 10173 виданого 20.01.1998 року Комунарською районною радою, в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 20). 16.02.1998 року ЗМБТІ здійснена державна реєстрація права спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що записано у реєстровій книзі за № 189-р № 34785 від 16.02.1998 року, що підтверджується відміткою про реєстрацію Свідоцтва про право власності на житло № 10173 від 20.01.1998 року, внесено зміни до технічного паспорту (а.с. 21-24). Згідно з Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 249140417 від 21.03.2021 року, у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно відомості по даній квартирі відсутні (а.с. 25). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: позивач [PERSON] , з 21.09.1987 року по теперішній час; третя особа [PERSON] , з 17.06.1999 року по теперішній час; її син [PERSON] , [INFO] , з 16.06.2010 року по теперішній час; третя особа [PERSON] , з 21.09.1987 року, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 03.03.2021 року, від 10.03.2021 року (а.с. 30-31). У квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідачів по справі: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 25.03.2021 року (а.с. 42-43). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача по справі [PERSON] , які з 20.01.1977 року перебували у зареєстрованому шлюб, який 16.12.1986 року розірваний на підставі рішення Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя від 31.03.1986 року, про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 15-16). Від шлюбу позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають трьох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 17-19). Як вбачається з акту обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації, виданого сусідами від 16.03.2021 року, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але починаючи з грудня 2019 року, фактично не проживає за вказаною адресою, його особисті речі у вказаній квартирі відсутні (а.с. 28). Як вбачається з акту обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації, виданого сусідами від 16.03.2021 року, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але починаючи з травня 2000 року, фактично не проживає за вказаною адресою, її особисті речі у вказаній квартирі відсутні (а.с. 29). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , кожна окремо, суду пояснили, що відповідачі по справі колишній чоловік позивача [PERSON] , та донька позивача та відповідача [PERSON] у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживають. [PERSON] з грудня 2019 року, а [PERSON] з травня 2000 року і по теперішній час. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації не проживають, будь-яких витрат на утримання квартири не несуть, будь-які угоди з приводу проживання відповідачів в квартирі з позивачем не укладали, їх місце проживання позивачу на теперішній час не відомо. Реєстрація відповідачів за вказаною адресою, перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження приватною спільною сумісною власністю, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач не може із-за реєстрації відповідачів оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ст. 405 ЦК України членом сім`ї власників житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтво про смерть. Відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] понад рік, [PERSON] понад двадцять років, не мешкають у спірній квартирі, не є її власниками, не несуть обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаних відповідачів, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved