Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

23 жовтня 2014 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 18 червня 2001 року помер [PERSON], який проживав у [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай), що розташована на території [PERSON] сільської ради Оржицького району Полтавської області. За життя [PERSON] склав на ім'я позивачів заповіт, згідно якого все своє майно заповів їм. Підставою подачі позову є те, що позивачі на протязі 6ти місяців не звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Про існування заповіту позивачам не було нічого відомо, заповіт у сільській раді отримали лише 18.08.2014 року. Бажаючи здійснити нотаріальне оформлення спадкового майна звернулись до нотаріуса з заявою про намір прийняти спадщину, але отримали від нього відмову, яка мотивована тим, що позивачами було порушено визначений законом строк для прийняття спадщини. Прохають визначити додатковий строк для прийняття спадщини строком 1 місяць. У судовому засіданні позивачі та їх представник заявлені позовні вимоги підтримали з мотивів, що зазначені в позові. Додатково вказали, що позивачам нічого не було відомо про існування заповіту, вказане має бути враховано судом. Справедливим буде рішення суду шодо поділу спадщини між трьома спадкоємцями. Відповідач [PERSON] сільська рада до суду представника не направила, подали заяву про визнання позову. Відповідач [PERSON] та її представник у суді вказали, що дочка спадкодавця вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Позивачі більш як 14 років не звертались до нотаріуса, вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Третя особа Оржицька нотаріальна контора у судове засідання представника не направляла, у поданій заяві вказала, що прохає справу розглянути без участі представника нотаріальної контори. При прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Суд заслухавши думку учасників процесу, розглянувши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 18.06.2001 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія 1-КЕ №120879 виданого [PERSON] сільською радою Оржицького району Полтавської області 23.05.2000 року. Згідно заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 04.12.1996 року [PERSON] заповів все належне йому майно і все те на що за законом він матиме право позивачам. Згідно рішення Оржицького районного суду від 10.03.2015 року встановлено факт належності [PERSON] вказаного заповіту. За інформацією [PERSON] сільської ради від 02.04.2015 року №02-26/74 вказано, що згідно списку власників земельних часток (паїв) за №315 обліковується земельний пай за №495 площею 4,3 га., що розташована на території [PERSON] сільської ради за [PERSON] Постановою завідуючої Оржицької державної нотаріальної контори від 13.10.2014 року позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки позивачем подано заяву з порушенням законодавчого терміну звернення до нотаріуса. Таким чином, даним позивачем доведено, що вона має перешкоди в оформленні своїх спадкових прав. Згідно довідки [PERSON] сільської ради № 02-26/73 від 02.04.2015 року зазначено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] проживав разом із співмешканкою [PERSON]. За інформацією із Оржицької ДНК від 21.11.2014 року №584/01-16 вказано, що з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] та заведена спадкова справа № 462 за 2001 рік. Вказане підтверджено відповідною заявою [PERSON] до нотаріальної контори. Згідно рішення Оржицького районного суду від 17.07.2014 року встановлено факт родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON] відповідно як між батьком та дочкою. Взаємовідносини, що склалися урегульовані слідуючими нормами законодавства. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, що відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року передбачено, що у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, спірні правовідносини між сторонами регулюються\~ЦК УРСР 1963 року. Так, частиною 1\~ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року\~передбачено право спадкоємця на продовження строку на прийняття спадщини.\~Строк для прийняття спадщини, встановлений\~ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Враховуючи такі обставини, та приймаючи до уваги судову практику розгляду справ про спадкування, викладеної в Узагальненні Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.2 за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, про те, що суди не повинні задовольняти позови про визнання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 01.01.2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців… а, передбачений\~ст.549 ЦК УРСР, шестимісячний\~строк для прийняття спадщини, може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважної причини його пропуску. Позивач не звертався з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (ст. 550 ЦК УРСР). Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України кожна\~особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~\~\~\~\~\~Особа, яка\~\~\~\~вважає, що її право порушене, самостійно визначає спосіб його захисту, передбачений\~ст. 16 ЦК України. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. З огляду на те, що даної норми позивачем при обгрунтуванні позову дотримано не було, то і підстав для його задоволення суд не вбачає. Позивачами не надано суду доказів, що свідчать про об'єктивні,\~непереборні,\~істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій, що пов'язані з прийняттям спадщини після смерті [PERSON] Спосіб захисту свої цивільних прав та обов'язків, що обраний позивачами не відповідає положенням ЦК УРСР, а отже у задоволення позову слід відмовити. Окрім вказаного, суд також звернув увагу, що позивачем не надано доказів, які свідчать про існування спірного майна чи права на нього, оскільки інформація з [PERSON] сільської ради від 02.04.2015 року №02-26/74 не є належним доказом, що підтверджує існування правовстановлюючого документа на майно спадкодавця. Суд відхиляє твердження представника позивачів, що відповідач [PERSON] взагалі не зверталась до нотаріуса, оскільки ставить під сумнів як зміст її заяви, так і підпис на ній, оскільки ним обрано інший спосіб захисту свої прав ніж визначено нормами ЦК УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь, якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed