Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

22 серпня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить усунути перешкоди у здійсненні нею прав власника жилого приміщення - кімнатою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що згідно рішення №360 виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 07.08.2013 року [PERSON] , позивач у справі, приватизувала кімнату в гуртожитку, в якій вона мешкає, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно їй належить на праві приватної власності кімната «В», загальною площею 9,2 кв.м., кімната у гуртожитку, адрес об,єкта: [ADDRESS] . Після набуття у власність даного житлового приміщення нею, як власником та особою відповідальною за утримання кімнатою, 31.10.2007 року були укладені договори за №5379 з КП «ЖКЦ» про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Вона 21.10.2013 року, після приватизації квартири, уклала договори з КП ЖКЦ за № 1288 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. На даний період вирішила продати кімнату і виявилось, що з 16.10.2004 року була зареєстрована у квартирі [PERSON] . Фактичне місце проживання відповідача їй невідомо. Відповідач ніколи не проживала у вищезазначеній кімнаті гуртожитку, самостійно не знялася з реєстраційного обліку кімнати, не є членом її сім`ї, також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею та ведуть з нею спільне господарство, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, у суді дала покази відповідно позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином по пошті та через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи, заяву про розгляд справи за її відсутності відповідачем до суду не подано. За наявності умов, передбачених ст.ст.280-282 ЦПК України, суд в судовому засіданні ухвалив прийняти заочне рішення у справі. Судом встановлено, що на підставі ордеру за № 0643 від 31 жовтня 2007 року [PERSON] надано право зайняття житлової площі в гуртожитку [ADDRESS] розміром 9,20кв.метрів. Ордер видано на підставі рішення житлової комісії при виконавчому комітеті за № 43 від 19 жовтня 2007 року (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області №360 від 07.08.2013 року задоволено прохання наймача [PERSON] щодо приватизації окремої кімнати в гуртожитку, в якій вона мешкає, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передання вищезазначеної кімнати у гуртожитку у приватну власність громадянці [PERSON] (а.с.7). Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.08.2013 року підтверджено право приватної власності [PERSON] на кімнату «В», загальною площею 9,2 кв.м., у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві приватної власності належить кімната за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). 21.10.2013 року укладено договори № 1288 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення між Комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр» та [PERSON] (а.с.16). Позивачем надано акти про не проживання відповідача [PERSON] , з 31.10.2007 року, за адресою: [ADDRESS] від 01.08.2018 року, 20.01.2019 року. Допитані у суді свідки відповідач біля 10-12 років тому проживала у спірній кімнаті, як гуртожитку, але забрала свої речі, виїхала в невідомому напрямку, після цього кімната стояла пуста біля року, і в неї вселилась позивач, завезла свої речі. Відповідач не з,являлась, куди виїхала невідомо, речей відповідача у кімнаті не має. Відповідно до довідки за № 3812 від 08.08.2019 року, виданої Славутицьким відділенням поліції Броварського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, громадянка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] за період 2013-2019 роки з заявами щодо вчинення їй перепон у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] зі сторони [PERSON] до Славутицького відділення поліції не зверталась (а.с.20). Вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 318 цього Кодексу). При цьому власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно правил ч.1 ст.29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 6 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов`язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 4 ЦПК України надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша). Статтею 391 ЦК України визначено спосіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме: власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст.346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється в результаті відчуження власником майна. З наданих документів вбачається, що після набуття права власності на житлове приміщення, позивачка не вступала з відповідачкою ні в які договірні відносини та, відповідно, не надавала жодних прав чи повноважень на подальше користування чи проживання у належному їй житловому приміщенні. Ст.150 ЖК України встановлено право громадян, які мають в приватній власності житлове приміщення, користуватися ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, так само, як і розпоряджатися власністю на свій розсуд. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про відсутність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем [PERSON] , з приводу збереження за нею права користування кімнатою позивача на час її відсутності, суд погоджується з наведеними позивачкою обґрунтуваннями і вважає правильним позов задовольнити у повному обсязі, визнати відповідача такою, що втратила право користування кімнатою за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved