Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

22.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2013 року. У зазначеній квартирі окрім позивачки зареєстровані: її чоловік [PERSON], та відповідач [PERSON] - земляк, та давній знайомий позивачки, який проживав в квартирі на усних домовленостях. Позивачка зазначає, що в червні 2015 року вона разом з чоловіком приїхали в Україну за кордону де довгий час працювали, намагання зв'язатися з відповідачем не обвінчалися успіхом, після звернення до сусідів, вони підтвердили, що [PERSON] довгий час не бачили в будинку. За наведених обставин позивач просить суд визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням і зняти його з реєстраційного обліку в квартирі. До початку судового розгляду позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за відсутності їх представника.. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення, з огляду на наступне. Згідно наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2013 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10-17). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно довідки форми №3 від 31.08.2015 року, №1034 видана ТОВ «Комфорт Таун» у зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача у належній позивачу квартирі понад встановлені законом терміни, підтверджується актом складеним мешканцями будинку [ADDRESS], від 26.08.2015 року (а.с. 8). Таким чином, як вбачається з позовної заяви та зібраних по справі доказів, відповідач не проживає в квартирі протягом зазначеного в ст. 405 ЦК України терміну. Незважаючи на те, що відповідач не проживає в квартирі, він з реєстраційного обліку не знімається, доказів щодо проживання у вищезазначеній квартирі відповідачем в матеріалах справи немає, тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Стосовно вимог про зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку, суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідними державними органами при пред'явленні їм такого рішення без додаткового зобов'язання рішенням суду здійснити державними органами такі дії. Наведена позиція, зокрема, відображена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». За наведених обставин у задоволенні позовних вимог зняття відповідача з реєстраційного обліку слід відмовити, оскільки в даному випадку відсутній спір між сторонами, адже реалізуючі свої повноваження Дніпровський РВ ДМС України в м. Києві зобов'язаний після набрання цим рішенням стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти цю особу з реєстраційного обліку без будь-якого додаткового зобов'язання за рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial