Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

23.12.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до Регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця про визнання частково недійсним свідоцтва та згідно уточненої позовної заяви від 01.08.2017 р. просить визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло № 4634 від 05.06.1996 року, виданого Одеською залізницею на квартиру за адресою: [ADDRESS] в частині визнання права власності за [PERSON]; визнати, що частки [PERSON] та [PERSON], померлої 18 лютого 2016 року, у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], становили по 1/2 частки у кожного, відповідно до свідоцтва про право власності № 4634 від 05 червня 1996 року, виданого Одеською залізницею; визнати право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 18 лютого 2016 року; визнати право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS], відповідно до Свідоцтва про право власності № 4634 від 05 червня 1996 року, виданого Одеською залізницею. Позов обґрунтовував тим, що 18 лютого 2016 року померла його дружина [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-ЖД № 443888 від 18 лютого 2016 року. Після смерті дружини, позивач звернувся до Шостої державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, а саме квартири за адресою: [ADDRESS]. Однак, у поданих документах, державним нотаріусом було встановлено невідповідність у правовстановлюючих документах. У 1996 році, на підставі розпорядження органу приватизації № 387 від 05 червня 1996 року, було приватизовано квартиру за адресою: [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності № 4634 від 05 червня 1996 року. Відповідно до вказаних документів спірна квартира належить на праві спільної часткової власності: [PERSON], [PERSON] та позивачу - [PERSON] в рівних частинах. Між тим, [PERSON] - брат позивача помер 17.03.1981 року, тобто за 15 років до приватизації квартири, що підтверджується довідкою КП „ЖКС Фонтанський від 01.09.2016 року № 1023. Таким чином, [PERSON] був включений в свідоцтво про право власності на житло помилково. Через це, позивач не може реалізувати своє спадкове право. У видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено. Позивач звертався до Шостої державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті брата, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.05.2017 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про те, що уточнений позов підтримує та просить розглянути справу за відсутністю позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю представника відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 23 липня 2016 року позивач та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-ЖД № 443888 від 18 лютого 2016 року померла [PERSON] Після її смерті позивач звернувся до Шостої державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, а саме квартири за адресою: [ADDRESS]. Однак, у поданих документах, державним нотаріусом було встановлено невідповідність у правовстановлюючих документах. Тому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 1996 року, видане органом приватизації Одеською залізницею, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до ст. ст. 24, 25 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно довідки КП „ЖКС Фонтанський від 01.09.2016 року № 1023 [PERSON] помер 17 березня 1981 року, тому був включений в свідоцтво про право власності на житло помилково, оскільки помер ще за 15 роки до приватизації квартири. За таких обставин, під час приватизації квартири за адресою: [ADDRESS], було допущено помилку, тому суд вважає, що позов [PERSON] до Регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця про визнання частково недійсним Свідоцтва про право власності на житло № 4634, від 05.06.1996 року, виданого органом приватизації Одеською залізницею на квартиру за адресою: [ADDRESS] в частині визнання права власності на 1/3 частку зазначеної квартири за [PERSON] підлягає задоволенню. Враховуючи недійсність свідоцтва на 1/3 частку квартири, частки позивача та його дружини становили по 1/2 частки у кожного. Позивач звертався до Шостої державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті дружини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.05.2017 року Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З урахуванням зазначеного вимога про визнання права власності в порядку спадкування та на підставі Свідоцтва про право власності також підлягає задоволенню.

Outcome: approved