Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

23 вересня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що після смерті їхнього батька [PERSON] вікрилася спадщина, зокрема на житловий будинок по вулиці Центральній, № 70 у селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, який належав покійному на підставі Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 09.11.1988 року, виданого виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Миргородської районної ради за № 222 від 30.09.1988 року. [PERSON] за життя заповіту не склав. Позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого батька їм було відмовлено, по причині відсутності правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок. [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати, за право власності по ? частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у селі Великі Сорочинці по вулиці Центральній, 70, Миргородського району Полтавської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який належав йому на підставі Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 09.11.1988 року. В судове засідання позивачі не зявилися, їхній представник, [PERSON], яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність та у відсутність позивачів, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в судове засідання не зявився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову сільська рада не висловила. Представник третьої особи - Першої миргородської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову нотаріальна контора не висловила Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] помер 26 жовтня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Центральній, № 70 у селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, який належав покійному на підставі Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 09.11.1988 року, виданого виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Миргородської районної ради за № 222 від 30.09.1988 року. [PERSON] за життя заповіту не склав. [PERSON] та [PERSON] є дітьми спадкодавця, що підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження (а.с.14,15). Позивачі у встановлений законом строк звернулися до Першої миргородської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом, але виконуючою обовязки державного нотаріуса Першої Миргородської державної нотаріальної контори в порядку заміщення, державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів на право власності на вказане будинковолодіння (а.с. 25). Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація», право власності на житловий будинок, що розташований за адресою с. Великі Сорочинці, вул. Центральна, 70, зареєстровано в ДКП «Миргородтехінвентаризація» за реєстровим № 179 в реєстровій книзі 2 за [PERSON] згідно Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 09.11.1988 року, виданого виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Миргородської районної ради за № 222 від 30.09.1988 року. Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Відповідно до п.4 ч.8 п.п 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу Української PCP, державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За таких обставин, права позивачів [PERSON] та [PERSON], як спадкоємців за законом, є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права.

Outcome: approved