Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

23.10.2019 позивачка звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 30.10.2008. Під час спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] .. Вказала, що протягом останнього року сімейні стосунки між ними поступово погіршились, що призвело до повного припинення сімейних правовідносин, та втрати взаємоповаги. Більше шести місяців проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження шлюбу неможливе. Подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Тому просить розірвати шлюб між ними та залишити доньку проживати з нею. 13.11.2019 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного 17.03.2020 позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності. 17.03.2020 проведено підготовче судове засідання, підготовче провадження закрито. 16.04.2020 відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.10.2008, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №441 (а.с.4). Під час спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.5). За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки, однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, останні проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного сімейного господарства не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, дочка проживає із нею. Подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Тому шлюб між ними слід розірвати. Крім того, виходячи з обставин, встановлених з матеріалів справи, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, що місце проживання неповнолітньої дитини сторін слід визначити із матір`ю - позивачкою по справі. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Outcome: approved