Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

23 квітня 2015 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов?янськтепломережа» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач користується послугами з опалення, однак не вносить оплату у повному обсязі за надані послуги, чим своїми протиправними діями завдає підприємству матеріальну шкоду. Згідно ухвали суду від 20 липня 2015 року за клопотанням представника позивача судом до участі у розгляді справи у якості співвідповідача було залучено власника житла- Батуріна В.В.( а.с.109) 20 липня 2015 року позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву з вимогами до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, втрат від інфляційних процесів, 3 % річних та судових витрат по справі. ( а.с.103-104) У судовому засіданні представника позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 20 липня 2015 року підтримала та уточнила їх, зазначивши суду про те, що обласним комунальним підприємством « Донецьктеплокомуненерго» надаються послуги з опалення житла- квартири №14 у будинку №30 по вулиці Г. Батюка у місті Словянську. Відповідач [PERSON] є власником цієї квартири на підставі договору обміну від 06 листопада 1997 року і з листопада 1997 року є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго», бо між ними встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово- комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку за № 031821 на його імя. Відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною власника житла та зареєстрована у цій квартирі з червня 2012 року. Ця квартира розташована у багатоповерховому будинку, який приєднаний до централізованої мережі теплопостачання. На вводі у будинок встановлено лічильник теплопостачання. Відповідачі використовували надану послугу для задоволення своїх потреб та не відмовлялися від неї. Скарг з приводу ненадання або неналежного надання послуги від відповідачів не надходило. Між тим оплата такої послуги теплопостачання відповідачами не проводиться з грудня 2005 року, тому утворилася заборгованість за період з 01 жовтня 2005 року по 01 березня 2015 року у сумі 15\~705 грн. 13коп. Вважає, що [PERSON] також повинна нести витрати по оплаті такої комунальної послуги, бо саме нею 03 вересня 2007 року було з позивачем укладено договір про реструктуризацію боргу, вона зареєстрована у цій квартирі, та згідно судового рішення від 17 лютого 2012 року за нею та її неповнолітньою донькою було визнано право користування цим житлом , з реєстрацією у ньому. Посилаючись на положення статей 68, 156 ЖК України, статті 525, 625 ЦК України, представник позивача просила стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON]М: заборгованість за надані послуги у сумі 15\~705 гр. 13 коп., втрати від інфляційних процесів у сумі 6296 грн 21 коп., три відсотки річних у сумі 1756 грн. 25 коп. , а з [PERSON] додатково також понесені судові витрати по справі у сумі 243 грн. 60 коп. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до вимог частини 9 статті 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача [PERSON] на 03 вересня 2015 року ( з урахуванням повернення раніше надісланих повісток з відміткою про не проживання адресата) було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр» ( а.с. 120). Здійснити відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №41-р розміщення оголошення про виклик до суду цього відповідача у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті « Донеччина», не є можливим у звязку з перебуванням редакції цієї газети на території, що тимчасово не контролюється Україною - у місті Донецьку. Враховуючи вищезазначені обставини, з урахуванням повідомленої суду згоди на це представником позивача та відповідачкою [PERSON], суд приходить до висновку про наявність законних підстав для проведення розгляду справи за відсутності цього відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і на обгрунтування своїх заперечень зазначила про те, що з [PERSON] вона перебувала у юридичному шлюбі з 25 жовтня 1997 року по 23 лютого 2010 року. За договором обміну від 06 листопада 1997 року [PERSON] на праві власності має цю квартиру, у якій вони фактично не проживають після припинення шлюбних відносин у 2010 році. [PERSON] виїхав із міста Словянська, а з 2005 року за рішенням суду він повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Аліменти він не сплачує, тому державним виконавцем у червні 2008 року було накладено арешт на квартиру. Після тимчасового повернення [PERSON] у 2010 році до міста Словянська, він почав вести розмови щодо бажання продати квартиру та оспорювати її право користування цим житлом, тому вона була вимушена звернутися з позовом до суду. Згідно рішення суду від 17 лютого 2012 року за нею та неповнолітньою донькою [INFO] було визнано право користування цією квартирою, з реєстрацією у ній. Саме на підставі рішення суду вона особисто була 05 червня 2012 року зареєстрована у цій квартирі, але у квартирі вона фактично не проживає, бо живе у батьків по вулиці Губкіна у місті Словянську. Визнає, що у квартирі тимчасово ( у 2011-2012 роках) проживала її мати з її донькою, але ця обставина повязана із зручним розташуванням цього житла до учбового закладу, де проходила навчання донька. Вважає, що не повинна нести витрати по оплаті послуг теплопостачання, бо не є власником або співвласником житла, та у квартирі не проживає. Стверджувала про те, що підписаний нею 03 вересня 2007 року з позивачем договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію, не є належним доказом по цій справі, бо на час укладання цього договору вона не була і не є власником(співвласником) житла, не була у квартирі навіть зареєстрована. Вважає, що вона юридична не мала права укладати цей договір. Витрати по оплаті послуг теплопостачання повинен нести власник житла- Батурін [PERSON] у задоволенні позовних вимог до неї відмовити, а у разі незгоди з її доводами- застосувати положення законодавства про строк позовної давності. Після надання особистих пояснень у судовому засіданні 03 вересня 2015 року відповідачка, з посиланням на необхідність здійснення догляду за малолітньою донькою, [INFO], з дозволу суду залишила зал судового засідання та подала суду письмове клопотання про продовження та завершення розгляду справи за її відсутності.( а.с. 125) Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки [PERSON], вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у юридичному шлюбі з 25 жовтня 1997 року по 23 лютого 2010 року.( а.с.74,50) На підставі договору обміну, посвідченого 06 листопада 1997 року приватним нотаріусом Словянського міського округу [PERSON] за реєстровим номером 6401, [PERSON] є власником квартири № 30 у будинку № 14, розташованому по вул. Г.Батюка у місті Слов?янську. Зазначений договір було зареєстровано у бюро технічної інвентаризації міста Словянська, про що свідчать відомості на а.с.49 та 87. Відповідно до рішення Словянського міськрайонного суду від 17 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 07 травня 2012 року, за [PERSON] та [PERSON], [INFO], було визнано право користування житловим приміщення в цій квартирі, а Словянський МВ ГМВС України в Донецькій області було зобовязано провести реєстрацію її з донькою у цій квартирі. ( а.с.81,89-91) Із паспорту серії ВВ314215 виданого 17 лютого 1998 року Словянським МВ УМВС України в Донецькій області на імя [PERSON], [INFO], убачається, що відповідачка один раз була зареєстрована у спірній квартирі 05 червня 2012 року і до цього часу з обліку не знята.( а.с.72-74). Матеріалами справи встановлено, що у багатоквартирний жилий будинок №30 по вулиці Г.Батюка у місті Словянську надаються позивачем по справі послуги централізованого теплопостачання. За таких обставин при вирішенні справи суд виходить з обсягу прав і обов`язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги із споживачами цих послуг. Судом встановлено, що до спірних правовідносин, з приводу постачання теплової енергії підлягає застосуванню Закон України « Про теплопостачання», згідно якого постачання теплової енергії регламентується нормативно- правовими актами які є обовязковими для виконання всіма субєктами відносин у сфері теплопостачання та споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо з існуючими технічними умовами ( стаття 4,24) Із матеріалів справи убачається, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці « Словянськтепломережа» ( далі- комунальне підприємство) відкрило з 1997 року на імя власника квартири [PERSON] особовий рахунок за № 031821, по якому проводилося фіксування надходження оплати за надані послуги теплопостачання. Підключення квартири відповідача [PERSON] до централізованого опалення житлового будинку та відкриття особового рахунку теплопостачальним підприємством свідчить про фактичне існування між сторонами договірних відносин з приводу постачання та споживання теплової енергії. Особовий рахунок на імя [PERSON] було відкрито і житлово- комунальним підприємством, на балансі якого перебуває цей жилий будинок - ТОВ « Цидило и К», про що свідчить довідка цього підприємства від 15 червня 2015 року ( а.с. 51). За таких обставин при вирішенні справи суд виходить із обсягу прав та обовязків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини субєкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг, та фізичної особи, яка отримує послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Виходячи з місту статті 319 ЦК України, зокрема, пункту 4 наведеної норми, набуття права власності на певне майно породжує виникнення не тільки прав, а й обовязків щодо його належного утримання та експлуатації. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особам, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Спірним питанням по справі є оспорювання [PERSON] її обовязку нести витрати по сплаті наданих послуг теплопостачання по квартирі, яка належить на праві власності її колишньому чоловіку [PERSON] У судовому засіданні представником позивача було зазначено про те, що відповідачка [PERSON] у спірній квартирі зареєстрована , але не проживає. Ці ж саме обставини зазначила суду і [PERSON] На підтвердження заявлених позовних вимог представник позивача у судовому засіданні зазначила про те, що видана позивачем довідка (а .с.3) була складена за даними відповідного відділу цього підприємства по особовому рахунку № 031821 і є доказом того, що [PERSON] є колишнім членом сімї власника житла. Між тим, судом зазначена довідка не може бути прийнята до уваги як належний доказ по справі, з урахуванням того, що у цій довідці невірно зазначені дані щодо дітей відповідачки [PERSON] в частині імя та років їх народження. Більш того, зазначена довідка не містить відомостей: дати її складання, назви установи ( підприємства) яким її видано, тому не є належним доказом. Відповідно до даних, викладених у довідці керівника комітету мікрорайону « Северний» ( м. Словянськ) від 17 червня 2015 року, підтверджено факт проживання [PERSON] з неповнолітніми дітьми з 01 вересня 2014 року за адресою: місто Словянськ, вулиця Губкіна, 31.( а.с. 55) Незважаючи на те, що під час судового розгляду представником позивача неодноразово суду було зазначено про те, що відповідачка [PERSON] у спірній квартирі за їх даними не проживає ( без зазначення часу її не проживання), сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що судовим рішенням від 17 лютого 2012 року було визнано за [PERSON] та її неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], право проживання у спірній квартирі ( користування житлом),тому відповідачка повинна нести витрати по оплаті послуг теплопостачання за весь період утворення заборгованості, а саме з 01жовтня 2005 року. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що у текстах позовних заяв позивачем неодноразово зазначалося про те, що відповідач ( позов первісно було предявлено лише відносно [PERSON]М.) «мешкає за адресою: [ADDRESS], є абонентом ОКП « Донецьктеплокомуненерго», що суперечить безпосереднім поясненням їх представника у судовому засіданні. Як убачається із рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 07 травня 2012 року, за [PERSON] та її донькою [PERSON] визнано право користування житловим приміщенням у квартирі №14, розташованої у будинку №30 по вулиці Г. Батюка у місті Словянську, та зобовязано Словянський МВ ГУМВС України в Донецькій області в особі сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, зареєструвати цих осіб у цій квартирі. Підставою прийняття такого рішення суд зазначив те, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], власник житла залишив квартиру, а відповідачка з донькою, [INFO], вселилася в спірну квартиру на законних підставах і у звязку з оспорюванням [PERSON] її права на проживання у квартирі, була вимушена звернутися до суді за захистом своїх прав. ( а.с. 89-91,81). Відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, з урахуванням положень вищевказаної норми права, не підлягає доказуванню по цій справі обставина вселення [PERSON] з донькою у спірну квартиру та виникнення у неї на підставі цього рішення суду права користуватися цим житловим приміщенням. Статтями 20 і 21 Закону України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визначено обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладання договору на надання житлово- комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово- комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязки виконавця надання житлово- комунальних послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору. Поняття споживача, як фізичної чи юридичної особи, яка отримує або має намір отримати житлово- комунальну послугу, визначено загальними положеннями вищевказаного Закону України. Доводи представника позивача у судовому засіданні про те, що підписаний [PERSON] 03 вересня 2007 року з підприємством договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію є належним доказом її обовязку провести оплату заборгованості солідарно з власником житла, не приймаються судом до уваги, бо цей договір не є належним доказом по цій справі, враховуючи при цьому те, що на час його укладання [PERSON] не була власником (співвласником) житла, та не була у квартирі навіть зареєстрована. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що перед судом позивачем не доведено, що відповідачка [PERSON] з 01 жовтня 2005 року по 01 березня 2015 року була споживачем послуг теплопостачальної організації у квартирі № 14, розташованої у будинку №30 по вулиці Г.Батюка у місті Словянську, тому вона не може нести обовязок по сплаті наданих послуг централізованого теплопостачання, і є законні підстави для її звільнення від проведення оплати таких послуг. Обовязок по сплаті заборгованості за надані послуги теплопостачання повинен нести власник нерухомого майна- відповідач [PERSON], бо відповідно до положень частини 4 статті 319 ЦК України власність зобовязує. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Відповідно до вимог\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З інформації ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов?янськтепломережа» убачається, що оплата витрат у повному обсязі за надані послуги з опалення по зазначеній квартирі не провадиться у повному обсязі з 01 жовтня 2005 року і станом на 01 березня 2015 року борг становить 15705 грн.13 грн. (а.с.6-11). Проаналізувавши зазначений розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що заборгованість по оплаті наданих послуг з опалення в сумі 15705 грн. 13 грн. утворилася за період з 01жовтня 2005 року по лютий 2015 року включно. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок суми заборгованості по оплаті наданих послуг з опалення, який відповідає встановленим законодавством порядку і тарифам. Відповідно до положення ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Як вбачається з розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат відповідачу [PERSON] нараховано 3% річних 1756 грн.25 грн. та втрати від інфляційних процесів у сумі 6296 грн.21 коп. /а.с.12/. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, який відповідає встановленим законодавством порядку і тарифам. Статтею 267 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем [PERSON]В до винесення судом рішення не зроблено заяву про застосування позовної давності. Проаналізувавши встановлені по справі конкретні обставини, оцінивши надані сторонами в силу вимог\~ст.60 ЦПК України\~докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з вини відповідача [PERSON] порушено виконання зобов`язань з оплати використаних послуг з опалення, внаслідок чого за період з жовтня 2005 року по лютий 2015 року включно ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов?янськтепломережа» заподіяно шкоду із несплати у повному обсязі щомісячних платежів у сумі 15705 грн. 13 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] у повному обсязі. Окрім того, у відповідності з ч.2 ст.625 ЦК України з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов?янськтепломережа» підлягають стягненню 3% річних у сумі 1756 грн.25 грн. та втрати від інфляційних процесів у сумі 6296 грн.21 грн. Положеннями\~статті 88 ЦПК України\~визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з задоволенням позову ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов?янськтепломережа» понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн.60 грн., підлягають стягненню на його користь з відповідача [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved