Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

23 липня 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № А010015 від 01 лютого 2008 року у розмірі 89273,30 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що 01 лютого 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 55610,00 грн. на строк до 31 січня 2013 року зі сплатою 15,75 % процентів на рік за його користування. Крім того, [PERSON] зобов'язався здійснювати повернення суми кредиту щомісячними платежами по 1351 грн. протягом усього строку кредитування не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. 01 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруги, згідно якого останній зобов'язався відповідати перед банком за виконання [PERSON] умов вказаного кредитного договору. В зв'язку із неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору, станом на 23 квітня 2013 року в них виникла заборгованість у розмірі 89273,30 грн. В судове засідання представник позивача не заявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. В минулих судових засіданнях підтвердила обставини, які викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та дату судового розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. В минулих судових засіданнях відповідачі та представник відповідача [PERSON] надали заперечення проти задоволення позову. Дослідивши матеріали по справі, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» (надалі- Банк), та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 55610,00 грн. на строк до 31 січня 2013 року зі сплатою процентів за їх користування у розмірі 15,75 % річних. Відповідно до пункту 6 вказаного кредитного договору виконання зобов'язань [PERSON] забезпечено заставою ТЗ - марки Chery модель Amulet, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак 18 квітня 2009 року в [ADDRESS], біля під'їзду, виникла пожежа в результаті якої вказаний автомобіль був знищений. Крім того, 01 лютого 2008 року між Банком та [PERSON] був укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивачем не було сплачено жодного платежу по сплаті заборгованості за кредитом з червня 2009 року. Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 23 липня 2013 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.та № 6-120цс13. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Враховую викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «Кредобанк» щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором.

Outcome: dismissed