Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

23 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з названим позовом до [PERSON] з вимогами: встановити факт її спільного проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1 жовтня 2005 року по 2 грудня 2009 року; визнати за нею право власності на ? частку транспортного засобу марки MITSUBISHI Lanser, номерний знак [NUMBER], зареєстрованого на імя [PERSON], як обєкт права спільної сумісної власності, набутий під час спільного проживання однією сімєю як чоловік та жінки без реєстрації шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у зазначений період підтримувала з [PERSON] фактичні шлюбні відносини, спільно з ним проживала, вела спільне господарство, мала спільний сімейний бюджет. За рахунок спільних доходів та отриманого кредиту, який був повернутий у 2008 році, був придбаний вказаний автомобіль. 2 грудня 2009 року вони зареєстрували шлюб, після чого придбали у спільну часткову власність у рівних частках трикімнатну квартиру. 2 вересня 2015 року [PERSON] помер, його спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, є вона та відповідач, а до складу спадкового майна входить ? частка вказаної квартири та автомобіль. Вважає, що оскільки автомобіль був придбаний під час її спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з спадкодавцем за рахунок їх спільних коштів, він є обєктом права спільної сумісної власності згідно положень ст. 61, 71, 74 СК України. В судовому засіданні позивач та її представник просили про задоволення позовних вимог, посилаючись на їх доведеність наданими сімейними фотографіями, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], довідками про доходи позивачки та [PERSON] на час придбання спірного автомобіля, іншими наданими суду письмовими доказами. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його недоведеність та спростування показаннями свідків [PERSON], [PERSON], довідками про доходи позивачки та [PERSON] на час придбання спірного автомобіля, виписками по кредитному рахунку, розпискою [PERSON] про отримання від своєї матері [PERSON] 20000 гривень на придбання автомобіля, її записами матері про суми грошей за період з жовтня 2000 року по травень 2015 року помісячно, які вона йому надавала, наявністю у позивачки у період придбання спірного автомобіля своїх власних кредитних зобовязань на придбання квартири у м. Києві, іншими письмовими доказами, наданими суду. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 1 лютого 2007 року на імя [PERSON], який проживав за адресою: [INFO], Славутицьким РЕП ДАІ ГУ МВС України зареєстровано транспортний засіб марки MITSUBISHI Lanсer, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску (а.с.18). Згідно документів, що надійшли з UniCreditBank (ПАТ «Укрсоцбанк»), 1 лютого 2007 року [PERSON] і АКБ «Укрсоцбанк» в особі Чернігівської обласної філії уклали кредитний договір № 958/3-6, на підставі якого йому було видано кредит на суму 73000,00 грн. на купівлю транспортного засобу, який ним 31.05.2008 р. було повністю погашено та сплачено проценти за користування кредитом, про що повідомлено МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в м. Славутичі 06.06.2008 р. (а.с. 47, 129, 198-205). 2 грудня 2009 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб згідно актового запису № 168, що підтверджено копією свідоцтва, видного відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області (а.с.10). 24 липня 2015 року [PERSON] помер згідно актового запису № 91, зробленого у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, що підтверджено наданою копією свідоцтва про смерть (а.с.14). На час смерті він проживав разом з позивачкою та її сином [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала йому та позивачці у рівних частках по ? кожному на підставі договору міни від 7 квітня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори, реєстр. № 816, що підтверджено довідкою ф. 3 та копією договору міни і витягами з реєстрів (а.с.12, 13-14, 15, 16, 17). 2 вересня 2015 року Славутицькою міською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] відкрито спадкову справу № 91/2015 після смерті його батька [PERSON], копія якої надана суду (а.с.76-105). 3 вересня 2015 року мати померлого [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлого [PERSON] (а.с.77). Другим спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка 15 січня 2016 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка (а.с. 77 зв.). Згідно звіту про оцінку майна автомобіля MITSUBISHI Lanсer, реєстраційний номер [NUMBER], на дату оцінки 23.01.2016 р. вартість обєкта оцінки становить 188710 гривень (а.с.19-46). Свідок [PERSON] суду показав, що у 2006 році його мати [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати однією сімєю як чоловік та жінка у квартирі [PERSON] в Таллінському кварталі [ADDRESS]. Між ними були розподілені домашні справи, вони разом вели домашнє господарство, ходили в магазини. Разом з ними він їздив на відпочинок в Євпаторію і [PERSON], де вони жили в одному номері. Після придбання автомобіля вони разом їздили в банк в Чернігів. За рахунок чиїх грошей був придбаний автомобіль йому не відомо, вважає, що за рахунок спільних коштів. Свідок [PERSON] суду показав, що у 2005 році він відпочивав у санаторії в [PERSON], де також спільно відпочивали [PERSON] з позивачкою та її сином, які жили в одному номері і разом проводили час відпочинку, він представив її як дружину. Після цього у 2006 році він інколи бував у нього в квартирі в Таллінському кварталі і він показував їх спільну кімнату. За чиї кошти був придбаний автомобіль Мітсубісі ланцер йому невідомо. Свідок [PERSON] суду показала, що про відносини [PERSON] з [PERSON] вона дізналася в кінці вересня 2005 року, коли разом були на курсах підвищення кваліфікації в Севастополі. Тоді вона часто спілкувалась з ним по телефону, оскільки її син залишився з ним. Приблизно через місяць після цього вона представила його як свого чоловіка без реєстрації шлюбу. У подальшому вона інколи бачила їх спільно, вона розповідала про їх взаємовідносини та спільне проживання у квартирі [PERSON]. У 2006 чи 2007 році вони придбали автомобіль. Свідок [PERSON] суду показала, що зі слів [PERSON] вони з [PERSON] зійшлися відразу після її поїздки на курси підвищення кваліфікації у Севастополі у вересні 2005 року, коли вона залишила йому свого сина. З кінця 2005 року вона перестала проживати в своїй квартирі в Добринінському кварталі і переселилася з сином до [PERSON]. Вона почала займатися приватизацією своєї квартири, щоб обміняти на котедж для спільного проживання. З її слів вони з ним їздили періодично до його рідні в м. Київ, чи під Київ. Зареєстрували шлюб вони років через чотири після цього. З питання придбання автомобіля їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою [PERSON]. Вперше дізналася від нього про позивачку в 2004 чи 2005 році, а привіз він її до них вперше у 2006 році. Автомобіль Мітсубісі був куплений ним в кредит. Перший внесок був зроблений за рахунок продажу автомобіля «Волга», який йому віддав батько на початку 2005 року після того, як він розбив свої «Жигулі», а також продажу «Жигулів». Сплачувати кредит допомагала їх мати [PERSON], яка отримувала максимальну пенсію. Позивачка на той час сплачувала свій кредит за квартиру в м. Києві по вул.. Княжий затон 17. Після смерті матері вона знайшла його розписку про отримання братом від неї 20000 грн. на автомобіль, а також зошит з записами про суми грошей, які вона давала йому з 2000 року. Після їх одруження у 2009 році вони обміняли житло, яке було у кожного з них і придбали котедж. За домовленістю з матірю була також продана дача під Києвом. Котедж був куплений за рахунок квартир кожного з них і дачі батьків. Він сам їй говорив, що якби не котедж, то він ніколи б не одружився з позивачкою. Свідок [PERSON] суду показав, що є дядьком [PERSON]. Він був одружений, потім розвівся і до 2006 року був одиноким. У 2006 році він почав зустрічатися з позивачкою, однак спільно вони тоді ще не проживали. У той час він продав батькову «Волгу», свої «Жигулі» і купив у кредит новий «Мітсубісі». Чи брала участь позивачка у оплаті цього кредиту йому невідомо, проте [PERSON] казав, що вона тоді платила свій кредит в Києві. У 2010 році під час спільної гулянки [PERSON] сказав, що вони з позивачкою зареєстрували шлюб і у нього тепер є котедж з господаркою. Позивачкою та її представником суду надано фотографії та відеозапис, з яких видно, що позивачка та [PERSON] мали особисті стосунки між собою, характерні для сімейних (а.с.48-57, 130-140, 141, 182). Згідно довідки про доходи [PERSON] за місцем роботи у ДСП ЧАЕС за період з 01.01.2007 р. по 31.12.2008 р. загальна сума доходу становила 109767,64 грн. (а.с.164). Згідно довідки УПФУ в м. Славутичі за період з січня 2007 року по січень 2009 року включно йому виплачено пенсію за віком на загальну суму 80505,93 грн. (а.с.167). За змістом розписки [PERSON] від 17.08.2007 р. він взяв у своєї матері [PERSON] гроші на придбання автомобіля MITSUBISHI Lanсer в сумі 20000 гривень (а.с.180). Згідно записів у зошиті [PERSON] видно, що у період з жовтня 2000 року по травень 2015 року вона давала [PERSON] ([PERSON]) з різною періодичністю різні суми грошей на суму від 2000 грн. до 80000 грн. (а.с.181). За змістом довідки УПФУ в м. Славутичі [PERSON] за період з січня 2006 року по березень 2016 року виплачено пенсії за віком на загальну суму 510000,49 грн. (а.с.183-186). Згідно довідок ДСП ЧАЕС загальна сума доходу [PERSON] за період з січня 2005 року по грудень 2006 року включно 73736,27 грн.; за період з січня 2007 року по грудень 2008 року 102208,62 грн.; за період з січня 2009 року по грудень 2009 року 75622,04 грн. (а.с.187-189). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від тогор, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За правилом ч. 2 цієї статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 цього Кодексу обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За нормою ч. 2 цієї статті обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За правилом ч. 3 цієї статті якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, необхідно встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Така правова позиція зроблена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року по справі № 6-97цс11. При застосуванні ст. 60 СК України суд враховує правову позицію Верховного Суду України, сформульовану у постанові від 3 червня 2015 року по справі № 6-38цс15. Відповідно до цієї правової позиції належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але і той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Як встановлено судом у цій справі, позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] у період 2005-2009 років до реєстрації шлюбу між ними підтримували особисті стосунки, характерні для сімейних, не перебуваючи при цьому в інших шлюбах. Разом з тим, шлюб вони не реєстрували за відсутності для цього перешкод обєктивного характеру, що очевидно свідчить про їх не бажання брати на себе обовязки подружжя, передбачені законом. Кожен з них мав власне житло, набуте раніше, власні доходи у виді заробітної плати, пенсії, матеріальної допомоги від інших осіб, якими кожен з них розпоряджався на власний розсуд, набував майно на свій розсуд, мав свої власні кредитні зобовязання, взяті без згоди іншого з них. Спорів між ними щодо права спільної власності на майно, набуте за час спільного проживання у вказаний період, не виникало, до суду ніхто з них не звертався. Це свідчить про те, що до реєстрації шлюбу кожен з них не бажав мати взаємні майнові обовязки подружжя, вважаючи своєю особистою приватною власністю майно, набуте кожним з них у той період часу. Такі відносини не є сімєю у розумінні ст. 3 СК України і не породжують наслідків, передбачених ст. 74 цього Кодексу, оскільки вони не були усталеними і такими, що притаманні подружжю. Характер взаємовідносин подружжя свідчить про те, що вони правильно розуміли правові наслідки реєстрації шлюбу і свідомо не бажали його реєстрації у спірний період, а зареєстрували пізніше, після чого придбали в інтересах сімї котедж шляхом міни належного кожному з них житла з визначенням рівних часток у праві спільної власності на нього та на земельну ділянку, на якій він розташований. Як встановлено судом у цій справі, джерелом коштів для набуття спірного автомобіля були кошти від продажу належного [PERSON] автомобіля «Жигулі», кошти від продажу автомобіля «Волга», який належав його батьку, матеріальна допомога його матері особисто йому, а також отриманий ним кредит, який у подальшому ним був погашений до реєстрації шлюбу з позивачкою. Це підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], довідками про доходи [PERSON] за місцем роботи та пенсії, розпискою від 17.08.2007 р. про отримання ним від своєї матері [PERSON] грошей на суму 20000 гривень на придбання автомобіля, записами у зошиті, залишеними нею, про щомісячні грошові суми, які вона йому надавала у період з січня 2000 року по травень 2015 року, яких у сукупності цілком достатньо для оплати повної вартості спірного автомобіля та повернення кредиту і сплати процентів за користування ним без участі позивачки своїми грошима. Як встановлено судом, позивачка у період з 2004 року по 2009 рік мала свої власні кредитні зобовязання по поверненню кредиту та сплати процентів за користування ним на купівлю квартири у м. Києві по вул..Княжий затон, буд. 17 б, кв. 41, що на думку суду позбавляло її можливості з урахуванням її доходів брати участь грошима у придбанні спірного автомобіля. Крім того, суд вважає, що спірний автомобіль був придбаний [PERSON] для власних потреб, а не в інтересах сімї з позивачкою, оскільки потреба у цьому виникла ще до початку спільного проживання з позивачкою внаслідок того, що він розбив належний йому автомобіль «Жигулі», яким користувався ще з 1988 року, маючи посвідчення водія відповідної категорії, про що свідчили [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні. Належних та переконливих доказів проживання позивачки та спадкодавця [PERSON] однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на час придбання [PERSON]Є спірного автомобіля, спільності участі коштами у його придбанні, мети придбання для їх спільних потреб позивачем та її представником суду не надано. Виходячи з цього, правових підстав для поширення на спірний автомобіль режиму спільної сумісної власності позивачки та спадкодавця у суду немає. Показання свідка [PERSON] про придбання автомобіля за рахунок спільних коштів є припущенням. Іншим свідкам сторони позивача про джерело придбання спірного автомобіля нічого не відомо. Сам по собі факт спільного проживання та ведення позивачкою із спадкодавцем спільного господарства на час придбання автомобіля не є достатнім для надання йому режиму спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Цього обовязку позивач та її представник не виконали, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, наявності порушення права позивачки, що виникає з цього факту, підстав виникнення режиму спільної сумісної власності спірного майна не довели, у звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно правил ст. 88 ЦПК України у випадку залишення позову без задоволення судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed