Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

22 листопада 2019 року за підсудністю з Дубенського міськрайонного суду Рівненської області до Іванківського районного суду Київської області надійшла справа за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в особі представника позивача Чепіги Дмитра Олексійовича до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 26 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, чим порушив норми діючого законодавства, оскільки станом на 01 вересня 2019 року існує заборгованість, яку просить стягнути в примусовому порядку з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі - 48906,54 грн. (сорок вісім тисяч дев`ятсот шість гривень п`ятдесят чотири копійик), яка складається з наступного: -13609,63 грн. (тринадцять тисяч шістсот дев`ять гривень шістдесят три копійки) - заборгованість за тілом кредиту; -14142,90 грн. (чотирнадцять тисяч сто сорок дві гривні дев`яносто копійок) - заборгованість за простроченим тілом кредита; -0,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -17367,35 грн. (сімнадцять тисяч триста шістдесмят сім гривень тридцять п`ять копійок) - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; -981,59 грн. (дев`ятсот вісімдесмят одна гривня п`ятдесят дев`ять копійок) - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2305,07 грн. (дві тисячі триста п`ять гривень сім копійок) - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня). Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 27 листопада 2019 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.59-60). 20 січня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якому відповідач просив суд в задовленні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що з Умовами та Правила надання банківських послуг, Тарифами обслуговування кредитних карт вона не була ознайомлена і їх зміст їй не відомий. Позивач не повідомляв її про озмір штрафів, пені, нібито належних до сплати відсотків за користування коштами по картці тощо, тому вона категорично заперечує пред`явлену вимогу позивача про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, пені та штрафів за нібито простречене зобов`язання, а також заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 10 грн. Тіло кредиту, якщо воно і було, то відповідач повністю перекрила його своїми виплатами (150835,80 грн.). Також у своєму відзиві відповідач просила застосувати до позовних вимог позивача положення закону про позовну давність (п.3 ст.267 ЦК України). 03 березня 2020 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якому Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, оскільки Відповідач належним чином свої зобов`язпання за Кредитним Договором не виконав. 24 червня 2020 року до суду від Позивача надійшло клопотання про доручення письмових доказів до матеріалів справи. В судове засідання представник позивача не з`явився про місце, день та час слухання справи повідомлений вчасно. Звернувся до суду із клопотанням, в якому просить справу розглядати без представника, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлена вчасно. Заяв та клопотань не надіслала. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, 26 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач - АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому, у самій анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів, простроченого тіла та штрафних санкцій немає. На підтвердження погодження умов договору АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 01.09.2019 року по укладеному кредитному договору від 26.10.2010 року рахується на загальну суму 48906,54 грн. (сорок вісім тисяч дев`ятсот шість гривень п`ятдесят чотири копійик), яка складається з наступного: -13609,63 грн. (тринадцять тисяч шістсот дев`ять гривень шістдесят три копійки) - заборгованість за тілом кредиту; -14142,90 грн. (чотирнадцять тисяч сто сорок дві гривні дев`яносто копійок) - заборгованість за простроченим тілом кредита; -0,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -17367,35 грн. (сімнадцять тисяч триста шістдесмят сім гривень тридцять п`ять копійок) - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; -981,59 грн. (дев`ятсот вісімдесмят одна гривня п`ятдесят дев`ять копійок) - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2305,07 грн. (дві тисячі триста п`ять гривень сім копійок) - штраф (процентна складова) Вказані обставини встановлено з матеріалів справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згоден з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Натомість, наявна в матеріалах справи анкета-заява відповідача, окрім анкетних даних, не містить будь-яких даних стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру процентів, пені тощо, а отже не може підтверджувати фактичне отримання відповідачем коштів. Такого ж висновку дійшов і Київський апеляційний суд у постанові від 05.03.2020 (справа 759/18396/19 апеляційне провадження № 22-ц/824/4478/2020). Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір. Також із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідачем отримано та ознайомлено його під підпис з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору. Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Враховуючи вищевикладене, доводи позивача із посиланнями на положення ст. 1054 ЦК України щодо сплати відсотків за кредитним договором та ч. 1 ст. 630 ЦК України, яка регулює типові умови договору є недоведеними. Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «ПриватБанку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Аналогічного висновку дійшов Київський апеляційний суд у постанові від 11.09.2019 (справа № 756/493/18 номер провадження № 22-ц/824/11794/2019). Крім того, відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 (справа № 703/3063/18 провадження № 61-11260св19). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Аналізуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено факт укладання з відповідачем 26.10.2010 року договору про надання банківських послуг, у якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, а із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідач отримав та ознайомився під підпис з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» тобто, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Щодо клопотання Відповідача про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» строків позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.10.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , слідує, що боржником 31.01.2019 року було здійснено погашення заборгованості за кредитом в розмірі 23,85 грн., а з даним позовом позивач звернувся до суду 20.09.2019 року, тобто строки подачі позову до суду позивачем не були. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і судові витрати пронесенні останнім при зверненні до суду. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed