Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

23 листопада 2017 року до суду звернулась із позовом [PERSON], в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 07.11.2008 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №648. Крім того, в своїй позовній заяві позивачка просить залишити проживати з нею малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на життя, особливо щодо відносин між чоловіком та жінкою, а також постійних суперечок та сварок з приводу ведення сімейного господарства, що є неприпустимим на думку позивачки як для сімї, так і для дітей, які змушені бачити сварки своїх батьків, що в подальшому може вплинути на їх дитячу психіку. З грудня 2014 року подружжя проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу подружжя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивачка також зазначила, що сумісно з відповідачем вони дійшли згоди, що їх діти будуть мешкати разом з позивачкою та її батьками в трьохкімнатній квартирі №105, що знаходиться в будинку №40 по вул. Леся Сердюка в м. Харкові. В судове засідання позивачка не зявилася, подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання\~ не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а також розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно вимог ч.1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №304228 вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 07.11.2008 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №648 (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ВЛ №184825, [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ВЛ №269832, які проживають разом з позивачкою (а.с.6-7). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, визнання позову відповідачем, стосунки які склалися у подружжі, час, який подружжя разом не мешкає, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також, підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо залишення місця проживання з нею малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки відповідач в своїй заяві, наданій до суду визнав позов у повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з вимогами ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. Згідно\~ вимог ст. 191\~ СК України\~ аліменти на дитину присуджуються\~ за рішенням суду від дня предявлення\~ позову. Відповідно до ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє право особи на утримання, яке виникло у неї під час шлюбу. При визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей судом враховуються зазначені обставини, а також можливість надання утримання другим з батьків. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання дітей судом не встановлено. Крім того, відповідач в своїй заяві, наданій до суду, проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 3000 грн. не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, суд задовольняє позов та стягує з відповідача на корить позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей, які проживають з матірю, в твердій грошовій сумі\~\~в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з моменту звернення позивачки до суду, тобто з 23.11.2017 року. Згідно\~ ст. 367 ЦПК України\~\~ суд допускає негайне виконання рішення суду в межах суми платежу\~ за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд\~ стягує з відповідача судовий збір\~ на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved