Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

23 грудня 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» м. Київ, яке є правонаступником ТзОВ «Комерційний Банк «Дельта», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (ціна позову 2965,67 грн.), мотивуючи тим, що 18 лютого 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 003-22026-180211. Згідно умов договору позивач відкрив відповідачці картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті - гривні, випустив та надав їй платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснював її обслуговування на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку №1 до Договору та на умовах, викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Банк надав відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановив ліміт в розмірі 2 000 грн. Відповідно до умов кредитного договору, кредитні кошти та власні кошти відповідачки використовувалися для розрахунків за товари чи послуги, які були придбані нею у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання своїх зобов'язань перед банком за договором, та вчинення інших операцій, передбачених договором. У відповідності до Договору відповідачка зобов'язана була щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафом за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафом. Відповідно до п.5.2, договір набуває чинності з дня його укладення та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором. Станом на 03.10.2014 року відповідачка не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 03.10.2014 року за відповідачкою по укладеному з банком договору № 003-22026-180211 від 18 лютого 2011 року рахується заборгованість на загальну суму 2965,67 грн., яка складається з: тіла кредиту - 2965,67 грн., а тому позивач звертається до суду і просить стягнути заборгованість по кредитному договору та судові витрати в розмірі 243,60 грн.. Представник позивача Духота І.В. в судове засідання не з'явився, однак в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] позов не визнала і просить в задоволенні відмовити, застосувавши строки позовної давності, про що подала заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідачку, вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 лютого 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір № 003-22026-180211, відповідно до п 1.3 якого, банк надав кредит відповідачці шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2000 грн., що підтверджується копіями договору, тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Класичний». Згідно п.3.3 позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати платежі в строки передбачені договором. Відповідачка станом на 03.10.2014 року умови кредитного договору не виконувала і має прострочену заборгованість в розмірі 2965,67 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 2965,67грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачкою [PERSON] було подано до суду заяву про застосування до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором позовної давності, оскільки починаючи з 17.10.2011 року кредит не сплачує і з цього часу позивач не повідомляв відповідача ні письмово, ні усно про заборгованість. Відповідно до ст. 256, 257, 261, 266,267 ЦК України, п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при застосуванні положення п. 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку ( іншої фінансової установи). Судом встановлено, що з 17.10.2011 року відповідачка не погашає суму заборгованості за кредитом, яка виникла за попередній період, не сплачує проценти , тобто не виконує умови договору, що підтверджується розрахунком заборгованості. В матеріалах справи відсутні докази про повідомлення Банком відповідача про виникнення заборгованості по оплаті і такі докази про повідомлення відповідача з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року про кредитну заборгованість представник позивача не надав. Про те, що позивачу стало відомо, що останню оплату по кредиту відповідачка провела 17.10.2011 року, підтверджується розрахунком про заборгованість станом на 03.10.2014 року. Судом встановлено, що Банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки 08.12.2014 року (дата зазначена на конверті відправки) , а отже вимога позивача не була пред'явлена протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто до 17.10.2014 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що строк давності по стягненню кредиту з відповідачки в розмірі 2965,67 грн. минув, а тому позивачу, як кредитодавцю, забороняється вимагати повернення споживчого кредиту відповідно до вимог п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене і те, що ПАТ «Дельта Банк» м. Київ не звернувся з відповідною вимогою до відповідача в установлений строк, а тому позовна вимога кредитора до відповідачки [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed