Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

22 січня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до договору від 15 квітня 2016 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк», який в подальшому змінив назву на АТ КБ «ПриватБанк», кредит у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та отримав у користування кредитну картку. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 10 грудня 2020 року у нього утворилася заборгованість у сумі 40070,67 грн. У добровільному порядку він не вчиняє дій, спрямованих на повернення заборгованості за кредитом. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредиту та судовий збір. Ухвалою від 04 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 09 березня 2021 року від представника відповідача - адвоката Приходченко О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що відповідачем не підписано Умови та правила надання банківських послу та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а у анкеті-заяві не зазначено умови щодо нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами. Отже, сторони договору не погоджували розмір процентів за користування кредитом, а також міру відповідальності за порушення строків сплати. Зазначає, що відповідачем отримано кредит в сумі 47324,09 грн, тоді як на його погашення відповідач сплатив кошти в сумі 122882,98 грн. Тому вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню (а. с. 102-106). 06 квітня 2021 року позивач направив відповідь на відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги законні та обґрунтовані належним чином, а тому підлягають задоволенню (а. с. 126-133). Представник позивача Дашко В.М. у судове засідання не з`явився, одночасно з позовом надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Приходченко О.О. у судове засідання не з`явилися, остання подала заяву про розгляд справи без їх з позивачем участі, просила позивачу відмовити у позові у повному обсязі. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 12). У заяві зазначено, що відповідач підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Також він погодився з тим, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами являє між ним та банком договір про надання банківських послуг. Отже, судом встановлено, що між сторонами у справі був укладений кредитний договір приєднання, згідно з яким позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. З матеріалів справи вбачається, що на підставі вищевказаної анкети-заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», який змінив свою назву на АТ КБ «ПриватБанк», відкрив відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та видав кредитну картку. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , 29 червня 2017 року йому було встановлено кредитний ліміт в сумі 8000 грн на картку, який станом на 06 серпня 2020 року складає 0,00 грн (а. с. 9-10). Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк», відповідач отримав: 29 червня 2017 року кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 10/20; 09 грудня 2020 року кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 07/24 (а. с. 11). Згідно з розрахунками заборгованості за договором б/н від 15 квітня 2016 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 31 серпня 2019 року та на 10 грудня 2020 року клієнтом витрачено коштів в сумі 49996,17 грн; сума коштів внесених ним на погашення заборгованості складає 58366,17 грн, в тому числі: 43574,22 грн - на погашення кредиту та 14791,95 грн - на погашення пені; заборгованість за тілом кредиту складає 40070,67 грн (а. с. 6-8). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок надавати послуги, в т. ч. банківське обслуговування кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім осіб, яким закон надає пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договори приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг банку лише приєднався до них, про що свідчить його підпис на тексті вказаного договору (статті 633,634 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, які були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. До матеріалів позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк», які не містять відмітки про ознайомлення відповідача з їх умовами та його підпису. Також судом встановлено, що в анкеті-заяві позичальника, підписаній сторонами, не зазначено процентної ставки за користування кредитними коштами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, заява не містить строку повернення кредиту. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такий правовий висновок зазначений і у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, постанові Верховного Суду від 24.02.2021 по справі №754/4211/18-ц. До позовної заяви позивачем долучено копію паспорта споживчого кредиту (документ без назви), яким визначено основні умови кредитування, процентну ставку, вартість кредиту та його повернення, який підписано відповідачем 09 грудня 2020 року, тоді як розрахунок боргу та нарахування процентів позивач надає, починаючи з 20 червня 2018 року по 10 грудня 2020 року. Крім цього, із вказаного документа неможливо встановити, що позивачем узгоджувалися умови саме за спірним договором (а. с.13-15). Позивачем не доведено, що долучений до позовної заяви витяг є саме витягом з цих Умов, які розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Із розрахунка позивача вбачається, що відповідачем отримано кредитні кошти в сумі 49996,17 грн, тоді як внесена сума коштів на погашення заборгованості за кредитом становить 58366,17 грн, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed