Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

23.10.2018 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], в якій позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.03.2007 року в розмірі 111023, 84 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.03.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на ріку на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням зобовязань за відповідачем станом на 30.09.2018 року мається заборгованість в розмірі 268683,99 грн., яка складається з: 4076,44 грн. заборгованість за кредитом; 258561,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 6046,54 грн. заборгованість за пенею та комісією. Оскільки законодавством не передбаченого вимагати від боржника повернення лише повною суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, тому до стягнення позивач предявляє суму 111023,84 грн., яка складається із суми 4076,44 грн. заборгованість за кредитом, 106947,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.07.2007 року по 29.09.2017 року. 10.12.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, вказує, що згідно наданого розрахунку грошові кошти на картку поповнення рахунку останній раз надходили 24.09.2015 року, тоді яка позовна заява датована 11.10.2018 року. З урахуванням вказаних обставин просить відмовити у задоволенні позову. Також відповідачем подано заяву про розгляд справи без її участі. 11.01.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що 23.03.2011 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 року, тому відповідно до п. 1.1.7.31 умов та правил строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Окрім того, згідно правової позицій ВСУ від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014 року справа № 6-61цс 14 визначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в мажах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строку повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (рік та місяць). Картка діє до останнього дня вказаного місяця. Отже строку перевипущеної картки до останнього дня 10.2013 року (довідка про видачу кредитних карт). Таким чином позивач звернувся з позовом до спливу строку позовної давності. Представник відповідача в судове засідання не прибув, в п. 3 позовної заяви викладено клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку. Дослідивши надані до матеріал справи письмові докази, суд зазначає наступне. 27.03.2007 року [PERSON] підписала заяву по договору SAMDN01000012569460 щодо отримання банківських послуг: кредитна карту «Універсальна» з встановленим лімітом 5000 грн. з базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості. Кредитну картку отримала 27.03.2007 року, що підтверджується відповідним підписом відповідача. Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.03.2007 за [PERSON] станом на 30.09.2018 року рахується заборгованість за кредитом 4076,44 грн., заборгованість за процентами, в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 85,33 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 258475,68 грн. До стягнення позивачем предявлено суму 111023,84 грн., з яких 4076,44 грн. заборгованість по кредиту та 106947,40 заборгованість за процентами. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов'язків,\~зокрема,\~є:\~договори та\~інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою\~\~статті 627 ЦК України\~\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1054\~ ЦК України за\~ кредитним\~ договором\~ банк або інша фінансова установа (кредитодавець)\~ зобов'язується\~ надати\~ грошові\~ кошти\~\~ (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,\~ а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння\~ відмова\~ від\~ зобов'язання\~ або одностороння зміна\~ його\~ умов\~ не\~ допускається,\~ якщо\~ інше\~ не\~\~ встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов\~ договору\~ та\~ вимог\~ цього\~ Кодексу,\~ інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник\~ зобов'язаний\~ повернути\~ позикодавцеві позику (грошові кошти\~ у такій самій сумі\~ або\~ речі,\~ визначені\~ родовими ознаками,\~ у\~ такій\~ самій кількості,\~ такого самого роду та такої самої якості,\~ що були передані йому позикодавцем) у\~ строк та\~ в порядку, що встановлені договором. Відповідно наданої позивачем інформації, а саме розрахунок заборгованості за договором № б/н від 27.03.2007 року встановлено, що останній платіж на погашення наданого кредиту здійснено 24.09.2015 року, до суду позивач звернувся 11.10.2018 року (дата підписання позовної заяви). Відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідно до ст.256\~ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до\~ст.257 ЦК України\~до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Згідно до ч. 3, 4\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до\~ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5\~ст.261 ЦК України). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином,\~у разі\~неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Правова позиція та аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14. Згідно наданої банком довідки встановлено, що клієнт [PERSON] згідно кредитного договору № б/н від 27.03.2007 року отримував картки № 4149437300545850, № 4149437316530987, № 4149437405793009 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 10.2013\~року. Посилання позивача на те, що 23.03.2011 року відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 року та відповідно до п. 1.1.7.31 яких визначено позовну давність в 50 років є необґрунтованим. З наданої заяви від 23.03.2011 року неможливо встановити, що вона підписана на виконання умов кредитного договору № б/н від 27.03.2007 року, чи стосується його змісту та положень (змінює його). Окрім того, кредитна картка видана 27.03.2007 року, правила та умови надання банківських послух були затверджені наказом банку від 06.03.2010 року, тобто після укладання кредитного договору № б/н від 27.03.2007 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У Постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed