Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

23 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Вказує, що у даній квартирі зареєстрований [PERSON] Вказує, що відповідач протягом останніх чотирьох років не проживає в квартирі. Відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих його речей у квартирі немає. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому тривалий час. Ухвалою суду від 7 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивача в судове засідання не з`явилася, водночас, у заяві від 05.11.2019р. просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві від 01.11.2019 року позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, просив розглядати справу за його відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.2002 р., виданого на підставі рішення Луцької міської ради Білоцерківська Ольга Володимирівна є співвласником квартири [ADDRESS] (а.с. 8). З копії будинкової книги А №19659 (а.с. 9-15) вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (колишній зять позивачки). Позивачка стверджує, що відповідач понад чотирьох років не проживає у даній квартирі. Даний факт підтверджується і листом Луцького ВП Головного управління Національної поліції у Волинській області від 21.08.2019р. №29584/58/04/2019 (а.с. 16). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач втратив інтерес до житла, в якому зареєстровано його місце проживання, понад чотирьох років у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням. З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, визнання відповідачем позову у відзиві від 01.11.2019р., яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~про визнання\~ [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] підлягає до задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного та

Outcome: approved