Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

23.11.2015 року представник [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Обєднання організацій роботодавців «Одеське обласне обєднання роботодавців», Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України в особі голови [PERSON]. Уточнивши в подальшому субєктний склад спору на виконання вимог ухвали суду від 26.11.2015 року, представник позивача просила вважати відповідачем по справі фізичну особу [PERSON], зазначивши при цьому, що під час брифінгу та мітингу він виступав від імені Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України. Питання ж про те, чи виступав [PERSON] при виконанні посадових (службових) обовязків, може бути зясовано лише в ході судового розгляду справи. 14.03.2016 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивача подала до суду позовну заяву, викладену в новій редакції, яка за своїм змістом є заявою про зміну предмета позову (в частині способів спростування недостовірної інформації). Позов обґрунтований такими обставинами. 15.07.2015 року у приміщенні Верховної Ради України відбувся брифінг народного депутата України [PERSON], під час якого відповідач зазначив наступне: «в 10-м году, когда зашла группа бывшего депутата Верховного [PERSON] [PERSON] на рынке начались все теневые схемы и по сегодняшний день. На рынок зашло ОПГ под видом Запорожской Сечи, более 100 человек зашли в данный момента на рынок, неизвестно с оружием, вот они сейчас. Покажу Вам фотографию, вот это мы делаем, как говорится, скрытой камерой фотографии для усиления смотрящего по Одесской области это [PERSON], который находится, в данный момент его люди в Запорожье. Поэтому мы сморим в это, что это контрабанда, эти теневые схемы, они могут тоже взорваться как в нас мы сей час видим в Мукачево…». Окрім цієї негативної інформації, відповідач також зазначив наступне: «И я хочу сказать о том, что в 14-м году было перечислено 23 миллиона гривен в народную республику, в Луганскую народную республику, на фирмы [PERSON] и [PERSON], которые есть засновниками этой фирмы. Квитанции, документы, договора, всё оно есть. Они были предоставлены в прокуратуру и все службы». Зазначену інформацію, озвучену відповідачем на брифінгу, було доведено до відома широкого кола журналістів та громадськості. Крім того, 15.10.2015 року відповідач під час мітингу біля будівлі Генеральної прокуратури України зазначив: «Есть договор, заключенный 7-м километром с Вуглеперерабатывающей компанией, которой владельцы [PERSON] и [PERSON], которые находятся в ЛНР, куда были перечислены в 14-м году 23 миллиона гривен на покупку каких-то акций». Після проведення цього мітингу, у ряді ЗМІ було опубліковано слова [PERSON], який зазначив: «Ринок, захоплений в рейдерський спосіб через мережу «смотрящіх», досі стало забезпечує «сімю» фінансами і також фінансує сепаратизм». Зазначену інформацію було повідомлено невизначеному колу осіб, які були там присутні, а також поширено в ЗМІ у мережі Інтернет (у відповідних публікаціях від 15.10.2015 року), з-поміж яких: УНІАН, інтернет-видання ГЛАВКОМ, інтернет-видання Цензор.НЕТ, інтернет-видання «Лівий берег». На підставі викладеного, представник позивача просить визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем під час брифінгу народного депутата України [PERSON], 15.07.2015 року у приміщенні Верховної Ради України, а також інформацію, розповсюджену 15.10.2015 року на мітингу біля будівлі Генеральної прокуратури України; зобовязати відповідача спростувати зазначену недостовірну інформацію; зобовязати відповідача у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили спростувати зазначену недостовірну інформацію у спосіб, наближений до способу поширення, а саме шляхом розміщення у відеохостингу [PERSON] відео відповідного змісту, опублікуванням у державному друкованому ЗМІ «Голос України» та в інтернет-виданнях УНІАН, ГЛАВКОМ, Цензор.НЕТ, «Лівий берег» статті відповідного змісту під заголовком «Спростування», а також шляхом ініціювання та проведення біля будівлі Генеральної прокуратури України мирного зібрання, під час якого публічно проголосити, що озвучена ним 15.10.2015 року інформація є недостовірною та не відповідає дійсності. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав. В останнє судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що перебуває на лікарняному та проходить медичне обслідування, на підтвердження чого надав виписку з медичної картки амбулаторного хворого. Зважаючи на те, що зазначений документ не оформлений належним чином, не містить підпису та печатки лікаря і взагалі відомостей про медичний заклад, судом не визнано причини неявки відповідача поважними. Крім того, суд виходить з того, що відкладення розгляду справи може відбуватися лише в межах визначеного ст. 157 ЦПК України строку розгляду справи. Представник Одеської обласної організації роботодавців Півдня України [PERSON] позов не визнав та надав суду письмові заперечення Одеської обласної організації роботодавців Півдня України в особі голови [PERSON] проти позову. Заперечення ґрунтуються на тому, інформація, викладена головою [PERSON] відносно [PERSON] є загальновідомою, відкритою та належить до соціологічної інформації; автором зазначеної інформації є журналіст [PERSON], яка підготувала матеріали для «Слідство.інфо» (дата публікації 21.11.2014 року). Крім того, інформація, на яку посилається позивач, була опублікована 19.12.2014 року в мережі Інтернет виданням «ЦЕНЗОР.НЕТ». На час проведення брифінгу та інших інформаційних заходів відповідна інформація не була спростована. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові і речові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. У судовому засіданні встановлено, що, дійсно, 15.07.2015 року у приміщенні Верховної Ради України відбувся брифінг народного депутата України [PERSON], під час якого [PERSON] зазначив наступне: «в 10-м году, когда зашла группа бывшего депутата Верховного [PERSON] [PERSON] на рынке начались все теневые схемы и по сегодняшний день. На рынок зашло ОПГ под видом Запорожской Сечи, более 100 человек зашли в данный момента на рынок, неизвестно с оружием, вот они сейчас. Покажу Вам фотографию, вот это мы делаем, как говорится, скрытой камерой фотографии для усиления смотрящего по Одесской области это [PERSON], который находится, в данный момент его люди в Запорожье. Поэтому мы сморим в это, что это контрабанда, эти теневые схемы, они могут тоже взорваться как в нас мы сей час видим в Мукачево…». Крім того, на цьому брифінгу відповідач також зазначив наступне: «И я хочу сказать о том, что в 14-м году было перечислено 23 миллиона гривен в народную республику, в Луганскую народную республику, на фирмы [PERSON] и [PERSON], которые есть засновниками этой фирмы. Квитанции, документы, договора, всё оно есть. Они были предоставлены в прокуратуру и все службы». Факт поширення зазначеної інформації [PERSON] за зазначених вище обставин підтверджується відеозаписом цього брифінгу, що міститься на долученому до матеріалів справи компакт-диску. Цей відеозапис брифінгу було розміщено на відеохостингу «Ютюб». Крім того, під час мітингу, який відбувався 15.10.2015 року біля будівлі Генеральної прокуратури України зазначив: «Есть договор, заключенный 7-м километром с Вуглеперерабатывающей компанией, которой владельцы [PERSON] и [PERSON], которые находятся в ЛНР, куда были перечислены в 14-м году 23 миллиона гривен на покупку каких-то акций». Факт поширення зазначеної інформації [PERSON] за зазначених вище обставин підтверджується на долученому до матеріалів справи компакт-диску. Зазначений відеозапис було розміщено на відеохостингу «Ютюб». Таким чином, повідомлену [PERSON] інформацію 15.07.2015 року та 15.10.2015 року було доведено до відома широкого кола осіб, та наразі ця інформація знаходиться в загальнодоступній мережі Інтернет. З огляду на згадувані прізвища, імена та по-батькові у поширеній інформації, зазначена інформація стосується [PERSON]. До того ж цей факт не заперечувався [PERSON] Вирішуючи питання, чи є поширена інформація такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд виходить з наступного. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків (п. 4 постанови Пленуму Верхового Суду України № 1 від 27.02.2009 року). Згідно з листом директора Інституту філології Київського національного університету імені [PERSON], проф. [PERSON] № 044/1140-26 від 12.01.2016 року, слово «смотрящий» належить до кримінального лексикону, в багатьох сучасних контекстах вживається з образно-конотативною негоцією і в таких контекстах не позбавлене негативної інформативності. Відповідно до висновку лінгвістичної експертизи державної науково-дослідної установи «Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні» НАН України, у першому значенні слово «смотрящий» позначає особу, яка вчинила злочин, визнана судом правопорушником і, відбуваючи покарання, стежить за дотриманням порядку серед увязнених осіб у місцях позбавлення волі. У другому значенні слово «смотрящий» позначає особу, яка не є засудженим правопорушником і не перебуває в місцях позбавлення волі, але поведінка якої нагадує рід занять того, кого називають словом «смотрящий» у першому значенні. З огляду на це в осіб, до відома яких була доведена згадана інформація, складається враження про причетність особи до світу криміналу. В експертованих матеріалах слово «смотрящий» вжите в таких контекстах, які лишають враження про причетність відповідної особи до діянь, що містять ознаки протиправності. Крім того, зроблено висновок, що у відеозапису брифінгу слово «смотрящий» вжите стосовно [PERSON], у звязку з чим цей матеріал містить негативну інформацію. При цьому судом було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судово-лінгвістичної експертизи, оскільки запропоновані на її вирішення питання за своїм характером не потребують спеціальних знань та здебільшого стосуються питань права, що не може бути предметом судової експертизи. На підставі викладеного, з огляду на негативний характер поширеної [PERSON] інформації, суд вважає, що її поширення порушує право позивача на повагу до його гідності, честі та ділової репутації. За своїм характером оспорювана інформація є фактичним твердженням, у звязку з чим може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності. При цьому судом встановлено наступне. Відповідно до копії довідки Управління інформаційного забезпечення МВС України станом на 20.11.2015 року [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Крім того, суд наголошує на тому, що одним з найважливіших демократичних положень, які характеризують правову державу, є презумпція невинуватості особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, що знайшло своє закріплення у Загальній декларації прав людини (п. 1 ст. 11), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (п. 2 ст. 14), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 2 ст. 6), Конституції України (ст. 62) та галузевому законодавстві. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком\~суду,\~що набрав законної сили. За таких умов вжите відносно [PERSON] висловлювання, спрямоване на налаштування суспільної думки на його причетність до діянь, що містять ознаки протиправності, є таким, що не відповідає дійсності, не підтверджується будь-якими фактичними даними. Крім того, заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2015 року, яке набрало законної сили 21.12.2015 року, визнано недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК» інформацію, що міститься в статті «Предприниматели требуют от Саакашвили спасти «7 километр», а от депутатов отменить кассовые аппараты», розміщеній на веб-сайті «ЦЕНЗОР.НЕТ», а саме: «[PERSON] ранее сообщалось в СМИ, рынок «7 километр» перечислил 23,5 млн. грн. Луганской фирме, которая находится под влиянием так называемой ЛНР. Под видом покупки акций «Луганской углеобогатительной компании», администрация рынка перечислили средства предприятия на восток Украины. Данную сделку СМИ связывают с фактом финансирования ЛНР группой [PERSON]». Судом було встановлено, зокрема, що такий договір не виконувався, оскільки був розірваний, і право власності на акції не змінювалось. Таким чином, озвучена [PERSON] під час брифінгу та мітингу інформація про наявність договору, укладеного 7-м кілометром з вуглеперобною компанією, володільці якої є [PERSON] та [PERSON], які знаходяться в ЛНР, куди були перераховані в 2014 році 23 млн. гривень на покупку якихось акцій, не відповідає дійсності. При цьому суд не погоджується з доводами [PERSON] про те, що він не є автором оспорюваної інформації та, відповідно, не є належним відповідачем по справі, оскільки ця інформація була оприлюднена раніше в мережі Інтернет (стаття на веб-сайті eizvestia.com від 21.11.2014 року, а також стаття, опублікована 19.12.2014 року Інтернет виданням «ЦЕНЗОР.НЕТ».) з огляду на таке. Відповідачами у справах про захист гідності, честі і ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Виходячи зі змісту виступів [PERSON] під час брифінгу та мітингу, при поширенні ним оспорюваної інформації не було зроблено посилання на особу, яка є джерелом цієї інформації, та будь-яке інше джерело отримання чи запозичення цієї інформації, у тому числі посилання на опубліковані матеріали, що зазначені вище. За таких обставин [PERSON] слід вважати як автором, так і поширювачем оспорюваної інформації. Зазначене узгоджується з ч. 2 ст. 302 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності; фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування; фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. За таких умов, за відсутності посилань на офіційні джерела, відповідальність за достовірність поширеної інформації покладається на [PERSON], який перш, ніж доводити її до відома широкого загалу, мав пересвідчитися у її правдивості. Крім того, в ході судового розгляду справи не було встановлено, що під час брифінгу та мітингу при поширенні відповідної інформації [PERSON] діяв від імені Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України на виконання своїх посадових обовязків як голова цієї організації та що поширена ним інформація є вираженням волевиявлення очолюваної ним громадської організації. У звязку з цим належним відповідачем по справі є [PERSON] як фізична особа. Суд також не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що межі допустимої критики [PERSON] як публічної особи є значно ширшими, ніж окремої пересічної особи, оскільки суду не надано відомостей про те, що позивач обіймає державні посади і(або) користується державними ресурсами, є політичним діячем чи відіграє вагому роль у галузі політики, економіки, соціальній сфері тощо, у звязку з чим він має підлягати ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики. Зазначене відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.\~ Що стосується позовних вимог про спростування недостовірної інформації, розміщеної за результатами проведення мітингу біля будівлі Генеральної прокуратури України, у ряді ЗМІ у відповідних публікаціях від 15.10.2015 року, з-поміж яких: УНІАН, інтернет-видання ГЛАВКОМ, інтернет-видання Цензор.НЕТ, інтернет-видання «Лівий берег», в яких було опубліковано слова [PERSON]: «Ринок, захоплений в рейдерський спосіб через мережу «смотрящіх», досі стало забезпечує «сімю» фінансами і також фінансує сепаратизм», то в цій частині позов не може бути задоволений з огляду на таке. Судом не було встановлено, що зазначена інформація стосується саме [PERSON] та порушує його особисті немайнові права, у звязку з чим відсутній склад правопорушення з поширення недостовірної інформації. Зважаючи на встановлені судом обставини, спірні відносини між сторонами виникли із приводу поширення недостовірної інформації та її спростування, регулювання яких здійснюється відповідно до норм Конституції України та положень гл. 20, 22 ЦК України. Так, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За змістом частини четвертої та шостої вказаної статті, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію ; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію (п.п. 24, 25 постанови Пленуму Верхового Суду України № 1 від 27.02.2009 року). На підставі викладеного, суд доходить висновку, що обрані позивачем способи спростування недостовірної інформації, озвученої [PERSON] під час брифінгу народного депутата України [PERSON] та під час мітингу біля будівлі Генеральної прокуратури України, відповідають зазначеним вище вимогам. Такими способами, зокрема, є зобовязання відповідача звернутися, замовити і оплатити публікації у державному друкованому засобу масової інформації «Голос України», інтернет-виданнях: «УНІАН», «Главком», «Цензор.НЕТ», «Лівий берег», а також розмістити у відеохостингу «Ютюб» відео звернення із спростуванням такої інформації та зобовязання відповідача ініціювати та провести біля будівлі Генеральної прокуратури України мирне зібрання, під час якого публічно проголосити, що озвучена ним 15.10.2015 року інформація є недостовірною та не відповідає дійсності. При цьому суд наголошує на тому, що застосовані способи спростування інформації не покладають будь-які зобовязання на третіх осіб. Таким чином, позов [PERSON] в частині позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації, озвученої [PERSON] під час брифінгу народного депутата України [PERSON], а також під час мітингу біля будівлі Генеральної прокуратури України, є законним, обґрунтованим та має бути задоволений.

Outcome: partial