Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

22 серпня 2014 року позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 27.11.2009 року, разом із нею за вказаною адресою зареєстрована також відповідачка [PERSON], [INFO]. Оскільки [PERSON] після дарування своєї частини квартир із реєстрації не знялася, та не проживає у квартирі [ADDRESS], остання звернулась до суду з вказаним позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити його з підстав викладених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час, місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, письмових пояснень на адресу суду не направила. Враховуючи, що представник позивачки не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомленийі відповідач в судове засідання не з'явилася, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією 08.11.2004 року, [PERSON] її мати [PERSON] та її сестра [PERSON] набули право спільної часткової власності в рівних частках по 1/3 на квартиру [ADDRESS]. [INFO], мати позивачки - [PERSON] померла, належну їй 1/3 частину квартири успадкував її чоловік - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 27.11.2009 року Першою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №9-5227. (а.с. 5). 19.03.2010 року [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм частини квартири по 1/3 кожному позивачці, що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №842 (а.с. 6). Вказаний договір дарування було зареєстровано позивачкою в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про що зроблено відповідний запис в реєстровій книзі №д62-26 за реєстровим №3705, що підтверджується реєстраційним посвідченням №022404, виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 14.04.2010 року. (а.с. 7). Відповідно до довідки ТОВ «Кийградсервіс» №1603 від 13.08.2014 року, в квартирі [ADDRESS] разом із позивачкою зареєстрована [PERSON], [INFO]. (а.с. 8). В ч.1 ст. 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, з перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою. За таких обставин, оскільки на даний час позивачка є єдиним власником квартири [ADDRESS], зареєстрована в цій квартирі відповідачка [PERSON] в ній не проживає, суд вважає, що позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивачки судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 9, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 88, 169, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, суд

Outcome: approved