Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

22.01.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві та в наданій суду 18.02.2014р. заяві в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 12.08.2000р. у відділі РАГС Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з 2008р., коли сторони почали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства та виховання дитини, що негативно впливало на подружні стосунки. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення просила не надавати, шлюб розірвати та винести заочне рішення суду в судовому засіданні за її відсутності без фіксування процесу технічними засобами, про що надала відповідну заяву. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище своє змінювати не забажала (а.с. № 18). Відповідач в судові засідання 03.03.2014р. та 26.03.2014р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 24.01.2014р., про що в матеріалах справи є відповідні розписка та поштове повідомлення, про причини неявки суд не сповістив (а.с. № 10, 17, 21). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін без фіксування процесу технічними засобами та на підставі ст. 224 ЦПК України винести по справі заочне рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.08.2000р. у відділ РАГС Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, під актовим записом № 591 (а.с. № 4). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрату почуття любові та поваги, через що в родині виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з 2008р. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше п'яти років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, будь-яких заперечень до суду не надав, то суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243грн. 60коп. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved